bet · GJ01JuU23 · 1996-05-21 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottetett regeringsförslag om ändringar iskattebrottslagen och andra lagar påskatteområdet. Ändringarna syftar tillatt göra regleringen om skattebrott merenhetlig och sammanhållen.Skattebrottslagens tillämpningsområdeföreslås utvidgat så att lagen kommeratt omfatta i stort sett samtligastraffbestämmelser som finns påskatteområdet. Skattebrottslagenföreslås bli generellt tillämplig påalla skatter. Lagen skall även tillämpaspå vissa avgifter om detta särskiltföreskrivs. Vidare föreslås attskattebedrägeribrottet får en nybrottsbeteckning och benämnsskattebrott. Skattebrottet föreslåskonstrueras som ett farebrott med ettenhetligt subjektivt rekvisit. Detföreslås också bl.a. att denkriminalisering som regleras iuppbördslagen, lagen om självdeklarationoch kontrolluppgifter samt vissa andraförfattningar på skatte- ochavgiftsområdet överförs tillskattebrottslagen under benämningarnaskattebetalningsbrott ochskatteredovisningsbrott. Utskottettillstyrker regeringens förslag.Till betänkandet har fogats fyrareservationer (m), (c), (fp) och (v). I proposition 1995/96:170 har regeringen() föreslagit attriksdagen antar de i propositionenframlagda förslagen till1. lag om ändring i lagen (1995:1669)om ändring i skattebrottslagen(1971:69),2. lag om ändring i skattebrottslagen(1971:69),3. lag om ändring i ,4. lag om ändring i uppbördslagen(1953:272),5. lag om ändring imervärdesskattelagen (1994:200),6. lag om ändring i lagen (1990:325) omsjälvdeklaration och kontrolluppgifter,7. lag om ändring i lagen (1958:295) omsjömansskatt,8. lag om ändring i lagen (1941:416) omarvsskatt och gåvoskatt,9. lag om ändring i lagen (1962:381) omallmän försäkring,10. lag om ändring i kupongskattelagen(1970:624),11. lag om ändring i bilskrotningslagen(1975:343),12. lag om ändring ifastighetstaxeringslagen (1979:1152),13. lag om ändring i lagen (1981:691)om socialavgifter,14. lag om ändring i lagen (1984:151)om punktskatter ochprisregleringsavgifter,15. lag om ändring i lagen (1984:668)om uppbörd av socialavgifter frånarbetsgivare,16. lag om ändring i fordonsskattelagen(1988:327),17. lag om ändring i lagen (1988:328)om fordonsskatt på utländska fordon,18. lag om ändring i lagen (1989:479)om ersättning för kostnader i ärendenoch mål om skatt, m.m.,19. lag om ändring i lagen (1990:613)om miljöavgift på utsläpp av kväveoxidervid energiproduktion,20. lag om ändring i lagen (1990:659)om särskild löneskatt på vissaförvärvsinkomster,21. lag om ändring i lagen (1990:676)om skatt på ränta på skogskontomedelm.m.,22. lag om ändring i lagen (1991:586)om särskild inkomstskatt för utomlandsbosatta,23. lag om ändring i lagen (1991:591)om särskild inkomstskatt för utomlandsbosatta artister m.fl.,24. lag om ändring i lagen (1992:72) omkoncessionsavgift på televisionensområde,25. lag om ändring i lagen (1993:672)om skattereduktion för utgifter förbyggnadsarbete på bostadshus,26. lag om ändring i lagen (1994:1744)om allmänna egenavgifter,27. lag om ändring i lagen (1994:1920)om allmän löneavgift,28. lag om ändring i lagen (1995:1670)om ändring i lagen (1971:1072) omförmånsberättigade skattefordringarm.m.,29. lag om ändring i lagen (1978:880)om betalningssäkring för skatter, tullaroch avgifter,30. lag om ändring i lagen (1985:146)om avräkning vid återbetalning avskatter och avgifter.Lagförslagen, som har granskats avLagrådet, har fogats till betänkandet,se bilaga 1.I ärendet har inhämtats yttrande frånskatteutskottet, se bilaga 2. 1995/96:Ju23 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om uppföljning avskattebrottslagen avseende effekterna avde förkortade momsredovisningstidernaför småföretagare.1995/96:Ju24 av m.fl. (v)vari yrkas att beslutar att4 § skattebrottslagen (1971:69) skallges följande lydelse: Om brott som avsesi 2 § är att anse som grovt, döms förgrovt skattebrott till fängelse, och högst . Vidbedömande om brottet är grovt skallsärskilt beaktas om det rört mycketbetydande belopp, om gärningsmannenanvänt falska handlingar, osannahandlingar eller vilseledande bokföringeller om förfarandet ingått som ett ledi en brottslighet som utövatssystematiskt eller i större omfattningeller i annat fall varit av synnerligenfarlig art.1995/96:Ju25 av ochRolf Kenneryd (c) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om attavkriminalisera ringa förseelse och istället ersätta det med administrativaavgifter.1995/96:Ju26 av m.fl. (m)vari yrkas1. att avslår regeringensförslag i enlighet med vad som anförts imotionen,2. att hos regeringen begärett nytt förslag till lagstiftning ienlighet med vad som anförts i motionen. BakgrundRegeringen tillsatte enutredning, 1993 årsskattebrottsutredning (dir. 1993:23),med uppgift att göra en översyn avskattebrottslagen m.m. Utredningenavlämnade delbetänkandet(SOU 1995:10) Översyn avskattebrottslagen, som harremissbehandlats. I propositionen tarregeringen upp de förslag somutredningen har presenterat. Regeringenbehandlar i propositionen också deförslag som redovisats i en inomFinansdepartementet upprättad promemoria(dnr Fi95/2388) Ny lagteknisk utformningav de paragrafer som angertillämpningsområdet för lagen(1971:1072) om förmånsberättigadeskattefordringar m.m., lagen (1978:880)om betalningssäkring för skatter, tullaroch avgifter samt lagen (1985:146) omavräkning vid återbetalning av skatteroch avgifter. Även promemorian harremissbehandlats. Regeringen tarslutligen upp en hemställan frånRiksskatteverket om ändring iutsökningsbalken (dnr Fi95/7094), somockså den har remissbehandlats.Gällande rättDen övergripande författningen påskattebrottsområdet är skattebrottslagen(1971:69), som trädde i kraft den 1januari 1972. Skattebrottslagen upptarett antal olika brottsformer.Det centrala skattebrottet ärskattebedrägeri, som förekommer i treolika varianter: aktivt brott, passivtbrott och skattebedrägeri vid förenkladsjälvdeklaration. Straffet är vidsamtliga brottsformer fängelse i högsttvå år.För s.k. aktivt skattebedrägeri dömsenligt 2 § första stycketskattebrottslagen den som till ledningför myndighets beslut i fråga om skatteller avgift uppsåtligen avger handlingmed oriktig uppgift och därigenomföranleder att skatt eller avgift intepåförs eller påförs med för lågt beloppeller tillgodoräknas med för högtbelopp.Skattebedrägeribrottet är konstrueratsom ett effektbrott och det aktivabrottet fullbordas i och med attskattemyndigheten fattat ett felaktigtbeslut till nackdel för det allmänna.Med beslut skall därvid enligtlagmotiven förstås själva debiterings-eller krediteringsbeslutet och alltsåinte det materiella avgörandet avskattefrågan.För att ansvar skall kunna inträda vidlämnande av oriktig uppgift krävs attuppgiftslämnaren haft till uppsåt attskatt skall undandras. S.k. eventuelltuppsåt är tillräckligt för ansvar. Dettainnebär att det t.ex. inte är nödvändigtatt uppgiftslämnaren med säkerhet vetatt uppgiften är oriktig. Det räcker atthan inser att detta är möjligt och attfull visshet om uppgiftens oriktighetinte skulle ha avhållit honom från attlämna den.Den andra formen av skattebedrägeri,s.k. passivt skattebedrägeri, regleras i2 § andra stycket. För skattebedrägeridöms således även den som med avsikt attskatt eller avgift inte skall påföraseller skall påföras med för lågt beloppunderlåter att avge deklaration ellerdärmed jämförlig handling och därigenomföranleder att han eller den hanföreträder inte påförs skatt elleravgift eller påförs skatt eller avgiftmed för lågt belopp.Till skillnad från det aktivaskattebedrägeriet fordras för ansvar förpassivt skattebedrägeri att denskattskyldige underlåtit att deklareramed avsikt att undandra skatt, s.k.direkt uppsåt.Den tredje formen av skattebedrägeribegås av den som, med avsikt att skattinte skall påföras eller skall påförasmed för lågt belopp, överenskommer medsin arbetsgivare, eller annan som ärskyldig att utan föreläggande lämnakontrolluppgift, att denne skallunderlåta att fullgöra sinuppgiftsskyldighet och därigenomföranleder att skatt på grundval avförenklad självdeklaration inte påförseller påförs honom med för lågt belopp.Försök till skattebedrägeri ärstraffbelagt enligt 6 §skattebrottslagen.Om ett skattebedrägeri är att anse somringa döms enligt 3 § skattebrottslagenför skatteförseelse till böter. Vidbedömningen av om ett skattebedrägeri äratt anse som ringa skall samtligaobjektiva omständigheter beaktas. Avavgörande betydelse är i praxisstorleken av den undandragna skatten.Åtal för skatteförseelse får enligt 13 §skattebrottslagen inte väckas med mindredet är påkallat av särskilda skäl.Försök till skatteförseelse är intekriminaliserat.Grovt skattebedrägeri bestraffas enligt4 § skattebrottslagen med fängelse ilägst och högst sex år.Liksom när det gäller skatteförseelseskall samtliga objektiva omständigheterbeaktas vid bedömningen om ettskattebedrägeri är att anse som grovt. Ilagtexten nämns som exempel på sådanaomständigheter att brottet rört mycketbetydande belopp eller eljest varit avsynnerligen farlig art. Vad beträffarbeloppsgränsen har i praxis undandragnaskattebelopp upp emot tio basbeloppbedömts som icke grovt brott.Försök till grovt skatteberägeri ärstraffbelagt enligt 6 §skattebrottslagen.Den culpösa eller oaktsammamotsvarigheten till aktivtskattebedrägeri och försök därtill ärvårdslös skatteuppgift. Straffet fördetta brott är enligt 5 §skattebrottslagen böter eller fängelse ihögst . Till skillnad frånskattebedrägeri är vårdslöshetsbrottetkonstruerat som ett farebrott. Förfullbordat brott är det såledestillräckligt att det förelegat en faraför att det resultat som utgör rekvisitvid aktivt skattebedrägeri skallinträffa eller, annorlunda uttryckt, attmyndigheten med ledning av den oriktigauppgiften fattar ett felaktigtskattebeslut till nackdel för detallmänna. För att ansvar för vårdslösskatteuppgift skall inträda erfordrasvidare att gärningen avsett ettbetydande belopp. I praxis har gränsensatts vid ungefär ett basbelopp.Enligt 7 § skattebrottslagen döms denför oredlig uppbördsredovisning somuppsåtligen underlåter att tilluppbördsmyndigheten avge föreskrivenhandling avseende redovisning av skatteller avgift, som innehållits för annan,eller avger en sådan handling medoriktig uppgift och därigenom föranlederfara för att innehållen skatt elleravgift med orätt belopp påförs denuppgiftsskyldige eller tillgodoräknasannan. Straffet är fängelse i högst ettår. Uppbördsredovisningsbrotten har enaktiv och en passiv form. Gemensamt förde båda formerna är att gärningen skallföranleda fara för den angivna effekten.Uppbördsredovisningsbrott som är ringabedöms enligt 8 § skattebrottslagen sombristande uppbördsredovisning, förvilket påföljden är böter. Till denlindrigare formen hänförs i första handgärningar som rör mindre skatte- elleravgiftsbelopp. Gränsen för när åtalväcks torde i praxis ligga någonstansomkring ett basbelopp. Liksombeträffande skatteförseelse gällerenligt 13 § skattebrottslagen att åtalfår ske endast om det är påkallat avsärskilda skäl.Om ett uppbördsredovisningsbrott begåsav grov oaktsamhet döms enligt 9 §skattebrottslagen för vårdslösuppbördsredovisning till böter ellerfängelse . I ringafall skall inte dömas till ansvar förvårdslös uppbördsredovisning. Vidbedömningen av om en gärning är att ansesom ringa skall samma överväganden görassom vid avgörandet om ett uppsåtligtbrott är att bedöma som bristandeuppbördsredovisning. I praxis tordegränsen för när åtal väcks emellertidligga något högre, omkring tvåbasbelopp.För försvårande av skattekontroll dömsenligt 10 § första stycketskattebrottslagen den som uppsåtligeneller av grov oaktsamhet åsidosätterbokföringsskyldighet eller sådanskyldighet att föra och bevararäkenskaper som föreskrivs för vissauppgiftsskyldiga, och därigenomallvarligt försvårar myndighetskontrollverksamhet vid beräkning elleruppbörd av skatt eller avgift. Straffetär böter eller fängelse i högst två åreller, om brottet är grovt, fängelse ilägst eller högst fyra år.Ansvar för försvårande av skattekontrollskall enligt 10 § andra stycketskattebrottslagen inte ådömas omgärningen är att bedöma som ringa.Enligt 10 § tredje stycketskattebrottslagen är brottet subsidiärttill bl.a. bokföringsbrott i 11 kap. 5 §brottsbalken (BrB).Här skall också nämnas att det i 12 §skattebrottslagen finns en bestämmelseom frivillig rättelse som innebär attden som frivilligt vidtar åtgärd somleder till att skatt eller avgift kanpåföras eller tillgodoräknas med rättbelopp går fri från ansvar. Vidare börnämnas att det i 14 § skattebrottslagenfinns särskilda bestämmelser ompreskription för skattebrott.Straffbestämmelser på skatteområdetfinns inte bara i skattebrottslagen,utan också i ett antal andraförfattningar, bl.a. i uppbördslagen(1953:272), mervärdesskattelagen(1994:200), lagen (1990:325) omsjälvdeklaration och kontrolluppgifter,lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt,kupongskattelagen (1970:624),fastighetstaxeringslagen (1979:1152) ochfordonsskattelagen (1988:327).Vid sidan av de straffrättsligasanktionerna finns även administrativasanktioner av ekonomisk art.Bestämmelser om skatte- ochavgiftstillägg samt omförseningsavgifter finns bl.a. itaxeringslagen (1990:324), lagen(1984:668) om uppbörd av socialavgifterfrån arbetsgivare, mervärdesskattelagen(1994:200), fordonsskattelagen(1988:327) samt på punktskatteområdet.Utskottet återkommer i det följandenärmare till bestämmelserna omskattebedrägeri, skatteförseelse ochgrovt skattebedrägeri. För en närmareredogörelse för övriga här påtaladestraffbestämmelser m.m., sepropositionen s. 60 f.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att regleringenom skattebrott görs mer enhetlig ochsammanhållen. Skattebrottslagenstillämpningsområde föreslås utvidgas såatt lagen kommer att omfatta i stortsett samtliga straffbestämmelser somåterfinns på skatteområdet.Skattebrottslagen blir därmed generellttillämplig på alla skatter. Lagenföreslås tillämpad även på vissaavgifter om detta särskilt föreskrivs.Skattebedrägeribrottet föreslås få enny brottsbeteckning och skall benämnasskattebrott. Skattebrottet föreslåskonstrueras som ett farebrott med ettenhetligt subjektivt rekvisit. Denkriminalisering som regleras iuppbördslagen, lagen om självdeklarationoch kontrolluppgifter samt vissa andraförfattningar på skatte- ochavgiftsområdet föreslås bli överfördtill skattebrottslagen underbenämningarna skattebetalningsbrott ochskatteredovisningsbrott.De bestämmelser som anger vilkaförfattningar lagen omförmånsberättigade skattefordringar m.m.och lagen om betalningssäkring förskatter, tullar och avgifter skall varatillämpliga på föreslås ändrade ienlighet med förslaget till ändring iskattebrottslagen.I propositionen föreslås också attindrivning hos en handelsbolagsdelägareför ett handelsbolags skuld avseendeskatt eller avgift skall få ske i sammaordning som gäller för skatten elleravgiften, dvs. som allmänt mål.Förslagen föreslås träda i kraft den 1juli 1996.SkattebrottetRegeringens förslagDen grundläggandeskattebrottsbestämmelsen återfinns somframgått ovan i 2 § skattebrottslagen,där det stadgas att den som uppsåtligenlämnar en oriktig uppgift ellerunderlåter att lämna deklaration ellerliknande handling som leder till attskatt påförs med för lågt belopp ellertillgodoräknas med för högt belopp dömsför skattebedrägeri till fängelse ihögst två år.I propositionen (s. 88 f) föreslårregeringen att skattebedrägeribrottetfår en ny brottsbeteckning och ifortsättningen benämns skattebrott.Brottet föreslås omfatta ocksåförfaranden som bedöms somuppbördsbrott.Skattebrottet konstrueras enligtförslaget som ett farebrott. Ettskattebrott fullbordas när en oriktiguppgift uppsåtligen lämnas tillmyndighet eller när en föreskrivenuppgiftsskyldighet uppsåtligenåsidosätts om detta ger upphov till faraför att skatt eller avgift skallundandras det allmänna.Regeringsförslaget innebär i övrigt attkravet på direkt uppsåt tillskatteundandragande slopas för denpassiva formen för skattebrott. Detsubjektiva rekvisitet blir därmedenhetligt för skattebrottet och kommeratt omfatta samtliga uppsåtsformer. specialsubjektet slopas för passivtskattebrott, vilket innebär attskatteeffekten inte längre behöver hagynnat den skattskyldige själv ellernågon som han företräder, utan kan hagynnat vem som helst. Begreppet handling föreslås bli ersatt med ettkrav på att uppgifter skall ha lämnats på annat sätt än muntligen för attföranleda straffansvar. Regeringensförslag innebär vidare att invändning omkvittning i skattebrottmål i principinte bör tillmätas någon betydelse vidansvarsbedömningen. Avslutningsvis idenna del leder övergången tillfarerekvisit till att kriminaliseringenav försök till skattebrott slopas.BakgrundGenom åren har olika synpunkter anlagtspå frågan om effekt- eller farerekvisitbör användas iskattebrottslagstiftningen. Enligtbestämmelserna i den lag som föregickskattebrottslagen, skattestrafflagen(1943:13), gällde beträffande decentrala brotten - falskdeklaration ochvårdslös deklaration - att ett brottansågs fullbordat så snart en handlingmed en oriktig uppgift inkommit tillbeskattningsmyndigheten. Att den osannaeller ofullständiga uppgiften medförtett felaktigt skattebeslut fordradesalltså inte för att ansvar förfalskdeklaration eller vårdslösdeklaration skulle kunna utkrävas. Detvar tillräckligt att uppgiften varit ägnad att leda till för låg skatt förden deklarationsskyldige eller någon somhan företrädde. Ett deklarationsbrottkunde vidare begås endast genom att enoriktig uppgift lämnades i en formbundenhandling, en deklaration eller däremotsvarande skriftlig försäkran.Gärningsbeskrivningarna var utformadeefter samma principer somsanningsbrotten osann eller vårdslösförsäkran i 15 kap. 10 § BrB.Underlåtenhet att lämna självdeklarationbestraffades inte i skattestrafflagenutan försummelser av detta slagsanktionerades med penningböter enligt120 § taxeringslagen (1956:623).Även den utredning som år 1965tillsattes för att se överskattestrafflagstiftningen,, utformade isitt betänkande (SOU 1969:42)brottsbeskrivningarna medsanningsbrotten i BrB som förebild.Utredningen föreslog dock att detbrottsliga förfarandet inte skullebegränsas till lämnandet av osanna ellerofullständiga uppgifter i en skriftligformbunden handling. Alla oriktigauppgifter, såväl skriftliga sommuntliga, vilka lämnades till enmyndighet och innebar fara för att skatteller avgift skulle komma att undandrasdet allmänna skulle i princip kunnamedföra straffansvar. Det straffbaraområdet föreslogs vidare utvidgat så attvissa former av deklarationsförsummelseskulle kunna bestraffas som centraltskattebrott.I den proposition (1971:10) somutarbetades på grund avSkattestrafflagsutredningens förslag komemellertid de centralaskattebedrägeribrotten att utformas somett effektbrott. Departementschefenanförde (prop. s. 229) att brottennärmast är att uppfatta som en typ avförmögenhetsbrott och attstraffbestämmelserna därför i förstahand bör ta sikte på att skydda detallmänna mot den förmögenhetsskada somkan uppstå om skatten eller avgiftenblir för lågt beräknad och orsaken äratt söka i att någon lämnat oriktiguppgift till ledning för beslutet. Isammanhanget anmärkte departementschefenatt vilseledandet utgör ettkaraktäristiskt drag vid brott avbedrägerityp och att utredningensförslag till brottskonstruktion skulleinnebära att ansvar för fullbordat brottkunde utkrävas även om någotvilseledande inte kom till stånd.Brottskonstruktionen av skattebedrägeriborde utformas med beaktande främst avpraktiska synpunkter. Med hänsyn tillden utvidgning av det straffbara områdetsom förslaget innebar, bordeskattebedrägeribrottet utformas som etteffektbrott.Något motsvarande resonemang fördesemellertid inte då det gällde detoaktsamma skattebrottet, benämntvårdslös skatteuppgift, vilket ienlighet medSkattestrafflagsutredningens förslag komatt utformas med ett farerekvisit.Skattestrafflagsutredningen framhöll idenna del att en konstruktion medeffektrekvisit för oaktsamhetsfallenskulle innebära att en oriktig uppgiftsom upptäcktes undertaxeringsförfarandet inte skulle kunnabestraffas. Gärningen skulle inte ansesfullbordad eftersom uppgiften inteföranlett något oriktigt skattebeslut,och att straffa oaktsamt försök synteslogiskt otänkbart. Om den oriktigauppgiften av någon anledning förbigickden ordinarie granskningen ochupptäcktes först därefter skulle ansvardäremot kunna utkrävas. Effektivitetenoch noggrannheten i skattemyndighetensgranskningsarbete skulle med en sådankonstruktion bli av avgörande betydelseför straffbarheten.Även brotten mot uppgiftsskyldighet iuppbördssammanhang har konstruerats somfarebrott i skattebrottslagen. Också härtycks lämplighetssynpunkter ha varitutslagsgivande för valet mellan etteffektrekvisit och ett farerekvisit.Skattebrottsutredningen har föreslagitatt skattebrottet skall konstrueras somett farebrott och har lagt fram ettförslag till ny lydelse av 2 §skattebrottslagen i enlighet härmed.Propositionens lagförslag överensstämmeri denna del med utredningens.Regeringen anför i propositionen (s. 93f) bl.a. att förfarandereglernasutformning på skatteområdet mednuvarande ordning är helt avgörande förbedömningen av om ett skattebrott ärfullbordat eller inte. Det kan enligtregeringen vara svårt att frånrationella utgångspunkter försvara enordning som innebär attförfarandereglerna i så hög grad styr omett skattebrott är fullbordat eller harstannat på försöksstadiet, särskilt somdetta innebär omotiverade skillnadermellan olika skatteslag. Att brottet kanbetraktas som fullbordat i och med atten oriktig uppgift har lämnats tillbeskattningsmyndigheten torde enligtregeringen överensstämma med ettnaturligt betraktelsesätt och motsvarardessutom bättre vad som gäller förjämförbar traditionell brottslighet.Regeringen framhåller också att dennuvarande ordningen får konsekvenser ipreskriptionshänseende som knappastframstår som sakligt motiverade ochdessutom kan vållatillämpningssvårigheter.Som ett ytterligare argument för enomkonstruktion av det centralaskattebrottet framhåller regeringen dekonsekvenser som formerna för skattekontrollen kan få med den nu gällandeordningen. Med den konstruktion brottethar bedöms en oriktighet i ensjälvdeklaration som upptäcks undertaxeringsåret som försöksbrott - med enlindrigare straffskala - medan brottetom det avslöjas först på ett senarestadium anses som fullbordat. Detförhållandet att brottet bedöms olikaberoende på när en oriktig uppgiftupptäcks kan vara svårt att motivera.Eftersom försök till skatteförseelse ärstraffritt kan emellertid, påpekarregeringen, tidpunkten för upptäckt varaav betydelse även för själva frågan omstraffbarhet.Regeringen anser vidare att dekonsekvenser som enligt gällande ordningkan bli följden av skattekontrollensinriktning i det särskilda fallet ärotillfredsställande frånrättssäkerhetssynpunkt. Det är enligtregeringen också svårt att rationelltmotivera den konsekvens av dagens systemsom består i att en lindrigarestraffskala gäller för ett brott som harstannat på försöksstadiet beroende påatt inget debiterings- ellerkrediteringsbeslut har hunnit fattasföre lagföringen. Den skattskyldige harju i denna situation gjort allt som frånhans sida fordras för att brottet skallvara fullbordat.Det finns således enligt regeringenbeaktansvärda skäl för en omkonstruktionav skattebrottet till farebrott.Skattebrottsutredningen har i fråga omfarerekvisitet uttalat att det för attansvar skall kunna komma i fråga krävsatt det förelegat en konkret fara förskatteundandragande. Farerekvisitetskulle enligt utredningen få sammainnebörd som gäller förmotsvarande rekvisit i 5 §skattebrottslagen angående vårdslösskatteuppgift.Skattebrottsutredningen har redovisattre fall enligt vilket fara inte böranses föreligga. Ett fall är när det ärpraktiskt taget uteslutet att en oriktiguppgift undgår upptäckt, t.ex. när detgäller uppgifter som skattemyndighetenhar tillgång till genom register somförs av någon annan myndighet.