bet · GK01JuU1 · 1996-11-26 00:00:00 — Från tidigaremöjligheter till dagliga kontakter äveni frågor av liten betydelse måste detnumera ske en mer planerad samverkan,som åklagarna koncentrerarsina uppgifter till den allvarligarebrottsligheten. Sammantaget bedöms attkontakterna med polisen kommer attutvecklas , ävenpå orter som saknar fast stationeradeåklagare. Ett omfattandeutvecklingsarbete drivs i dessa frågorav Riksåklagaren och Rikspolisstyrelsen.Åtgärder har vidare vidtagits för attsäkerställa en god service tillallmänheten och goda kontakter med andramyndigheter.Utskottet anförde i samband med attriksdagen antog riktlinjerna för den nugenomförda reformen (1995/96:JuU13) attdet var angeläget att så snart sommöjligt genomföra den nödvändigaomorganisationen. Utskottet framhöll attett syfte med reformen var att ökaflexibiliteten i åklagarverksamheten såatt denna lättare skall kunna anpassasig till verksamheten inomdomstolsväsendet och rättsväsendet iövrigt.Det har endast gått några månader sedanden nya åklagarorganisationen börjadegälla. Ändå kan en slutsats av denredovisning som Riksåklagaren lämnatvara att omorganisationen inte endastgenomförts utan även att de svårighetersom självklart uppstått angripits på etteffektivt sätt. Av redovisningen framgårt.ex. att arbetsbalanser uppstått påsina håll inom organisationen och attåtgärder vidtagits. Desto mer glädjandeär det att Riksåklagarens egen bedömningär att reformen kunnat genomföras på ettsådant sätt att kraven ochförväntningarna - inte minst frånriksdagen - på en effektivareåklagarorganisation kommer att kunnainfrias. Enligt utskottets mening äremellertid frågan om en utvärdering ochformerna för den alltför tidigt väckt.Utskottet avstyrker bifall till motionJu301.Lekmannainflytande inom åklagarväsendetInom åklagarväsendet finns sedan år 1985en rådgivande nämnd hos Riks-åklagaren.Enligt instruktionen för Riksåklagarenskall nämndens mening inhämtas i ärendensom är av större vikt eller avprincipiell betydelse. Riksåklagarenskall också hålla nämnden informerad omverksamheten inom åklagarväsendet.Ärenden där det är fråga om att utöva enåklagaruppgift eller att pröva entillsynsfråga i ett enskilt fall fårinte behandlas i nämnden. Nämnden bestårav en ordförande och sju andraledamöter. Ärendena föredras avriksåklagaren, biträdande riksåklagareneller den tjänsteman riks-åklagaren bestämmer.I motion Ju202 (fp) begärs att det vidåklagarmyndigheterna inrättas rådgivandenämnder bestående av lekmän. Nämndernaskall enligt motionären bl.a. ha tilluppgift att informera sig omåklagarverksamheten samt följa uppmålbalanser, ungdomsmål och avskrivnamål m.m.Statskontoret föreslog i en rapport(1992:16) Översyn avåklagarorganisationen att det skulleinrättas en rådgivande nämnd vid varjeåklagarmyndighet. Dessa nämnder skulle iprincip ha samma uppgifter som dennuvarande rådgivande nämnden hosRiksåklagaren.Frågan om behovet av medborgerligtinflytande inom åklagarväsendet togsockså upp av -90. Isitt betänkande (SOU 1992:61) Ettreformerat åklagarväsende (del A s. 501f) diskuterar utredningen frågan menlämnar inget förslag med hänsyn till detutredningsarbete som då bedrevs avKommittén om förvaltningsmyndigheternasledningsformer (dir. 1992:10).I sitt betänkande (SOU 1993:58)Effektivare ledning i statligamyndigheter lämnar kommittén ingaförslag som rör åklagarväsendet.Vid riksdagsbehandlingen avfrågan om förvaltningsmyndigheternasledning konstateradekonstitutionsutskottet (1995/96:KU1) attFörvaltningspolitiska kommissionen (dir.1995:93) har i uppdrag att göra enanalys av om nuvarande former förorganisation och styrning av statligförvaltning och verksamhet ärändamålsenliga i förhållande till deuppgifter och mål som fastlagts avregering och riksdag.Konstitutionsutskottet ansåg detnaturligt att bl.a. frågor om starkarelekmannainflytande när det gällerförvalt-ningsmyndigheternasledningsformer också skulle aktualiserasi kommissionens arbete.Justitieutskottet behandlade våren 1988en motion där det begärdes en utredningav frågan om ett större medborgerligtinflytande på regional nivå inomåklagarväsendet.Utskottet (JuU 1987/88:28 s. 5)avstyrkte i sitt av godkändabetänkande bifall till motionen. I sinmotivering noterade utskottet bl.a. attkravet på parlamentarisk insyn iåklagarverksamheten på regional ochlokal nivå kunde sägas vara tillgodosettgenom den lekmannamedverkan som skergenom den rådgivande nämndens verksamhethos Riksåklagaren; nämndens medverkanavser ju även Riksåklagarenstillsynsverksamhet. Utskottet hadeemellertid en positiv grundinställningtill medborgarinflytande inomåklagarväsendet men var inte berett attdå tillstyrka den begärda utredningen.Utskottet har alltjämt denna positivagrundinställning till frågan.Förvaltningspolitiska kommissionenkommer att överväga bl.a. frågan omlekmannainflytande iförvaltningsmyndigheterna. Motion Ju202bör nu inte föranleda något riksdagensåtgärd. Utskottet avstyrker bifall tillmotionen.Beivrandet av oljeutsläpp m.m.Enligt regeringen (prop. 1996/97:1utg.omr. 6 avsnitt C 1) haroljeutsläppen i svenska farvatten ökatunder jämfört med , ochdet bedöms bl.a. bero påatt den ökande fartygstrafiken iÖstersjön till stor del sker med fartygav bristande kvalitet, s.k. substandardships.I finns lagbestämmelser omförorening från fartyg huvudsakligen ilagen (1980:424) om åtgärder motförorening från fartyg. Befogenheter attingripa enligt lagen har främstSjöfartsverket och . Ilagen finns även bestämmelser omvattenföroreningsavgift. En sådan avgiftkan tas ut om det har skett ettotillåtet utsläpp av olja. Frågor omvattenföroreningsavgift prövas avKustbevakningen.I två motioner tas upp frågan omKustbevakningens befogenheter att deltai brottsutredningen när det gälleroljeutsläpp från fartyg till havs. Imotion Ju304 (s) begärs attKustbevakningen ges befogenhet atthandha hela brottsutredningen fram tilldess att åklagaren tar ställning iåtalsfrågan. I motion U801 (kd) anförsatt och åklagarväsendetbör ges resurser för att beivramiljöbrott som begås på Östersjön.I motion Ju901 (m) finns ett allmänthållet yrkande om att åklagare, somförundersökningsledare, skall fåbefogenheter att begära biträde frånandra myndigheter än polisen vidförundersökning i brottmål, exempelvisvid ekobrottslighet.Rättegångsbalkens regler omförundersökning finns i 23 kap. Därstadgas inledningsvis attförundersökning skall inledas så snartdet på grund av angivelse eller av annatskäl finns anledning anta att ett brottsom hör under allmänt åtal har förövats.Förundersökning inleds enligtbestämmelserna av polismyndighet elleråklagaren. Har den inletts avpolismyndigheten och är saken inte avenkel beskaffenhet skall ledningen avförundersökningen övertas av åklagarenså snart någon skäligen kan misstänkasför brottet. När förundersökning leds avåklagare får han vid undersökningensverkställande anlita biträde avpolismyndighet och uppdra åt polismanatt vidta åtgärder som hör tillutredningen.Vid förundersökning i brottmål omoljeutsläpp gäller de allmännabestämmelserna i rättegångsbalken.För varusmugglingsmål finns däremot ensärreglering där tullmyndighet enligt 13§ varusmugglingslagen (1960:418) hargenerell rätt att inledaförundersökning. Har undersökningeninletts av tullmyndigheten gäller vad irättegångsbalken är stadgat omundersökningsledare. Är saken inte avenkel beskaffenhet skall ledningenövertas av åklagare, så snart någonskäligen kan misstänkas för brottet.Åklagaren skall också eljest övertaledningen när det är påkallat avsärskilda skäl. Åklagaren får också, närförundersökningen leds av tullmyndighet,meddela anvisningar rörandeundersökningens bedrivande.Brott mot varusmugglingslagen utredsvid särskilda tullkriminalenheter inomtullmyndigheterna. Personalen vidtullkriminalen är tulltjänstemän som harfått kompletterande utbildning förhandläggning av brottsutredningar. 1986års varusmugglingsutredning konstaterari sitt betänkande (SOU 1991:84)Smuggling och tullbedrägeri att tullensförundersökningsverksamhet bedrivs påett ändamålsenligt sätt. Utredningenföreslår att tullmyndigheterna ges rättatt inleda förundersökning också vidmisstanke om brott mot bestämmelser itullagstiftningen. Frågan övervägs förnärvarande i regeringskansliet.Även för skattebrottmålen hardiskuterats en ordning liknande den somgäller för varusmugglingsbrott.Riksskatteverket har i sin fördjupadeanslagsframställning föreslagit attskattemyndigheterna ges möjlighet attunder åklagares ledning medverka i vissabrottsutredningar och dessutom ges vissautökade befogenheter när det gällerefterforskning. I rapporten (Ds 1996:1)Effektivare ekobrottsbekämpning uttalarsig regeringens ekobrottsberedning fören s.k. skattekriminalreform,innebärande att det skulle byggas uppsärskilda skattekriminalenheter knutnatill skattemyndigheterna förhandläggning av skattebrottsutredningar.Hit kan också, anförs det, räknasutredningar om brott motuppbördslagstiftningen m.m. Förebildenär den nämnda svenskatullkriminalverksamheten. Beredningenutreder denna fråga ochväntas komma med ett förslag tillårsskiftet.I budgetpropositionen (utg.omr. 3avsnitt 3.2) ställer sig regeringenbakom beredningens principförslag ochbedömer att skatteförvaltningensuppgifter bör utvidgas i den riktningsom Ekobrottsberedningen föreslagit.Brottsutredningen eller förundersökningi brottmål, vilken är den vedertagnaterminologin för denna verksamhet, hartvå huvudsakliga syften. Det ena är attutreda om något brott har blivitbegånget, vem som i så fall skäligen kanmisstänkas för brottet och att skaffatillräckligt material för bedömning avfrågan om åtal skall väckas. Det andrahuvudsyftet är att bereda målet så attbevisningen kan förebringas i ettsammanhang vid huvudförhandlingen.Härutöver skall den misstänkte gesinblick i det bevismaterial somföreligger mot honom. Han har därigenommöjlighet att få till stånd eventuellakompletteringar av utredningen och kan iövrigt förbereda sitt försvar inför denkommande rättegången.Förundersökning företas i två skeden.Under det första skedet görs detspanings- och efterforskningsarbetevarigenom skall utredas om ett brott harblivit begånget och vem som skäligen kanmisstänkas för brottet. Det andra skedetutgörs av den utredning som äger rumsedan någon blivit misstänkt förbrottet. Denna tidpunkt är bl.a.avgörande för frågan om vem som skallleda förundersökningen.Kustbevakningen är en civil myndighetmed uppgift att utföra sjöövervakningoch annan kontroll- ochtillsynsverksamhet. Kustbevakningensvarar för miljöräddningstjänsten tillsjöss och medverkar isjöräddningstjänsten.Kustbevakningen består organisatorisktav en central ledning, fyra regionalaledningar samt en lokal organisation.Den centrala ledningen är stationerad iKarlskrona och regionledningarna iHärnösand, , ochGöteborg. Förutom i ärregionledningarna samlokaliserade medrespektive marinkommando. Den lokalaorganisationen består av 30 kust- ochflygstationer.Enligt lagen (1982:395) omKustbevakningens medverkan vid polisiärövervakning (LKP) harkustbevakningstjänsteman i vissutsträckning samma befogenhet sompolisman vid brottsutredning när detgäller bl.a. oljeutsläpp.Kustbevakningen har ett självständigtansvar att ingripa - dvs. utan begäranfrån polis eller annan - vid misstankeom tullbrott och brott mot sådanaföreskrifter som uppräknas i LKP, bl.a.åtgärder mot vattenförorening frånfartyg. ingripanden ide i LKP uppräknade fallen omfattarbefogenhetsmässigt de uppgifter sominledningsvis kan ske vidbrottsutredning, nämligen bl.a. förhör,gripande, husrannsakan för att eftersökaden som skall gripas eller attverkställa beslag med stöd av i lagenangivna bestämmelser i rättegångsbalken.Dessa befogenheter får utövas endast iomedelbar anslutning till den gärningsom föranleder åtgärden och får endastutövas av kustbevakningstjänstemän somuppfyller de krav regeringen eller denmyndighet regeringen bestämmerföreskriver i fråga om tjänsteställning,utbildning och erfarenhet eller i annatavseende. befogenheterhärvidlag utökades från den 1 juli 1996till att omfatta också misstanke ombrott mot föreskrifterna om utlänningsinresa till eller utresa från Sverige.Med stöd av lagen kan Kustbevakningenäven stoppa, visitera och inbringafartyg. Bestämmelserna kräver i principmisstanke om brott.Samtliga åtgärder skall skyndsamtanmälas till polismyndighet, och därmedövertas ärendet av polisen. I sambandmed att lagen tillkom (prop.1981/82:114, JuU48, rskr. 296) uttaladeföredragande departementschefen (prop.s. 23) att syftet med lagförslaget varatt göra det möjligt för tjänstemännenvid att göra snabbaingripanden till sjöss i de fall dåpolis inte är tillgänglig. Dengrundläggande uppgiften att bekämpa ochutreda brott låg alltjämt, anfördes det,på polisen. Med anledning härav infördesden nämnda regeln attKustbevakningen skyndsamt skall anmälaett ingripande till polisen. När anmälankommit in till vederbörandepolismyndighet ankommer på denna attöverta ansvaret för den fortsattahandläggningen.Kustbevakningens agerande i dessa fallkan beskrivas som medverkan i polisiärverksamhet. Vid förundersökning rörandebrott mot de föreskrifter som uppräknasi lagen får åklagaren, ellerpolismyndigheten, om det är den somleder undersökningen, anlita biträde avKustbevakningen eller uppdra åtkustbevakningstjänsteman att vidta desärskilda åtgärder som behövs förundersökningen, om det är lämpligt medhänsyn till omständigheterna.Sjöverksamhetskommittén har i sittbetänkande (SOU 1996:41) Statensmaritima verksamhet sett över denverksamhet som bedrivs av marinen,, ochSjöpolisen och bedömt om den inriktningsom gällt förmyndighetsuppgifterna inom statensmaritima verksamhet fortfarande ärändamålsenlig i alla delar eller om enförskjutning av tyngdpunkten ochinsatserna mot något uppgiftsområde börske.Kommittén anser att såvälKustbevakningen som Sjöpolisen börfinnas kvar med i huvudsak oförändradearbetsuppgifter. Kommitténs konkretaförslag är bl.a. dels att ett uppdragges till ochRikspolisstyrelsen att utvecklasamverkan mellan Sjöpolisen ochKustbevakningen, dels attKustbevakningen ges utökade polisiärabefogenheter att, på begäran avpolismyndighet, ingripa vid misstänktaregelöverträdelser till sjöss. Härframhålls att inte börha ansvaret för den del av polisarbetetsom omfattar underrättelsetjänst ochutredningsverksamhet. Det saknas, anserkommittén, skäl att bygga uppytterligare en sådan organisation vidsidan av polisens.Regeringen har i budgetpropositionen(utg.omr. 6) redovisat sittställningstagande till delar avförslagen. Kommitténs förslag om utökadepolisiära befogenheter förKustbevakningen, möjligheter förKustbevakningen att utfärda ordningsbotoch en översyn av författningar m.m. somreglerar befogenheterskall dock bli föremål för fortsattberedning inom regeringskansliet.Mot bakgrund av att ratificeratFörenta nationernas havsrättskonventionhar införts en ny lag (1996:517) ombegränsning av tillämpningen av svensklag vad gäller vissa brott begångna påutländska fartyg (prop. 1995/96:140,UU17, rskr. Lagen medför att brottsom innebär en förorening av den marinamiljön endast kan bestraffas med böterom brottet begåtts på ett fartyg som ärregistrerat i en främmande stat och sombefinner sig utanför svenska inrevatten. Undantag gäller dock föruppsåtliga och allvarliga föroreningar iterritorialhavet. Som en konsekvens avatt endast böter kan dömas ut saknastill följd av bestämmelserna i 2 kap. 2och 3 §§ svensk domsrättför dessa gärningar.Riksdagen uttalade ilagstiftningsärendet att regeringenborde vidta åtgärder för atteffektivisera det rättsliga förfarandetnär det gäller att beivra oljeutsläpp.Riksdagen ansåg bl.a. att det ivattenföroreningslagen bör tas in enbestämmelse om domsrätt även beträffandede fall där domsrätt saknas på grund avreglerna i begränsningslagen jämfört medde ovannämnda reglerna i brottsbalken.Riksdagen ansåg vidare attansträngningar bör göras att åtala flerfall av olagliga oljeutsläpp.Indrivningsförfarandet beträffande såvälutdömda böter som av Kustbevakningenålagd vattenföroreningsavgift bordeockså enligt uttalandeeffektiviseras.Regeringen har i årtillsatt en särskilt utredare (dir.1996:82) med uppgift att göra enutvärdering av gällande regler för deingripanden som kan bli aktuella när ettoljeutsläpp har skett till sjöss.Utredaren skall göra en översyn av deförfattningar som finns på området samtföreslå åtgärder för att effektiviseradet rättsliga beivrandet av dessautsläpp. Utredaren skall bl.a. kartläggaförekomsten av oljeutsläpp och andrautsläpp av förorenande ämnen inomSveriges sjöterritorium och ekonomiskazon . Enredovisning skall lämnas av i vilkenomfattning dessa utsläpp har lett tillstraffrättsliga eller andra ingripandenfrån berörda myndigheter. Redovisningenskall även omfatta en analys avanledningen till att inte alla utsläppföranlett något sådant ingripande. Pågrundval av kartläggningen ochredovisningen skall utredarenidentifiera de svårigheter som ärförknippade med att vidta rättsligaåtgärder med anledning av olagligaoljeutsläpp och andra utsläpp avförorenande ämnen till sjöss. Utredarenskall med utgångspunkt i detta ävenpåpeka eventuella brister i de berördamyndigheternas verksamhet i nu aktuellahänseenden. I uppdraget ingår attutredaren skall lämna förslag på hurfrågan om svensk domsrätt kan lösas närdet gäller olagliga oljeutsläpp ochandra utsläpp av förorenande ämnen somskett från utländska fartyg i denekonomiska zonen. Utredaren kan lämnadelbetänkanden och skall redovisaresultatet av sitt arbete senast den 31december 1997.Med anledning av yrkandet i motionJu304 om utökade befogenheter förKustbevakningen när det gäller attbedriva förundersökning och yrkandet imotion U801 om mer resurser tillKustbevakningen och åklagarväsendet föratt beivra oljeutsläpp i villutskottet anföra följande.Som utskottet uttalade i sitt yttrande(1995/96:JuU9y) till utrikesutskottet isamband med tillträdande avhavsrättskonventionen är det nödvändigtatt vidta åtgärder för atteffektivisera det rättsliga förfarandetnär det gäller att beivra oljeutsläpp ibl.a. Utskottet ser därförmed tillfredsställelse att regeringentillkallat en särskild utredare för attse över dessa frågor. Enligt utskottetsmening bör emellertid ytterligare entanke prövas, trotsSjöverksamhetskommitténs motsattaförslag härvidlag, nämligen omKustbevakningen skulle kunna gesbefogenheter att i vissa fall t.ex. vidoljeutsläpp till havs inleda och bedrivaförundersökning i likhet med vad somgäller för tullmyndighet när det gällervarusmugglingsmål.I regel upptäcks oljeutsläpp i sambandmed sjöövervakning, ochdet är således personal frånKustbevakningen som då får den förstakontakten med brotten. Kustbevakningenhar ju redan en del befogenheter i dettaskede som framgått ovan, nämligen attinnan förundersökning inletts hållaförhör m.m. Om får varaundersökningsledare vid vissa brottvinner man den fördelen att såvälundersökningsledare somundersökningspersonal tillhör sammamyndighet, vilket kan vara ägnat attfrämja ett smidigt samarbete vidförundersökningen. Här skulleeffektivitetsvinster och tidsbesparingarkunna uppnås. Frågan om när och i vilkafall åklagaren även i dessa mål börinträda som förundersökningsledare börgivetvis också övervägas. Här kanreglerna i varusmugglingslagen varavägledande. Utskottet anser att dessafrågor bör övervägas i linje med vad somförespråkas i motion Ju304.Övervägandena bör lämpligen ske av nämnde särskilde utredaren och isamband härmed bör givetvis, vilketeftersträvas i motion U801,resursfrågorna belysas. Ävenkompetensnivån hoskustbevakningstjänstemännen måste isammanhanget ses över. Vad utskottet numed anledning av motionerna Ju304 ochU801 uttalat bör som sinmening ge regeringen till känna.När det gäller det allmänna yrkandet imotion Ju901 om att åklagaren, somförundersökningsledare, skall habefogenhet att anlita biträde även avandra myndigheter än polisen förbrottsutredningen kan utskottetkonstatera dels att detta redan ärfallet när det gäller varusmugglingsmål,dels att överväganden om ett liknandeförfarande skall utredas både när detgäller skattebrottmål och vidoljeutsläpp eller annan förorening tillsjöss. Motionsyrkandet får därmed ansesdelvis tillgodosett. Någon ytterligareåtgärd är inte påkallad för närvarande.Motionen avstyrks i nu behandlad del.Domstolsväsendet m.m.InledningDomstolsväsendets uppgift är att utövarättskipning. Härtill kommer ett antalavgränsade uppgifter av merrättsvårdande natur. Ett övergripandemål för verksamheten är att domstolarnapå ett rättssäkert sätt och inom rimligtid skall avgöra de mål och ärenden somde har att handlägga.Domstolsverket är centralförvaltningsmyndighet för de allmännadomstolarna, de allmännaförvaltningsdomstolarna, arrende- ochhyresnämnderna, Rättshjälpsmyndighetenoch de allmänna advokatbyråerna. Verkethar vidare till uppgift att på detallmännas vägnar föra talan mot beslut irättshjälpsfrågor.Anslaget till domstolsväsendet m.m.Från anslaget betalas kostnaderna för deallmänna domstolarna, de allmännaförvaltningsdomstolarna, hyresnämnderna,arrendenämnderna, ochRättshjälpsmyndigheten. Dessutom betalaskostnader för vissa uppdrag somjuristerna vid de allmännaadvokatbyråerna enligtförfattningsbestämmelser bör utföra,exempelvis som likvidator, förmyndareeller god man. Från anslaget betalasäven vissa domstolskostnader, t.ex.kostnader för förvaltararvoden ikonkurser och kostnader för tolk.I budgetpropositionen anför regeringenatt den resultatinformation som finnsinte ger tillräckligt underlag för enbedömning av om domstolarna uppfyllt detövergripande målet att domstolarna skallavgöra de mål och ärenden som de har atthandlägga på ett rättssäkert sätt ochinom rimlig tid. Arbetet med attformulera relevanta verksamhetsmål ochåterrapporteringskrav har därförintensifierats. Detta kommer enligtregeringens uppfattning att successivtförbättra resultatinformationen.Det underlag som finns talar enligtregeringen för att situationen vadgäller omloppstider och balanser för måloch ärenden är tillfredsställande.Arbetsbelastningen har dock inte minskati samma utsträckning som antaletinkommande mål och ärenden. Så hardomstolarna t.ex. tillförts ett stortantal nya måltyper varav många medanknytning till EG-rätten. De nyamåltyperna ställer enligt regeringenökade krav på domstolarnas kompetens ochinnebär att det övergångsvis krävs storautbildningsinsatser.Enligt regeringen är det svårt attbedöma hur domstolarnas arbetsbelastningkommer att förändras under de närmasteåren. Det finns omständigheter som talarför förändringar både i sänkande ochhöjande riktning. I höjande riktningverkar t.ex. allmännafastighetstaxering som kan komma attleda till att ett mycket stort antalfastighetstaxeringsmål kommer in tilllänsrätterna . Vidare kanden satsning som görs inom bl.a. polis-och åklagarväsendena för att bekämpa denekonomiska brottsligheten leda till flermål vid domstolarna. I sänkande riktningverkar enligt regeringen t.ex. deregeländringar som kan bli en följd avHovrättsprocessutredningens förslag ochden utökade användningen avstrafföreläggande som föreslås iproposition 1996/97:8 och som riksdagennyligen fattat beslut om (JuU4, rskr.39).Domstolsverkets övergripande mål är attmed iakttagande av domstolarnassjälvständighet enligt regeringsformense till att domstolarnas verksamhetbedrivs effektivt. harunder infört en nyenhetsindelning som förväntas leda tillatt organisationen bättre anpassas tillverkets uppgifter. Regeringens bedömningär att genom att bl.a.fördela resurserna till domstolarna,utveckla ADB-systemen och stödjadomstolarna vad gäller administrativafrågor har medverkat till att göradomstolarnas verksamhet mer effektiv ochrationell.Rättshjälpsmyndighetens uppgift är atthantera rättshjälpsfrågor snabbt ochkorrekt samt att i övrigt lämna godservice rörande rättshjälp. Enligtpropositionen har Rättshjälpsmyndighetenuppnått verksamhetsmålen.