bet · GK01LU2 · 1996-11-19 00:00:00 — Före reformationen avsattesbetydande förmögenheter framför allttill förmån för kyrkan och den sjuk- ochfattigvård som kyrkan då bedrev. Efterreformationen var donationsviljan början främst inriktad påundervisningsområdet för att även komma att omfatta omsorgen omlandets fattiga. växte det fram ett alltjämtbestående intresse för donationer isyfte att främja högre utbildning ochvetenskaplig forskning. (,Stiftelselagen, Ny juridik 1:96)En historik över stiftelseinstitutet isvensk rätt ges i , Omstiftelser, 1952.I historiken hänvisas inledningsvistill ett av år 1826framlagt förslag till allmän civillag,som innehöll ett förslag om testamentetill fromma stiftelser eller andrainrättningar eller testamentsförordnandeom sådan ny stiftelse eller inrättning.Vidare pekas på att vid flera riksdagarunder väcktes förslag omallmänna bestämmelser rörande tillsynoch kontroll över stiftelser. Efterhemställan av riksdagutarbetades också ett förslag till lagom tillsyn över vissa stiftelser.Förslaget innehöll inte någrabestämmelser om vad som skulle förståsmed stiftelse, om villkoren för derasupprättande, om deras rättsligaställning m.m. Det ansågs därför kunnakomma att medföra osäkerhet, och enkommitté tillsattes med uppdragatt utarbeta bestämmelser om vården ochförvaltningen av s.k. fromma stiftelser.Kommittén framlade ettbetänkande med förslag till lag omoffentligen erkända stiftelser, vilketavsåg en uttömmande civilrättsligreglering av stiftelserna. För att vinnaoffentligt erkännande skulle enstiftelse ha stadgar stadfästa av Kungl.Maj:t eller KB.Frågan om stiftelselagstiftning viladedärefter . Efterframställning års riksdagtillkallades en sakkunnig förfortsatt behandling av frågan. Denneframlade förslag till lag omoffentligen erkända stiftelser.Förslaget byggde i huvudsak på sammaprinciper som förslag.Bestämmelser om stiftelser begärdes pånytt av riksdag, och år 1928utarbetades ett förslag till lag omstiftelser för allmännyttigt ändamål.Huvudsyftet med lagen var att åstadkommakontroll över stiftelser.Privaträttsliga föreskrifter hadeupptagits endast i den mån de ansettsutgöra en nödvändig förutsättning för deföreslagna kontrollbestämmelserna. Vidbehandlingen av detta förslag ansågLagrådet att kravet på en grundlig ochallsidig utredning angående de nu levande stiftelsernas ursprung,utveckling och nuvarande verksamhet intevar tillgodosett.Med anledning av kritiken från Lagrådetutarbetades ett nytt förslag, som var avren tillsynskaraktär. Förslaget ladesfram riksdag och blevantaget, se lagen (1929:116) om tillsynöver stiftelser, tillsynslagen.Hessler kommenterar dennalagstiftningshistorik sålunda.StL:s [Tillsynslagens] tillkomsthistoriautgör onekligen ett exempel på hur långoch mödosam vägen fram tilllagbestämmelser inom ett rättsområde kanvara och hur jämförelsevis blygsamtresultatet kan bli. Måhändafår detta i förevarande fall ses som ettuttryck för en i och för sig hälsosammotvilja mot ingripande med lagregleringi rättsförhållanden, där behovet däravicke varit ställt utom tvivel. Mendärjämte utgör nogstiftelselagstiftningens historia ettbelägg för att man här rör sig på ettsvårt område. Stiftelsen kan förefallasom ett ganska enhetligt och avgränsaträttsinstitut. Men vid en närmareundersökning visar det sig, attgränsområdena mot rättsbildningar, som iallmänhet icke benämnas stiftelser, ärolångt ifrån klara och otvetydiga.PermutationMed permutation avses ett förfarande,varigenom offentlig myndighet vidändrade förhållanden medger attbestämmelser som har getts av enskilda igåvobrev, testamenten, stiftelseurkunderoch liknande handlingar får ändras,eller medger att undantag får göras förvisst fall från vad som är föreskrivet isådan handling.Under förarbetena till tillsynslagendiskuterades om den borde innehållabestämmelser om permutation, och förslagtill sådana bestämmelser utarbetadesockså. Dessa utsattes emellertid förstark kritik och frågan fick falla. Somskäl härför åberopades i huvudsak attdet var svårt att i lagtext preciseraförutsättningarna för permutationsrättoch dess begränsningar samt att dengällande ordningen inte var förenad mednågra olägenheter utan väl ägnad att påett ändamålsenligt sätt tillgodoseuppkommande behov av förändringar istiftelser.Även under förarbetena till 1930 årslagstiftning om testamente diskuteradesfrågan om en reglering avpermutationsrätten. Lagberedningen fannemellertid att detaljerade bestämmelserinte kunde uppställas med hänsyn till deskiftande förhållanden under vilkapermutation kan förekomma. Vidare ansågberedningen betänkligheter möta attöverlämna denna grannlaga befogenhettill annan myndighet än Kungl. Maj:t.Frågan om lagstiftning aktualiseradessenare av (Ju1964:58) som enligt sina direktiv hadetill uppgift att undersöka möjligheternatill delegering av ärenden som handladesav Kungl. Utredningen behandladei en promemoria 1971 beslutanderätten ipermutationsärenden och lade framförslag rörande delegering av dessaärenden.Utskottet återkommer till diskussioneninför permutationslag nedan isamband med redogörelsen för nuvarandeordning för ändring avstiftelseförordnanden.Förvaltningen av en stiftelseEn stiftelse kan antingen ha ett egetledningsorgan - en styrelse - ochsåledes egen förvaltning eller förvaltasav en annan juridisk person somförvaltare, dvs. anknuten förvaltning.Dven en stiftelse med anknutenförvaltning har en styrelse. I motsatstill vad som är fallet i fråga omfristående stiftelser är dock styrelsenför en anknuten stiftelse inte särskiltinrättad för stiftelsen. Som styrelseför en anknutet förvaltad stiftelsebetraktas nämligen styrelsen för denjuridiska person som i sin egenskap avadressat för stiftarensförmögenhetsdisposition har uppdragetatt handha förvaltningen av stiftelseneller, om adressaten är staten eller enkommun, en viss statlig eller kommunalmyndighet.I stiftelselagen finns både tvingandeoch dispositiva regler om stiftelsensförvaltning. De dispositiva reglernagäller om inte annat föreskrivs istiftelseförordnandet, medan detvingande gäller oberoende av vadstiftarna föreskrivit istiftelseförordnandet.Bakgrunden till att vissa regler gjortstvingande är hänsyn till stiftarensborgenärer och till utomstående somingår rättshandlingar med stiftelsensamt till rimliga krav på rättsligstadga i systemet.Styrelsen - vid anknuten förvaltningförvaltaren - skall svara för bl.a. attföreskrifterna i stiftelseförordnandetföljs, att förmögenheten är placerad påett godtagbart sätt i den mån det inteföljer av stiftelseförordnandet hur denskall vara placerad, att stiftelsen harett namn och att stiftelsen fullgör sinbokförings- ochårsredovisningsskyldighet.Styrelsen resp. förvaltaren företräderstiftelsen gentemot utomstående.I fråga om styrelsens sammansättninggäller, om inte annat följer avstiftelseförordnandet, att det ärstyrelsen själv som utser och entledigarledamöterna.Stiftaren eller stiftarna kan inteensamma bilda styrelse vid självastiftelsebildningen, och styrelsen fören stiftelse får inte heller senarebestå av enbart stiftaren ellerstiftarna.Stiftelser som utövar näringsverksamhetär bokföringsskyldiga. Samma krav ställsbl.a. på stiftelser som helt ellerdelvis bildats av staten. Stiftelser somär bokföringsskyldiga skall ocksåupprätta årsredovisning, som skall varaoffentligt tillgänglig.Stiftelser som ärårsredovisningsskyldiga skall ha minsten auktoriserad eller godkänd revisor,och i stiftelser med riktigt storaförmögenheter skall minst en revisorvara auktoriserad.Eftersom endast stiftelsens tillgångarkan tas i anspråk för stiftelsensskulder, finns det i stiftelselagenvissa bestämmelser till skydd för tredjeman. Efterlevnaden av sådanabestämmelser sanktioneras medskadeståndsbestämmelser för ledamöter istiftelsestyrelser respektive förvaltareav stiftelser samt för revisorer.Ändring av stiftelseförordnandenÄndring av stiftelseförordnanden kan,som ovan berörts, inte göras utanvidare. Bestämmelser om sådan ändringfinns numera i 6 kap. stiftelselagen. Denyheter som stiftelselagen medför ärbl.a. att av stiftaren i förordnandetuppställda förbehåll om befogenhet förnågon annan än styrelsen ellerförvaltaren att ensidigt ändra ellerupphäva föreskrifterna istiftelseförordnandet inte har någonrättsverkan. En annan nyhet är att detutan undantag är stiftelsens styrelseeller förvaltare som ytterst svarar förstiftelsens beslut i frågor om ändringm.m.För stiftelser som har bildats av ellertillsammans med staten, en kommun, ettlandsting eller en kyrklig kommun skallbestämmelserna i 6 kap. stiftelselagentillämpas först fr.o.m. den 1 januari1997. För dessa stiftelser gällersåledes i detta avseende samma ordningsom tidigare.Stiftelselagens bestämmelser ompermutation är således inte ännu direkttillämpliga på de stiftelser somomfattas av propositionen. Försammanhangets skull redogörs här förförutsättningarna för ändring avstiftelseförordnanden enligtstiftelselagen.Bestämmelserna innebär att föreskrifteri ett stiftelseförordnande får ändras,upphävas eller i särskilt fallåsidosättas endast om sådana ändradeförhållanden inträtt att den aktuellaföreskriften på grund därav inte längrekan följas eller har blivit uppenbartonyttiga eller uppenbart stridande motstiftarens avsikter eller om det finnsandra särskilda skäl. Ändring kan enligt6 kap. 1 § första stycket avse1. stiftelsens ändamål,2. hur stiftelsens förmögenhet skallvara placerad,3. huruvida stiftelsen skall ha egeneller anknuten förvaltning,4. av vem en styrelseledamot ellerförvaltaren entledigas eller utses ellerhur styrelsen skall vara sammansatt,5. styrelsens beslutförhet elleromröstningsförfarande,6. arvode till styrelsens ledamötereller förvaltaren,7. räkenskaper eller årsredovisning förstiftelsen,8. revision, eller9. rätt att föra talan om skadeståndtill stiftelsen eller om entledigande avstyrelseledamot eller förvaltare.Vid ändring av föreskrifter omstiftelsens ändamål skall vad som kanantas ha varit stiftarens avsikt beaktasså långt möjligt.Utöver dessa materiella förutsättningargäller också i formellt hänseende atttillstånd skall ges av behörigmyndighet, dvs. Det ärbara stiftelsens styrelse ellerförvaltare som för stiftelsens räkningfår ansöka om tillstånd till ändringen.Vad som sagts om förutsättningarnaför ändring m.m. gäller i den mån inteannat följer av stiftelseförordnandet.Där kan nämligen stiftaren med giltigverkan föreskriva att styrelsen ellerförvaltaren får ändra föreskrifterna iförordnandet utan tillstånd avmyndighet. En sådan föreskrift iförordnandet får emellertid enligtstiftelselagen inte avse stiftelsensändamål.För stiftelseförordnanden som meddelatsav enskilda gällde tidigarepermutationslagen (1972:205). Efterstiftelselagens ikraftträdande har dentillämpning endast i begränsadutsträckning.Permutationslagen innebär att tillståndtill permutation kan ges om enbestämmelse i stiftelseförordnandet pågrund av ändrade förhållanden intelängre kan iakttas eller blivituppenbart onyttig eller uppenbartstridande mot utfärdarens avsikter ellerom det annars finns särskilt skäl. Ifråga om ändring av stiftelsens ändamålföreskrivs i permutationslagen att detnya ändamålet så nära som möjligt skallmotsvara det ursprungliga. Ansökan ompermutation kan göras inte bara avstiftelsens företrädare utan även avstiftaren eller personer som ingår istiftelsens destinatärskrets. Om ansökangjorts av annan än stiftelsensföreträdare, bör denne beredas tillfälleatt yttra sig i ärendet, och motsvarandegäller stiftaren själv.Om inte annat följer avstiftelseförordnandet kan en föreskriftsom stiftaren har meddelat istiftelseförordnandet endast ändraseller upphävas eller åsidosättas försärskilt fall om det i materielltavseende föreligger tillräckligaförutsättningar för detta och om det iformellt avseende finns tillstånd avmyndighet. För att ett förbehåll somavser stiftelsens ändamålsföreskrifterskall vara giltigt anses det vara ettkrav att rätten att ändra m.m gjortsberoende av att en viss händelseinträffar som den beslutsberättigadeinte kan råda över. - När det gällerstiftelseförordnanden som meddelats avenskilda regleras såväl de materiellasom de formella förutsättningarna förändring m.m. i permutationslagen. Förövriga fall saknas lagbestämmelser mendet ankommer på regeringen att prövafrågan om tillstånd.Beträffande äldre stiftelser, dvs.stiftelser som har bildats innanstiftelselagen trädde i kraft, finnssärskilda bestämmelser i införandelagen.En bestämmelse i ett förordnande för ensådan stiftelse som innebär att någonfår ändra, upphäva eller i särskilt fallåsidosätta en av stiftaren meddeladföreskrift avseende stiftelsen, skall hasamma giltighet som enligt äldre rätt.Permutationslagen har, som nämnts,aldrig varit direkt tillämplig påstiftelseförordnanden som bildats avoffentliga rättssubjekt. Den nuvarandeordningen för dessa innebär attregeringen lämnar tillstånd till sådanändring efter en icke lagbunden prövning(prop. 1995/96:61 s. 13, bet.1995/96:LU7 s. 11).Om innebörden av denna icke lagbundnaprövning kan följande sägas.I propositionen till permutationslagen(prop. 1972:8) påpekas att, närföreskrifter om förfogandet över ellerförvaltningen av viss egendom meddelatsi en stiftelseurkund, kan det uppståbehov av att jämka dessa föreskrifter.Detta behov kan hänga samman medsamhällsutvecklingen på det område somberörs av förordnandet, förändringar idestinatärskretsens omfattning eller iegendomens värde som lett till att detär omöjligt eller inte meningsfullteller skulle strida mot syftet medförordnandet att strikt iaktta deursprungligen meddelade föreskrifterna.I de fall då den grundläggande urkundeninte innehåller några anvisningar om hurändring i föreskrifterna skall ske,anges det i propositionen att Kungl.Maj:t sedan gammalt ansetts habefogenhet att genom beslut om s.k.permutation medge sådan ändring.Utredningen som föregickpermutationslagen ansåg att den nyalagstiftningen borde begränsas tillfrågan om beslutskompetensens fördelningoch att lagen alltså inte bordeinnehålla materiella regler ompermutation. Skälet till det var att detvid en reglering i detalj avförutsättningarna för permutation integick att ta hänsyn till framtidaförändringar i samhället. Detta innebäratt man i den praktiska tillämpningenkunde möta permutationsärenden, där desynpunkter som ligger till grund förlagen i och för sig motiverade jämkningmen där permutation likväl inte gick attgenomföra, därför att lagen inte täckteden aktuella situationen. Sådana ärendenskulle då behöva underställas riksdageneller också måste lagen ändras.Konstitutionella skäl kunde inte enligtutredningen anses kräva att flyttning avbeslutanderätt i permutationsärendenkombinerades med materiella lagregler ompermutation. Behövliga anvisningar imateriellt hänseende borde i stället medstöd av bemyndigande i lagen kunnameddelas av Kungl. Maj:t.Föredragande statsrådet ansågemellertid, med hänsyn till attpermutationsinstitutet onekligen lämnarmöjlighet till väsentliga ingripanden ienskildas dispositioner, attpermutationsrätten i sina huvuddragborde regleras i lag. En bestämmelse ilagen om tryggande av pensionsutfästelsem.m. kunde härvid tjäna som mönster.Någon detaljerad författningsregleringav förutsättningarna för permutationborde däremot inte komma i fråga.Härtill var ärendena alltför disparata,och vidare var det angeläget att integenom utförliga bestämmelser låsarättsutvecklingen.I propositionen anges vidare att någonallmän lagstiftning om permutation intefanns. Olika meningar hade yppats om denrättsliga grunden för Kungl. Maj:tspermutationsrätt, men den ståndpunktenhade godtagits att beteckna den som enkonstitutionell sedvanerätt medanknytning till området för allmäncivillag.Genom permutationslagen kom såledesförutsättningarna för permutation attanges i lag såvitt avsåg stiftelser sombildats av enskilda, medan detdittillsvarande ej lagregleradetillståndet bestod för stiftelser sombildats av offentliga rättssubjekt.Beträffande permutation avstiftelseförordnanden som har meddelatsav offentliga rättssubjekt anges i dennu aktuella propositionen (prop.1996/97:22 s. 11) följande.När det gäller frågan om vilka krav somi övrigt ställs i formellt hänseende ärrättsläget oklart. Så mycket är dockklart att frågan om permutation kan tasupp på ansökan. Behöriga att ansökatorde i vart fall styrelsen ochstiftaren vara. Beträffande en statligtbildad stiftelse skulle i så fallregeringen ex officio kunna ta uppfrågan om permutation. Så har ocksååtminstone i ett fall skett i praxis(regeringsbeslut ompermutation av stiftelseurkund förStiftelsen ). Om ärendetaktualiseras av annan än stiftelsensstyrelse torde det finnas en skyldighetatt bereda styrelsen tillfälle att yttrasig i ärendet.Även utanför permutationslagenstillämpningsområde torde nu ofta gällaatt permutationsbeslutet samtidigtinnefattar ändring istiftelseförordnandet. Och detta torde isin tur föra med sig att styrelsen intepå rättsliga grunder kan motsätta sigatt följa permutationsbeslutet. Fråganhuruvida styrelsens medverkan ärnödvändig för att ett permutationsbeslutskall kunna komma till stånd är dock -liksom när det gällerstiftelseförordnanden som har meddelatsav enskild - svårbedömd.Även när det gäller förutsättningarnaför ändring m.m. i materiellt hänseendeär rättsläget osäkert. Stiftelserbildade av staten eller en kommun medallmänna medel torde i åtskilligahänseenden vara underkastade andraregler än sådana som bildas av enskildapersoner. Frågor kring dessa stiftelserhar dessutom en stark anknytning tillden offentliga rättens principer (- --). Bl.a. torde möjligheten attgenomföra permutation vara mervidsträckt än vid stiftelser som harbildats av enskilda personer (- - -).De återgivna uttalandena ipropositionen, som hämtats från denremissbehandladedepartementspromemorian, har mött visskritik under remissbehandlingen, bl.a.från Kammarkollegiet, som inte haransett rättsläget vara så osäkert somsägs i promemorian. Sålunda varkollegiets erfarenhet, även om undantagkunde finnas, att regeringen när detgäller de offentligt bildadestiftelserna följt samma principer somgäller för ändringar enligtbestämmelserna i permutationslagen,nämligen att ändamålet inte skall ändrasom styrelsen eller förvaltaren inte kanvisa att ändamålet inte går atttillämpa. När regeringen fattat beslutom ändring av en stiftelsesförvaltningsföreskrifter hade inteenbart en lämplighetsprövning skett.Regeringen hade även prövat omföreskriften kunde ha betydelse förändamålets uppfyllande och, om så varitfallet, krävt lika starka skäl som förändring av ändamålet. Enligt kollegietserfarenhet hade regeringen inte beslutatom ändringar i ett stiftelseförordnandeom inte stiftelsens styrelse ellerförvaltare biträtt ansökan. Kollegiethade inte heller erfarit att regeringeni sina beslut skulle föreskriva vidareändringar än vad stiftelsens styrelseeller förvaltare tillstyrkt, utanregeringen hade följt samma linjeoberoende av om stiftelsen enenskild eller ett offentligt organ.Regeringen konstaterar i propositionenatt det är en mycket svår och omfattandeuppgift att genom undersökningar avpermutationspraxis försöka närmarefastställa gällande rätt i fråga omförutsättningarna för permutation vidstiftelser som bildats av offentligarättssubjekt. Regeringen anser det intenödvändigt att i dettalagstiftningsärende göra en omfattandegenomgång av praxis. Den bedömer atträttsläget är osäkert på flera punkteroch att det därför är nödvändigt attnärmare undersöka vilken omfattningbestämmelserna om egendomsskydd har.Inrättandet av stiftelser medlöntagarfondsmedelLöntagarfonderna inrättades (prop. 1983/84:50, bet. 1983/84:FiU20,rskr. 1983/84:122, SFS 1983:1092).Riksdagens beslut innebar att fem nyafondstyrelser, benämndalöntagarfondstyrelser, skulle inrättasinom ramen för Allmänna pensionsfonden.Styrelsernas uppgift var att förvalta endel av den allmänna pensionsfondensmedel. Styrelserna skulle i första handanvända medlen för köp av aktier isvenska företag. Möjlighet skapades dockför fondstyrelserna att tillskjutariskkapital även till ekonomiskaföreningar. Fondernasplaceringskapacitet skulle bli avstorleksordningen perår.De fem löntagarfondstyrelserna skulledela lika på de medel som inflöt delsfrån vinstdelning (inkl. den tillfälligavinstskatten), dels från en särskild delav tilläggspensionsavgiften, som fr.o.m.år 1984 höjdes med 0,2 procentenheter.Vinstdelningen var utformad som ensärskild skatt och omfattade aktiebolag,ekonomiska föreningar, sparbanker ochömsesidiga skadeförsäkringsanstalter.Underlaget för vinstdelningsskattenberäknades för varje företag för sig ochbestämdes av taxeringsnämnden i sambandmed den årliga inkomsttaxeringen. Mindrevinster skulle undantas frånvinstdelningen. Vinstdelningsskattenskulle utgöra av underlaget ochvara avdragsgill vid nästa årsinkomsttaxering.Löntagarfonderna avvecklades vidutgången av (prop. 1991/92:36,bet. 1991/92:FiU9, rskr. 1991/92:91, SFS1991:1857). Förvaltningen avlöntagarfondernas tillgångar överfördestill en avvecklingsstyrelse med uppgiftatt förbereda en total utskiftning avdessa tillgångar. Under våren 1992anslöt sig också till ettförslag om utskiftning avlöntagarfondernas tillgångar m.m. (prop.1991/92:92, bet. 1991/92:FiU21, rskr.1991/92:339).Under den föregående mandatperiodenbemyndigade också regeringenatt med de tidigare löntagarfondsmedlensom kapital inrätta sammanlagt elvastiftelser. Vid utformandet avstiftelseförordnandena eftersträvades enordning som skulle säkerställa attriksdag och regering inte hade någonfortsatt kontroll överstiftelsekapitalet.Stiftelserna, som upprättadeshuvudsakligen under första halvåret1994, är forskning , Stiftelsen och Stiftelsen iJönköping, ytterligare femforskningsstiftelser, nämligen försärskild kompetensutveckling, högreutbildning och forskning i ,projekt med ett internationelltmiljöuniversitet, vårdforskning samtinternationalisering av forskning ochhögre utbildning, Stiftelsen framtidenskultur, Stiftelsen Innovationscentrum.Stiftelseförordnandena är beträffandeflertalet av stiftelserna upplagda efterett enhetligt mönster. Förordnandenainleds med en bestämmelse som klargörstiftelsens namn och ändamål. Härefteranges i en bestämmelse att stiftelsensförmögenhet utgörs av de medel somstaten har överfört till stiftelsen ochav medel som kan komma att överlämnassenare.I bestämmelserna om stiftelsernasorganisation stiftelsensstyrelse skall utses. Vid bildandetutses ledamöterna av regeringen.Beträffande flertalet av stiftelsernaankommer det därefter på styrelsen attutse och entlediga ledamöter, utom enledamot som även fortsättningsvis utsesav regeringen. Beträffande tre av de elvastiftelserna är förordnandena upplagdapå ett avvikande sätt. För Stiftelsenframtidens kultur utses styrelsensledamöter inte bara vid stiftelsensbildande utan även senare av regeringen.Beträffande ochChalmers tekniska högskola gäller attmajoriteten av ledamöterna utses av ensärskild elektorsförsamling.I proposition 1992/93:171 Forskning ifrontlinjen antecknades (s. 4) att det ien uppgörelse om vissa ekonomisk-politiska åtgärder mellanregeringspartierna ochSocialdemokraterna hösten 1992överenskommits att samråd skulle äga rumom löntagarfondsmedlens användning förforskning och att sådant samråd hadegenomförts.I en reservation (s) tillutbildningsutskottets betänkande iärendet (1992/93:UbU16 s. 18) villereservanterna erinra om att det iöverenskommelsen mellan regeringen ochSocialdemokraterna den 20 september 1992nåddes enighet om att den utdelning avmedel ur de tidigare löntagarfondernasom planerades av regeringspartierna ochNy demokrati skulle avbrytas och attmedlen skulle kvarstanna ipensionssystemet med visst undantag.Överenskommelsen ingick enligtreservationen som en del i en uppgörelsesom syftade till att långsiktigt ochbestående förstärka de offentligafinanserna i allmänhet ochpensionssystemet i synnerhet.Yrkanden i propositionen och motionerm.m.PropositionenI propositionen föreslås att det istiftelselagen skall införas särskildabestämmelser om ändring eller upphävandeav föreskrifter i stiftelseförordnandenför stiftelser som har bildats avstaten.