bet · GJ01UU13 · 1996-03-07 00:00:00 — Härfanns det enligt utskottet emellertidmöjlighet för att själv påverkaförhållandena genom att sträva efter såöppna former som möjligt för den del avbeslutsprocessen som äger rum här ilandet och att driva på arbetet mot ökadöppenhet i gemenskapens institutioner.Som medlem borde således delamed sig av sin erfarenhet av denbetydelse som tryckfrihets- ochoffentlighetsprinciperna har för ettfritt samhällsskick och med kraft drivafrågorna om öppenhet inom gemenskapensinstitutioner.Utrikesutskottet (bet. 1994/95:UU5)nöjde sig vid sin behandling avpropositionen med att konstatera attSverige avsåg att vid ett medlemskapverka för ökad öppenhet inom EU:sinstitutioner.Utskottet behandlade frågan om ökadöppenhet inom EU även i sitt betänkande1994/95:KU43. Utskottet framhöll där atten ökad öppenhet i arbetet i EU:sinstitutioner är en förutsättning föratt medlemskapet i EU skall kunnaförankras hos svenska folket.Utskottet konstaterade vidare medtillfredsställelse att frågan omallmänhetens rätt till insyn numera ären viktig fråga inom unionen och att detotvetydigt är så att unionen rör sig iriktning mot ökad öppenhet.Utskottet vidhöll sin mening attregeringen kraftfullt borde verka för enökad öppenhet i EU:s institutioner samtpekade på att viktiga initiativ i denriktningen också tagits från dansk sidamed svenskt understöd. I avvaktan påresultatet av dessa framstötar fannutskottet det inte motiverat attriksdagen gjorde något uttalande tillregeringen i frågan.Utskottets bedömningInom råder, som framgår bl.a. avutskottets ovan nämnda uttalanden, storenighet om offentlighetsprincipensbetydelse. Regeringen avser också attvid regeringskonferensen verka för attgrundläggande principer om offentlighetinom EU:s institutioner skrivs in i EU:sfördrag. Regeringen har också i andrasammanhang visat att frågan omoffentlighet inom EU har hög prioritet.Utskottet har inte någon annanuppfattning än regeringen i fråga om attskriva in grundläggande principer omoffentlighet i . Utskottetutgår från att regeringen fortsätter attäven i andra sammanhang driva frågor omen offentlighetsprincip motsvarande densvenska och som således även omfattarbestämmelser om meddelarfrihet ochregistrering av handlingar.När det gäller rådets debatter ilagstiftningsfrågor delar utskottetockså regeringens uppfattning om attdessa i större utsträckning bör varaoffentliga.Med det anförda anser utskottet syftetmed motionerna U21 yrkande 21, U22yrkandena 1 och 8, U23 i denna del samtU29 yrkandena 10 och 11 tillgodosett.I motion U27 (fp) framhålls den svenskariksdagens, dess ledamöters och organsmöjligheter att medverka för att drivautvecklingen inom EU mot störreoffentlighet genom att påverka övrigamedlemsstaters parlament.Utskottet delar denna synpunkt ochutgår från att framför allttalmanskonferensen noga uppmärksammaräven denna aspekt vid bedömningar avbesöksutbyte med andra parlament och viddet interparlamentariska samarbetetfrämst med övriga EU-länder.2.7.2 Lobbyismen inom EUMotionInger m.fl. (s) tar i motionU24 upp den lobbyverksamhet som bedrivsinom EU:s institutioner och anser attsystemet bör ses över. Översynen böromfatta lobbyismens betydelse för olikabeslut inom EU och former för att skapaen ökad öppenhet om hur olika lobbyisterpåverkat ett ställningstagande. En vägtill ökad öppenhet kan vara krav på attde kontakter som påverkat ett ärendenoteras i anslutning till ärendet.Eftersom hittillsvarit oförmöget att kunna ena sig omelementära krav på registrering avlobbyister m.m. måste det enligtmotionärerna ankomma på staterna att tainitiativ till en översyn (yrkande 2).Utskottets bedömningLobbyverksamhet har en mer etablerad ochaccepterad roll inom EU:s institutioneroch beslutsprocess än vad som ärbrukligt i Sverige.Utskottet anser att det kan finnas godaskäl att se över hur beslutsprocessenkan påverkas av lobbysystemet.Diskussioner och försök att skapa reglerpågår också inom EU, även om arbetet,som motionärerna påpekar, går trögt ochdrabbas av bakslag. Utskottet anser inteatt detta är en fråga förregeringskonferensen. Utskottet villdock i fråga om betydelsen av registersom är öppna för allmänheten hänvisatill vad utskottet anfört underavsnittet om offentlighetsprincipen, ochutskottet vill framhålla att sådanaregister skulle ge bättre möjlighetertill insyn i vad olika företags ochorganisationers kontakter medinstitutionerna har haft för inverkan påolika beslut.Något uttalande med anledning av motionU24 yrkande 2 vill utskottet såledesinte föreslå.2.8 Skyddet för mänskliga rättigheteroch grundläggande friheterGällande ordningGemenskapsrätten saknar ett kodifieratfri- och rättighetsskydd. Det hardessutom hävdats att gemensamt beslutaderegler gäller framför nationell rättoavsett dess konstitutionella valör,således principiellt även framförnationell grundlag, och en gemensamtbeslutad regel kan alltså inte angripasutifrån det fri- och rättighetsskydd somges i en nationell författning. Inteheller är unionen ansluten tillEuropakonventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna.Gemenskapsregler skulle således inteheller kunna angripas hos konventionensövervakningsorgan i Strasbourg.Ett gemenskapsrättsligt fri- ochrättighetsskydd har ändå kommit att växafram, och genom unionsfördraget har dengemenskapsrättsliga primärrätten kommitatt innehålla en bestämmelse om respektför de grundläggande fri- ochrättigheterna. Medlemsstaternasregeringar bekräftar i unionsfördragetsingress den vikt som de fäster vidrespekt för de mänskliga rättigheternaoch grundläggande friheterna samt vidrättsstatsprincipen, och i artikel F.2anges att unionen som allmänna principerför gemenskapsrätten skall respektera degrundläggande rättigheterna, såsom degaranteras i om skyddför de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna, undertecknad iRom , och såsom deföljer av medlemsstaternas gemensammakonstitutionella traditioner.Bestämmelsen återger den praxis somtidigare utbildats av domstolen.Europarådets konvention trädde i kraftår . Konventionen innehåller bådemateriella bestämmelser om rättigheteroch friheter och bestämmelser omupprättandet av en europeisk kommissionoch en europeisk domstol för demänskliga rättigheterna. Konventionen äröppen för undertecknande av medlemmarnai . Samtliga EU:smedlemsstater är anslutna tillkonventionen.Gemenskapen har ställning som ett egetfolkrättssubjekt i förhållande tillövriga folkrättssubjekt, dvs. i förstahand världens stater. Det anses följa avartiklarna 210 och 211 i EG-fördraget.I artikel 210 sägs att gemenskapenskall vara en juridisk person. I artikel211 sägs att gemenskapen i varjemedlemsstat skall ha den mest vittgåenderättskapacitet som tillerkänns juridiskapersoner enligt den nationellalagstiftningen; den skall särskilt kunnaförvärva och avyttra fast och lösegendom samt föra talan inför domstolaroch andra myndigheter. Gemenskapen skalli sådana fall företrädas avkommissionen.Med det sagda följer inte attgemenskapen också äger rätt att slutaavtal med stater som inte är medlemmar.Varken gemenskapen eller unionen är junågon stat och besitter därför inteheller en sådans inneboende rätt attträffa avtal med andra stater. Unionenhar ju över huvud taget inte någonkompetens i sig , dvs. inte som en statnågra av det internationella rätts-systemet allmänt erkända rättigheter.Tvärtom har unionen principiellt endastde befogenheter som framgår av dekonstituerande fördragen och sommedlemsstaterna genom att tillträdafördragen har anförtrott den.Det är endast ett fåtal bestämmelser iRomfördraget som uttryckligen gergemenskapen kompetens att ingå avtal medtredje land. är gemenskapen,ensam eller tillsammans medmedlemsstaterna, nu avtalspart i fler än800 internationella fördrag medsammanlagt fler än 100 ickemedlemsstater. Det beror på att dels deuttryckliga kompetensregler som finnshar tolkats extensivt, delstraktatkompetens ansetts varaunderförstådd i fördraget även på sådanaområden där uttrycklig kompetens saknas.Enligt artikel 234 i ärgemenskapen förbjuden att försvåra enmedlemsstats förpliktelser enligtinternationella överenskommelser slutnainnan den staten blev en medlemsstat.Enligt innebär detta att EG-fördraget inte påverkar medlemsstatersskyldigheter i förhållande till icke-medlemsstater. Förhållandenmedlemsstater emellan regleras däremotuttömmande av Romfördraget.För de flesta av gemenskapensmedlemsstater är detta fallet medEuropakonventionen om skydd för degrundläggande fri- och rättigheterna.Europakonventionens organ kanföljaktligen pröva en talan mot enmedlemsstat avseende genomförandet pånationell nivå av gemenskapsåtgärder somstrider mot konventionen.Medlemsstaterna kan inte undvika ansvaroch kontroll under Europakonventionenmed hänvisning till att de endastverkställer gemenskapsåtgärder.Med hänsyn till att gemenskapen harutvecklats till ett eget rättssubjektmåste också gemenskapen som sådan kunnagöras ansvarig för brott motinternationella rättsregler. Regeln iartikel 228 har av tolkatsså att också internationellaöverenskommelser ingångna avmedlemsstaterna innan de blevmedlemsstater kan förplikta gemenskapen.Vad beträffar denna princips tillämpningavseende om skydd förde grundläggande fri- och rättigheternaanses gemenskapen dock inte ha övertagitmedlemsstaternas förpliktelser.Europakonventionens organ anser sig intebehöriga att pröva anmälningar motgemenskapens institutioner.Europakonventionen är det viktigasteinstrumentet avseende de i Europaerkända fri- och rättigheterna. SamtligaEuropeiska unionens medlemsstater harskrivit under den, och harsedan början på 1980-talet tydligtförklarat att konventionens fri- ochrättigheter också erkänns somgemenskapsrättsliga fri- ochrättigheter. Trots detta har man dockinte gått så långt att man förklaratEuropakonventionen som direkt tillämpligi gemenskapsrätten utan begränsat dessbetydelse till en inspirationskälla förregler som hämtar sin ställning somrättskälla ur gemenskapen.En anslutning av gemenskapen tillEuropakonventionen skulle kunna ansesgöra organ behörigaatt pröva såväl anmälningar mellangemenskapen och andra konventionsstater(som inte också är medlemsstater i EU)som framställningar från enskilda.Regeringens skrivelseRegeringen förklarar att ett sätt attbetona den vikt som EU:s medlemsländerfäster vid respekten för mänskligarättigheter vore att ansluta deneuropeiska gemenskapen till deneuropeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna.MotionerFrågan om Europeiska unionens anslutningtill konvention tas upp iflera partimotioner.Carl Bildt m.fl. (m) anser i motion U23att konventionen bör få direkträttsverkan också för EU i sig genom attEU får rättslig status och ansluts somen part till konventionen.Åsikten att EG-rättens grundlagar börförbättras genom att EU får skriva underEuroparådets konvention framförs, dockutan yrkande, också i motion U19 av LarsLeijonborg m.fl. (fp). Likaså utanyrkande anförs i motionen attmedborgarnas grundläggande rättigheteroch ett förbud mot all sortsdiskriminering bör skrivas in iunionsfördragets inledning.Gudrun m.fl. (v) påpekar imotion U22 att regeringen i skrivelsenframhåller möjligheten att ansluta deneuropeiska gemenskapen till deneuropeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna. Motionärernaanför att det därmed skulle görastydligt att gemenskapen delarvärderingen att individer inte skalldiskrimineras på grund av kön, ras,hudfärg, språk, religion eller politiskåskådning. De anför vidare attgemenskapen också borde verka för attindivider inte skall diskrimineras pågrund av handikapp, ålder och sexuellinriktning. Regeringen bör enligtmotionärerna verka för att gemenskapenägnar uppmärksamhet åt språkliga ochetniska minoriteters rättigheter(yrkande 13).Alf m.fl. (kds) anser i motionU21 att bör inledas med enkomplett förteckning över grundläggandemänskliga fri- och rättigheter och attdärför konvention börinfogas i fördragstexterna (yrkande 4).Motionärerna anser att EU bör få en egenjuridisk internationell identitet, somskall gälla inom de områden som EU harkompetens att agera på (yrkande 7).Domstolens rapportI fråga om katalog över fri- ochrättigheter påpekar domstolen att denredan prövar frågan om iakttagande avfri- och rättigheter i enlighet medEuroparådets konvention ochmedlemsstaternas grundlagstraditioner.En katalog skulle därför inte innebäranågon nyordning. Domstolen frågar sigdock om rätten för en enskild att föratalan om ogiltighet enligt artikel 173angående en rättsakt som direkt ochpersonligen berör den enskilde räckerför att säkerställa ett effektivt skyddmot de överträdelser av grundlägganderättigheter som EU-institutionernaskulle kunna göra sig skyldiga till isin lagstiftande verksamhet.ReflektionsgruppenReflektionsgruppen ägnar frågor ommänskliga rättigheter och andragrundläggande rättigheter tämligen storuppmärksamhet.Ett grundläggande synsätt på dettaområde skulle enligt gruppen för detförsta bestå i att tydligt uttala denallmänna princip om respekt för degrundläggande rättigheterna somföreskrivs i artikel F.2 och göra denmer användbar.Vad gäller möjligheten till klagomålfrån enskilda rörande mänskliga rättigheter pekar ett flertal avgruppmedlemmarna på den nuvarandeinkonsekvensen som ligger i att medanmedlemsstaterna är underkastadeövervakningsmekanismerna i europeiskakonventionen om skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggandefriheterna gäller inte denna kontrollför unionens institutioner ochgemenskapslagstiftningen.Det är en allmän, men inte enhällig,uppfattning i gruppen att unionen, omden eller åtminstone gemenskapen blir enjuridisk person, bör ansluta sig tilleuropeiska konventionen om de mänskligarättigheterna, och det erinras om attdomstolen ombetts yttra sig i dennafråga.Oberoende av det ovan sagda pekar någramedlemmar i gruppen på fördelarna medatt införa en förklaring om individensrättigheter antingen i bestämmelserna, ien bilaga eller i ingressen. Enjämförande undersökning har gjorts av degrundläggande rättigheter som garanterasi medlemsstaterna, som visar de tekniskasvårigheterna med en sådan åtgärd. Vadbeträffar individuellt skydd på EU-nivåanser dessa medlemmar att det endast ärgemenskapens anslutning till europeiskakonventionen och/eller införandet av enrättighetsförteckning i bestämmelsernasom skulle medföra ett ytterligareskydd, antingen av domstolarna iLuxemburg och i förstafallet, eller endast av domstolen iLuxemburg i det andra fallet.Det har också noterats att verkningarnapå unionen av de olika förslagen om degrundläggande rättigheterna måstestuderas noggrant av konferensen.Reflektionsgruppen har också övervägtfrågan om bestämmelser om icke-diskriminering i olika avseenden.Utskottets bedömningEuropakonventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna har enligtutskottets mening en mycket storbetydelse.En anslutning till konventionen avunionen eller gemenskapen skulleinnebära en reell förstärkning avskyddet för grundläggande fri- ochrättigheter då den skulle förpliktagemenskapen att garantera ett visstminimiskydd och dessutom acceptera enextern rättslig kontroll. Vidare skulleen anslutning ha ett symboliskt värdegenom att visa att EU tål eninternationell granskning på samma sättsom medlemsstaterna och därför ge enökad legitimitet. Ett erkännande avEuropadomstolen i somauktoritativ skulle också kunna hindraEG-domstolen från att utveckla enskiljaktig rättspraxis avseendekonventionens grundläggande fri- ochrättigheter.Utskottet konstaterar att regeringen isin skrivelse framhåller möjligheten attansluta gemenskapen tillEuropakonventionen som ett sätt attbetona den vikt som EU:s medlemsländerfäster vid respekten för mänskligarättigheter. Utskottet utgår från attregeringen kommer att verka för att demänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna inom unionenges starkt skydd och att de fördelarsom en anslutning tillEuropakonventionen innebär noga beaktas.Med det anförda anser utskottet attsyftet med motionerna U21 yrkandena 4och 7, U22 yrkande 13 och U23 i dennadel är tillgodosett.2.9 Frågor om suspension och utträde urunionenMotionerI flera motioner tas frågan upp om att ifördraget införa bestämmelser om rätttill utträde.Olof m.fl. (c) anser i motionU25 att möjlighet bör finnas attsuspendera traktaten i förhållande medlemsstat och att enutträdesparagraf bör införas(yrkande 1). Det förefaller enligtmotionärerna rimligt att införa enmöjlighet att tillfälligt suspenderafördraget i förhållande till enmedlemsstat som allvarligt och upprepatbryter mot de grundläggande mänskligarättigheterna eller de demokratiskagrundprinciperna. Motionärerna anservidare att det i fördraget bör reglerashur ett kontrollerat utträde ur EU-samarbetet skall gå till.Gudrun m.fl. (v) anser i motionU22 att rätten till utträde bör skrivasin i fördraget (yrkande 7). Rätten böravse EU som helhet eller vissa delar avsamarbetet.Marianne m.fl. (mp) anser imotion U29 att regeringen inför skall arbeta föratt utträdesrätt från EU införs (yrkande1).Bengt-Ola () anser i motion U30att en utträdesparagraf skall införas(yrkande 2).BakgrundI såväl somEuratomfördraget anges att fördraget haringåtts (artiklarna240 resp. 208). Detta kan ses motbakgrund av att Parisfördraget ärbegränsat i tiden till räknat fråndagen för ikraftträdandet (artikel 97).Maastrichtfördraget har på samma sättsom och Euratomfördragetingåtts (artikel Q).Inget av fördragen innehåller regler omen medlemsstats möjligheter tilluppsägning eller utträde. Det förekommerinte heller bestämmelser om att enmedlemsstat kan bli föremål försuspension av fördragsbestämmelser elleruteslutas ur unionen. I Romfördragetsingress anges att de fördragsslutandeparterna är beslutna att lägga grundentill en allt fastare sammanslutningmellan de europeiska folken, och iMaastrichtfördragets ingress uttalas attde fördragsslutande parterna harföresatt sig att fortsätta processen föratt skapa en allt fastare sammanslutningmellan de europeiska folken.Hitintills har inte någon medlemsstatutträtt ur gemenskaperna eller unionen.I hölls enfolkomröstning om fortsatt medlemskap.Majoriteten röstade för medlemskapet ochutträde blev inte aktuellt. , sedan fått ensjälvstyrelselag , folkomröstningvarvid beslöts att skulleutträda ur gemenskaperna. Degrundläggande fördragen ändrades ienligt med bestämmelserna i dessa ochefter det att medlemsländerna haderatificerat ändringarna, trädde dessa ikraft. Därmed upphörde tillämpningen avfördragen på som ärett associerat område (se artikel 136a iRomfördraget).Bestämmelser om ändring av degrundläggande fördragen finns i artikelN. Enligt denna får varje medlemsstatsregering eller kommissionen föreläggarådet förslag till ändringar av defördrag som unionen bygger på. Om rådetefter att ha hört ochi förekommande fall kommissionen uttalarsig för att sammankalla en konferens medföreträdare för medlemsstaternasregeringar, skall konferensensammankallas av rådets ordförande isyfte att i samförstånd komma överens omde ändringar som skall göras ifördragen. Ändringarna träder i kraftnär de har ratificerats av samtligamedlemsstater i enlighet med deraskonstitutionella bestämmelser.EG-domstolen är den högste uttolkaren avde grundläggande fördragen. Detta kommertill uttryck i artikel 164 iRomfördraget om att domstolen skallsäkerställa att lag och rätt iakttas vidtolkningen och tillämpningen avfördraget. Beträffande tolkningen ellertillämpningen av fördragen harmedlemsländerna enligt artikel 219 iRomfördraget (liksom i de två andragemenskapsfördragen) förbundit sig attinte lösa tvister om tolkning ochtillämpning av fördraget på annat sättän som bestämts i detta. Enligt artikelL i skallbestämmelserna om domstolens kompetens ide tre gemenskapsfördragen tillämpasbl.a. på artiklarna N, O och Q iMaastrichtfördraget.EG-domstolen har inte uttalat sig omhuruvida ett medlemsland kan utträda urunionen, än mindre om möjligheten attvid fördragsbrott suspendera ellerupphäva fördragsbestämmelserna.Domstolen har emellertid uttalat attfördragen inte kan ändras på annat sättän i enlighet med den procedur somföreskrivs i desamma, dvs. numeraartikel N i Maastrichtfördraget.Enligt och iboken -Maktfördelningen mellan unionensinstitutioner följer av fördragenskyldighet att överlåtasuveränitetsrättigheter och dennödvändiga överlåtelsens omfattning samtatt en medlemsstat inte utan att görasig skyldig till fördragsbrott kanensidigt återta suveränitetsrättighetersom den överlåtit. Däremot står detgivetvis medlemsstaterna fritt atttillsammans, i ett nytt fördrag som deenas om, såväl inskränka som utvidga sinskyldighet att överlåtasuveränitetsrättigheter till gemensamtutövande.Traktaträtt i allmänhet ochWienkonventionenFolkrättens regelverk kan främst sägasbestå av den allmänna folkrätten ellersedvanerätten, dvs. statspraxis som hargodtagits som gällande rätt, ochtraktaträtten, dvs. De två byggstenarnautgör inte isolerade företeelser utansamverkar med och påverkar varandra påett sätt som gör att regelverket kansägas vara allt annat än statiskt. Mångainternationella överenskommelser inomskilda ämnesområden har t.ex. kodifieratdelar av den allmänna folkrätten. Ettexempel på en sådan överenskommelse är1969 års Wienkonvention omtraktaträtten. Konventionen anses hakodifierat huvuddelen av den allmännafolkrättens regler om internationellaöverenskommelser. I Wienkonventionenfinns t.ex. bestämmelser om tolkning avinternationella överenskommelser ellertraktater som är den benämning somanvänds i konventionen. Vidare finnsbestämmelser om uppsägning, suspensionoch upphörande av traktater.Wienkonventionen trädde i kraft förstden . Konventionen ägertillämpning på traktater mellan stater.I konventionen förstås med benämningentraktat "en internationellöverenskommelse sluten mellan stater iskriftlig form och underkastadinternationell rätt, oavsett om denintagits i ett enda instrument eller itvå eller flera sammanhörande instrumentoch oavsett dess särskilda beteckning"(artiklarna 1 och 2.1 a). Konventionenhar ingen retroaktiv verkan utan ägerendast tillämpning på traktater somstater ingår efter det attWienkonventionen trätt i kraft för dem(artikel 4). Det är främstbestämmelserna som rör utträde,suspension och uteslutning som är avintresse här.Enligt kan en part somhuvudregel frånträda en traktat dels ienlighet med traktatens bestämmelser,dels med alla parters samtycke och eftersamråd med de övriga fördragsslutandestaterna (artikel 54).Wienkonventionen anger omständighetersom kan utgöra grund för en partsfrånträde trots att traktaten inteförutser möjligheten av en uppsägning.Huvudregeln är att traktaten inte kanbli föremål för uppsägning ellerfrånträde om en bestämmelse därom saknasi överenskommelsen. Kan det däremotfastställas att parterna hade för avsiktatt medge möjligheten av uppsägningeller frånträde eller kan rätt tilluppsägning eller frånträde ansesunderförstådd på grund av traktatensnatur så kan traktaten ändå bli föremålför uppsägning eller frånträde (artikel56.1).Även om det föreligger hinder attfastställa att parterna hade för avsiktatt medge uppsägning eller enuppsägningsrätt inte kan ansesunderförstådd på grund av traktatensnatur kan en stat i undantagsfallåberopa en oförutsedd fundamentalförändring i de omständigheter somförelåg vid tiden för traktatensingående som skäl till att frånträdatraktaten (artikel 62.1). En sådanförändring kan emellertid inte åberopassom skäl till att frånträda om inte tvåvillkor är uppfyllda; dels skall dessaomständigheter ha utgjort en väsentligförutsättning för parternas samtycketill att vara bundna av traktaten, delsskall förändringen ha verkningar somgenomgripande ändrar omfattningen av deförpliktelser som återstår att fullgöraenligt traktaten. ger iden här bestämmelsen uttryck för dengamla folkrättsliga principen rebus sicstantibus (ung. medan sakerna stod så),dvs. att ett fördrag ärbindande när de omständigheter undervilka det tillkommit väsentligen harförändrats.Även om de flesta EU-medlemsstater hartillträtt konventionen, gäller det intealla.