bet · GJ01KU9 · 1996-03-19 00:00:00 — 10 §, återkalla uppdraget för enförtroendevald som valts av fullmäktige,om den förtroendevalde har vägratsansvarsfrihet, eller genom dom som harvunnit laga kraft har dömts för ettbrott för vilket det är föreskrivetfängelse eller däröver.Fullmäktige får enligt 4 kap. 10 a §,som trädde i kraft ,återkalla uppdragen för samtligaförtroendevalda i en nämnd när denpolitiska majoriteten i nämnden intelängre är densamma som i fullmäktige,eller vid förändringar inämndorganisationen. Förtroendeuppdragenupphör att gälla när val av nyaledamöter och ersättare har förrättatseller när en ny nämndorganisation träderi kraft.3.3 Utskottets bedömningUtskottet anser att nuvarande regler ikommunallagen om mandattider förfullmäktige, styrelse och nämnder, somgäller för både kommuner och landsting,är till fyllest för att resultatet avett val skall kunna få genomslag inomrimlig tid och på ett praktiskt möjligtsätt. Motionerna K616 och K703 avstyrksdärför.Utskottet som är medvetet om attsituationen i en kommun kan ändras underpågående mandatperiod är för närvarandeinte berett att föreslå någon ändring ikommunallagen. Enligt utskottet bör manunder ytterligare tid avvaktaerfarenheterna av de nya bestämmelsernai kommunallagen om möjligheten attåterkalla uppdragen för samtligaförtroendevalda i en nämnd innan någonändring föreslås. Utskottet avstyrkermotion K701.4 Partistöd4.1 MotionenI motion 1994/95:K615 av ()hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om kommunalt partistöd. Denstörsta delen av partistödet skallenligt motionären vara knuten tillantalet mandat i fullmäktige. För attundvika att reglerna för partistödetändras i takt med skiftande politiskmajoritet bör enligt motionärenkommunallagen stadga en procentsumma avdet totala stödet som skall gå tillgrundbidrag, förslagsvis 10 %.Resterande del av stödet skall varamandatbunden.4.2 BakgrundEnligt lagen (1969:596) om kommunaltpartistöd fick kommuner och landstinglämna ekonomiskt bidrag till partier somvar representerade i fullmäktige.Partistödslagen upphörde att gälla vidutgången av , men motsvaranderegler inarbetades i den nyakommunallagen (1991:900). att bidragen skulle utgå i form avmandatbidrag, dvs. med ett lika stortbelopp för varje plats som de olikapartierna hade i fullmäktige.I samband med behandlingen av förslagettill ny kommunallag (bet. 1990/91:KU38)gav regeringen till känna attberedningsarbetet med frågorna ompartistöd borde bedrivas i form av enparlamentarisk utredning. Med anledninghärav tillkallades Partistödsutredningenmed uppgift att se över reglerna omkommunalt partistöd.I betänkandeKommunalt partistöd (SOU 1991:80)anförde utredningen att den kommunalakompetensen att besluta om partistödborde ges en friare utformning. Enfriare reglering skulle möjliggöra enuppdelning av partistödet i ettgrundstöd och ett mandatbundet stöd. Detborde ankomma på kommunerna själva attbestämma t.ex. storleksrelationernamellan ett grundstöd och ettmandatbundet stöd. Den föreslagnakompetensregeln vilade på den allmännalikställighetsprincipen, vilken enligtutredningens mening borde garantera attett visst parti inte otillbörligtgynnades eller missgynnades.Förslaget i proposition 1991/92:66 omkommunalt partistöd överensstämmer medPartistödsutredningens förslag.Beträffande kommunernas och landstingensfrihet att besluta om utformningen avpartistödet framhölls i propositionennödvändigheten av en vissrestriktivitet. Regeln om att stödetinte får utformas så att detotillbörligt gynnar eller missgynnar ettvisst parti innebär enligt propositionenatt det i regel inte är tillräckligt medett stöd som enbart fördelas per mandat.I specialmotiveringen uttalas att detinte i sig kan uppfattas somotillbörligt missgynnande, om stödettill ett litet parti sätts till en lägrenivå. Däremot borde enligt propositioneninget parti som är företrätt ifullmäktige kunna uteslutas när detgäller grundstöd och självfallet inteheller när det gäller mandatbundet stöd.Utskottet tillstyrkte propositionen(bet. 1991/92:KU18).De nya reglerna som trädde i kraft den1 finns i 2 kap.9-10 §§ kommunallagen. Enligt 9 § fårkommuner och landsting ge ekonomisktbidrag och annat stöd (partistöd) tillde politiska partier som ärrepresenterade i fullmäktige. Partistödfår också ges till ett parti som harupphört att vara representerat ifullmäktige, dock endast under ett årfrån det att representationen upphörde.Enligt 10 § skall fullmäktige besluta ompartistödets omfattning och formerna fördetta. Stödet får dock inte utformas såatt det otillbörligt gynnar ellermissgynnar ett parti.På uppdrag av Expertgruppen för studieri offentlig ekonomi, , harStatskontoret utrett partistödet i syfteatt ge en bild av den offentligafinansieringen av partiernas verksamhet(Ds 1994:31). I promemorian konstaterasatt den nuvarande regleringen av stödettill partier i kommuner och landstinguppvisar brister. fastställdaprinciper som omgärdar lagstiftningenharmonierar inte med nuvarandetillämpning av lagstiftningen. Deprinciper som avses är dels attbidragens storlek bör stå i relationtill partiernas styrka, dels attbidragen bör beräknas schematiskt ochfördelas enligt fastlagda regler sominte tillåter någon skönsmässigprövning. Den hittillsvarandetillämpningen visar attproportionaliteten i stödet kan varieraavsevärt. Olika överklaganden avseendegrundstödets storlek har inte lett tillatt kammarrätten i något fall harbifallit besvären. Exempelvis har enfördelning av grundstöd och 60 %mandatbundet stöd godtagits. gjordesberäkningar av effekterna av grundstödpå 5, 15 respektive för varjeparti. En avsikt med beräkningarna varatt påvisa de omfördelande effekterna.Om beräkningarna även avsåg ett tänktintervall där grundstöd bör inrymmas hardetta enligt Statskontoret inte fåttgenomslagskraft i rättstillämpningen.Klara tillämpningsregler kan vara enförutsättning för en rättvis fördelningav bidrag till partierna.Förhandlinglösningar innebär en risk försnedfördelning om parterna iförhandlingen inte är lika starka. Enrättvis fördelning av offentliga medelär av betydelse för både partier ochmedborgare.I propositionen om lokal demokrati(prop. 1993/94:188) anförde regeringenatt det fanns skäl att följa upp hurpartistödsreglerna i kommunallagen hartillämpats i praktiken och att analyseraom tillämpningen står i överensstämmelsemed intentionerna bakom de nya reglernaom kommunalt partistöd. Regeringen hademot denna bakgrund för avsikt atttillkalla en utredning med uppgift attgöra en totalöversyn över deförtroendevaldas arbetsförutsättningar.Regeringen beslutade i augusti 1994direktiv till en kommitté med uppgiftatt utreda vissa frågor, bl.a.utformningen av reglerna om stöd till depolitiska partierna (dir. 1994:86).Direktiven återkallades dock av dennuvarande regeringen som beslutade attvissa av de frågor som kommittén skulleha tagit upp, dock inte frågan ompartistöd, skulle genomtilläggsdirektiven (dir. 1995:113)läggas på (dir. 1994:151).4.3 Utskottets bedömningKommuner och landsting får enligt 2 kap.9 § kommunallagen ge ekonomiskt bidragoch annat stöd till de politiska partiersom är representerade i fullmäktige.Fullmäktige skall enligt 2 kap. 10 §besluta om partistödets omfattning ochformerna för det. Stödet får dock inteutformas så att det otillbörligt gynnareller missgynnar ett parti. Utskottetanser inte att det framkommit några skälför en ändring av nuvarande reglering avpartistödet och avstyrker därför motionK615.5 Fullmäktige5.1 MotionernaI motion 1994/95:K614 av () yrkas att beslutar omändringar i kommunallagen i enlighet medvad som anförts i motionen. Motionärenanser att möjligheterna attrationalisera fullmäktigearbetet måsteinnebära en möjlighet att minska antaletledamöter och vill därför se ökademöjligheter för fullmäktige attfastställa lägre antal platser ifullmäktige än vad nuvarande kommunallagmedger. De nya miniminivåerna förantalet ledamöter och ersättare ifullmäktige bör enligt motionärenfastställas enligt följande: Antaletskall bestämmas till ett udda tal ochtill minst 25 i kommuner med 12 000röstberättigade eller därunder och ilandsting med 140 000 röstberättigadeinvånare eller därunder, 31 i kommunermed över 12 000 till och med 36 000röstberättigade invånare, 41 i kommunermed över 36 000 röstberättigade invånareoch i landsting med över 140 000 tilloch med 200 000 röstberättigade invånareoch 51 i landsting med över 200 000röstberättigade invånare. I Stockholmskommun och i landsting med över 300 000röstberättigade invånare skall dockantalet ledamöter fastställas till minst81.I motion 1994/95:K620 av () begärs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om ordförande ilandstingsfullmäktige. Motionären anseratt rätten för ordförande i fullmäktigeatt avstå från att fullgöra sinafunktioner är begränsad. Ordföranden börenligt motionären, som motionen fårförstås, antingen få delta iöverläggning och beslut i ett ärende ivilket vice ordföranden för ordet, ellerfå göra debattinlägg när han självfungerar som ordförande.I motion 1994/95:K601 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslagtill sådan ändring i 5 kap. 49 §kommunallagen att det blir möjligt attinterpellera även i frågor som sköts avkommunalförbund där kommunen är medlem.Yrkandet kan enligt motionärernatillgodoses med den lösning som valtsför kommunala bolag, nämligen genom attfullmäktige får besluta att ordförandeni en nämnd får överlåta besvarandet aven sådan interpellation till en avfullmäktige utsedd ledamot ikommunalförbundet.5.2 BakgrundAntalet ledamöterAntalet ledamöter och ersättare ifullmäktige regleras i 5 kap. 1-4 §§kommunallagen. Enligt 1 § bestämmerfullmäktige hur många ledamöter somfullmäktige skall ha. Antalet skallbestämmas till ett udda tal och tillminst 31 i kommuner med 12 000röstberättigade invånare eller därunderoch i landsting med 140 000röstberättigade invånare eller därunder,41 i kommuner med över 12 000 till ochmed 24 000 röstberättigade invånare, 51i kommuner med över 24 000 till och med36 000 röstberättigade invånare och ilandsting med över 140 000 till och med200 000 röstberättigade invånare, 61 ikommuner med över 36 000 röstberättigadeinvånare och 71 i landsting med över 200000 röstberättigade invånare. och i landsting medöver 300 000 röstberättigade invånareskall dock antalet ledamöter bestämmastill minst 101.Det är antalet röstberättigade och inteantalet invånare som bestämmerlatitudgränserna. Syftet medbestämmelserna är att garantera en bredmedborgerlig förankring.Lokaldemokratikommittén uttalade i sittslutbetänkande (SOU 1993:90) följande. Ifrågan om regleringen av antaletledamöter i fullmäktige står, som i enhel del andra fall, frågan om kommunaltsjälvstyre mot ytterstaansvar att värna och främja dendemokratiska utvecklingen i landet ochdå även i kommunerna. Det gängseförsvaret för att bibehålla nuvarandelatitudsystem har i huvudsak utgåttefter två linjer. För det första attfullmäktige i kommuner och landstingskall återspegla opinionen blandväljarna, dvs. att relationen mellanväljarnas partipreferenser ochfullmäktiges sammansättning så långtmöjligt bör överensstämma. För det andraatt ett lägsta antal ledamöter skullekunna innebära en reell minoritetsspärrför det fall även större kommuner skullevälja minimiantalet. Enligt kommitténväger fortfarande dessa båda argument såtungt att någon ändring i bestämmelsernainte bör göras.Frågan om ökad frihet för kommuner ochlandsting att bestämma antalet ledamöteri fullmäktige togs bl.a. upp i motion1992/93:K602. I motionen hävdades att deberörda reglerna är stelbenta och dåligtanpassade till verksamheten i dagenskommuner. En förbättring av denmedborgerliga förankringen, insynen ocharbetsförhållandena borde kunna ske påannat sätt än genom detaljregler förantalet ledamöter i fullmäktige.Utskottet erinrade i betänkandet1993/94:KU9 om sitt tidigare uttalandeatt de gällande reglerna om antaletledamöter i fullmäktige borde behållasav demokratiska skäl. Utskottethänvisade till Lokaldemokratikommitténsbedömning att en allmän regel om lägstaantal ledamöter skulle kunna fungera somen reell spärr för de mindre partierna.Motionen avstyrktes.OrdförandenEnligt 5 kap. 6 § kommunallagen väljerfullmäktige bland sina ledamöter enordförande och en eller flera viceordförande. Av rättsfallet RÅ 1982 2:10framgår att vice ordföranden får inträdasom ordförande endast om den ordinarieordföranden inte kan närvara. Ordinarieordföranden får således inte delta iöverläggning och beslut i ett ärende därvice ordföranden för ordet.I doktrinen har i anslutning tillrättsfallet uttalats att någotprincipförbud för en ordförande attdelta i överläggningarna inte föreliggerenligt kommunalrätten, men att kravet påobjektivitet i ärendehandläggningen göratt den som fungerar som ordförande börundvika att göra debattinlägg (,och : Den nyakommunallagen s. 194).Interpellation i kommunalförbundI 5 kap. 49-56 §§ kommunallagen finnsbestämmelser om interpellationer ochfrågor. Enligt 49 § skallinterpellationer avse ämnen som hör tillfullmäktiges, en nämnds eller enfullmäktigeberednings handläggning. Defår dock inte avse ärenden som rörmyndighetsutövning mot någon enskild. Eninterpellation skall enligt 50 § ha ettbestämt innehåll och vara försedd medmotivering. Fullmäktige beslutar om eninterpellation får ställas, 51 §.Interpellationer får ställas avledamöterna och riktas till ordförandeni en nämnd eller en fullmäktigeberedningsamt till de förtroendevalda i övrigtsom fullmäktige bestämmer, 52 §.I 3 kap. 17 och 18 §§ kommunallagenregleras frågor rörande aktiebolag somtagit över vården av en kommunalangelägenhet och i vilka kommuner ochlandsting innehar samtliga aktier. Medstöd av 5 kap. 53 § kommunallagen kanfullmäktige besluta att ordföranden i ennämnd får överlåta besvarandet av eninterpellation till en av fullmäktigeutsedd ledamot i styrelsen för ettsådant företag som avses i 3 kap. 17 och18 §§. För att vederbörande skall kunnabesvara interpellationen eller frågankrävs att fullmäktige utnyttjarmöjligheterna att i arbetsordningen gestyrelseledamoten yttranderätt ifullmäktige.För att ha hand om en eller flerakommunala angelägenheter får kommunereller landsting enligt 1 kap. 1 §kommunalförbundslagen (1985:894) slutasig samman i kommunalförbund. kan ha fullmäktige,styrelse och andra nämnder eller varaorganiserat enbart med enförbundsdirektion. Enligt 2 kap. 3 §kommunalförbundslagen skallföreskrifterna i bl.a. 5 kap. 49-56 §§kommunallagen om interpellationer ochfrågor tillämpas i fråga omkommunalförbunds fullmäktige.Av tilläggsdirektiv till (dir. 1995:113)framgår att kommittén skall göra enöversyn av kommunalförbundslagen. Den nugällande kommunalförbundslageninnehåller en rad hänvisningar tillkommunallagen t.ex. när det gällerrevision och de kommunalrättsligaprinciperna. Enligt direktiven ärkommunalförbundslagen av denna anledningsvår att tillämpa och innebörden oftaoklar. En översyn bör leda till attlagen skall kunna läsas och förståsfristående från annan lagstiftning.5.3 Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sitt tidigareuttalande att de gällande reglerna omantalet ledamöter i fullmäktige börbehållas. Motion K614 bör följaktligenavstyrkas.Något skäl för att föreslå en ändring ikommunallagens regler om fullmäktigesordförande med anledning av motion K620har enligt utskottet inte framkommit.Utskottet avstyrker motionen.Utskottet har inhämtat att vid översynen avkommunalförbundslagen även övervägerbestämmelserna kring interpellationeroch frågor. Motion K601 får därmed ansestillgodosedd och avstyrks.6 Den kommunala kompetensen6.1 Internationellt bistånd m.m.6.1.1 MotionernaI motion 1994/95:U233 yrkande 1 avMarianne m.fl. (mp) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om atten kommun får möjligheter att bedrivautvecklingssamarbete med motsvarandeinstans i ett u-land. Enligtmotionärerna kan en kommuns kompetensframför allt användas i ett starktdecentraliserat biståndsarbete därkommunen arbetar med sin motsvarighet imottagarlandet. Den holländska modellen"avtal om hållbar utveckling" är enligtmotionärerna värd att prövas inom detsvenska biståndet. Tanken är att ett i-land och ett u-land gemensamt, medkunskap och erfarenhetsutbyte, utvecklarett samarbete om utveckling och miljö.I motion 1994/95:U809 yrkande 5 avGudrun m.fl. (v) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omsvenskt kommunalt bistånd tillÖsteuropa. Motionärerna framhåller attdet är viktigt för framväxten avdemokratiska samhällen i östra de administrativa och socialasektorerna i samhället fungerar somt.ex. lokala och regionalaförvaltningar, sjukhus, daghem ochskolor. Svenskt kommunalt bistånd ärenligt motionärerna väl lämpat för dessaområden, och det är därför väsentligtatt förslagtill ökade möjligheter för de svenskakommunerna att lämna utvecklings- ochkatastrofbistånd förverkligas.6.1.2 lade i sittdelbetänkande (SOU 1993:77) fram ettförslag till ny lag om rätt förkommuner, landsting och kyrkligakommuner att lämna internationellkatastrofhjälp och annat bistånd.Kommittén föreslog bl.a. att rätten attlämna internationellt bistånd skulleutvidgas från att endast gällautrustning som kan avvaras till att ävenomfatta rätt att lämna bistånd i form avutrustning, rådgivning, utbildning,ekonomiskt stöd eller på annat sätt.Regeringen fann i likhet med kommittén(prop. 1993/94:189) att rätten att lämnainternationellt bistånd skulle utvidgasmen ansåg att bistånd i form avekonomiskt stöd endast skulle ges föratt genomföra utbildning och rådgivning.Utskottet delade regeringens bedömning(bet. 1993/94:KU41).Bestämmelserna finns i lagen (1994:693)om rätt för kommuner, landsting ochkyrkliga kommuner att lämnainternationell katastrofhjälp och annatbistånd. Enligt 1 § får kommuner,landsting, församlingar och kyrkligasamfälligheter lämna katastrofhjälpeller annat humanitärt bistånd till ettannat land, om det där inträffar ellerpå annat sätt uppstår en nödsituation.Biståndet får ges i form av utrustningsom de kan avvara. Till ett land somavses i 1 § och som får svenskt statligtbistånd får, enligt 2 §, kommuner,landsting, församlingar och kyrkligasamfälligheter ge bistånd också i formav utrustning, rådgivning, utbildningeller på annat sätt under förutsättningatt regeringen lämnar tillstånd tilldet. Sådant bistånd kan även ges i formav ekonomiskt stöd för att genomförautbildning och rådgivning6.1.3 Utskottets bedömningIntresset bland kommuner och landstingför internationella frågor har ökat påsenare tid. En förklaring till dettatorde vara utvecklingen mot demokrati iÖsteuropa, där flera av våra grannländervarit och alltjämt är i behov av hjälpmed bl.a. uppbyggnad av en ny,demokratisk samhällsstruktur. Detförekommer ett omfattande vänortsutbyteoch hjälparbete mellan å ena sidansvenska kommuner och landsting och åandra sidan östeuropeiska kommuner ochregionala organ.Genom tillkomsten av lagen (1994:693)om rätt för kommuner, landsting ochkyrkliga kommuner att lämnainternationell katastrofhjälp och annatbistånd kompletterades rätten att geutrustning som kunde avvaras med en rättför kommunerna och landstingen att undervissa förutsättningar även ge bistånd iform av t.ex. utrustning, rådgivning ochutbildning eller i form av ekonomisktstöd om det har samband med utbildningoch rådgivning. Utskottet vidhåller sinbedömning att bistånd i form av kontantstöd även fortsättningsvis skall kunnages endast för att genomföra utbildningoch rådgivning. Utskottet avstyrkermotionerna U233 yrkande 1 och U809yrkande 5.6.2 Kommunalt vårdnadsbidrag och annankommunal ersättning för vård av barn6.2.1 MotionernaI motion 1994/95:So607 yrkande 2 avMargareta E () hemställs attriksdagen beslutar ge kommunernamöjlighet att införa ett kommunaltvårdnadsbidrag i enlighet med vad som imotionen anförts. Ett sådant bidragskulle enligt motionären hjälpakommunerna att klara det åtagande sombarnomsorgsgarantin innebär ochsamtidigt ge föräldrarna möjlighet attsjälva välja hur de vill vårda sinabarn. Motionären anser att kommunensjälv skall, inom ramen för avsattamedel för barnomsorgen, kunna beviljavårdnadsbidrag till de familjer som såönskar och att kommunen, som ett led iden kommunala självstyrelsen, skallkunna bestämma vårdnadsbidragetsutformning.I motion 1994/95:So623 yrkande 5 av AlfSvensson m.fl. (kds) yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag omförändringar i lagstiftningen i syfteatt möjliggöra införandet av kommunalaersättningar för de barn som kommunenhar skyldighet att stödja enligtsocialtjänstlagen, i enlighet med vadsom anförts i motionen. Motionärernaframhåller att möjligheterna förkommunerna att ordna eller stödja debarnomsorgsformer som föräldrarna önskargenerellt sett har ökat genom åren.Fortfarande saknas dock enligtmotionärerna möjligheten för kommunernaatt mera generellt stödja barnomsorg idet egna hemmet om den utövas av någonav barnets föräldrar. För att kommunernaskall kunna leva upp tillbarnomsorgslagens intentioner ansermotionärerna att kommunerna borde fåmöjlighet att betala någon form aversättning direkt till de familjer somönskar och behöver det.6.2.2 BakgrundFrågan huruvida kommunalvårdnadsersättning är förenlig med denkommunala kompetensen har vid olikatillfällen prövats genom kommunalbesvär,varvid domstolarna ansett dettainte vara fallet.Regeringsrätten har ansett (RÅ 1991ref. 19) att en allmänt vedertagengrundsats när det gäller den kommunalakompetensen är att en kommun inte utanstöd i lag eller författning får lämnaunderstöd till enskilda personer. Bidragsom t.ex. vårdnadsersättning ellerbarnbidrag får således inte enligtRegeringsrätten lämnas av en kommun utanstöd i speciallagstiftning. Någon sådanlagstiftning finns enligtRegeringsrätten inte vad avser generellakommunala bidrag till barnfamiljer. Dethar också slagits fast att kommunalvårdnadsersättning inte är förenlig medde kommunala kompetensbestämmelserna (290 resp. RÅ 1985 2:79). Irättsfallet RÅ 1991 ref. 61 harRegeringsrätten fastställt enkammarrätts dom, enligt vilken ensocialnämnd ansetts överskrida sinbefogenhet genom att besluta omekonomisk hjälp till småbarnsföräldrarutan individuell behovsprövning.Utskottet har vid flera tillfällenbehandlat motioner med samma innehållsom de nu aktuella, bl.a. i betänkandet1990/91:KU38. Utskottet gjorde dåföljande bedömning. Frågan huruvidakommunal vårdnadsersättning är förenligmed de kommunala kompetensbestämmelsernahar vid olika tillfällen prövats genomkommunalbesvär, varvid domstolarnahittills ansett detta ej vara fallet.Utskottet har vid flera tidigaretillfällen behandlat motioner med sammainnebörd som de här aktuella. Utskottethar därvid avvisat framförda förslag omändringar i lagstiftningen som möjliggörinförandet av vårdnadsersättning.Utskottets ställningstaganden hargodtagits av . Utskottetvidhöll sin tidigare uppfattning ochavstyrkte motionerna. Utskottet erinradeom att det i proposition 1990/91:117 Nykommunallag redovisade och av utskottettillstyrkta förslaget om ett lagfästandeav vissa av de grundläggandekompetensprinciperna på det kommunalaområdet inte syftat till någon ändringav gällande rättsläge.Utskottet behandlade i betänkandet1993/94:KU9 en motion om kommunalvårdnadsersättning. Utskottet framhölldå att med införandet av det generellastatsbidragssystemet från årsskiftet1992/93 och med ett genomförande av detföreliggande förslaget i regeringensproposition /94:11 om utvidgadlagreglering på barnomsorgsområdet m.m.hade viktiga steg tagits för attgarantera mångfald och valfrihet inombarnomsorgen. Enligt utskottet togs ettytterligare steg med genomförandet avdet av regeringen aviserade statligavårdnadsbidraget för barn mellan ett ålder.