bet · GK01SoU7 · 1996-09-04 00:00:00 — Äveninom rehabiliteringen brister detfortfarande i samverkan mellanhuvudmännen med negativa konsekvenserför de äldre.Utskottet konstaterar också att mångaav de sjukhemsboende fortfarande intekan sägas ha en egen bostad, dvs. egetrum eller en egen privat sfär. Valfrihetoch integritet är ett par avhuvudprinciperna för äldreomsorgen. Enförutsättning för att dessa principerskall kunna genomföras är enligtutskottets mening att den som så önskarskall kunna få bo i eget rum.Utvecklingen av vissa avgifter inom desärskilda boendeformerna medför ocksåproblem för många äldre. En enrumsbostadpå ett ålderdomshem går t.ex. i dettasammanhang inte att likställa med ensängplats på ett flerbäddsrum på ettsjukhem.Utskottet har erfarit att regeringenhar för avsikt att mycket snart ta sigan flera av de brister som redovisas iSocialstyrelsens slutrapport och somockså framkom vid utskottets utfrågning.Regeringen kommer sålunda attge ett nytt treårigtuppdrag bl.a. om innehållet i denmedicinska omvårdnaden, läkartillgången,läkemedelsförskrivningen samtpatientavgifternas betydelse när detgäller de äldres efterfrågan påläkarinsatser. Ytterligare en fråga somkommer att inrymmas i uppdraget ärenligt uppgift hur det särskildabetalningsansvaret för medicinsktfärdigbehandlade har påverkat vården motlivets slut inom den kommunalaäldrevården.Utskottet har vidare erfarit attsocialministern planerar att inbjudahuvudmännen för äldreomsorgen tillsamtal om samverkansformerna mellanhuvudmännen och om de bristområden somuppmärksammats i Ädeluppföljningen.Utskottet anser för sin del att enförändring av huvudmannaskapet inte ärlösningen på de problem som framkommit.Lösningen ligger enligt utskottetsmening i en utveckling av samverkan ochsamarbete.När det gäller vården i livetsslutskede har utskottet erfarit attolika frågeställningar kommer attbehandlas i det propositionsarbete somjust nu pågår inom Socialdepartementetpå grundval av förslagen frånPrioriteringsutredningen. Enproposition beräknas enligt uppgiftkunna överlämnas till idecember 1996.Utskottet har vidare erfarit attregeringen har för avsikt att tillsättaen utredning med uppgift att övervägabl.a. de frågeställningar om vård ilivets slutskede som aktualiserats avStatens medicinsk-etiska råd.Utredningen om bemötandet av äldre hararbetat och skallenligt sina direktiv särskilt belysainnehållet i äldreomsorgsarbetet samtfrågor som berör bemötandet ochrespekten för äldres självbestämmande,integritet, trygghet och värdighet.Utredningen bör kunna lämna värdefullabidrag när det gäller inriktningen aväldreomsorgen i framtiden.Slutbetänkande skall avlämnas i maj1997.Vidare beslutade regeringen i december1995 att tillkalla en särskild utredaremed uppdrag att utreda vissa frågor omHandikappinstitutets verksamhet,organisationsform och finansiering.Utredningens huvuduppgift är att prövavilka förändringar som behöver ske avHandikappinstitutet med anledning av attlandstingen och kommunerna - till följdav Ädelreformen - har ett gemensamthjälpmedelsansvar. Utredningens förslagredovisas enligt uppgift inom kort.Utskottet noterar slutligen attregeringen uppdragit åt Socialstyrelsenatt kartlägga och analysera de kommunalaavgifterna inom bl.a. äldreomsorgen.Uppdraget kommer enligt uppgift attredovisas i oktober 1996.Sammanfattningsvis anser utskottet detangeläget att de åtgärder regeringen haraviserat för att avhjälpa bristerna inomäldrevården snabbt kommer till stånd.Regeringen bör vidare på lämpligt sättöverväga boendebegreppet i de särskildaboendeformerna för äldre samt avgifternaoch deras effekter. Begreppet särskildaboendeformer introducerades år 1991.Genom en ny bestämmelse isocialtjänstlagen fick kommunerna enuttalad skyldighet att inrätta särskildaboendeformer. Begreppet blev då ettsamlingsnamn för olika boendeformer föräldre, som kommuner och landstingtillhandahållit. Det har från olika hållpekats på vissa otydligheter när detgäller begreppet särskilda boendeformer.Enligt utskottet finns det mot dennabakgrund skäl att nu göra en mer samladutvärdering av hur begreppet särskildaboendeformer använts och vilkaeventuella problem som är förknippademed begreppet. Vad utskottet nu anförtbör ges regeringen till känna. Utskottet hemställeratt som sin mening gerregeringen till känna vad utskottetanfört.Stockholm den 4 september 1996På socialutskottets vägnarSten SvenssonI beslutet har deltagit: (), (), RinaldoKarlsson (s), (),(), (),(), (),(), (),(), (), (), (), (), ElisebehtMarkström (s) och Skånberg (kd).Offentlig utfrågning i socialutskottetden om äldrefrågorKl. 09.00-10.15, 10.35-11.45Inbjudna deltagare:Statssekreterare ,,SocialdepartementetDepartementssekreterare , SocialdepartementetÖverdirektör ,SocialstyrelsenÖverdirektör ,SocialstyrelsenProjektledare ,,LandstingsförbundetHandläggare ,LandstingsförbundetProgramchef , SvenskaKommunförbundetHandläggare , SvenskaKommunförbundetVice ordförande ,, PROSocialombudsman ,, PROSocialombudsman ,, PROOrdförande i , ElvyOlssonProfessor : Mina damer och herrar!Det har gått sedan riksdagenfattade beslut om den s.k. Ädelreformen.Denna reform, som trädde i kraft den 1januari 1992, innebar att kommunernafick ett samlat ansvar för långvarigservice, vård och omsorg gentemot äldreoch handikappade. Riksdagsbeslutet, somsocialutskottet beredde, syftade ocksåtill att ge kommunerna ekonomiska ochorganisatoriska förutsättningar för attkunna vidareutveckla verksamheten. Dethandlar om att vidga valfriheten och ökatryggheten och integriteten i vården.I enlighet med socialutskottets önskemålgav regeringen uppdragetatt följa upp och utvärdera denverksamhet som blev en följd av det härriksdagsbeslutet. kom denslutrapport som haravlåtit. bedömde atttidpunkten för en offentlig hearing nuvar lämplig, så att man med utgångspunkti innehållet i denna rapport kan belysaden dagsaktuella utvecklingen inomäldreomsorgen. I sin rapport tarSocialstyrelsen upp frågor som gäller deäldres möjligheter till läkarkontakt,medicinska åtgärder, hemsjukvården ochhjälpmedelsförsörjningen.Socialutskottet anser därför att dagensöverläggningar skall gälla dessa frågor,liksom frågorna kring de särskildaboendeformerna. Därtill är det angelägetatt diskussionen också kommer in påfrågor som gäller vården ochomhändertagandet i livets slutskede.Allt detta bör leda till ett förbättratunderlag för överväganden och beslut närdet gäller äldrefrågornasvidarebehandling inom vårtansvarsområde.Representanter från Socialstyrelsenskall svara för dagens inledning. Härfinns också företrädare förLandstingsförbundet och samt förpensionärsorganisationerna. ProfessorBarbro har också lovat attmedverka. Efter följer en paus på 20 minuter.Därefter får vi lyssna tillSocialdepartementets representanter.Sedan är det för utskottetsledamöter att ställa sina frågor. Medhänsyn till att det är arbetsplenum ikammaren och att vårt utskott harärenden som står först på dagordningenmåste vi vara klara med våraöverläggningar här senast kl. 11.45.Jag hälsar samtliga medverkande varmtvälkomna. Jag vänder mig också tillrepresentanter för medierna och allaövriga närvarande. Jag uttryckerförhoppningen att dagens överläggningarskall bli givande för var och en av oss.Därmed förklarar jag denna offentligautfrågning öppnad. Jag ber att fåöverlämna ordet till Socialstyrelsen.Överdirektör ,överdirektör ochprojektledare . Det ärLennarth som börjar. Varsågod!Lennarth : Tack! Vård- ochomsorgssystemet har under 90-taletgenomgått en mycket snabb och kraftigomstrukturering i . Därför ärdagens äldreomsorg inte alls lik den somgällde när bl.a.Ädelreformen kom till. Det som förklarardenna utveckling är naturligtvis iförsta hand att vi har en åldrandebefolkning som medför ökade vårdbehovmen också att vi har en förändradsamhällsekonomi som gör det allt svårareatt finansiera nödvändiga och angelägnavård- och omsorgsinsatser.Under de senaste åren har vi haft enrad nya socialpolitiska reformer.Förutom Ädelreformen handlar det omhandikappreformen, psyk-Ädel (prop.1993/94:218 Psykiskt stördas villkor,bet. 1993/94:SoU28), vårdgarantin ochhusläkarlagen tur och retur. Allt dettapåverkar naturligtvis systemet mycketkraftigt. Man kan därtill lägga deförsök som finns med nya ekonomiskastyrformer i både kommuner och landstingoch den aldrig avstannande teknologiskautvecklingen inom sjukvården. Då får manen ganska turbulent bild av vad som harhänt . Allratydligast kan man avläsa den härutvecklingen inom sjukhusvården.Mellan 1992 och 1994 har ungefär 6 500vårdplatser försvunnit. Det är ungefär17 % av det totala vårdplatsantalet.Inom geriatriken har av platsernaförsvunnit. Fram haralltså drygt var femte sjukhussängförsvunnit inom sjukvården. Om manlägger till de korta vårdtiderna kan manverkligen påstå att sjukhusvården i daghandlar om akut vård av svårt sjuka.Utvecklingen inom sjukhusvården innebäratt de särskilda boendeformerna har fåttta över patienter som harvårdats inom internmedicinen ochgeriatriken. Många av dessa personerkräver betydande insatser såvälmedicinskt och tekniskt somomvårdnadsmässigt. Många kommuner hadeinte den beredskapen när Ädelreformenträdde i kraft. Vårdtyngden harsuccessivt ökat, och vården av dedementa är en växande uppgift förkommunerna. Vi skall också komma ihågatt allt fler människor slutar sinadagar inom det särskilda boendet.Beträffande hemvården är det sammatendens som tidigare, dvs. attallt färre får hjälp. Hjälpen ges tillde allra äldsta och mest hjälpbehövande.Även bland de äldsta har antalethjälptagare minskat. Det är ett teckenpå en hårdare prioritering ute ikommunerna. Det har blivit svårare attfå hemhjälp. De som inte får hjälp fårförsöka klara sig bäst de kan. De fårköpa hjälp eller lita till anhöriga. handlar hemhjälp långtifrån omserviceinsatser eller hushållsgöromålutan vanligtvis om personlig omvårdnadoch tillsyn.Ädelreformen måste värderas mot den härbakgrunden. Ni vet alla att det ärmycket svårt att leda i bevis vad självareformen har förorsakat eller betytt.Men det finns i alla fall klaraindikationer på vissa konsekvenser somjag vill lyfta fram.Jag vill framför allt peka på dettidigare klassiska problemet medmedicinskt färdigbehandlade patienterinom akutsjukvården, dvs. människor sombara ligger och väntar på vård i andraformer. , efter det attÄdelreformen trädde i kraft och vi fickdet kommunala betalningsansvaret förmedicinskt färdigbehandlade, minskadedetta problem. Den här utvecklingen harsedan varit stabil. De som är medicinsktfärdigbehandlade får också väntabetydligt färre dagar än tidigarepå vård i andra former.En annan positiv konsekvens avÄdelreformen är att antaletäldrebostäder har ökat betydligt. Viräknar med att drygt 20 000äldrebostäder har kommit till. En storandel av dessa är bostäder för dementa.Det är en grupp som vård- ochboendemässigt har varit mycketeftersatt. Kommunen har också gjortstora ansträngningar när det gäller attskaffa mer sjukvårdskompetent personal,genom nyrekryteringar av sjuksköterskor,undersköterskor och paramedicinskpersonal men också genom att fortbildavårdbiträden till undersköterskor.Ädelreformen innebar också en höjning avkvaliteten i vården, så till vida atttillkomsten av s.k. - medicinsktansvarig sjuksköterska - påtagligt harökat kvalitetsmedvetandet ute ikommunerna.Samtidigt som man kan notera depositiva effekterna tvingas mankonstatera att det finns en radkvarstående problem. Ett har att göramed ambitionen att föra in ett socialtsynsätt: att avmedikalisera äldrevården.Ni minns att man tidigare ofta lyftefram långvården som sinnebilden för enmedikaliserad och ganska torftigäldrevård. Någon omdaning avsjukhemsverksamheten i social riktninghar dock inte kommit till stånd, ochfortfarande delar mer än hälften av deboende rum med andra. Många av desjukhemsboende har alltså ingen egenbostad, inget eget rum eller en egenprivat sfär.Ansträngningen att i första hand klaraav ett ökat sjukvårdsansvar förklararvarför de sociala ambitionerna harhamnat i bakgrunden. Men sammantagetblir bilden av det särskilda boendet attdet är tämligen torftigt ochstimulansfattigt när det gäller attskapa ett meningsfullt dagsinnehåll förde äldre. Inom de övriga särskildaboendeformerna, dvs. ålderdomshem,serviceboende och gruppboende, är iallmänhet den fysiska miljön mycketbättre, men där är problemet snarare attdet inte finns den bemanning, kompetensoch organisation som krävs för att manskall kunna ta hand om ett alltmersjukhemsliknande klientel.Socialstyrelsen anser attförutsättningen för en god socialäldreomsorg, dvs. en meningsfull vardagför äldre och funktionshindrade, långtifrån är uppfylld i det särskildaboendet. Bristerna iverksamhetsinriktningen i kommunernasäldreomsorg medverkar till attÄdelreformen i det här avseendet intehar uppnått sina syften.Ett annat problem som påtalats efterÄdelreformen är att det finns brister ide medicinska insatserna iäldreomsorgen, speciellt i det särskildaboendet. Det gäller t.ex. vårdplanering,hjälpmedelsinsatser, uppföljning ochomprövning av medicinordinationer ochsmärtlindring vad gäller vård i livetsslutskede. Läkarens roll, ansvar ochfunktion är förstås av centralbetydelse. I flera studier har vi funnitatt läkarna har fått en mer perifer rolli äldrevården. Det innebär givetvis enförsämrad medicinsk kvalitet, trots attläkarens ansvar visavi den enskilde äroförändrat efter Ädelreformen.Till viss del förklaras detta avÄdelreformen, men vi pekar också uthusläkarreformen. Den medförde att enosäkerhet uppstod kring vården av desvårt sjuka inom det särskilda boendet.Inte minst har införandet av enpatientavgift vid läkarbesök hos densjuke skapat problem. Det faktum att denenskilde själv måste kalla på läkare ochbetala en särskild avgift för det kanibland innebära att den enskilde ellerdennes ställföreträdare inte tarläkarkontakt. Kapiteringssystemet kanockså ha medfört problem när det gällerpatienter i det särskilda boendet. De ärofta vårdtunga och kräver mer tid iläkarkontakten. Den ekonomiskabelastningen för läkaren, som har varitberoende av kapiteringsersättningen, ärdärför särskilt hög när det gällerpatienter i särskilt boende. Man kaninte utesluta att detta verkaråterhållande på ambitionen i uppsökandeverksamhet från husläkarnas sida.Brister i läkarinsatserna medför ocksåatt de sjukvårdsinsatser som övrigvårdpersonal svarar för inte kanerbjudas med den trygghet och säkerhetsom ett kontinuerligt läkarstöd innebär.Läkarnas marginalisering i äldrevårdenhar förstärkts av att huvudmännen intehar kunnat komma överens om att det iläkarens medicinska ansvar självklartockså måste ingå planering av denenskildes fortsatta vård - en insats somrimligen inte skall debiteras den andrahuvudmannen. På kommunsidan saknasibland också förståelse för att en tryggoch säker vård förutsätter attvårdpersonalen kan få stöd, handledningoch utbildning av läkare.Socialstyrelsen anser därför att det ärav central betydelse i äldrevården kan garantera de äldre en god ochsäker sjukvård. Enligt Socialstyrelsenkräver detta ett områdesanknutet hälso-och sjukvårdsansvar. Behov av medicinskkompetens skall tillgodoses oavsett varden sjuke bor. Landstingen har enskyldighet att ställa erforderligaläkarresurser till förfogande. Läkarnasåtagande visavi den äldre bör inteenbart innebära en konsultativ uppgiftutan också ett fortlöpande ansvar förden enskildes medicinska vård. I dettaansvar ingår också att man skall delta ivårdplanering, handledning ochutbildning av vårdpersonalen. För att deäldre inte skall avstå från läkarkontaktpå grund av avgifter för läkarbesök ochför att underlätta vårdpersonalens ochde anhörigas kontakter med läkareföreslår att kostnadenför läkarinsatsen skall regleras mellanhuvudmännen i särskild ordning.Sjukvårdshuvudmännens läkaransvargentemot det särskilda boendetinskränker sig inte till primärvårdensläkare. I takt med att patienter ochvårduppgifter förs ut från sjukhusnivåntill den öppna vården måste ocksåläkarresurser följa med.Sjukvårdshuvudmännen bör överväga formerför att mera systematiskt uppmärksammadetta.Ett annat kvarstående problem är attÄdelreformen inte innebar någon enhetliglösning vad gäller huvudmannaskapet förhemsjukvården. I stället överlät man åtlandstingen och kommunerna själva attkomma överens om huruvida ansvaretskulle föras över till kommunerna ellerinte. I drygt hälften av landetskommuner har så skett i direkt sambandmed att reformen trädde i kraft.Därefter har inte så mycket hänt. Dettainnebär att problemen med de parallellaorganisationerna för vård och omsorgkvarstår i många kommuner, ett problemsom Ädelreformen avsåg att lösa.I utvärderingen av Ädelreformen harSocialstyrelsen låtit studera för- ochnackdelar med en kommunaliseradhemsjukvård samt huruvida enkommunaliserad hemsjukvård underlättarintegreringen av hemsjukvård och socialhemtjänst. Resultaten av dessa studiervisar på två omständigheter som talarför ett samlat ansvar.För det första medför en samladhemsjukvård en ökad kontinuitet ochsamverkan i det enskilda patientfallet.För det andra innebär en kommunaliseradhemsjukvård en bättre bas för enintegration av sjukvård ochsocialtjänst.Problemen med att tillgodose de äldresrehabiliteringsbehov är särskiltpåtagliga i kommuner med en tudeladhemsjukvård. Svårigheten består i attkunna samordna rehabiliteringsinsatsernai hemvården närrehabiliteringsresurserna ligger i olikaorganisationer. På sina håll, framförallt i storstäderna, kan det finnas upptill fem olika parallella organisationersom verkar i samma geografiska områdeoch mot samma målgrupp. Detta innebär enpåtaglig risk att enskilda kan ramlamellan de många stolarna somdet försvårar ett effektivtresursutnyttjande.En delad hemsjukvård innebär ocksåytterligare en länk i vårdkedjan förpatienter som slussas ut frånsjukhusvården. Patienter som är beroendeav insatser från flera vårdgivaresamtidigt för att de t.ex. skall kunnaåtergå till det egna boendet kan riskerasämre vård på grund av atthemvårdsinsatserna är organisatorisktåtskilda.Enligt uppfattningtalar mycket för ett sammanhålletkommunalt ansvar för hemsjukvården, settur ett äldreomsorgsperspektiv.Hemvårdens bas utgörs i första hand avinsatser från närstående och i andrahand av omfattande insatser frånhemtjänsten. Till denna bas bör manöverväga att föra ansvaret förhemsjukvården. Utifrån lokalaförutsättningar kan och bör sedan olikamodeller för specialistmedverkan ihemvården utvecklas. Sammantaget anserSocialstyrelsen att erfarenheterna frånutvärderingen av Ädelreformen talar föratt staten tillsammans med huvudmännenbör utreda konsekvenserna av attkommunalisera hemsjukvården, särskiltmed tanke på primärvårdens framtida rolloch funktion.Rätt insatta och utprovade hjälpmedelär av stor betydelse för många äldresoch funktionshindrades välfärd.Hjälpmedel har en viktig roll irehabiliteringen och kan betydaåtskilligt för den enskilde när detgäller att kompensera ett handikapp.Merparten av hjälpmedlen används av deäldre. Huvudmännens ansvar förhjälpmedel förtydligades 1994 genom etttillägg i 3 a och 18 a §§ i hälso- ochsjukvårdslagen. Ädelreformen innebar attkommunerna fick ett lagstadgat ansvarför enklare hjälpmedel. Kommunerna ficktillsammans med landstingen en storfrihet att utforma hurhjälpmedelsverksamheten skulleorganiseras och hur ansvaret skullefördelas dem emellan. Få har följt uppoch omprövat de överenskommelser somgjordes i samband med Ädelreformen. Vargränsen går mellan enklare och meraavancerade hjälpmedel har visat sigkunna tolkas på många olika sätt.Huvudproblemet medhjälpmedelsverksamheten är att den inteär tillräckligt väl integrerad i vårdenoch omsorgen. Olika vårdkedjestudier harvisat att t.ex. behov av hjälpmedel ialltför ringa grad identifieras iakutsjukvården men också inom den öppnavården. På grund av tidsbrist, brist påkunskap, dålig organisation eller kanskeointresse tycks många gångerhjälpmedelsbehoven inte uppmärksammas.Det kan i sin tur innebära attnödvändiga insatser aldrig blir av elleratt en rehabiliteringsprocess försenas.Vidare har det framkommit att brister iuppföljningen av ordinerade hjälpmedelär ett vanligt förekommande problem. Ivårdplaneringen är det inte ensjälvklarhet att hjälpmedelsbehovenuppmärksammas, bl.a. eftersom man saknarhjälpmedelskompetent personal. Därtillkännetecknas hjälpmedelsförsörjningen avparallella organisationer ochkomplicerade administrativa system somverkar kostnadsdrivande och försvårarsamverkan såväl mellan huvudmännen sominternt hos respektive huvudman.Socialstyrelsen anser därför att meromfattande hjälpmedelsinsatser som avseren bör planeras och beslutasi samråd mellan huvudmännen men påinitiativ av den vårdinstans som vid detenskilda tillfället har ansvaret förpatienten. Byten av hjälpmedel undervårdperioden för den enskilde måsteundvikas. Vidare måste omfattningen avdet kommunala kostnadsansvaret förenklare hjälpmedel preciseras ochrelateras till ett kommunalt ansvar förhemsjukvården.Socialstyrelsens samlade bedömning avÄdelreformen är att den har skapatmöjligheter att lösa många av de problemsom har kännetecknat vården ochomsorgen om de äldre. Därför är detangeläget att arbeta vidare med deproblem som utvärderingen har påvisat iakt och mening att fullföljaÄdelreformens intentioner. Förutom deproblem som nämnts har Socialstyrelsenframhållit vikten av att utveckla stödettill de anhöriga som vårdar, att säkrarehabiliteringsinsatserna för äldre samtatt få till stånd en kontinuerligkompetensutveckling av äldreomsorgenspersonal.Socialstyrelsens fortsatta arbete påäldreområdet kommer att vara inriktat påatt beskriva och analyserakonsekvenserna av pågående nedskärningarinom äldreomsorgen, framför allt när detgäller utsatta grupper, t.ex. äldreensamstående kvinnor med storahjälpbehov, äldre invandrare ochdementa. Vidare pågår ett arbete med attutarbeta föreskrifter beträffandeinformationsöverföring och samverkanmellan vårdgivare, framför allt när detgäller att undanröja problem i sambandmed att patienter slussas ut frånsjukhusen. Kopplat till detta arbetekommer också goda exempel på hur man kanarbeta med att stärka samverkan ochvårdkedjan för den enskilde attsammanställas. är ocksåi färd med att starta ett störreprojektarbete som rörkompetensutveckling ochkompetensförsörjning inomsocialtjänsten.Även om utvärderingen av Ädelreformennu är avslutad, eller just därför, ärdet viktigt att i samlad form också ifortsättningen hålla en hög bevakning avutvecklingen inom äldreomsorgsområdet.Den kunskapsproduktion som utvärderingenav Ädelreformen representerar och somsnarast har karaktären av tillämpadforskning inom äldreomsorgen skullealdrig ha kommit till stånd förutanutvärderingsuppdraget. Det är därförangeläget att finna vägar och former fören fortsatt kunskapsutveckling inomområdet. Det är också angeläget att deäldre själva, brukarna av vård ochomsorg, får större möjligheter attpåverka vilka frågor och problem somsärskilt bör uppmärksammas. Samtidigtbör ett sådant arbete ha vetenskapligakvaliteter, men det skall finnas enmarkerad förankring i vårdens vardag.Till sist vill jag säga attäldreomsorgen står inför gigantiskautmaningar. Beräkningar somSocialstyrelsen har låtit utföra visaratt det skulle krävas ettresurstillskott på för att 1993 årsservicenivå inom äldreomsorgen skallkunna bibehållas - allt annatlika. Här finns ett av de starkastemotiven till en fortsatt utveckling avkvaliteten och resursutnyttjandet inomäldreomsorgen så att de äldres välfärdsäkras.Elaine : Det är myckettillfredsställande att socialutskottethar bjudit in till en diskussion omäldrefrågorna. De är mycket angelägna.De angår oss alla och är viktigahörnpelare i vårt lands välfärdspolitik.Utgångspunkten för socialutskottetsutfrågning och även för mitt anförandeär iutvärderingen av Ädelreformen. Irapporten berörs också de frågor somlandsting och kommuner har anledning attarbeta med framöver.