bet · GJ01KU30 · 1996-05-09 00:00:00 — Den bild somförsvarsministern förmedlade tillutskottet överensstämmer i alltväsentligt med den bild som gavs vid dentidigare utfrågningen av ÖB.När det gäller pressmeddelandetssakinnehåll sade försvarsministern bl.a.att han tyckte att ÖB var rakryggad somgick ut och berättade hur han upplevdesituationen för den svenska styrkan iBosnien. Försvarsministern ansåg attsakfelen i pressmeddelandet beträffandevilka delar av den svenskainsatsen byggde på inte var såallvarliga. De samtal försvarsministernförde med ÖB ochförsvarsministerkolleger gällde främstsoldaternas säkerhet. Felaktigheterna ipressmeddelandet fick passera utantillrättaläggande från departementetssida beroende på att andraarbetsuppgifter ansågs viktigare och attdet senare skulle bli en KU-granskning.Försvarsministern ansåg det ocksåtveksamt från konstitutionell synpunktom han kallat till sig ÖB för attdiskutera de formella felen ipressmeddelandet.Beträffande tillkomsten avpressmeddelandet sade försvarsministernatt han kände väl till att det idepartementet fanns uppfattningar om attett pressmeddelande ochtillrättaläggande borde skickas ut. Hanhade själv fått frågan och sagt nej tillbåde ett gemensamt och ett egetpressmeddelande. Det var generalmajorSvante vid enheten försäkerhetspolitiska och internationellafrågor som per fax meddelade att hanansåg att försvarsministern borde göranågot för att lugna oron bland desvenska trupperna i Tuzla.Försvarsministern hade fått veta att ÖBtillfrågats om samma sak och avböjt attmedverka i ett gemensamtpressmeddelande. Det var enligtförsvarsministerns bedömning tids nogatt han gick in i debatten i augustiefter semestern.Försvarsministern sade sig inte ha förtnågon diskussion med ÖB om ettpressmeddelande eller ett offentligtagerande från Försvarsmakten. Vilkadiskussioner som förts mellanmedarbetarna på departementet ochtjänstemännen på försvarshögkvarteretkunde han inte svara på med bestämdhet.På frågan om det inte varit naturligtför regeringen att gå ut med etttillrättaläggande med hänsyn till denpågående debatten, där det bl.a. krävdesett mer offensivt uppträdande av FN-styrkorna, svarade försvarsministernnej. Däremot ställde försvarsministernvid ett kollektivt telefonsamtal medpartiledarna den 20 julifrågan om inte bordekallas in för att ta del av de senasterapporterna från Bosnien. I stället förett sammanträde med blevdet information till partiledarna.Försvarsministern hade inte intrycketatt ÖB gick ut med pressmeddelandet ipolemik med eller MariaLeissner. Det var först genom KU-anmälansom gick in på arenan enligtförsvarsministern. ÖB hade enligtförsvarsministern inga politiskaavsikter att missinformera ellervilseleda utan han hade avsikten attlägga till rätta och lugna ned.Innebörden av riksdagsbeslutet ochsäkerhetsrådets resolutioner avseendegrunderna för åtagande iBosnien ventilerades också vidutfrågningen. I detta sammanhang sadesig försvarsministern ha varit fulltmedveten om riksdagsbeslutets innebörd.Han betonade särskilt att det fanns eninskränkning i uppdraget i form av ettförbud mot initiativ tillvåldsanvändning från det svenskaförbandets sida. Försvarsministernbekräftade också att resolution 836åberopar kapitel VII, somberättigar till våldsanvändning. Iresolutionen talas det dock inte omoffensiva operationer avanfallskaraktär.Den direkta bakgrunden till KU-ärendetoch utfrågningen av försvarsministernvar en artikel i den28 juli. I artikeln, som sägs bygga påen intervju med , sägsbl.a. att försvarsministern skall hablivit upprörd över oansvarigauttalanden om Nordbats uppgifter ochförmåga och att försvarsministern isamtal med ÖB hade påtalat behovet avett tillrättaläggande om Nordbatsmandat, utrustning och utbildning.Enligt försvarsministern byggde artikelninte på en intervju. Däremot hadeförsvarsministern gett en intervju medDagens Nyheter som publicerade enartikel byggd på denna intervju någradagar . Denna artikel hade i storadelar varit korrekt. På en direkt frågaom uttalandena som lagts iförsvarsministerns mun i artikeln iSvenska varit påhittade,svarade försvarsministern att detmöjligen varit frågan om uttalanden somgjorts tidigare . Någondementi gjordes inte av det skälet attdet enligt försvarsministerns meningrörde en fråga mellan ÖB ochFolkpartiet. Med detta syftadeförsvarsministern på att ÖB i en TT-intervju som KU-anmälangjordes sagt att det inte förekommitnågra påtryckningar och att hansjälvständigt fattat beslutet ompressmeddelandet.Beträffande dispyten mellanförsvarsministern och folkpartiledarenMaria framhöllförsvarsministern att det kommit tillstånd ett meningsutbyte dem emellan vidtelefonkonferensen den 20 juli.Försvarsministern hade då sagt sig varaupprörd över vissa uttalanden somrepresentanter för gjortbeträffande den svenska truppen iBosnien i en situation då uppgifternavar övermäktiga avseende möjligheternaatt skydda de av FN proklameradeskyddade zonerna.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar i huvudfråganavseende tillkomsten av ÖB:spressmeddelande att ÖB enligtsamstämmiga uppgifter från ÖB själv ochförsvarsministern sänt ut ett meddelandepå eget initiativ utan inblandning aveller påtryckning frånförsvarsministern. Det har ocksåklarlagts att diskussioner mellanstatssekreteraren iFörsvarsdepartementet och tjänstemän iFörsvarsmaktens högkvarter har föregåttÖB:s beslut om att sända utpressmeddelandet. Både försvarsministernoch ÖB synes, om än på skilda grunder,ha avvisat förslag om att gå ut med ettgemensamt pressmeddelande angående densvenska bataljonens uppgifter inom ramenför Unprofor i Bosnien. Innehållet i detpressmeddelande som gick ut frånhögkvarteret har enligt samstämmigauppgifter från försvarsministern och ÖBinte varit känt av försvarsministern iförväg.Det avgörande motivet förpressmeddelandets tillkomst synes havarit den pressade situationen förUnprofor i Bosnien till följd av enkraftig underbemanning och otillräckligutrustning med understödsvapen. Enligtsamstämmiga uppgifter frånförsvarsministern och ÖB fanns det ettbehov av att offentligt redovisa densvenska styrkans faktiska uppgift medhänsyn till personalen i den svenskabataljonen i Bosnien, den pågåenderekryteringen av ny personal ochstämningsläget inom det svenskaförsvaret.Utskottets granskning har också visatatt pressmeddelandet innehöll sakfel vadgäller beskrivningen av den formellagrunden för svenska bataljonensuppgifter i Bosnien. Enligtpressmeddelandet baserades uppgiften påkapitel VI i , medan det avsäkerhetsrådets resolutioner framgår attdet avsåg kapitel VII. Avriksdagsbeslutet framgår bl.a. attuppdraget kunde komma att innehållafredsframtvingande moment innebärandeatt våldsanvändning kunde bli nödvändig,att den svenska styrkan måste kunnaförsvara sig vid angrepp och ha resurseratt försvara andra och att den mot dennabakgrund borde utrustas och beväpnas påett annat sätt än vad som varit falletmed svenska FN-styrkor i andrasammanhang. anförde attinitiativ till våldsanvändning dock intefick ligga till grund för den svenskastyrkans insatser.Enligt ÖB:s uppgifter till utskottetvar innebörden av uttrycket offensivuppgift i pressmeddelandet synonymt med anfall , vilket i militärt hänseendekräver eldunderstöd av ett slag somsaknades hos den svenska bataljonen. Denkompletterande samträning som nämns ipressmeddelandet syftade enligt ÖB påträning i att få eldunderstödet attstämma överens med de egna truppernasrörelse mot fientligt territorium.Försvarsministern har vid utfrågningenuppgett att han uppmärksammat sakfelen ipressmeddelandet men inte funnit skälatt korrigera ÖB:s uttalande. ÖB harinför utskottet beklagat att hanformulerade sig som han gjorde vad avseruppgiften i termer.Utskottet anser att ingen anmärkningkan riktas mot försvarsministernshandläggning av denna fråga.Granskningen föranleder i övrigt ingetuttalande av utskottet.19. Regeringsuttalanden i vissa EU-frågor19.1 Utrikesminister om vetorätten inom EUÄrendetUtrikesminister höllden vid ett utrikespolitisktinstitut, , i ett anförande underrubriken a New EuropeanSecurity Order - a Swedish View .Enligt manuskripttill talet angav utrikesministern ifråga om ochregeringskonferensen attregeringskonferensen måste vidtaåtgärder för att stärka den gemensammautrikes- och säkerhetspolitiken och atthon såg sådana behov inom tre områden.Ett av dessa områden gälldekonsensuskravet. Hon sade i denna delenligt manuskriptet följande.De flesta medlemsstater, inklusiveSverige, skulle säkerligen inteacceptera att bli nedröstade när ettvitalt nationellt säkerhetsintresse stårpå spel. Om vi dock tar perspektivet aven utvidgning med tio eller flera nyamedlemsstater på allvar, och om vi villbevara och förbättra unionens förmågaatt handla när den ställs inför externaproblem, som gör, måste vi ifrågor som inte är av vital nationellsäkerhetsnatur överväga modifikationerav enhällighetsprincipen (we have toconsider modifications to the consensusprinciple).Utrikesministerns uttalande har anmältstill granskning,se bilaga A 21.1. Enligt anmälan innebäruttalandet en förändrad svensk position.Anmälarna anser därför att det börutredas hur uttalandet beretts inomregeringen samt om det är av sådan artatt samråd borde ha ägt rum med och om borde hainformerats.I ärendet har genom Statsrådsberedningeninhämtats en i Utrikesdepartementetupprättad promemoria, bilaga A 21.2.Enligt promemorian utgjordeutrikesministerns tal ett led i denoffentliga debatten om formerna förbeslutsfattande inom EU och det hadevarit föremål för samråd inomregeringskansliet. Anförandet hade inteansetts vara sådant att information tillUtrikesnämnden varit påkallad.Vidare framhålls i promemorian att -inför det att svenska ståndpunkter skallläggas fram vid regeringskonferensen -samråd skulle ske med och,där det anses påkallat, överläggningarskulle hållas med Utrikesnämnden.BakgrundEU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik, GUSPEU:s samarbete på det utrikes- ochsäkerhetspolitiska områdetformaliserades genomMaastrichtfördraget. Samarbetet harsamlats inom den s.k. andra pelaren, somär mellanstatlig till sin karaktär, därbeslutsprincipen är enhällighet.Samarbetet är således inte överstatligtutan de enskilda medlemsländernabehåller sin nationella suveränitet.Sakfrågor inom GUSP kan inteunderställas har inte samma starkaställning inom GUSP som i frågor som rörden s.k. första pelaren.Den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken behandlas ifördragets avdelning V, artiklarnaJ 1-11. Inledningsartikeln ger denallmänna målsättningen för GUSP med enerinran om att medlemsländerna förväntasstödja den överenskomna politiken i enanda av lojalitet och ömsesidigsolidaritet. De viktigaste artiklarna ärannars de som definierar de instrumentsom står till unionens förfogande inomramen för GUSP nämligen s.k. gemensammaståndpunkter (Common Positions) ochgemensamma åtgärder (Joint Actions).Andra instrument är gemensammadeklarationer och demarcher.Enligt artikel J 2 skall rådet, såsnart det anser det behövligt,fastställa en gemensam ståndpunkt. Detär därefter medlemsstaternas skyldighetatt tillse att deras nationella politiköverensstämmer med den gemensammaståndpunkten.Det mest långtgående samarbetet sker iform av gemensam åtgärd enligt artikel J3. För att en gemensam åtgärd skallkunna komma till stånd krävs först attEU-ländernas stats- och regeringscheferi fastställerriktlinjer för åtgärden. med enhällighet besluta omåtgärdens exakta omfattning samt deallmänna och särskilda mål som unionenvill uppnå med åtgärden. Vid behov skallockså beslutas hur länge den skall pågåsamt med vilka medel, enligt vilkaförfaranden och på vilka villkor denskall genomföras. Alla medlemsländermåste således vara överens om åtgärdensmål och medel för att den skall kommatill stånd. Om väl enhällighet nås ochett beslut kan fattas, blir detförpliktande för medlemsländerna.Ministerrådet kan komma överens om attlåta eventuella följdbeslut inom ramenför en redan preciserad ochöverenskommen gemensam åtgärd fattas medkvalificerad majoritet. Om dennabeslutsordning skall komma tillanvändning måste den emellertidfastställas av ministrarna. Detta kanendast ske genom ett enhälligt beslut ivarje enskilt fall.Frågor som berör försvaret är inteföremål för gemensamma åtgärder.Uttalanden i broschyrer införfolkomröstningenI den av Utrikesdepartementetshandelsavdelning (UDH) utgivnabroschyren angavs isammanfattningen om utrikes- ochsäkerhetspolitiken att enhällighet krävsom besluten. I information från UDH iRiksskatteverkets broschyr Ja eller nejtill svenska medlemskap i angavs omdet utrikespolitiska samarbetet bl.a.att EU-länderna samverkar för att finnagemensamma ståndpunkter och för att sålångt det är möjligt uppträda enat ifrågor som berör länderna gemensamt samtatt beslut kräver att medlemsländerna äröverens.Uttalanden i avutrikesminister en interpellationsdebatt den 27oktober 1994 (prot. 1994/95:16) omutrikes- och säkerhetspolitiken vid ettEU-medlemskap behandlades främst fråganom den militära alliansfriheten. sade i fråga om en framtidagemensam försvarspolitik attgrundläggande är att inget medlemslandmot sin vilja kan tvingas in i enförsvarsgemenskap. I denna fråga harSverige, vad gäller vårt egetdeltagande, i varje skede en absolut ochsjälvklar vetorätt. - således efter Bryssel-talet - svarade iriksdagen (prot. 1994/95:116) på enmuntlig fråga om vetorätten i EU. Honsade att det är alldeles självklart attden inte ändrar sinposition i fråga om någon gemensamförsvarspolitik och att inom allt somhar att göra med militär alliansfrihet,försvar och grundläggandesäkerhetspolitiska frågor besluten skallfattas enhälligt inom EU - vetorättenskall alltså vara kvar.Lena svarade vidare den 9juni 1995 (prot. 1994/95:117) på eninterpellation i om utrikes-och säkerhetspolitiken införregeringskonferensen. Hon förklarade dåatt, i frågor som berör vitalanationella utrikes- ochsäkerhetspolitiska intressen, Sverigeinte kan låta sig röstas ned av enmajoritet inom EU men att den gemensammautrikes- och säkerhetspolitikeninnehåller frågor av annan karaktär, därmedlemsländernas nationella intresseninte är lika direkt berörda, samt attdet i ett perspektiv av ett utvidgat EUmed 25-30 medlemmar kan bli nödvändigtatt överväga beslutsreglerna vad avserutrikespolitiska frågor av begränsadräckvidd.Regeringens skrivelse 1995/96:30 ochriksdagsbehandlingen av skrivelsenI skrivelsen, som bordlades i riksdagenden , diskuterasbeslutsordningen inom den gemensammautrikes- och säkerhetspolitiken.Regeringen uttalar bl.a. följande.Ett borttagande av vetorätten i utrikes-och säkerhetspolitiken är inte aktuellt.I frågor som rör vitala utrikes- ochsäkerhetspolitiska intressen kan Sverigeinte låta sig röstas ned av en majoritetinom EU. I grundläggande utrikes- ochsäkerhetspolitiska frågor, t.ex. sådanasom rör vår militära alliansfrihet ochsäkerhetspolitiska grundhållning ellerövriga frågor av övergripande utrikes-och säkerhetspolitisk betydelse, måsteSverige ha avgörandet helt i sin egenhand. Däremot har vi förklarat ossberedda att pröva omenhällighetsprincipen skulle kunnamodifieras i frågor av begränsadräckvidd.Vid en EU-utvidgning med ett stortantal länder kommer diskussioner omreformer på flera områden att föras iEU. Till dessa områden hör justbeslutsreglerna i GUSP. Eftersom viönskar bana väg för en utvidgning av EUoch vill föra en aktiv ochhandlingskraftig utrikes- ochsäkerhetspolitik, bör vi vara bereddaatt konstruktivt delta i dennadiskussion.Utrikesutskottet uttalade i sittbetänkande 1995/96:UU13 över skrivelsenföljande.Som också anförs i skrivelsen kommervetorätten inom GUSP under allaomständigheter att finnas kvar. Ingenstat skulle vara beredd att låta sigröstas ned av en majoritet i frågor somman anser vara av större vikt. Utskottetdelar regeringens uppfattning att dettamåste vara den realistiskautgångspunkten för alla diskussioner avdessa frågor. Utskottet noterar attregeringens hållning, som den harformulerats i skrivelsen till ,innebär att i ettutvidgningsperspektiv skulle vara berettatt överväga en modifiering avenhällighetsprincipen i frågor avbegränsad räckvidd. I grundläggandeutrikes- och säkerhetspolitiska frågor,t.ex. sådana som rör vår militäraalliansfrihet och säkerhetspolitiskagrundhållning, eller andra frågor avfundamental betydelse, måste Sverigesjälvklart ha avgörandet helt i sinhand. Utskottet konstaterar att det imotionerna finns en bred uppslutningkring denna uppfattning.Utskottet ansåg vidare - mot bakgrund avett fört resonemang - att det frånsvensk sida bör finnas beredskap för attkonstruktivt delta i de underregeringskonferensen aktuelladiskussionerna angående GUSP om enmodifiering av nu gällandeenhällighetsprincip. Utskottet uttaladevidare.Dock är det enligt utskottet varkenmeningsfullt eller möjligt att påförhand generellt definiera ellerfördragsfästa vilka frågor som skullekunna bli aktuella för majoritetsbeslut.Förslag om ändrad beslutsordning inomGUSP måste således värderas utifrån attdet rör sig om ett mellanstatligtsamarbete och att suveränitetsaspektensåledes särskilt måste beaktas.Utskottet utgår från att frågan omhuruvida ett ärende är av vitaltnationellt intresse och därför kräverenhällighetsbeslut förankras på sätt somi dag sker i utrikesnämnden i frågor avstörre vikt samt att påsedvanligt sätt hålls underrättad införbehandling av ärenden i Europeiskaunionens råd.Föreskrifter om samråd m.m.Beredning av regeringsärendenI 7 kap. regeringsformen finnsbestämmelser om regeringsarbetet, bl.a.om beredning av regeringsärenden.Regeringen styr riket genom att avgörastyrelseärenden, såsom propositioner,traktater, förordningar, utfärdandet avlagar. Utöver styrelseärenden harregeringen en rad ärenden i egenskap avhögsta förvaltningsmyndighet, såsomärenden om utnämningar, tillstånd ochöverklaganden.EU-nämndenBestämmelser om regeringens skyldighetatt informera och samråda med EU-nämndenfinns i 8 kap. 15 § riksdagsordningen.Regeringen skall underrätta nämnden omfrågor som avses bli behandlade i och hur förhandlingarna i rådetskall föras inför beslut som regeringenbedömer som betydelsefulla och i andrafrågor som nämnden bestämmer.Utrikesnämnden10 kap. regeringsformen innehållerbestämmelser om förhållandetill andra stater.Utrikespolitiken är enligt 1974 årsregeringsform, liksom tidigare, enregeringens styrelsefunktion. I sambandmed författningsreformen framhöllemellertid såväl Grundlagberedningen somföredragande statsrådet attutrikespolitikens betydelse för riketssäkerhet motiverade att hadeen vidsträckt insyn och ett starktinflytande på detta område. I ettyttrande till (sebet. KU 1976/77:36) angående riksdagensställning i den utrikespolitiskabeslutsprocessen erinradeutrikesutskottet om att ett flertalformer för insyn i ochinflytande över utrikespolitiken harvuxit fram utöver dem som uttryckligenföreskrivs i grundlagen. Det var enligtutskottet givet att ochutrikesutskottet har centralafunktioner. Därutöver förekommerinformation i olika utrikespolitiskafrågor till också i en radandra berednings- och samrådsformervarigenom riksdagsledamöter och depolitiska meningsriktningar deföreträder kan få insyn i och utövapåverkan på regeringspolitikensutformning på utrikesområdet.Utrikesnämnden inrättades som ettpermanent organ genom engrundlagsändring . Enligt 10 kap.6 § regeringsformen skall regeringendels fortlöpande hålla Utrikesnämndenunderrättad om de utrikespolitiskaförhållanden som kan få betydelse förriket och överlägga med nämnden om dessaså ofta det erfordras, dels i allautrikesärenden av större vikt normaltöverlägga med nämnden före avgörandet.Utrikesnämnden består av talmannen samtnio andra ledamöter som väljerinom sig, och närmare bestämmelser omnämndens sammansättning meddelas iriksdagsordningen.Tidigare KU-ärenden om statsrådsuttalandenI granskningsbetänkandet 1993/94:KU30gjordes en genomgång av tidigaregranskningsärenden som direkt ellerindirekt gällt uttalanden avregeringsmedlemmar samt behandlades fyrauttalandeärenden, varav ett rörde ettuttalande om valfångst avutrikesminister påen presskonferens vid ett officielltbesök i . Ett annat ärende i sammabetänkande rörde statsminister anförande om och debaltiska länderna på . I förraårets granskningsbetänkande 1994/95:KU30behandlades uttalanden avjordbruksminister omvissa konsekvenser av ett medlemskap iEU.Utskottets bedömningGranskningen föranleder inte någotuttalande.19.2 Olika regeringars uttalanden omsvenskt deltagande i EMU:s tredje fasÄrendetFör granskninghar anmälts vissa frågor rörandeSveriges deltagande i EMU.I anmälan, bilaga A 22.1, begärs attutskottet skall granska de uttalandensom statsrådet ochstatsminister gjort ifrågan om rätt attsjälvständigt besluta om ett inträde iden europeiska valutaunionen den dagSverige uppfyller konvergenskriterierna.Granskningen bör avse frågan om de genomuttalanden vilselett svenska folket idetta avseende.Någon specifikation av vilka uttalandenav statsrådet ochstatsminister som avses görsinte i anmälan. Inom utskottets kanslihar gjorts en genomgång av riksdagstrycksamt av vissa pressuttalanden.BakgrundEMU - innebörd och genomförandeÄnda sedan det ursprungliga Romfördragethar det inom EG funnits en strävan attåstadkomma en närmare samordning avmedlemsländernas ekonomiska politik. Detekonomisk-politiska samarbetet mellan begränsades emellertid längetill enskilda initiativ på mellanstatligbasis, medan de formella mekanismernaför samordning var svaga. Det monetäraområdet har varit föremål för den mestformaliserande samordningen, framförallt i form av samarbetet inom ramen förEuropean () med dessvalutakursmekanism (), somupprättades år 1979.Syftet med samarbetet på det ekonomisk-politiska området är att lättare uppnåde gemensamma målen för den ekonomiskapolitiken. Genom förverkligandet av deninre marknaden samt upprättandet av enekonomisk och monetär union (EMU) skallbl.a. skapas förutsättningar för en ökadoch miljömässigt uthållig tillväxt samtökad sysselsättning utan attstabiliteten i ekonomierna äventyras.Riktmärken för de överenskomna målen förekonomisk stabilitet finns nedlagda i des.k. konvergenskriterierna.EMU förverkligas stegvis. Den förstafasen inleddes , då valutakontrollerslopades mellan länderna, ochkapitalrörelser släpptes fria. Vidövergångsfasen (fas 2), som inleddesden , upprättadesEuropeiska monetära institutet (),som är embryot till den blivandeeuropeiska () och ledsav medlemsländernas centralbankschefer.EMI har ansvar för att förberedaövergången till en gemensam centralbankoch gemensam valuta. Den ömsesidigaövervakningen och samordningen avmedlemsländernas ekonomiska politikförstärks under denna fas i syfte attfrämja ett brett uppfyllande av devillkor som ställts upp för deltagande ivaluta- unionen, framför alltkonvergenskriterierna.Slutfasen (tredje fasen) av EMU innebären fullständig samordning av penning-och valutapolitiken. Växelkursernamellan de deltagande länderna låsesslutgiltigt. En europeisk centralbank(ECB) inom ramen för ett europeisktcentralbankssystem (ECBS) upprättas medansvar för dessa länders monetärapolitik. En gemensam valuta införs.Bestämmanderätten över den monetärapolitiken i de länder som deltar ivalutaunionen överförs till ECB, i varsstyrelse ingår medlemsländernascentralbankschefer.En prövning av om en övergång till EMU:stredje fas kan ske skall enligtfördraget göras före utgången av år1996. En övergång vid denna tidpunktförutsätter att en majoritet avmedlemsländerna då uppfyller de ifördraget stipulerade villkoren. Omtidpunkten för inledningen av tredjeetappen inte har fastställts vidutgången av , inleds denna fasden med de länder som dåuppfyller villkoren.Ratifikation av MaastrichtavtaletDe dåvarande medlemsländerna harratificerat . Enskildaländer har dock gjort vissa förbehåll.Storbritannien har sålunda i ettsärskilt protokoll bibehållit rättentill ett nationellt parlamentsbeslut omtidpunkten för ett brittiskt inträde ivalutaunionen. har fått rätt attpermanent stå utanför åtagandet attdelta i EMU:s slutfas. I Nederländernaoch har parlamenten förbehållitsig rätten att avgöra omkonvergenskriterierna för de länder somskall ingå i valutaunionen kan ansesuppfyllda.