bet · GK01JuU3 · 1996-11-14 00:00:00 — Lagrådet anser också att dettorde stå rätt klart att följden avinförandet av tvåpartsprocessen blir attdomstolarnas handläggning mer äntidigare blir präglad avförhandlingsprincipen och mindre avofficialprincipen.Mot bakgrund av bl.a. dessaförändringar och tendenser inomförvaltningsprocessen ligger det enligtLagrådets bedömning närmast till handsatt utgå från att behoven av rättsligtbiträde i förvaltningsmål kommer att blii varje fall något större än vad somåterspeglas i hittillsvarande starktåterhållsamma praxis. Ett ökatbiträdesbehov lär enligt Lagrådetframför allt göra sig gällande försådana angelägenheter där de faktiskaomständigheterna är svåröverskådliga ochde rättsliga frågeställningarna okändaeller svårbedömbara för de rättssökande.Lagrådet framför vidare bl.a. att denanknytning till funktionshinder somgjordes i lagrådsremissen inte ärsärskilt meningsfull i förevarandesammanhang eftersom den inte ger någonvägledning för biträdesbehovet. EnligtLagrådets mening är det att föredra attden rättsliga angelägenhetens art,omfattning och betydelse betonas såsomdet grundläggande när biträdesbehovetskall prövas.Regeringen konstaterar i denna del attde förändringar som under senare årskett på förvaltningsprocessens områdeinte har minskatförvaltningsdomstolarnasutredningsskyldighet. Enligt regeringensmening kan det därför inte sägas attbiträdesbehovet generellt skulle ha ökati mål vid förvaltningsdomstol. Däremot,anför regeringen vidare, kan vissa av deförändringar som sker i de materiellareglerna på förvaltningsrättens område iövrigt i undantagsfall medföra attbehovet av biträde kan tänkasbli något större än hitintills. Någramer dramatiska förändringar kan dockenligt regeringen inte förutses. Denmåltyp som åsyftades i lagrådsremissen -mål där den rättssökande på grund av ettfunktionshinder har svårt att själv förasin talan i mål som avser frågor som harsin grund i funktionshindret, t.ex.beviljande av assistansersättning(personlig assistent) - kan enligtregeringens mening tjäna som ettexempel. Regeringen anför att denrättsliga angelägenhetens art,omfattning och betydelse för denenskilde som Lagrådet anför självfalletalltid skall vägas in. För atträttshjälp skall beviljas bör enligtregeringen, som också framhölls ilagrådsremissen, krävas att målet avseren fråga som är av väsentlig betydelseför den enskilde.Regeringen konstaterar att Lagrådet tarupp ett flertal faktorer som kan påverkabehovet av biträde iförvaltningsprocessen. Dessa faktorerbör enligt regeringen självfallet vägasin i det enskilda fallet ochundantagsvis kunna medföra atträttshjälp skall beviljas. Att vi sommedlemmar i unionen numeramåste beakta det innebär dock enligtregeringen inte att behovet av biträdeökar. Det faktum att alltflerärendetyper skall hanteras avförvaltningsdomstolar och att mångamåltyper flyttats ned från kammarrätttill länsrätt medför enligt regeringensmening inte att behovet av biträdeshjälpkan sägas ha ökat generellt. Inte hellerdet faktum att handläggningen får ettökat inslag av muntlighet medpartsnärvaro anser regeringen i sigmedför att behovet av biträde ökar.Regeringen anför att många enskildasnarare anser att det underlättar omhandläggningen är muntlig i stället föratt de skall utveckla sin talanskriftligen. Att processen numera är entvåpartsprocess innebär enligtregeringens mening inte attförvaltningsdomstolarnasutredningsskyldighet minskar och attbehovet av rättshjälp därmed generelltsett skulle öka.Regeringen anför vidare att det somregel liksom får anses att behovav biträde finns i mål om verkställighetav domar och beslut om vårdnad ochumgänge. I vissa mål angående åtgärdersom är av mer ingripande karaktär förden enskilde täcks biträdesbehovetenligt regeringen däremot av reglerna omoffentligt biträde. I övrigt anförregeringen att den är beredd attinstämma i Lagrådets synpunkter omsvårigheterna att på förhand urskiljanågra speciella målgrupper som bör kunnakomma i fråga eller uteslutas frånrättshjälp på förvaltningsprocessensområde.Regeringen anser att det som regel intefinns behov av biträde i ärenden somhandläggs av eller avPatientskadenämnden.Regeringen konstaterar att rättshjälp ivissa fall skall kunna ges till enmålsägande som inte uppfyllerförutsättningarna för att fåmålsägandebiträde. Eftersom åklagaren ärskyldig att bistå målsäganden medenskilda anspråk i brottmålsprocessentorde det dock enligt regeringen merasällan finnas behov av rättshjälp målsägande. Behovet av juridisktbiträde för den som är tilltalad eller iövrigt misstänkt i brottmål tillgodosesgenom reglerna om offentlig försvarare.I motion So425 (fp) krävs atträttshjälp skall kunna beviljas i störreutsträckning än i förvaltningsmål.I motion Ju810 (s) efterfrågas ökademöjligheter till rättshjälp förfunktionshindrade i förvaltningsmål.Motionärerna bakom motion Ju7 (v)konstaterar att Lagrådet anser att denrättsliga angelägenhetens art,omfattning och betydelse bör betonassåsom det grundläggande närbiträdesbehovet skall prövas och debegär att regeringen skall återkomma medett lagförslag där detta framgår.Utskottet vill först erinra om att deti många mål- och ärendetyper som skallavgöras av förvaltningsdomstol finnsmöjlighet att förordna ett offentligtbiträde som betalas av allmänna medel.Det gäller bl.a. i frågor om tvångsvårdoch omhändertagande, omsorg om psykisktutvecklingsstörda och utlänningars,t.ex. asylsökandes, vistelse i landet. Ipropositionen föreslås inga materiellaändringar av lagstiftningen i denna del.När det gäller frågan om i vilkenutsträckning rättshjälpsbiträde börkunna förordnas i förvaltningsmål villutskottet framhålla att denutredningsskyldighet och materiellaprocessledning somförvaltningsdomstolarna är ålagda enligtförvaltningsprocesslagen generellt settmedför att behovet av biträde inte ärlika stort i förvaltningsdomstol som iallmän domstol. Den ordning somregeringen nu föreslår får enligtutskottets mening sägas erbjudatillräckliga möjligheter att förordnarättshjälpsbiträde i förvaltningsmål.Detta ställningstagande påverkas inte avden reformering av förvaltningsprocessensom har ägt rum eller - såvittnu kan bedömas - de förändringar som kanförutses med anledning av det EG-rättsliga regelverkets ökande betydelsem.m. Utskottet kan således inte ställasig bakom vare sig det allmänt hållnakravet i motion So425 om att rättshjälpskall kunna beviljas i störreutsträckning i förvaltningsmål eller vadsom anförs i motion Ju810 om utökademöjligheter till rättshjälp förfunktionshindrade. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag i denna del ochavstyrker motionerna såvitt här är ifråga.Utskottet anser vidare i likhet medregeringen att den rättsligaangelägenhetens art, omfattning ochbetydelse självfallet alltid skall vägasin när behovet av biträde iförvaltningsmål eller andra mål prövas.Det är just sådana faktorer somgenerellt sett avgör om behov av biträdeföreligger. En annan sak är, somutskottet anfört, att behovet avbiträde inte är lika stort iförvaltningsdomstol som i allmändomstol. En lagreglering av det slag somföreslås i motion Ju7 behövs inte ochmotionen avstyrks i denna del.Behov av biträde i tvistemål om mindrevärdenI finns särskildaregler för tvistemål om mindre värdensom skall tillämpas för det fall det äruppenbart att tvisteföremålets värdeinte överstiger ett halvt basbelopp. Idessa mål gäller särskilda bestämmelserom bl.a. rättens sammansättning,ersättning för rättegångskostnader ochprövning i högre instans.I 20 § andra stycket i den nu gällanderättshjälpslagen stadgas att biträde itvistemål om mindre värden får förordnasendast om det föreligger särskilda skälmed hänsyn till sökandens personligaförhållanden eller sakens beskaffenhet.Regeringen anför i propositionen attdet i tvistemål om mindre värden sällanfinns något biträdesbehov. Som enkonsekvens av att biträdesbehovet skallvara avgörande för om rättshjälp skallbeviljas eller inte föreslår regeringenatt det också i fortsättningen skallkrävas särskilda skäl för att rättshjälpskall beviljas i dessa mål. Enbestämmelse härom bör enligt regeringeninföras i den nya 11 § 4rättshjälpslagen.I motion Ju5 (mp) föreslås en ordningsom innebär att värdegränsen förtvistemål om mindre värden höjs till ettbasbelopp och att rättshjälp normaltinte skall beviljas i dessa mål. Iövriga mål skall enligt motionärernagöras en noggrann intresseprövning.Utskottet, som inte anser att det finnsskäl att nu överväga en ändring avbestämmelserna om tvistemål om mindrevärden, instämmer i regeringensbedömning av biträdesbehovet i dessamål. Utskottet tillstyrker det aktuellalagförslaget och avstyrker bifall tillmotion Ju5 i denna del.RimlighetsprövningI 8 § första stycket 13 i den nugällande rättshjälpslagen stadgas attallmän rättshjälp inte får beviljas densom inte har ett befogat intresse av attfå sin sak behandlad.Av förarbetena till rättshjälpslagenframgår bl.a. (prop. 1972:4 s. 93) attvad som skall beaktas vid bedömningen avom det föreligger ett befogat intresseenligt lagen är möjlighet till framgång,möjlighet att realisera anspråket,kostnadsaspekter i förhållande till detomtvistades värde och angelägenhetensart. Det understryks i förarbetena attvad som anges där är typfall och att deinte skall ses som en uttömmandeuppräkning. Frågan om det finns befogatintresse skall alltid bedömas med hänsyntill omständigheterna i det enskildafallet. I propositionen (s. 119 f)redogörs närmare för uttalandena iförarbetena och relevanta rättsfall.Utredningen föreslår att en ny regelinförs som innebär att en prövningalltid skall göras av om det är rimligtatt staten bidrar till kostnaderna i detenskilda fallet.De flesta remissinstanserna tillstyrkerutredningens förslag eller lämnar detutan erinran. avstyrkerförslaget med hänvisning till att denföreslagna lagtexten och motiven äroklara och medförtillämpningssvårigheter. Sverigesadvokatsamfund anser att det ärtillräckligt med en strängaretillämpning av den nuvarande regeln ombefogat intresse.Regeringen anför (s. 121) attutgångspunkterna för enrättshjälpsreform är att rättshjälpensresurser skall sättas in där de bästbehövs. För att detta syfte skall uppnåsbör enligt regeringen rättshjälp barages när det är rimligt att staten bidrartill kostnaderna. Regeringen anser inteatt den nuvarande regeln om befogatintresse tillräcklig tar till varadetta syfte.Regeringen konstaterar attRättshjälpsutredningen funnit att dennuvarande bestämmelsen om befogatintresse inte tillämpas i någon störreutsträckning. Rättshjälp kan i dagbeviljas i fall där det inte är befogatatt det allmänna helt eller delvis skallbekosta tvisten. Enligt regeringensmening finns här ett klart reformbehov.Den nuvarande regeln är enligtregeringen för snävt formulerad och denanvänds heller inte i den utsträckningsom förutsattes vid rättshjälpslagenstillkomst. Regeringen delar därförutredningens uppfattning att dennuvarande regeln bör ersättas av enregel som innebär att en prövning skallgöras om det är rimligt att staten stårför kostnaderna.Syftet är enligt regeringen att den nyarimlighetsprövningen skall leda till attytterligare typer av fall utestängs frånrättshjälp. Det är enligt regeringent.ex. inte rimligt att rättshjälp ges iangelägenheter som har samband medstörre ekonomiska transaktioner som intekan sägas ha med den rättssökandesvardagliga välfärd att göra.Som exempel på fall där det inte ärrimligt att de begränsade allmännaresurserna tas i anspråk nämnerregeringen tvister som rör förvärv m.m.av lyxbetonade föremål, aktiespekulationoch skatteplanering. Givetvis måsteenligt regeringen en noggrann ochnyanserad bedömning göras, och givetviskan inte varje angelägenhet som röraktiespekulation eller skatteplaneringsägas vara sådan att det inte är rimligtatt det allmänna bidrar till tvisten. Omden rättssökande påstår sig ha blivitvilseledd eller om det förekommer andraömmande omständigheter torde enligtregeringen i vissa fall bedömningenkunna leda till att rättshjälp beviljas.Här kan också nämnas att regeringenanser att det, när tvisten rör sådanhobbyverksamhet som enligt den nuvaranderättshjälpslagen anses utgöranäringsverksamhet, t.ex. hållande avtravhäst och avancerad fotografering,inte finns tillräckliga skäl för attstaten skall bidra till kostnaderna.Bestämmelsen bör enligt regeringeninföras i 8 § i den föreslagnarättshjälpslagen och utformas så atträttshjälp får beviljas endast om detmed hänsyn till angelägenhetens art ochbetydelse, tvisteföremålets värde ochomständigheterna i övrigt är rimligt attstaten bidrar till kostnaderna. Därmedkommer man också ifrån den nuvarandetillämpningen där sådan verksamhetansetts vara näringsverksamhet. Sevidare nedan i avsnittet om rättshjälpför näringsidkare.Lagrådet - som inte motsatt sig denföreslagna regeln - har understrukit attden rimlighetsbedömning som förutsättsofta måste bli grannlaga och bör ske medförsiktighet, i synnerhet om den skallgöras av den domstol som skall prövatvisten i sak. Lagrådet anser bl.a. attdet är tveksamt om den nya regeln, medhänsyn till de förutsättningar förrättshjälp som i övrigt föreslås, ipraktiken kommer att ge något väsentligtökat utrymme att avslå enrättshjälpsansökan i förhållande tillden nuvarande regeln i 8 § förstastycket 13 rättshjälpslagen.Regeringen delar bedömningen attprövningen är grannlaga och bör ske medförsiktighet. Regeringen instämmer ocksåi bedömningen att förutsättningarna förrättshjälp i övrigt påverkar detpraktiska tillämpningsområdet. Iförhållande till den bestämmelse ombefogat intresse som finns irättshjälpslagen bör dock enligtregeringens mening utrymmet att avslå enrättshjälpsansökan bli väsentligtstörre. Tillämpningsområdet för regelnom befogat intresse begränsas enligtregeringen huvudsakligen av att endomstol måste avhålla sig från att göraen förberedande sakprövning. Någon sådanprövning anser regeringen inte att detblir fråga om vid den rimlighetsprövningsom skall göras enligt den föreslagnaregeln. Visserligen är det fråga om en -som Lagrådet i sitt yttrande betecknatdet - kvalitativ bedömning av etträttsanspråks karaktär i så måtto att enbedömning skall göras med hänsyn till omangelägenheten rör större ekonomiskatransaktioner, lyxbetonade föremål ellerförhållanden som ligger i gränstrakternakring det otillåtna. Men, anförregeringen, det är inte fråga om attbedöma bevisläget eller på annat sättförutspå utgången i målet.Regeringen framhåller dock att det ivissa fall är lämpligt att en annandomare än den som prövarrättshjälpsfrågan avgör själva tvisten.Detta gäller självfallet främst i defall det är aktuellt att avslå enansökan om rättshjälp. Någonlagreglering av denna fråga anserregeringen inte vara nödvändig.I motion Ju7 (v) anförs att dennuvarande bestämmelsen om att rättshjälpinte får beviljas den som inte har ettbefogat intresse av att få sin sakprövad bör behållas. Motionärerna anseratt det är tveksamt om den föreslagnanya regleringen kommer att ge någotväsentligt ökat utrymme att avslå enrättshjälpsansökan.Utskottet, som instämmer i regeringensbedömning, tillstyrker propositionensförslag i denna del och avstyrker motionJu7 såvitt här är i fråga.Rättshjälp vid skuldsaneringGenom skuldsaneringslagen (1994:334),som trädde i kraft (1993/94:123, LU26, rskr. 303), haröppnats möjligheter för fysiska personeratt helt eller delvis befrias frånbetalningsansvaret för sina skulder.Genom en ändring som trädde i kraft den1 är lagen numeratillämplig även på fysiska personer somär näringsidkare, dock endast om det medhänsyn till näringsverksamhetens ringaomfattning och övriga omständigheterfinns särskilda skäl för skuldsanering.Samtidigt med skuldsaneringslageninfördes i 8 § första stycket 11rättshjälpslagen en bestämmelse om atträttshjälp inte får beviljas iangelägenhet rörande skuldsaneringenligt skuldsaneringslagen.Regeringen föreslår att bestämmelsenoförändrad skall överföras till 10 §första stycket 3 i den nyarättshjälpslagen.I motion Ju6 (kd) förordas atträttshjälp skall kunna beviljas vidskuldsanering.Vid skuldsaneringslagens tillkomstdiskuterades frågan om rättshjälp bordekunna beviljas i ärenden omskuldsanering. I propositionen anfördejustitieministern att förslaget tillskuldsaneringslag genomgående bygger påprincipen om gäldenärens egen aktivamedverkan. De råd och anvisningar somgäldenären kan vara i behov av för attupprätta en ansökan om skuldsaneringm.m. ansåg justitieministern borde kunnaerhållas genom de kommunala instansersom sysslar med budgetrådgivning ochliknande. Vidare framhölls ipropositionen att förslaget vilar påförutsättningen att sökande gäldenärerhåller vägledning av skriftligtinformationsmaterial, särskilt framtagnaansökningsblanketter m.m. Till detta komenligt justitieministern att i förstahand kronofogdemyndigheten, men ävenrätten om ett ärende når dit, har ettallmänt ansvar för utredningen i ettskuldsaneringsärende. Det anförda, iförening med statsfinansiella skäl,ledde fram till slutsatsen att det irättshjälpslagen uttryckligen bordeföreskrivas att allmän rättshjälp intefår beviljas i skuldsaneringsärenden.Lagutskottet erinrar i sitt yttrande omjustitieministerns ovan refereradeuttalande. Utskottet framhåller ocksåatt det med anledning av en motion somgällde frågan om bistånd till gäldenärervid skuldsanering (1993/94:LU26 s. 13)anförde att det är uppenbart att vissagäldenärer kan behöva hjälp med enansökan om skuldsanering. Utskottetpekade därvid på att kommunerna ålagtsatt lämna skuldsatta personer råd ochanvisningar och att detta åliggandetorde omfatta råd och annat bistånd viden ansökan om skuldsanering. Ävenkronofogden har, framhöll utskottet,vissa skyldigheter när det gäller enansökan om skuldsanering. Sålunda bördet av ett föreläggande om att avhjälpaen brist i ansökan om skuldsaneringframgå i vilka avseenden som ansökan ärbristfällig och vad som erfordras avgäldenären för att avhjälpa bristen.Därtill kommer, anförde lagutskottetvidare, den allmänna serviceskyldighetsom åligger kronofogdemyndigheternaenligt 4 och 5 §§ förvaltningslagen(1986:223). Denna serviceskyldighetinnefattar bl.a. en skyldighet att lämnaupplysningar, vägledning, råd och annansådan hjälp till enskilda i frågor somrör myndighetens verksamhetsområde. Attdärutöver uttryckligen föreskriva iskuldsaneringslagen attkronofogdemyndigheten skall bistågäldenären kunde enligt utskottetsmening inte anses erforderligt. Med detanförda avstyrkte utskottet bifall tillden aktuella motionen.Lagutskottet anför i sitt yttrande attdet inte finns skäl att nu frångå dessaställningstaganden.Utskottet instämmer i vad lagutskottetanför och utskottet tillstyrker denföreslagna bestämmelsen och avstyrkerbifall till motion Ju6 i här aktuelldel.Rättshjälp i vissa familjerättsligaangelägenheterInledningRegeringen föreslår i propositionen ettantal förändringar av rättshjälpen pådet familjerättsliga området.En ny form av bistånd bör enligtregeringen införas vid bodelning.Biståndet innebär att ersättning tillbodelningsförrättare för högst femtimmars arbete kan betalas av allmännamedel. Rättshjälp med rättshjälpsbiträdeskall endast beviljas för avbodelning.I angelägenhet som rör underhåll tillbarn skall enligt propositionenrättshjälp ges endast när det finnssärskilda skäl. Sådana skäl kan enligtförslaget t.ex. vara att detunderhållsstöd som lämnas av staten inteär tillräckligt, att utländsk rätt skalltillämpas eller att ärendet i övrigt rörinternationella förhållanden.Regeringen föreslår vidare atträttshjälp i angelägenheter som röräktenskapsskillnad skall ges endast närdet finns särskilda skäl. Utskottetåterkommer nedan närmare till denna delav propositionen.Rättshjälp vid äktenskapsskillnadRättshjälp i angelägenhet som röräktenskapsskillnad ges oavsett omdet föreligger några särskildaomständigheter eller inte. Även närmakarna är ense och gemensamt ansöker omäktenskapsskillnad kan rättshjälp ges. Isådana fall ersätts biträdet enligt ensärskild taxa som gäller för målangående äktenskapsskillnad eftergemensam ansökan. I arbetskrävande målkan taxan frångås.Enligt 31 b § i den nuvaranderättshjälpslagen gäller särskildaåterbetalningsregler när rätten dömertill äktenskapsskillnad efter gemensamansökan. Det finns inte skäl att härnärmare redogöra för dessa.Statens kostnader för rättshjälp iangelägenheter rörandeäktenskapsskillnad utgör av detotala kostnaderna för den allmännarättshjälpen. Kostnaden förangelägenheter som endast röräktenskapsskillnad efter gemensamansökan utgör av de totalakostnaderna.Reformarbetet på familjerättens områdehar präglats avsträvanden att undvika tvister ochrättsliga processer i domstolar.År 1990 fattade beslut om vissaändringar i bl.a. reglerom vårdnad och umgänge (prop. 1990/91:8,LU13, rskr. Lagändringarna, somträdde i kraft , syftadesärskilt till att underlätta enutveckling mot att föräldrarna i störreutsträckning skall ta ett gemensamtansvar för barnet och själva kommaöverens om hur vårdnads- ochumgängesfrågor skall lösas. De nyareglerna innebär att s.k.samarbetssamtal i vårdnads- ochumgängesfrågor skall erbjudas föräldrari alla kommuner. Vidare kan domstolen iett mål om vårdnad och umgänge tainitiativ till att samarbetssamtalkommer till stånd. Även föräldrabalkensregler om gemensam vårdnad ändrades.Gemensam vårdnad skall numera komma ifråga inte bara när föräldrarna är enseom det utan också då ingen av demutesluter denna vårdnadsform. Ogiftaföräldrar kan få gemensam vårdnad genomanmälan till socialnämnden i samband medatt faderskapet fastställs. Endast försådana fall då gemensam vårdnad inte äraktuell, skall domstolen liksom tidigareavgöra frågan vem av föräldrarna somskall ha vårdnaden efter vad som är bästför barnet.För närvarande övervägs vissa ändringari bestämmelserna om kommunernasmedverkan i vårdnadskonflikter.Vårdnadstvistutredningen föreslår ibetänkandet (SOU 1995:79) Vårdnad,boende, umgänge bl.a. olika åtgärder somskall lyfta fram samarbetssamtalen ochmarkera att föräldrarna skall försökalösa sina tvister om barnen genomsamförståndslösningar innan rättsligaåtgärder vidtas. Ett förslag är attföräldrar som träffat avtal om vårdnad,om vem av föräldrarna barnet skall botillsammans med och om umgänge kan fåett sådant skriftligt avtal godkänt avsocialnämnden. Vid prövningen av avtaletskall barnets bästa och dess önskemålbeaktas. Ett fastställt avtal skallgälla på samma sätt som ettlagakraftvunnet domstolsavgörande.Regeringen har ännu inte tagit ställningtill förslagen i utredningsbetänkandet.Om förslagen genomförs kommer dettaenligt regeringen att underlätta förföräldrarna att enas utan att domstolbehöver blandas in i vårdnadsfrågan.Här kan också erinras om att riksdagenden beslutat om ett nyttsamhällsstöd, kallat underhållsstöd, somskall ersätta det nuvarandebidragsförskottet (prop. 1995/96:208,1996/97:SfU3, rskr. Underhållsstödlämnas enligt 8 § lagen omunderhållsstöd med per månadtill barn vars föräldrar inte bortillsammans. För det underhållsstöd somlämnas till barnet är den förälder sominte bor tillsammans med barnetåterbetalningsskyldig till staten enligten schabloniserad procentmetod.Återbetalningsskyldigheten beräknas somen viss procent av denåterbetalningsskyldige föräldernsinkomst. Vidare har införts en ny regeli som innebär att denförälder som är återbetalningsskyldigenligt reglerna om underhållsstöd skallanses ha fullgjort sinunderhållsskyldighet intill det beloppsom lämnas i underhållsstöd till barnet.Beslut om underhållsstöd ochåterbetalningsskyldighet fattas avallmän försäkringskassa och överklagastill allmän förvaltningsdomstol.