bet · GK01SoU7 · 1996-09-04 00:00:00 — Ädelreformen trädde i kraft den 1januari 1992. Regeringen uppdrog åtSocialstyrelsen att under enfemårsperiod följa och utvärderareformen. I en slutrapport i april 1996har styrelsen redovisat sina intryck ochslutsatser. Reformen har haft mångapositiva effekter. Det finns dockkvarstående problem.Utskottet anordnade en offentligutfrågning omäldrefrågor. Utskottet ser med oro på debrister inom äldreomsorgen somframkommit dels i Socialstyrelsensslutrapport, dels vid utfrågningen.Utskottet anser det angeläget att deolika bristerna åtgärdas.Utskottet har erfarit att regeringenhar för avsikt att mycket snart ta sigan flera av dessa brister.Utskottet anser det angeläget att deåtgärder regeringen har aviserat för attavhjälpa bristerna inom äldrevårdensnabbt kommer till stånd. Regeringen börvidare, enligt utskottets mening, pålämpligt sätt överväga boendebegreppet iboendeformer för äldre samt avgifternaoch deras effekter. Vad utskottet anförtföreslås ge regeringen tillkänna. ÄdelreformenGenom Ädelreformen fick kommunerna ettsammanhållet ansvar för äldreomsorgen.Detta ansvar innebär bl.a. attkommunerna övertogansvaret för lokala sjukhem och andraverksamheter för långtidssjukvård medsammanlagt 31 000 platser. Ett särskiltbetalningsansvar infördes för medicinsktfärdigbehandlade patienter inom somatiskkorttidssjukvård och geriatrisk vård.Kommunerna övertog också ansvaret fördagverksamheter, för sjukvårdsinsatser idessa samt i särskilda boendeformer förservice och vård samt gavs en befogenhetatt svara för hemsjukvården i ordinärtboende.Syftet med reformen var att lösa deproblem som fanns under decenniernadessförinnan nämligen huvudmännens,kommuners och landstings, svårigheteratt med delat ansvar för vården av degamla samordna sitt arbete. Skäletdärtill torde vara att de inte alltidhaft en gemensam syn på dengrundläggande inriktningen och genom attett gemensamt system för ekonomiskaprioriteringar saknades. Generellt kansägas att den primärkommunalaäldreomsorgen bedrevs med ett socialtperspektiv som grundläggandekunskapsinriktning medan den medicinskainriktningen var dominerande hossjukvårdshuvudmännen.Ädelreformen syftade till att lösadessa problem. Ett enda huvudmannaskapför äldreomsorgen skulle ge en klarinriktning för vården. Ett tydligtprioriteringssystem för ekonomin skullege sammanhängande verksamhet. Densociala synen på äldrevården skulleträda i förgrunden. Sjukvården var enviktig tillkommande verksamhet kring dencentrala frågan om socialaförutsättningar för ett gott liv ävenför den som är gammal och kanskehandikappad av sjukdom ochfunktionsnedsättning. Boendet, desociala kontakterna och stödet ivardagstillvaron ställdes i centrum. Somen viktig effekt skulle det bli möjligtatt bedriva äldreomsorgen i merkostnadseffektiva former. Landstingenskulle också kunna renodla sinverksamhet och därigenom i sin tur höjabåde kvalitet och kostnadseffektivitet isjukvården.Uppföljning av Ädelreformen 1993 och1994Regeringen uppdrog åtSocialstyrelsen att under enfemårsperiod följa och utvärderaÄdelreformen. Utvärderingen skulle gesen bred ansats och allsidigt belysaolika aspekter av reformen. I oktober1993 överlämnade Socialstyrelsenrapporten - Årsrapport1993:8. Av denna uppföljning, somomfattar Ädelreformens första ett ochett halvt år, framgår att det allmännaomdömet om reformen var positivt och attgenomförandet varit betydligt mindreproblemfyllt än befarat. Förväntningarnapå reformen hade i många avseendeninfriats. Det kommunalabetalningsansvaret hade t.ex. medfört endrastisk minskning av antalet medicinsktfärdigbehandlade inom akutsjukvården. Desärskilda statsbidragen för utbyggnad avgruppboende och andra äldreboendeformermedförde en påtaglig ökning av antaletplatser/lägenheter. På några områdenpekades på problem, framför allt vadavsåg fortsatt oklarhet mellanhuvudmännen om ansvaret förrehabiliteringsinsatser och förhjälpmedelsförsörjningen.Hösten 1994 överlämnade Socialstyrelsenytterligare en årsrapport avseende denfortsatta uppföljningen av Ädelreformen(Ädelreformen - Årsrapport 1994:13).Socialstyrelsens sammanfattandekarakteristik års uppföljningvar att slutsatserna från tidigare århade fördjupats och på vissa områdenskärpts. På områdena rehabilitering ochhjälpmedelsförsörjning skapadeoklarheter i ansvarsfördelningen mellanhuvudmännen fortfarande problem. FöreÄdelreformen fungerade rehabiliteringenav de äldre som en kedja av insatserinom akutsjukvården, den geriatriskavården och primärvården. Efter reformenär denna vårdkedja bruten och det dubblaansvaret kräver samstämmighet mellankommuner och landsting iresursuppbyggnad, arbetssätt ocharbetsfördelning. Förändrad organisationoch minskade resurser inom dengeriatriska vården i kombination med attflertalet av kommunerna ännu inteutvecklat sin del avrehabiliteringsverksamheten visade sig iproblem på många olika områden.När det gällde hjälpmedelsförsörjningenvar det svårt att avgöra vad som vareffekter av Ädelreformen och vad somberodde på nya organisationsformer ikommunerna och landstingen. Redan föreÄdelreformen var hjälpmedelsverksamhetensplittrad, och den trend som beskevs i1993 års hade inteförändrats. Enligt ladesalltför stor vikt vid vem som hadekostnadsansvar för ett visst hjälpmedel,vem som skulle ordinera vad, ochalltför många gränser av olika slaghindrade och försvårade samarbetet kringbrukaren.Ett annat problem som också bottnade ibrister i samverkan mellan olikavårdgivare och vårdnivåer var attvårdplaneringen i enskilda ärendenibland tycktes fungera dåligt. Dettatorde ha många orsaker, bl.a. de alltkortare vårdtiderna inom akutsjukvården,brister i informationsöverföring,avsaknad av rutiner ellerorganisatoriska hinder. Brister ivårdplaneringen kunde vara enbidragande orsak till problem inom såvälrehabiliteringen somhjälpmedelsverksamheten.Ädelreformens tyngsta inslag handladeom det kommunala övertagandet avsjukhemmen. Enligt underlag från 1994utgjorde sjukhemmen i allmänhet en välfungerande länk i äldreomsorgskedjan.Läkarförsörjningen vartillfredsställande och uppvisade intenågra skillnader jämfört med föregåendeår. Däremot fanns kvarståendekvalitetsbrister specifikt inomsjukhemsverksamheten men bristeravseende den medicinska kvalitetenförekom också inom övriga särskildaboendeformer. Det fanns fortfarandeomfattande medicinkonsumtion.Socialstyrelsen konstaterade i 1993 årsrapport att det fanns oroväckande storaskillnader i kvalitet och innehållmellan olika sjukhem. Dessa skillnaderkvarstod 1994.Stimulansbidrag m.m.Kritik mot brister i det medicinskaomhändertagandet samt oklarheter pårehabiliteringsområdet ledde hösten 1993till ett särskilt anslag på 50 miljonerkronor för utvecklingen av kvaliteten iäldrevården. fördelademedlen till olikarehabiliteringsprojekt.Mot bakgrund av problem pårehabiliteringsområdet ansåg regeringen(prop. 1994/95:100 bil. 6 s. 134) att enomprioritering av en del avstimulansbidragen inom äldreomsorgenborde göras.För att åstadkomma en ändamålsenligutveckling av rehabiliteringen för äldremåste den nödvändiga samverkan mellankommuner och landsting förbättras.Regeringen föreslog därför att 150miljoner kronor av de under budgetåret1995/96 föreslagna medlen på anslaget D1. Stimulansbidrag till särskildaboendeformer och rehabilitering skullefå användas för detta ändamål. Ett likastort belopp avsattes för samma ändamålinom ramen för de s.k.Dagmarförhandlingarna för år 1995.Sammantaget innebar detta att 300miljoner kronor (150 miljoner kronorfrån och 150 miljonerkronor från ) fickanvändas för att gemensamt utvecklarehabiliteringen för äldre. Medlendisponerades av förolika projekt.Tidigare behandlingI betänkande 1995/96:SoU2 behandladeutskottet ett femtiotal motionsyrkandenfrån den allmänna motionstiden omolika äldrefrågor. Samtligamotionsyrkanden avstyrktes främst medhänsyn till pågående utrednings- ochutvärderingsverksamhet. Utskottetrefererade genomgående till uttalanden ibudgetpropositionen (1994/95:100 bil. 6)samt utvärderingen av Ädelreformen 1994och 1995.Utskottet gjorde bl.a. följandebedömning (s. 10) om äldreboende ochhemtjänst.Utskottet har tidigare uttalat dels attmänniskor som så önskar skall kunnavälja att bo hemma även när de har meraomfattande behov av service och vård,dels att ett varierat utbud av särskildaboendeformer skall finnas, så attmänniskor när så behövs har alternativtill att kvarbo i hemmet. Deutvärderingar av Ädelreformen somhittills gjorts visar att det, bl.a.genom de statsbidrag som utgått, harskapats goda förutsättningar förkommunerna att tillgodose behovet avsärskilda boenden för äldre. Samtidigtantyder utvärderingarna vissa problem iomsorgen i form av en ökadinstitutionalisering och ett minskatantal äldre med hemtjänst. Detta kanbero på den omständigheten att antaletäldre ökar som fler äldre ärfriska på grund av medicinskalandvinningar och bättre boende.En kontinuerlig uppföljning ochutvärdering av äldreboendet sker inomSocialstyrelsen. Styrelsen har också iuppgift att kartlägga de kommunalaavgifterna bl.a. inom äldreomsorgen.Regeringen har startat det s.k.välfärdsprojektet för att samlakunskaper och initiera forskning påvälfärdsområdet. Utskottet anser detangeläget att bättre underlag skapas föratt bedöma utvecklingen när det gällerboende och service för äldre. Det ärangeläget att kommunerna noga följerutvecklingen på detta område.Under rubriken rehabiliteringav äldre refererade utskottet (s. 14)bl. a. att:Prioriteringsutredningen föreslår i sittslutbetänkande Vårdens svåra val (SOU1995:5) att det i särskilt boende skallfinnas en medicinskt ansvarig läkare somsvarar för regelbunden tillsyn avpatienterna. Till uppgifterna bör ocksåhöra att medverka vid utbildning,kvalitetssäkring och handledning för denkommunalt anställda vårdpersonalen. Detbör stå kommunen fritt att avgöra om ensådan läkare skall anställas av kommuneneller om behovet skall tillgodoses genomavtal med . Förslagetutesluter inte att den som så önskar istället vänder sig till sin egen läkareför vård och behandling. Utredningenbereds iregeringskansliet.Utskottet gjorde bl.a. följandebedömning (s. 14):Motionärerna tar upp viktiga frågor. Närdet gäller den medicinska kompetenseninom vård och boende pågår enuppföljning och utvärdering som enligtutskottet bör avvaktas.- - -På rehabiliteringsområdet finns problemmen uppgifter tyder nu på en positivutveckling. Det är angeläget attutvecklingen noga följs på området.Något tillkännagivande behövs inte.- - -Under rubriken vård i livetsslutskede gjorde utskottet följandebedömning (s. 22-23):Den senaste utvärderingen frånSocialstyrelsen av Ädelreformen somnyligen presenterades ger anledning tilloro över utvecklingen när det gällervården i livets slutskede.Socialstyrelsens studie baserad påregisterdata över personer som avliditkort tid efter utskrivning från sjukhusi och antyderför vissa brister ivården. Styrelsen kommer enligt uppgiftatt närmare undersöka dessaförhållanden. Utskottet tar mycketallvarligt på de redovisade uppgifternaoch anser det synnerligen angeläget attSocialstyrelsen skyndsamt söker bildasig en säkrare uppfattning omutvecklingen i landet samt övervägerförslag för att förbättra vården ilivets slutskede. På flera håll i landetfinns hospice och annan verksamhet somfungerar väl. Styrelsen har redanaviserat att ett nytt allmänt råd ifrågan skall utarbetas. Utskottet anservidare att kommittén för utvärdering ochvidareutveckling av det kommunalaförnyelsearbetet, som tillsatts för attföreslå åtgärder och göra en samladutvärdering av de reformer ochomfattande förändringar som har skett ikommunernas och landstingensorganisation och verksamhetsformer, börbeakta de uppgifter som framkommer vidSocialstyrelsens utvärdering. Frågorkring vården i livets slutskede harockså behandlats avPrioriteringsutredningen som föreslagitvissa ändringar i hälso- ochsjukvårdslagen. Även arbetet inom HSU2000 omfattar frågor på detta område.Utskottet förutsätter att ävenregeringen noga följer utvecklingen påområdet och vid behov vidtar åtgärder.Enligt uppgift avser regeringen atttillkalla en kommitté för att studeraäldres bemötande i hälso- och sjukvårdenoch äldreomsorgen. Utskottet har föravsikt att i början av februari 1996anordna en offentlig utfrågning rörandeolika frågor kring vården ochomhändertagandet i livets slutskede.Samtliga motionsyrkanden avstyrktes.Riksdagen följde utskottet.Vid förnyad granskning av datamaterialetvisade det sig att felaktiga slutsatserdragits beträffande län.Socialstyrelsen har givit ut enreviderad version av årsrapporten 1995.Slutrapport av Ädelreformen i april 1996Socialstyrelsen gör den samladebedömningen att Ädelreformen skapatmöjligheter att lösa många av de problemsom tidigare kännetecknat vården ochomsorgen om de äldre. I många fall hardessa möjligheter tagits till vara ochambitionen att gå längre är uppenbar hosbåda huvudmännen. Viktiga framgångarhar, enligt , varit enminskning av medicinskt färdigbehandladeinom sjukvården, fler äldreboenden -framför allt bättre vård och boende fördementa - en påtaglig kompetensökningbland vårdpersonalen och en förbättraduppföljning av kvaliteten i vården genomden medicinskt ansvariga sjuksköterskan.Över huvud taget har Ädelreformen skapatbra förutsättningar för en fortsattutveckling av vården och omsorgen om deäldre.Den ekonomiska situationen utgör,enligt , ettmäktigt hinder för att målen iÄdelreformen kan uppnås. Risken äruppenbar att fortsatt ytterligareekonomisk åtstramning medför nyakomplicerade omständigheter föräldrevården och samspelet mellanhuvudmännen. Ytterst drabbaråtstramningarna de närstående - defrämsta vårdgivarna - som redan i dagbär upp merparten av äldreomsorgen ochsom måste få ett bättre stöd och inte enökad belastning.Socialstyrelsen anser attförutsättningarna för en god socialäldreomsorg, dvs. meningsfull vardag förde gamla och sjuka medfunktionsnedsättningar, långt ifrån äruppfyllda inom det särskilda boendet.Den kraftfulla ekonomiska åtstramningeni förening med en snabb medicinskutveckling i sjukhusvården är dehuvudsakliga förklaringarna. Men ocksåbrister i verksamhetsinriktningen ikommunernas äldreomsorg medverkar tillatt Ädelreformen i detta avseende ännuinte uppnått sina syften.Socialstyrelsen anser att det är avcentral betydelse i äldrevården attkunna garantera de äldre - oberoende avboendeform - en god och säker sjukvård.Enligt kräver detta ettområdesanknutet hälso- ochsjukvårdsansvar inomsjukvårdshuvudmännens primärvård. Om detfinns behov av medicinsk kompetens skallden finnas hos den sjuke oavsett var honeller han vistas. Landstingen har här enskyldighet att ställa erforderligaläkarresurser till förfogande. Läkarnasåtagande visavi den äldre bör, enligtSocialstyrelsen, inte enbart innebära enkonsultativ uppgift, eller en enstakavårdinsats, utan ett fortlöpande ansvarför den enskildes medicinska vård. Föratt de äldre inte skall avstå frånläkarkontakter på grund av avgifter förläkarbesök och för att underlättavårdpersonalens och närståendeskontakter med läkare för den enskildesbästa, föreslår attkostnaden för läkarinsatsen reglerashuvudmännen emellan i särskild ordning.Sjukvårdshuvudmännens läkaransvargentemot det särskilda boendetinskränker sig inte till primärvårdensläkare.Vidare anser atterfarenheterna från Ädelutvärderingentalar för att staten tillsammans medhuvudmännen bör utreda konsekvenserna avatt kommunalisera hemsjukvården särskiltmed tanke på primärvårdens framtida rolloch funktion.Socialstyrelsen anser också atthjälpmedelsinsatser som är meromfattande och avser börplaneras och beslutas i samråd mellanhuvudmännen, men på initiativ av denvårdinstans som vid det enskildatillfället har ansvar för patienten.Vidare bör omfattningen av detkommunala kostnadsansvaret för enklarehjälpmedel preciseras. Kostnadsansvaret- och vad som därmed följer - förkomplexa hjälpmedel bör enligtSocialstyrelsen ligga på landstinget.Slutligen anser attäldrevårdssektorns kompetensbehov ocharbetskraftsbehov är så omfattande ochkräver så stora omprövningar att ensamlad nyordning behöver övervägas.Utredning om bemötande av äldreRegeringen har tillkallat en särskildutredare (dir. 1995:159) med uppgift attkartlägga och analysera frågan ombemötandet av äldre. I direktiven anförsbl.a. (s. 6):har äldreomsorgsarbetetvarit inriktat på viktigastrukturfrågor,organisationsförändringar och framförallt på frågan om en ny och tydligareansvarsfördelning mellan huvudmännen.Formerna för omsorg och vård harengagerat politiker och tjänstemän ochstått i förgrunden . Motdenna bakgrund anser regeringen att detnu är dags att särskilt belysainnehållet i äldreomsorgsarbetet samtfrågor som berör bemötandet ochrespekten för äldres självbestämmande,integritet, trygghet och värdighet.- Utredarens uppdrag innebärsammanfattningsvis (s. 1) att-- kartlägga och analysera brister ibemötandet av äldre inom omsorg och vårdoch i annan offentlig verksamhet,-- belysa vilka faktorer hos personalensom påverkar bemötandet av äldre ochdärvid beakta betydelsen av kön, ålder,utbildning, socioekonomisk och kulturellbakgrund,-- belysa på vilket sätt dessa faktorerhos äldre har betydelse för hur denäldre upplever bemötandet och samtidigthur den äldre låter sig bemötas,-- kartlägga och analysera faktorer iorganisation och struktur som bidrartill brister i kvalitet och bemötande,-- belysa internationella erfarenheteroch kunskaper på området, beskrivapågående utvecklingsarbete i kommuneroch landsting som rörkvalitetsutveckling och utveckling avinnehållet i omsorg och vård och-- föreslå åtgärder som kan bidra tillatt avhjälpa brister ochmissförhållanden i bemötandet av äldreinom omsorg och vård och i annanoffentlig verksamhet.-Utredningsarbetet skall vara avslutatsenast den 30 maj 1997.Förslag om utredning om människovärde,livskvalitet och självbestämmande ilivets slutskedeStatens medicinsk-etiska råd har i enskrivelse tillregeringen inledningsvis anfört attrådet har följtoch deltagit i diskussionen om vården ilivets slutskede och kan konstatera attden palliativa vården utvecklatspositivt men att en hel del mer kangöras för att bereda människor en värdigdöd. Rådet vill därför föreslå att en nyutredning om vården i livets slutskedetillsätts. I enlighet med sitt uppdragvill rådet fokusera de etiskautgångspunkterna för detta. Rådet villdock betona vikten av attetiska ställningstaganden skall baseraspå ett relevant faktaunderlag och av den anledningen behöver aktuellakunskaper om innehållet i vården vidlivets slut. Rådet gör i en bilaga ensammanfattning av bakgrunden till sittförslag om att tillsätta en utredningsamt ger exempel på en del avkartläggningsbehovet.I den åsyftade bilagan nämns som enviktig utgångspunkt, bland många andra,Ädelreformen. Rådet anför bl.a.I samband med den s.k. Ädelreformen 1992överfördes huvudansvaret för de äldresbasala sjukvård och för sjukhemmen frånlandstingen till kommunerna. Detta harinneburit att vården av döende medicinskt färdigbehandlade patienteri många fall har kommit att åvila denkommunala sjukvården. I uppföljandestudier från konstaterasbrister i kontakten mellanakutsjukvården och den kommunala vårdenvad avser bl.a. den palliativabehandlingen och vården av döende.Socialutskottets offentliga utfrågningUtskottet anordnade en offentligutfrågning omäldrefrågor. Vid utfrågningenbehandlades problem med bl.a. de äldresmöjligheter till läkarkontakt ochmedicinska insatser, hemsjukvården ochhjälpmedelsförsörjningen. Dessa frågorsamt även frågor kring de särskildaboendeformerna samt vården ochomhändertagandet i livets slutskedediskuterades vid utfrågningen. Denstenografiska utskriften frånutfrågningen fogas till betänkandet sombilaga.Den offentliga utfrågningen gav en bildav den dagsaktuella utvecklingen inomäldreomsorgen. Avsikten var att denskulle leda till ett förbättrat underlagför utskottets kommande överväganden ochbeslut.En tydlig slutsats som kan dras avutfrågningen är att de särskildaboendeformerna har fått ta överpatienter som tidigare vårdats inomt.ex. internmedicinen och geriatriken.Många av dessa personer kräver betydandeinsatser, medicinskt, tekniskt ochomvårdnadsmässigt. Vårdtyngden harsuccessivt ökat. Det har ofta påtalatsatt det finns brister i de medicinskainsatserna i äldreomsorgen, speciellt idet särskilda boendet. Vad som åsyftasär att läkarens roll, ansvar ochfunktion blivit alltmer perifer, vilketinnebär försämrad medicinsk kvalitet.Införandet av en patientavgift vidläkarbesök hos den sjuke samt att det ärden sjuke som måste kalla på läkare haribland inneburit att den enskilde ellerdennes ställföreträdare inte tarläkarkontakt. Brister i läkarinsatsernamedför också att de sjukvårdsinsatsersom övrig vårdpersonal svarar för intekan erbjudas med den trygghet ochsäkerhet som ett kontinuerligt läkarstödinnebär.En annan slutsats som kan dras är attsamverkan, samarbete och gemensamtansvarstagande mellan huvudmännen,landsting resp. kommun inte sällanbrister. Detta har tydligast visat siginom hemsjukvården och påhjälpmedelsområdet.Även när det gäller rehabiliteringen avde äldre påtalades brister i samverkanoch ansvar mellan landsting respektivekommun, vilket kan resultera i att denenskilde inte får den rehabilitering somskulle behövas.Någon omdaning av sjukhemsverksamheteni social riktning har inte skett.Fortfarande delar mer än hälften av deboende rum med andra.Utskottets bedömningÄdelreformen, som trädde i kraft den 1januari 1992, innebar att kommunernafick ett samlat ansvar för långvarigservice, vård och omsorg till äldre ochhandikappade. Reformen syftade yttersttill att ge kommunerna ekonomiska ochorganisatoriska förutsättningar för attutveckla övergripande mål om valfrihet,trygghet och integritet i vården ochomsorgen av äldre och handikappade.Reformen har haft många positivaeffekter. Den har skapat möjligheter attlösa många av de problem som tidigarehar kännetecknat vården och omsorgen omde äldre. Det tidigare problemet medmedicinskt färdigbehandlade patienterinom akutsjukvården, vilka bara låg ochväntade på vård i andra former, harminskat radikalt. De medicinskt färdigbehandladefår nu vänta i allmänhet betydligt färredagar än tidigare på vård i andraformer. En annan positiv konsekvens avÄdelreformen är att antaletäldrebostäder har ökat betydligt, inteminst gruppboende för dementa.Kommunerna har vidare gjort storaansträngningar när det gäller att skaffamer sjukvårdskompetent personal.Tillkomsten av medicinskt ansvarigasjuksköterskor ute i kommunerna harinneburit en höjning av kvaliteten ivården. Det finns många goda exempel påhur landsting och kommuner lokalt kanuppnå samverkan så att den enskilde fåren effektiv och bra rehabilitering.Stimulansbidrag har redan beslutats föratt ge förbättrade möjligheter tillsamverkan mellan huvudmännen. När detgäller brister inom hjälpmedelsområdethar huvudmännen också påbörjat ettgemensamt arbete för att åstadkomma enförbättrad samverkan.Det finns dock kvarstående problem inomäldreomsorgen. Utskottet ser med oro påde brister som framkommit dels iSocialstyrelsens slutrapport, dels vidutskottets utfrågning och somberör de äldre och deras anhöriga.Utskottet anser att det är angeläget attde olika bristerna åtgärdas.Utskottet konstaterar att vårdtyngden ide särskilda boendeformerna successivthar ökat. Läkarens roll, ansvar ochfunktion har blivit alltmer perifer,vilket medför en försämrad medicinskkvalitet i vården. Införandet avpatientavgift vid läkarbesök i dessaboendeformer samt kravet att den sjukeäldre själv skall kalla på läkare har ipraktiken lett till försämrade ochglesare kontakter mellan de äldre ochläkare. Bristen på kontinuerligaläkarinsatser medför i sin tur att desjukvårdsinsatser som övrig vårdpersonalsvarar för ofta blir mindre säkra ochtrygga.Utskottet konstaterar vidare att detinom främst hemsjukvården och påhjälpmedelsområdet fortfarande brister isamverkan, samarbete och gemensamtansvarstagande mellan huvudmännen.