bet · GK01SoU7 · 1996-09-04 00:00:00 — Mentrots allt är det samma patienter, elleri varje fall patienter med sammaproblem, som tidigare fick sjukomsorg.Jag hoppas att det skall vara så i dagockså, även om det inte är det.Det är farligt med alltför litetläkarkontakter. Såvitt jag förstår harman också ståendemedicinering. Man får samma sövande,samma lugnande, samma lösande ellerstoppande mediciner. Det har gått förmycket slentrian i det hela. Men när detgäller den medicin som används försmärtlindring verkar det som attkunskaperna ännu är ringa. Där vågar maninte mycket.De människor som ligger i sängarnafordrar individuell vård på ett annatsätt än den jag tycker att de får i dag.De som är på sjukhem och ålderdomshemhar inte så stora resurser att röra sigmed när de har betalat sina avgifter.Det är inte så lätt att få dessa1 att räcka till läkarbesökoch mediciner. Det är därför önskvärt -hur det nu skall ordnas - att läkarnahör till teamet på sjukhemmet och attdet ingår att man också skall haläkarhjälp, även om det blir en högreavgift.Socialstyrelsen konstaterar attåtstramningen ytterst drabbar de främstavårdgivarna, som taladeom, dvs. Det är ingen avoss som vet hur många de är och hur storprocent de totalt har av vården. Men jagtror inte att jag tar till i överkant omjag säger . Dessa personer orkarsnart inte längre.Nu talas det om att de anhöriga skallgöra ännu mer. Men skall de göra detmåste det bli mer stöd. Jag tänker intebara på avlastningsplatser. De bör varafler. Men man behöver även på annat sättstödja dessa människor. De behöver fålära sig hur de skall lyfta och hur deskall sköta om. Men de anhöriga behöveräven träffa varandra, utbytaerfarenheter och över huvud taget kännastöd från samhället.När kommunerna har mindre resursersäger kommunerna att endastskall ha vårdande uppgifter. Det rimmari och för sig illa med att man samtidigtsäger att så många som möjligt skall bokvar hemma . Manfrågar: Vem skall göra de andrauppgifter som har utfört?Svaret blir: Det får skötas på annatsätt. Frågan om vad som är ett annatsätt får man ofta inte något svar på.Men jag har fått något svar från någonkommun. De säger: Vi kan ordna detta för180 kr plus moms. De som harlåga pensioner har faktiskt inte råd attbetala detta. Vad innebär det ifortsättningen, mina vänner? Jo, de blirtidigare vårdfall än vad de skulle hablivit om de hade haft litet hjälp.Även om det inte ännu har gått så långtatt det blir ett boende i misär är jagfaktiskt litet ängslig för hur det skallbli om den ensamme äldre personen somhar både det ena och det andrahandikappet, men inte är så svårthandikappad att det krävs något särskiltboende, inte orkar med städningen ochatt hålla det hyggligt omkring sig. Hurblir det i fortsättningen? Jo, det blirett tidigare vårdfall.Rehabiliteringen är det storasorgeämnet. Här finns det ännu ingaentydiga ansvarsgränser. Ofta får mansom patient när man är på akutsjukhuseten god rehabilitering, t.ex. efter enhöftfraktur. När man kommer hem tilleget boende, vad det nu är, händer detså litet, eller inget alls.Här har jag verkligen exempel. Mankommer hem och använder rullator. Efteren rehabilitering skulle man kunnaövergå till en käpp. Men hur blir detibland? Jo, det blir en rullstol. Mangår åt det hållet i stället. Likadant ärdet med strokepatienter.Det finns så fina behandlingsformulärsom är upprättade mellanlandstingsförbund och kommunförbund, nutänker jag på länen. Vems är feletegentligen att vårdkedjan inte fungerar?Beror det , bristandeintresse eller bristande kunskaper? Men det jag vet är att det ickefungerar.Nu skall jag ta upp en sak som ni intetycker är rehabilitering men som jagändå vill räkna in i rehabilitering,nämligen tandvård. Här är bristernaoerhört stora. Man har inte råd attanlita tandläkare. Tror ni man kan göradet om man har kvar som skallräcka till så mycket: läkare, medicin,telefon, tidning, hygienartiklar,sjukgymnastik, osv? Om man inte kantugga maten och kanske äter för litet avmaten för att det är svårt att tugga fårman också andra sjukdomar när man intefår de mineraler och annat som manbehöver.Vad vi från vårt förbund önskar är:större kunskaper, mer utbildning, bättreplanering, samplanering, bättreekonomisk uppföljning, inte så mångasmåpåvar som älskar att sätta sig påmänniskor och minskat revirtänkande. Härtänker jag på det mellan det sociala ochdet medicinska. Det finns faktisktfortfarande kvar.Sedan önskar jag mer entydiga beslutfrån , mer entydigarekommendationer från ,och kanske även från Kommunförbundet.Det finns en tendens som har gått förlångt. Det är att överlåta tillkommunerna. Det kallas ju för demokrati.Men vem är det demokratiskt för? Inte ärdet för de berörda som skall vårdaseller som skall omfattas avÄdelreformen. Så önskar jag också: Följupp Ädelreformen även i fortsättningen.Det är en sak som jag tycker är detallra svåraste. Det är synen på äldrepersoner. Vi som har fyllt ärfaktiskt precis samma människor som närvi var 64. Vi tycker - och det vet jagatt många tycker - att vi blir seddaöver axeln. Jag vet inte vad det berorpå, att vi är för många eller att nitycker att vi inget kan. Så tycker politiker ochmedierna. Därför tror jag beror på detatt det går snett i äldrevården ibland.Jag har en god vän som har gjort enutredning om attityder till äldre.Tyvärr är den inte tryckt - annars hadejag gärna delat ut den - men jaghar läst den. Där konstaterar hon är mest negativ till äldre personeri . Ungdomarna hardäremot en helt annan syn. Där är detnågot av mormor-barnbarn-förhållande.Men vad drar man då för slutsats? Bådebeslutsfattare och människor i vården ärofta i den åldersgruppen. Jag hoppas attjag har fel. Men det har kommit så mångarapporter till mig. Vi svenskar älskaratt vara världsbäst. Vi kan starta medatt vara världsbäst på att ta hand omoch bemöta äldre personer. Det vorealldeles förskräckligt om vi blevvärldsbäst på att ha den negativa synenpå äldre.Barbro : Herr ordförande! Jagskall ur patientperspektivet be att fåtala om tre ting, nämligen vårdkedjan,hemsjukvård och vård i livets slutskede.Ser vi på vårdkedjan vet vi allesammansatt vi har två ansvarslinjer: denlandstinget står för och den kommunenstår för. Det jag vill plocka fram ärgapet mellan landstingskedjan ochkommunkedjan och i patientperspektiv sevilka det är som trillar ner i gapet.Det är de medicinsktfärdigbehandlade. Det beror på attvårdtiderna är så otroligt mycketkortare än för bara sedan.Hur ser dessa patienter ut? Det är intefriska människor. Det är sjukamänniskor. Vad har de för sjukdom? Dehar vanligtvis hjärt-kärl-sjukdomar,t.ex. stroke, och utgör en mycket storgrupp. De har frakturer,ortopedkirurgiska patienter. De ärdementa.Det är mycket bra att vi har byggt utboende för de dementa. Det är någontingatt glädjas åt. Men har vitappat dagverksamheten för de dementa.Vi har glömt att den finns. Den bör varaknuten till den enhet som diagnostiserardementa. Det görs i allmänhet bådeav läkare i primärvård och avspecialistläkare. Men båda tapparuppföljningen genom att patienten blirboende någonstans. Hur kan vi sedanfölja forskning och utveckling?Vad jag vill påpeka i vårdkedjan är attvi måste ha ett patientrelaterat mål närvi skriver ut patienter från landstingtill kommun så att inte detta glappuppstår. Det bör ske i samverkan och medvissa kvalitetsindikatorer. Vilka är de?Vi kan ta en så enkel sak somförskrivning av läkemedel.På sjukhem och i särskilt boende har isnitt den boende sju åtta olikaläkemedel. De tål i allmänhet intedetta. Det ger biverkningar inte minst iform av inkontinens. Jag skall inte talaom andra hjälpmedel. Men jag vill lyftafram behovet av inkontinenshjälpmedel.Det är en stor och dyrbar grupp. Det ären delvis underutnyttjad men mestöverutnyttjad grupp, beroende på att maninte har diagnostiserat och utrettbehoven och inte förstått att man iblandkan nyttja hjälpmedel för säkerhetsskull men inte baserat på kunskap ochvetenskap.Mål, samverkan, kvalitet. Jag villtitta litet grand på hemsjukvård. nämnde begreppet avanceradhemsjukvård. Vi har en jättefinhemsjukvård som vi skall vara glada föroch som är distriktssköterskeledd. Denär stor, vid och betydelsefull, men denär icke avancerad. Detta baserar jag påkunskaper från länslandsting, där vi har en väl utbyggd ochavancerad hemsjukvård.Vad är det för skillnader, och varförser vi inte skillnaderna? Den avanceradevården är läkarledd. Den kan som ElaineKristensson sade vara baserad på sjukhuseller i primärvården om kommunikationoch samarbete finns. Med detta kan manha inte bara geriater och allmänläkareutan vid behov plocka in, om jag ser detur patientperspektivet, onkolog, kirurg,invärtesmedicinare, eller vad det nu är.Den avancerade hemsjukvården ärteambaserad. I teamet finns detsjuksköterskor, undersköterskor,tillgång till gymnast, tandhygienist,dietist och vad det nu kan vara. I denbasala hemsjukvården arbetardistriktssköterskan vanligtvis ensameller ihop med en undersköterska. Denavancerade hemsjukvården jobbar dygnetrunt. Den basala jobbar framför allt 8timmar av dygnets 24. Den avancerade harsjukhuset som bas ochkonsultverksamheten eller samverkanprimärvård-sjukhus som en möjlighet, somvi t.ex. har i . Men den ärsjukhusets säng i patientens hem. Det ärett alternativ till sjukhusvård.Den basala hemsjukvården har endistriktsläkare som stundom gör hembesökmen oftast inte. Den avancerade harsjukhusets upptagningsområde. Den basalahar vårdcentralens. Den avancerade kanbära ut kvalificerade medicinskatekniker. Det gör sällan den basala. Detär ringa teknologi i den vården. Denavancerade kanske i huvudsak jobbar medpalliativ vård i livets slutskede,vilket den basala gör mindre ofta. I dagtvingas den dock göra det oftare pågrund av de korta vårdtiderna islutenvård.Den avancerade vården kan man också -såsom görs i Motalaområdet och iLinköping - kombinera med dagkirurgi därpatienter med prostatabekymmer,brösttumörer och sköldkörteltumörer kanopereras, planeras för vård och skrivasut och på det sättet få enkort sjukhusvårdstid och en trygghemsjukvårdsperiod. Man kan också lyftaut hemrehab speciellt för äldremänniskor från särskilt boende somkommit in med t.ex. en fraktur eller ettstroke, så att man inte övergerpatienten. Det svåra i dagens vård ärgapet mellan de båda organisationernaoch att man överger patienten. Manöverger den sjuke.Kan man då tillämpa detta inom denpalliativa vården, dvs. vården i livetsslutskede? Ja, självklart. IÖstergötland vårdas över 400patienter i avancerad hemsjukvård. Detär 20 vårdavdelningar à 20 patienter.Vad är det man måste veta om denpalliativa vården i livets slutskede?Den kräver kunskap. Det är lika svårtatt vårda människor här som att vårdaoch sätta en diagnos i akutsjukvård. Detkräver analytisk förmåga, förmågan attbehärska olika symtom ochläkarmedverkan.Bygger man upp en avanceradhemsjukvårdskedja kan man lösa ett av deproblem vi har hört om här i dag:bristen på kompetens. Vi behöver hemvård . Men vi behöver ocksåhemsjukvård. Vi får inte förneka attmänniskor är sjuka. Antingen man är ungeller gammal behöver man en doktor. Detär bara det att när man är äldre har mani allmänhet och genomsnittligen fyraolika diagnoser som kan krävaläkarmedverkan, och som framför alltkräver uppföljning och att man blirsedd. Tack.Ordföranden: Jag ger nu ordet tillstatssekreterare ,Socialdepartementet.Ulf : Det har varit mycketintressant att här under förmiddagenvara med och lyssna på de inlägg som hargjorts. Jag skall försöka göra någralitet mer övergripande kommentarer.Därefter skall , som ärdepartementsråd på ,också ta upp några frågor.Av de tidigare inläggen framgår detganska tydligt att de allra flestatycker att reformen var riktig, även omdet funnits brister i genomförandet. Dethar nu gått Ädelreformengenomfördes, men det är naturligtvis enväldigt för de storaförändringar som den egentligeninneburit. Det är alltså inte förvånandeatt inte allting fungerar som det bordegöra. Desto viktigare är det attfortsätta utvärderingen och att lära ossav vad som händer. sker detförändringar i omvärlden i verkligheten,som gör att man behöver ompröva delar avden organisation som finns . Dennaomprövning måste vi fortsätta.Den utvärdering som har gjorts avSocialstyrelsen och som det avsattessärskilda medel för tror jag att allahar uppskattat mycket. Den har inneburiten kunskapsbildning sompensionärsorganisationer, politiskapartier, myndigheter, kommunalaförvaltningar och andra har haft stornytta av, inte minst naturligtvis ocksåSocialdepartementet.Den utvärdering som är genomfördskall fullföljas. Hur den skallfullföljas kan man diskutera, men attutvärderingen skall fortsätta är väldigtviktigt. Det är naturligtvis angelägetatt utvecklingen inom äldreomsorgen ävenfortsättningsvis följs upp på ettsystematiskt och samlat sätt. Därför harvi i för avsikt attta upp en diskussion med Socialstyrelsenom formerna för en fortsatt uppföljningav äldreomsorgen. Vi återkommer med atttala om hur den skall gå till.Regeringen följer ju uppmärksamtäldreomsorgen och vad som där händer.Två viktiga frågor har här tagits uppoch kommer igen väldigt starkt, nämligenatt omsorgen måste utgå från dels denenskildes förutsättningar, dels denenskildes behov. harinsatserna starkt koncentrerats på attorganisatoriskt försöka skapa bättreförutsättningar för den viktigaäldreomsorgen, vilket har varitnödvändigt. Kanske andra frågor då harkommit i bakgrunden, och kanske är deten ny syn på äldre som håller på attutvecklas, vilket tog upphär. Det är en viktig fråga attdiskutera. Det är också något som harframkommit i tidigare utvärderingar.Regeringen har reagerat genom atttillsätta , somåtminstone delvis har till uppgift attse vad detta handlar om. Det handlar juväldigt mycket om att vi, om vi skallkunna få fram de resurser som behövs fören värdig och effektiv äldreomsorg,måste ha ett brett stöd för detta blandallmänheten. Det handlar då väldigtmycket om de attityder som finns och somutvecklas i samhället. Detta är enviktig fråga och en viktig utredning somvi kommer att följa.När det gäller hur kvaliteten iäldrevården utvecklas och hurrehabfrågorna kan förbättras ochutvecklas samt hjälpmedel och annat, somvi genom utvärderinghar erfarit inte fungerar bra, har enprojektverksamhet satts i gång med ettstarkt stöd, bl.a. 300 miljoner kronortill rehabutveckling. Verksamheten harinte pågått så länge, bara . Dettar alltid tid att erbjudaförutsättningar för sådant stöd och attfå i gång verksamheten. Men här är enmycket intressant utveckling på gång,som just har stimulerat till en bättregemensam planering av verksamheten isamråd på det lokala och det regionalaplanet. Jag tror att senare kanberätta litet mer om resultatet. Men detpågår en på flera sätt spännande ochintressant utveckling.Det pågår också flera utredningar närdet gäller äldrefrågorna. HSU 2000-utredningen berör naturligtvis i storutsträckning äldrefrågorna. Vi har haftPrioriteringsutredningen, vars resultatvi går igenom inom departementet förnärvarande. Det finns också förslag frånSocialtjänstutredningen, och arbetet meden socialtjänstproposition pågår. Detpågår alltså en hel del arbete kringäldrefrågorna. Vi har i flera avseendenanledning att återkomma.Naturligtvis har kommuner och landstingett väldigt stort ansvar. Även regeringoch riksdag har självfallet ett stortansvar att följa utvecklingen och att tainitiativ, när det behövs, på dencentrala nivån. Det behövs naturligtvisockså politisk vilja för att det skallhända någonting.När det gäller det kommunala ochlandstingskommunala ansvaret syftadeÄdelreformen till att minska de problemsom fanns med det tidigare deladeansvaret. Även om man har kommit tillrätta med en del av problemen genomreformen, är det ändå en del somåterstår och nya gränsproblem som haruppstått. Men framför allt handlar detju om att finna ett forum för attdiskutera hur man skall kunna lösa nyaproblem och att finna nya sätt att lösade gamla problem som ännu inte är lösta.Jag tror väldigt litet på att det ärgenom detaljerade regler eller nya lagarsom man kommer fram på området. Dethandlar framför allt om att respekteraden kompetens som finns på olikaområden, att gemensamt finna former föratt utveckla ny kompetens och attsamarbeta över gränserna. Men i den måndet behövs stöd från de centralamyndigheterna eller regering och riksdagär och regeringennaturligtvis beredda att diskuterasådana frågor. En sådan fråga ärhemsjukvården, där lösningarna är olikaöver hela landet. Jag vill ändåpoängtera att förutsättningarna ärolika, som flera här har sagt, liksomtraditioner och kulturer, vilket ärnågot som man måste respektera. Det ärinte självklart att det måste selikadant ut över hela landet, även omdet kanske är enklare förtillsyningsmyndigheter och andra. Men dåfår man återkomma tillindividperspektivet, som är detviktigaste. Sedan får man på centralnivå, både departement ochtillsynsmyndigheter, anpassa sig tillden organisation och de lösningar som ärbäst för individen. Men självfalletskall hjälpa tilloch stödja den utveckling som man frånolika håll vill få till stånd.Jag vill avsluta mitt inlägg med attsäga att behovet av en fortsattbevakning av äldrefrågorna är stort.Från sida kommer viatt göra vad vi kan för att följafrågorna, och vi är beredda att taytterligare initiativ. I övrigt svararvi naturligtvis på de frågor som tasupp. Men jag vill gärna att upp ett par frågor ytterligare.Håkan : Det är bara på ett parområden som jag skulle vilja kompletteradet som sade. Under de årsom Ädeluppföljningen har pågått är dettvå frågor som ständigt har återkommitsom problemområden, vilka också varitväldigt centrala i inläggen här ,nämligen rehabilitering och hjälpmedel.Som flera har påpekat var och denreglering som gjordes inte så tydlig attdet blev en entydig lösning.300-miljonerssatsningen, som riksdagenbeslutade om sedanför att utveckla rehabiliteringen föräldre, var ett direkt resultat av 1994års Ädelrapport. Bestämmelserna innebaratt kommunerna och landstingen skulle fådel av pengarna när de hade utarbetat engemensam planering för rehabiliteringför äldre. Vi fick endelredovisning från omeffekterna av pengarna. Det ärnaturligtvis svårt att på ett så härtidigt stadium dra några tydligaslutsatser av hur verksamheten harpåverkats. Men det som man ändå kanutläsa av är enväldigt positiv bild. Socialstyrelsenhar kallat rapporten miljoneroch tusen blommor som blommar. Ipraktiskt taget hela landet har kommuneroch landsting kunnat sätta sig ned ochgöra upp gemensamma planer. Nästan allapengar är fördelade. Pengarna haranvänts till att bygga upp gemensammarehabiliteringsresurser - utbildning ochhandledning etc.Jag vill också säga något omhjälpmedel. Många har ju varit inne påatt det brister när det gäller bl.a.organisation, att det genom harbyggts upp parallellahjälpmedelsorganisationer i kommuner ochlandsting, men också att det brister närdet gäller rena metodikfrågor ikommunerna. Det har varit svårigheteratt bedöma hjälpmedelsbehov och attfölja upp hur hjälpmedlen används. Ävenpå detta område har saker kommit i gångefter de påpekanden som har gjorts underÄdeluppföljningen. Det nämndes tidigareatt centralt harpåbörjat ett utvecklingsarbete, somframför allt syftar till att finnasamverkansformer.Jag vill också nämna att det nu pågåren utredning som skall se överHandikappinstitutets roll.Handikappinstitutet är ju det centralasamhällsorganet för hjälpmedelsfrågoroch är just ansvarigt för atttillsammans med Sjukvårdshuvudmännensupphandlingsbolag, , bygga upp enrationell organisation för hjälpmedel.Utredningen kommer att vara klar någongång . Den har somhuvuduppgift att se till attHandikappinstitutet, som helt ärinriktat på att ge landstingen stöd, ochkommunerna skall komma med iverksamheten. Det är bra, tycker vi, attdetta har kommit i gång . Vi tror attkommunerna, på samma sätt somlandstingen gjorde , kandra nytta av Handikappinstitutet.Ordföranden: övergår nu tillfrågestunden. Jag uttryckerförhoppningen om korta och koncisafrågor och svar.Bo Holmberg: ochriksdagen har tidigare pekat på en bristi vår samhällsorganisation i denoffentliga sektorn. Sektoriseringensbaksida är att man i för storutsträckning arbetar med att värna reviroch att man i för liten utsträckningsamarbetar. Vi har fått höra detta igen. har haft enhearing om utsatta barns och ungdomarssituation. Det var samma visa där.Psykiatriutredningen såg problemet hävdar för mycket revir ochsamverkar för litet.Då är frågan om vi skall lämna dagensdiskussion med att tycka att detväsentliga är att starta enhuvudmannadiskussion om hemsjukvårdeneller om vi skall ta upp de fyra bristersom har påtalats här : För detförsta gäller det att se till att denmedicinska vården för de gamla blirbättre när det gäller diagnostik ochbehandling. För det andra gäller det attkomma bort från de gamla storasjukhemmen och bygga bättre boende. Fördet tredje gäller det att se till defriska och att se till att de gamla fårett bättre socialt och kulturellt liv.För det fjärde är frågan hur vi skallklara resurserna framöver.Statens medicinsk-etiska råd harskrivit till regeringen med en begäranom en utredning om människovärdet ilivets slutskede. Jag skulle önska attde båda kommunförbunden åkte runt ochsade till sina kommuner och landstingatt de skall samverka för de äldresbästa och inte uppmanade dem att åkatill för att ändrahuvudmannaskapsgränser, för då får viinte göra något annat.Min fråga till är: Hurskulle ni i er fortsatta tillsyn kunnasyna arbetsorganisationerna, så att desamverkar, sprider kvalitet och kunskapom äldre människor i deras vardag?Ann-Marie Begler: Till att börja medvill jag säga att den erfarenhet som vihar fått under dessa fem årsutvärderingsarbete säger att ytterligareregleringar knappast kan lösa de problemsom finns i samverkan mellanhuvudmännen. Det som måste ske är enutveckling av samverkan som bygger pålokal kompetens, lokala behov och lokalproblematik. Det måste bli lösningar somser väldigt olika ut i olika kommuneroch i olika landsting. Likvärdigalösningar kan man knappast sträva efter,eftersom problemen ser väldigt olika ut.Som central tillsynsmyndighet har vi enväldigt viktig uppgift i att spridakunskaper kring goda arbetsmodeller ochkring goda organisationsformer ochvärdera de resultat som finns inom deolika verksamheterna. Där tror jag attvi kan lämna ett mycket stort bidrag.Just på det sättet har vi arbetat i detuppdrag vi har haft kring rehabiliteringav äldre. Vi har visat på goda modelleroch goda exempel och spritt denkunskapen.Däremot kan man konstatera att vi inomvissa områden när det gällerhemsjukvården inte har en riktigt klarbild över hur de mest verkningsfullamodellerna och organisationsformerna serut. Där måste vi ha en fortsattkunskapsuppbyggnad.Gert : Vad vi efterfrågar är enlagstiftning som skapar förutsättningarför mångfald och lokal utveckling. Detär inte en regelstyrning, om jagförstods på det sättet. Vad det handlarom är att man, analogt med vad som händemed konsekvenserna av betalningsansvaret- vi ser en väldigt positiv utvecklinginom akutvård och när det gäller boendet- tydligt skall ange vilka uppgifter somkommunerna bör ha. När det gällerhemsjukvården är det vår uppfattning attdet är mycket angeläget att få tillstånd en lagändring som obligatorisktlägger den uppgiften på kommunerna.Nina : Vi har givit förslag irapporten till några föreskrifter ellernormeringar, som har efterfrågats här.De skall man kanske arbeta vidare på.Annars tror inte heller vi att normeringeller ökad styrning är det som spelarroll, utan det är återföring av kunskap.Man återför inte bara resultat kringprocesser utan också kvalitetskriterier.Sådana börjar finnas . Man kan användakvalitetsföreskriften eller föreskriftenom förstärkt verksamhetstillsyn omåterföringen inte leder till det manönskar.Elaine : sida delar vi denuppfattning som framför,nämligen att vi inte skall starta en nydiskussion om ändrat huvudmannaskap,utan att vi skall se till att detfungerar på individplanet.