bet · GK01FöU1 · 1996-11-28 00:00:00 — Den första lyder så här: att informera om densäkerhetspolitik och det totalförsvar som regering och riksdag fattat beslutom - eller skall fatta beslut om, kanske vi kan säga. Den andra är: att främjadebatten om säkerhetspolitiken och totalförsvaret. Det är alltså två av Folkoch Försvars viktigaste uppgifter, att informera om och främja debatten. Meddessa två att-satser i minnet tycker jag att det är ganska lätt att förstå attvi, när diskussionen kom upp om vi var beredda att vara medarrangörer vid denhär utfrågningen/seminariet, sade: Självklart, det är aktuellt att ställa upp.Under de senaste åren har, som jag hoppas att ganska många av er har märkt,Folk och Försvars verksamhet ändrat karaktär ganska mycket. varkanske arrangemangen huvudsakligen relativt slutna, i första hand för våraegna medlems-organisationer - det var självklart inte oviktigt, men det blevkanske väldigt mycket av en inre krets. Och sedan har vi också Rikskonferensenförstås, som många av er har varit med på, där vi ocksåförsökt att öppna oss utåt. Vi har ordnat en mängd öppna seminarier av olikaslag. Det har vi oftast gjort i samarrangemang, antingen med andraorganisationer, som t.ex. , bara för att nämna ettexempel, eller med totalförsvarsmyndigheterna. Det här har inneburit attmöjligheterna att nå ut till större grupper har ökat kraftigt, därför att vihar fått resurser. Vi har fått hjälp från en mängd olika håll att göra dethär.Just har vi haft en stor ökning av antalet arrangemang, och det berornaturligtvis på att vi har ett försvarsbeslut framför oss, i två delar, somordföranden sade. Vi tycker att det är väldigt roligt att vi får vara med i dehär sammanhangen. Vi har också fått litet extra stöttning ekonomiskt för attkunna ställa upp och vara med och arrangera en hel del saker under det häråret.Med de här orden hoppas jag, precis som , att vi skall få enintressant förmiddag. Jag tänkte bara säga två ord om som inteherr ordföranden sade. är alltså redaktör påtidningen , men han har ett mångårigt intresse iförsvarsfrågorna. Han är också, långt i bakgrunden får vi väl säga ,reservkapten i kustartilleriet.Därmed lämnar jag över ordet till : Jag skall lägga till några ordningsfrågor. Anledningen tillatt det är jag som för en gångs skull sitter som ordförande i den här finaförsamlingen är delvis att jag kan vara litet grymmare än de vanligaordförandena. Jag kan be folk att hålla tyst när de blir för långrandiga, fördet har vi inte tid med. Vi står inför en diskussion om ett av våra viktigasteförsvarsbeslut i modern tid och korthet kan understundom vara klokt att ta ibeaktande.Eftersom det finns en förklaring på sex rader till hur man skall se påfrågorna här kan jag inte låta bli ett citat:?Låtom oss delta i försvaret av försvaret,så länge vi nu har´et,ty vi får faktiskt bära det besväret,i den mån det nu är´et,emedan bekanta neutralitetsbestyretförhindrar att vi hyr´et. ?Så uttryckte sig Kajenn 1995, och om alla talarna här vill vara likakortfattade och välformulerade skulle jag uppskatta det. Vi skulle då få framfler konkreta förslag och lösningar.Ordningen för dagen är också den att de fyra ombedda inledarna och talarnakommer att få tala ostört i , maximalt en kvart, sedan börjar jagsparka på mikrofonen. Efter varje anförande ges det utrymme för frågor rörandedet som är sagt. Och det är utrymme för frågor, inte för egnaanföranden. Efter kaffepausen ges det också utrymme för frågor. I den mån detinte är klockrena frågor skall det vara korta och konstruktiva förslag. Jaghoppas att jag har varit tydlig på den punkten.Med demokratiskt envälde har jag också fattat beslut om ordningen förtalarna och bestämt att vi tror att generaldirektören - somhar en mycket bred erfarenhet från försvaret, kanslihuset, civilberedskapen,utredande av högkvarteret och mycket annat - är den som har ett mycket brettperspektiv. Vi startar alltså i den omvända journalistiska ordningen, dvs. medtratten riktad uppåt. Det blir alltså stormvarning från sydväst, tratt överkon. Vi börjar med en bred exposé och slutar med en historisk överblick av BoHuldt som är historikern och som sätter in diskussionen i dess historiskasammanhang. Om jag får be att inleda är jag tacksam.2. Anförande av jämte frågorGunnar Nordbeck: Herr ordförande, ärade åhörare! Det här seminariet skallenligt inbjudan behandla totalförsvarets förmåga till återtagning ochanpassning. Rent språkligt är detta två helt skilda begrepp. Såvitt jagförstår är också avsikten att totalförsvaret skall ha förmåga till bådeåtertagning och anpassning. I bl.a. försvarsutskottets betänkande i höstassägs för det första att det skall finnas en tillräcklig och noga planeradförmåga att inom högst höja krigsdugligheten hos den befintligaorganisationen - det torde närmast motsvara återtagning - samt för det andraatt en stabil grund skall byggas upp för att kunna anpassa försvaret till entänkbar hotutveckling på sikt.Det förefaller mig ibland som om de här två olika kraven blandas samman iden allmänna debatten. Distinktionen är emellertid väsentlig, eftersom de ivissa avseenden ställer olika, ja, i en del fall till och med motsägande kravpå försvarets utformning. Låt mig belysa det med ett enkelt men aktuelltexempel.Ju mindre krigsorganisationen är desto lättare är det naturligtvis attåterta brister i den befintliga organisationen. Det bör sålunda vara lättareatt fylla bristerna i 12 brigader än i 13 brigader. Däremot kanmöjligen, jag upprepar kan möjligen, 13 brigader behövas för att skapa engrund för anpassning till en hotutveckling på , detta dock underförutsättning att med anpassning menas en tillväxt, dvs. attkrigsorganisationen skall kunna utökas.I försvarsmaktsplanen sägs att förberedelser som skapar förutsättningar förtillväxt, dvs. anpassning till en ny hotbild, kräver resurser, vilket påverkarmöjligheterna att vidmakthålla och utveckla den befintligakrigsorganisationen. En huvudfråga är alltså om kravet på anpassningsförmågaeller, om man så vill, tillväxtförmåga skall ha högre prioritet vid försvaretsutformning än de andra krav som statsmakterna har ställt på försvaret, bl.a.förmågan att återta brister i den befintliga organisationen. Jaghar varken i höstens försvarsbeslut eller i myndigheternas planer kunnatfinna något sådant prioriteringsresonemang, vilket enligt min mening är ettviktigt prioriteringsresonemang.För min egen del ifrågasätter jag meningsfullheten med att försöka utformaförsvaret för att det skall kunna utgöra en grund för en tillväxt/anpassning ien osäker framtid och . I alla fall borde premisserna iså fall först klarläggas: när en sådan tillväxt eller anpassning skall äga rumoch på vilka signaler den kommer att beslutas, i vilken säkerhetspolitisk ochsamhällsekonomisk miljö den skall genomföras osv. Låt mig belysa även dettamed ett aktuellt exempel.Enligt försvarsmaktsplanen skall en del materiel från utgående förbandbehållas för att kunna användas om en tillväxt skulle bli aktuell. En sådanåtgärd kan möjligen vara motiverad om en tillväxt aktualiseras under denärmaste åren. Men om man anlägger ett mer långsiktigt perspektiv påanpassningsfrågan, dvs. att det kanske är aktuellt att göra denna tillväxtförst efter fem , torde det vara bättre med en successiv materiellförnyelse som ökar försvarsindustrins överlevnadsmöjligheter. Det är nämligenmin uppfattning att frågan om möjligheterna till tillväxt eller anpassningväsentligen styrs av att vi har tillgång till en försvarsindustri.En slutsats av detta är att man inte bör behålla en stor organisation föratt ha en grund för en senare eventuell tillväxt. En sådan?övervintringspolitik? tillämpades bl.a. , särskilt efter 1972års försvarsbeslut. Erfarenheterna därav är, som bekant, inte de bästa.Jag anser alltså att kravet på en långsiktig anpassningsförmåga - attförsvarsmakten skall utformas för att utgöra en grund för en långsiktiganpassning om det blir aktuellt - bör tonas ned. Däremot bör det självfalletställas mycket höga krav på att man inom försvaret kontinuerligt håller enplanering för en ettårig återtagning aktuell.Vad är då gränssättande för att en återtagning skall kunna ske ?Är det tillgången på utbildningsanordningar och befäl, dvs. i praktiken enöverdimensionerad grundorganisation? Eller är det möjligheterna att i en sådansituation skaffa materiel och bygga befästningar, dvs. tillgången påindustriell kapacitet? Är det på vissa områden helt enkelt omöjligt att på ettår återta brister, brister som följaktligen inte ens i nuvarandesäkerhetspolitiska situation bör accepteras?Eftersom jag utgår från att och kommer attbelysa de här frågorna ur militär synpunkt skall jag säga några ord om detcivila försvaret och lämna några synpunkter på de återtagningsaspekterna.Det civila försvaret är inte en organisation av Försvarsmaktens typ. Det äri stället ett uttryck för samhällets beredskap att möta ett krig och andraextraordinära påfrestningar. Med detta är också sagt att återtagning för detcivila försvaret inte främst är en fråga om att fylla igen brister i enbefintlig organisation. I de avseenden där så är fallet - det gällerräddningstjänsten och till dels sjukvården - torde det enligt min mening intevara några större problem. De bör vara överkomliga, även om en sådanåtertagning naturligtvis kommer att kosta en del pengar. Men de kostnadernatorde vara ganska små i jämförelse med vad en militär upprustning under ett årskulle kosta.Det är som jag ser det inom tre områden eller funktioner som en ettårigåtertagning av det civila försvarets krigsduglighet ter sig problematisk,nämligen befolkningsskyddet, elförsörjningens och andra tekniska systemsmotståndskraft samt försörjningen med vissa strategiska varor. Det här äregentligen självklarheter.Att projektera och bygga skyddsrum i stor omfattning är interealistiskt. Däremot är det naturligtvis möjligt att genomföra en förbereddoch planerad utbyggnad av skyddade utrymmen. Jag vill dock peka på att det kanuppstå prioriteringsproblem mellan en sådan utbyggnad, angelägnabefästningsarbeten och annan viktig byggnadsverksamhet. Det är nödvändigt attBRB-förordningen sätts i tillämpning tidigt vid en återtagning.Att rätta till brister i fråga om elförsörjningens och andratekniska systems motståndskraft är inte heller realistiskt. Det vore därförett allvarligt misstag att med hänvisning till den obefintliga krigsriskeninte beakta beredskapskraven vid utbyggnad av dessa tekniska system. Men härmöter onekligen de ansvariga myndigheterna ett stort pedagogiskt problem, atti en situation där det allmänt sägs att det inte finns någon krigsrisk påtalabehovet av att man tar beredskapshänsyn vid utbyggnaden av de tekniskasystemen.Vad så gäller försörjningen med strategiska varor är det en angelägenhet förbåde det militära försvaret och det civila samhället. Visserligen brukar mankunna köpa det mesta om man är beredd att betala vilket pris som helst. Men ien situation då vi skall återta brister i vår försvarsförmåga torde detsammagälla även andra länder. Risken för att strategiska varor, t.ex. olja-naturligtvis - samt grundläggande och viktiga legeringsmetaller, blir belagdamed embargo är därför stor. Jag vill erinra om att ger enmedlemsstat möjlighet att reglera exporten i särskilda situationer dåsäkerheten är hotad. Det är inte säkert att ens medlemskapet i EU i densituationen ger oss fördelar.Men det gäller också att få hit varorna och att ta hand om dem. I fråga omolja och vissa andra flytande kemikalier är det därför nödvändigt att detfinns ett antal lagringsanläggningar i ?malpåse?. I den aktuella situationenmåste naturligtvis också ransonering och annan reglering av handeln kunnatillgripas . Det kräver att man har en fortlöpande administrativberedskap.En av det civila försvarets viktigaste huvuduppgifter är att understödjaFörsvarsmakten. Det gäller inte minst Försvarsmaktens materiella återtagning ien sådan situation. För min del tror jag att den materiella återtagningenkommer att vara mer problematisk än den personella, dvs. återtagning avbristande utbildning och övning. Det tar betydligt att bygga uppen industriell kapacitet. Det är därför enligt min mening viktigare att i enplanering för återtagning slå vakt om viktig försvarsindustriell kapacitet änatt hålla en överdimensionerad utbildningsorganisation. Det tror jag att mankan klara på lämpligare sätt.Till slut några ord om beslutsfrågan. I debatten har, naturligt nog,ifrågasatts om statsmakterna kommer att uppfatta och tolka signalernanär en återtagning är befogad samt om viljan och förmågan att fatta denödvändiga besluten kommer att finnas. Det ankommer inte på mig att bedömapolitikers beslutsförmåga, även om jag kan ha en del synpunkter, men att detkommer att vara många och svåra beslut att fatta är helt klart. Därför finnsdet anledning att genom bl.a. övningar och spel studera de problem, inte minstav prioriteringskaraktär, som sådana beslut är förenade med. Detta tycker jagär en del som också har fallit bort i debatten. Man skulle alltså paradoxaltnog kunna säga att den aktuella försvarspolitiska situationen motiverar attnågot mer tid än läggs på övningar och spel i beslutsfattande för attjust belysa återtagningssituationens problem också på den politiska nivån.Tack!Claes , : Jag har en frågaangående de strategiska produkterna. Frågan är mycket enkel: Hur ser man påförmågan att få hit produkterna över huvud taget, eftersom intehar en handelsflotta som är tillräcklig för att tillgodose våra transportbehovi en sådan här situation?Olle Rossander: Behöver vi svenskflaggade fartyg för att frakta hit grejornanär det är kris och elände?Gunnar Nordbeck: Det kanske inte är nödvändigt att ha svenskflaggade fartygför att just de skall frakta hit grejorna. Men det är en klar fördel att hasvenskflaggade fartyg i en förhandlingssituation, när man skall få framtransporterna. Om det sedan är svenskflaggade fartyg eller andra som utförtransporterna kanske spelar mindre roll, men den tillgången är ettförhandlingskort som är betydelsefullt. Ur den synpunkten är den nedgång somhar skett naturligtvis oroväckande. börjar det gå litetuppåt igen. Men problemet finns, det skall helt klart erkännas.Jan Jennehag, FöU (v): Jag tänkte på något av det sista du sade. Jag håller med om att det där kan finnas synpunkter. Kan detvara lämpligt att i beslutsprocessen i förväg besluta sig för vilka kriterierman skall beakta och även vilka värden dessa skall ha när man skall fatta ettbeslut?Gunnar Nordbeck: Nej, jag förstår inte riktigt hur sådana kriterier egentligenskall utformas. Jag har sett att en annan riksdagsledamot har skrivit detta,men jag har inte riktigt förstått hur de skall utformas.Det jag däremot menar är, att lika väl som man kontinuerligt har enövningsverksamhet inom försvaret, där man studerar olika beslutsproblem, finnsdet mot bakgrund av den situation som kommer att råda motiv för att man påpolitisk nivå något diskuterar olika beslutsproblem och beslutssituationer.Men jag har litet svårt att se hur sådana fastställda kriterier för enåtertagning, eller för all del för en anpassning, skulle se ut.Olle Rossander: Får jag ställa en fråga. Du nämnde problemet med tillgången påstrategiska varor och att det kanske inte alla gånger hjälper att man kanbetala. Det är ändå inte säkert att vi får dem därför att de är juststrategiska. De hålls inne i ett krisläge.Vi har prövat metoden att lagra strategiska varor i , med bristandeframgång, får man väl säga. Oljan förstördes och de strategiska varorna visadesig inte vara så himla strategiska . Kanske det skulle varafinurligare att vi själva tillverkar strategiska varor som andra behöver?Gunnar Nordbeck: Frågan kan ju formuleras på det här sättet: Vad är dagensmotsvarighet till järnmalm och kullager? Vi har inte såstora mängder strategiska varor av det slaget. Det finns en del specialstål,hårdmetaller och faktiskt också läkemedel som kan vara utbytbara.Jag vill också gärna anknyta till vad sade och säga att jaginte heller tillhör lagringsfantasterna, trots att jag varit chefför . Jag tror att det är viktigare att manhar en beredskap, t.ex. på det handelspolitiska och diplomatiska området, föratt kunna förhandla, och att man inte minst så långt som möjligt ersätterlagring med en beredskap för att använda substitut av olika slag.Britt , FöU (s): Jag skulle vilja ställa en fråga till dig, GunnarNordbeck, om vilken skillnad du egentligen ser mellan det sätt som det nufinns beslut om, dvs. att på ett organiserat sätt genomföra återtagning inomen viss bestämd tidsperiod - det har talats - och det gamlasättet att sköta återtagning, nämligen att inte säga något alls utan bara vetaatt vår duglighet i olika avseenden är av högst varierande grad.Gunnar Nordbeck: Det innebär på ett sätt en större öppenhet och realism i attsäga så här: Vi accepterar att vi har brister, och vi måste planera för enåtertagning. Det resonemanget fördes litet löst tidigare också, men inte allspå samma sätt. Jag tillåter mig att ge ett exempel. Det var först under minasista år som chef för som vi fick i gång ett ordentligtsamarbete med Försvarsmakten om just materiell återtagning, och jag harförstått att och hennes medarbetare nu har intensifierat detarbetet. Så visst är det bättre att det förs upp , det bör det rimligenvara.Olle Rossander: Vi tackar . Vi får säkerligen anledning attåterkomma med fler frågor till i det sammanhanget.Jag vill då be generaldirektören från FOA att redovisa delarav resultatet av den utredning som FOA har gjort på det här området.3. Anförande av jämte frågorBengt : Jag kommer att ta min utgångspunkt i beslutsprocessen ochtala rätt mycket om denna.Vi är alla medvetna om att det beslut som har fattats om anpassning somprincip, och som utgångspunkt för totalförsvarets utformning, är omstritt.Många hävdar faktiskt, vilket också sade, att det inte går atti tid fatta beslut om tillväxt eller ominriktning av totalförsvaret när detverkligen behövs. En utgångspunkt för många kritiker har varit den historiskaerfarenheten , som vi väl får belyst senare, men det finns juäven erfarenheter närmare i tiden av att vi inte i förväg har kunnat se storaförändringar i vår omvärld. En annan faktor är naturligtvis tidsfaktorn. Detär svårt att prognosticera utvecklingen och att fattabeslut med sådana prognoser som underlag.Den här litet dystra inledningen till trots skulle jag ändå vilja påstå attmöjligheterna och förutsättningarna för långsiktighet är bättre än vad mångahävdar. Den historiska erfarenheten är viktig. I och med attvi har den vet vi att vi inte skall behöva upprepa det som skedde då. Vibehöver inte göra om det en gång till. Det är inte en självklarhet atthistorien skall upprepa sig. Det går faktiskt att fatta långsiktiga beslut.Men det kommer inte att gå av sig självt. Vi måste ordna en bra beslutsprocessmed ett beslutsunderlag av sådan kvalitet att politiker, nu och ,kan fatta medvetna beslut.Gunnar Nordbeck berörde de andra delarna av totalförsvaret vid sidan av detmilitära försvaret. Jag vill understryka att det är viktigt att tänka på helatotalförsvaret, eftersom den utveckling vi ser framför oss innebär nya hot motden civila delen av samhället. Det gäller hot som vi nu kan se, men det gällersäkerligen också hot som vi ännu inte ser. Vi måste kunna möta också dem i ettlångsiktigt perspektiv. När vi talar om långsiktighet och tillväxt, talar viinte bara om att öka i styrka, utan vi talar också om ominriktning av deresurser vi har, med anledning av den händelseutveckling vi ser i vår omvärld.Det är, som redan har sagts, mycket stor skillnad på beslut om återtagning inärtid - den nämnda ettåriga återtagningen, som vi skall kunna utlösa när somhelst - och beslut om en långsiktig förändring, antingen en långsiktigtillväxt eller en långsiktig omriktning av totalförsvarets resurser. Beslutetom återtagning kommer att fattas med kort varsel. Vi kommer att i det lägetvara överraskade, och beslutet kommer att fattas i efterhand - annars skullevi inte behöva fatta det. Vi kommer att behöva laga efter läge, och GunnarNordbeck har berört den planering som vi borde ha för att beslutet omåtertagning skall bli riktigt bra.Beslutet om tillväxt på lång sikt är betydligt svårare. Skall det ocksåinnefatta ett beslut om ominriktning av totalförsvaret eller delar avtotalförsvaret blir det ännu svårare. Vi skall göra det upp till iförväg i en omvärld som förändras ganska snabbt. Det är bara att gå tio årtillbaka i tiden för att konstatera det. Det kräver fortlöpandeomvärldsanalyser och långsiktiga bedömningar. Det kan inte vara ett beslut.Det är inte så att vi fattar beslut om att vi skall ha enviss styrka. Det kommer att krävas fortlöpande beslut. Vi kommer att behövafatta beslut om hur tillväxten och ominriktningen skall ske. Underdenna tid kan dessutom det ?långsiktiga beslutet? förvandlas till det?kortsiktiga beslutet? : Vi kan behöva gå in i återtagning när som helst underperioden, vilket gör att beslutsfattandet faktiskt är svårt.Detta beslut skall fattas av riksdag och regering. Min och FOA:s uppfattningär att beslutsunderlaget måste både vara omfattande och kontinuerligt kunnaföreläggas de beslutsfattande politikerna. Vi har funderat över tre alternativför detta. Det första är att vi behåller nuvarande ordning, dvs. myndigheternalämnar successivt beslutsunderlag som behandlas i olika fackdepartement,vilket leder till någon form av beslut. Det andra är attstatsmakterna pekar ut en myndighet som ansvarig för att hålla ihop helabeslutsunderlaget. Det tredje är att man tillskapar en särskildmottagningsorganisation i som skall bedöma det föreliggandebeslutsunderlaget.Den nuvarande ordningen tror vi inte riktigt klarar att hantera mängden ochbredden i det underlag som kommer att finnas. När man har fattat beslut omåtertagningsprincipen och om att man skall kunna tillväxa i styrka, tror viinte att det räcker att behålla nuvarande ordning. Vi tycker inte heller detär någon bra idé att peka ut en av myndigheterna som ansvarig eller att skapaen särskild myndighet. Varje myndighet har sitt ansvarsområde och sinalojaliteter i förhållande till sin instruktion och kommer inte att kunna svaraför den stora bredd som är nödvändig. Vi har därför efter ganska mycketdiskussion fastnat för, och föreslagit, att man bör tillskapa enmottagningsorganisation i . Denna organisation bör ha tilluppgift att granska och analysera det tillgängliga beslutsunderlagetkontinuerligt, att inhämta kom-pletterande underlag och att ge råd till statsminister och regering. Vi har ivårt underlag kallat detta för ett nationellt säkerhetsråd. Det kan kallas förmånga olika saker, och det kan placeras in på många olika sätt; det har viinte lämnat något förslag om. Men vi är övertygade om att när man nu bestämmersig för denna grundläggande princip för totalförsvarets långsiktigautformning, måste man göra något åt beslutsprocessen.Vad gäller underlaget för ett anpassningsbeslut kan man säga så här: Iefterhand, efter de stora förändringarna - efter murens fall, efterSovjetunionens sammanbrott, efter Jugoslavienkrisens inledning - har mankunnat konstatera att informationen faktiskt fanns. Men det var ingen som sågden och förmådde att föra fram den. Det är naturligtvis oroande eftersom detär just det vi måste kunna göra i frågan om beslut om långsiktig tillväxt.Informationen finns på många olika händer i samhället, inte bara inomtotalförsvaret och dess myndigheter. Den finns i utrikesförvaltningen, ifackdepartement, hos , i politiska partier, påKonjunkturinstitutet, inom industrin, hos universitetens forskare, hosutländska institutioner och hos medierna. Vi lever i ett enormtinformationsflöde, och huvuddelen av den information vi behöver är offentlig.Ur hela denna mycket stora informationsmängd måste man alltså vaska fram detbeslutsunderlag som skall föreläggas politikerna så att de kan fatta adekvataanpassningsbeslut.I detta arbete måste alla myndigheter medverka, och var och en har där sittansvarsområde.