bet · GJ01JuU13 · 1996-02-15 00:00:00 — behandlar i dettabetänkande regeringens förslag till nyariktlinjer för åklagarväsendetsorganisation. Utskottet förordar attriksdagen godkänner de nya riktlinjerna.Till betänkandet har fogats fyrareservationer varav tre från (m) och enfrån (c). I proposition 1995/96:110() har regeringenföreslagit att godkännerföljande nya riktlinjer föråklagarväsendets organisation.1. Landet skall vara regionalt indelati åklagardistrikt med enåklagarmyndighet i varje distrikt. Pålokal nivå skall åklagarväsendet beståav åklagarkammare.Statsåklagarmyndigheten för speciellamål skall även fortsättningsvis ha helalandet som verksamhetsområde. Regeringenskall vid behov kunna inrättaytterligare rikstäckandeåklagarmyndigheter.2. Åklagarmyndigheterna ochåklagarkamrarna skall vara betydligtfärre än dagens regionåklagarmyndigheteroch storstadsmyndigheter respektivelokala åklagarmyndigheter.3. Regeringen skall besluta omindelningen i åklagardistrikt och omåklagarmyndigheternas lokalisering.Riksåklagaren eller, efter beslut avRiksåklagaren, åklagarmyndigheten skallefter samråd med övriga berördamyndigheter bestämma om åklagarkamrarnasantal och lokalisering. 1995/96:Ju12 av m.fl. (m)vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om konsekvenserna av regeringensaviserade besparingskrav pååklagarväsendet,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om en förändradåklagarorganisation,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att klargöraåklagarväsendets framtidamyndighetsstruktur.1995/96:Ju13 av ochIngrid () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts ombetydelsen av den regionala aspekten förden nya åklagarorganisationen.1995/96:Ju14 av m.fl. (s)vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om beaktande av de regionalaaspekterna i samband med beslut omåklagarkamrarnas antal och lokalisering.1995/96:Ju15 av m.fl.(c) vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av åklagarkammare påsamma antal platser som ,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att avvakta medlångtgående reformer av åklagarväsendettill dess domstolväsendets framtidaorganisation är klarlagd. InledningRegeringen gav i december 1994Riksåklagaren i uppdrag att se överåklagarväsendets organisation i desshelhet. Riksåklagaren tillsatte därefteren organisationsgrupp med uppdrag attarbeta fram ett diskussionsunderlaginför den förestående översynen.Gruppens arbete redovisades ipromemorian Framtidens åklagarväsende -ett diskussionsunderlag. Sedanpromemorian remissbehandlats inomåklagarväsendet redovisade Riksåklagareni sitt uppdrag i rapporten(1995:3) Framtidens åklagarväsende. Iseptember 1995 anordnadeJustitiedepartementet en s.k. hearingangående förslagen i rapporten. Ensammanställning av de synpunkter somframfördes finns tillgänglig iJustitiedepartementet (dnr Ju95/2347).Förslagen i propositionen grundar sighuvudsakligen på Riksåklagarens nämndarapport liksom rapporten (1995:4)Framtidens åklagarväsende - denregionala indelningen som Riksåklagarenpå regeringens uppdrag presenterade iseptember 1995 och som harremissbehandlats.Utskottet har under ärendets beredninghaft ett sammanträffande medstatssekreteraren iJustitiedepartementet och riksåklagarenför att bl.a. informera sig närmare omde kostnadsberäkningar som ligger tillgrund för förslagen i propositionen.I ärendet har inkommit en skrivelsefrån kommun.BakgrundÅklagarväsendets nuvarande organisationÅklagarväsendets grundläggandeorganisatoriska struktur vilar påprinciper som lades fast redan i sambandmed dess förstatligande (prop.1962:148, SU 183, rskr. 387 och prop.1964:100, SU 114, rskr. Den endamer väsentliga förändring avorganisationen som därefter skett är attde tidigare 21 länsåklagarmyndigheternaår 1985 lades samman till 13regionåklagarmyndigheter somdet inrättades en särskildstatsåklagarmyndighet för speciella mål(prop. 1982/83:158, 1983/84:JuU6, rskr.35).Den nuvarande åklagarorganisationen seri huvudsak ut på följande sätt.Ledningen av åklagarverksamheten ilandet utövas av Riksåklagaren.Riksåklagaren är också centralförvaltningsmyndighet föråklagarväsendet och allmän åklagare iHögsta domstolen.Under Riksåklagaren finns, som nämnts,13 regionåklagarmyndigheter somhandlägger mål som är av störreomfattning eller av särskildbeskaffenhet eller som av annat skäl börhandläggas där. Regionåklagarmyndighetenleds av en överåklagare som närmastunder Riksåklagaren har ansvaret för ochledningen av åklagarväsendet iregionerna.Åklagarregionerna är indelade i 83åklagardistrikt med var sinåklagarmyndighet. Chef för en sådanmyndighet är en chefsåklagare.Utanför regionindelningen står de s.k.storstadsmyndigheterna, dvs.åklagarmyndigheterna i ,och . Dessa kan beskrivassom lokala myndigheter direkt underRiksåklagaren. De står liksomregionåklagarmyndigheterna under ledningav en överåklagare.Storstadsmyndigheterna är indelade iåklagarkammare. Varje åklagarkammareleds av en chefsåklagare.Vid sidan av de nu angivnamyndigheterna finns som framgått ocksåen statsåklagarmyndighet för speciellamål, SPM, med hela riket somverksamhetsområde. Vid myndighetenhandläggs mål om brott som begåtts inomflera regioner eller som med hänsyn tillomfattning etc. inte bör handläggas vidannan åklagarmyndighet. Chef förmyndigheten är en överåklagare.Åklagarväsendet har närmare 1 200anställda. Av dessa är ca 670 åklagareoch ca 500 administrativ personalSenare års reformarbete rörandeåklagarväsendetFrågan om åklagarväsendets organisationhar varit föremål förett betydande utredningsarbete.Resultatet av dessa ansträngningar haremellertid varit begränsat.År 1986 överlämnade den av regeringentillsatta betänkandet(SOU 1986:26) Åklagarväsendets lokalaorganisation m.m. Kommittén föreslogbl.a. att regionåklagarmyndigheternasadministrativa uppgifter avseende delokala myndigheterna i huvudsak skulleflyttas över till de sistnämnda. Ibetänkandet föreslogs vidare en radförändringar i indelningen iåklagardistrikt i syfte att minskasårbarheten vid de små myndigheterna.Flertalet av kommitténs förslagbehandlades budgetproposition(prop. 1987/88:100, bil. 4).Justitieministern anslöt sig i storadelar till tankegångarna i kommitténsbetänkande. När det gällde förslaget attlägga samman de minsta åklagardistriktenansåg justitieministern dock att honinte kunde bortse från den kritik somhade framförts vid remissbehandlingen avbetänkandet och hon godtog därför intekommitténs förslag i denna del.År 1990 tillsattes en parlamentariskkommitté för att se överåklagarverksamheten ochförundersökningsreglerna. Kommittén, somantog namnet -90,lämnade betänkandet (SOU1992:61) Ett reformerat åklagarväsende.I organisatoriskt hänseende föreslogkommittén att en s.k. regionmodellskulle införas. Modellen innebar attsamtliga åklagarmyndigheter inom enregion skulle läggas samman till en endamyndighet och att de lokalaåklagarmyndigheterna skulle ombildastill lokala enheter på samma orter somtidigare. Regionåklagarmyndigheternasbrottsbeivrande verksamhet skulle ävenfortsättningsvis bedrivas på regionalnivå. Efter remissbehandling avförslaget uttalade regeringen i 1994 årsbudgetproposition (prop. 1993/94:100bil. 3) att den inte skulle komma att tainitiativ till att regionmodelleninfördes.I ett ärende behandladeriksdagen ett regeringsförslag om etteffektivare brottmålsförfarande sombyggde på förslag som lagts fram iÅklagarutredningens betänkande (prop.1994/95:23, JuU2, rskr. Riksdagenantog i ärendet lagändringar som ihuvudsak syftade till att renodlaåklagarrollen och förenkla åklagarnasärendehandläggning.I syfte att särskilt belysa frågan omåklagarmyndigheternas dimensioneringhade regeringen dock redan i november1993 uppdragit åt Riksåklagaren attbl.a. se över indelningen iåklagardistrikt. gavregeringen att utreda om detfanns anledning att ändraarbetsfördelningen mellan de regionalaoch lokala myndigheterna. Riksåklagarenredovisade uppdragen irapporten (1994:2) Åklagarväsendetsdimensionering på regional och lokalnivå. I rapporten föreslogs bl.a. enminskning av dels antaletregionåklagarmyndigheter från 13 till12, dels antalet lokala myndigheter från86 till 76. Rapporten remissbehandlades.Flera remissinstanser avstyrkteföreslagna sammanläggningar avmyndigheter. Regeringen fann i 1995 årsbudgetproposition (prop. 1994/95:100bil. 3 s. 40 f) att Riksåklagarensförslag i viss mån borde kunna medföraen mer rationell resursanvändning, menatt förslagen inte var tillräckligtlångtgående för att skapa en effektivåklagarorganisation.Redan dessförinnan, ,hade regeringen emellertid igångsatt detutredningsarbete som ligger till grundför den nu aktuella propositionen ochsom redogjorts för inledningsvis i dettabetänkande.Reformarbetet inom statsförvaltningen iövrigtÅklagarväsendets organisation ocharbetssätt påverkas av och måstesuccessivt anpassas till de förändringarav olika slag som sker i dess omvärld.Inom statsförvaltningen har en viktigutvecklingstendens varitinförandet av nya lednings- ochstyrformer föranledda av de alltsnabbare förändringarna i samhället ochväxande krav på ökadkostnadseffektivitet. En utgångspunktför det pågående förändringsarbetet äratt de centralaförvaltningsmyndigheterna skall ägna sigåt övergripande arbetsuppgifter och attdet egentliga verksamhetsansvaret istörsta möjliga utsträckning skalldelegeras så långt ut i organisationensom möjligt. Den allmänna inriktningenär att förlägga tyngdpunkten iverksamheten nära medborgarna och attinföra en ordning med s.k. mål- ochresultatorienterad styrning. Med detsistnämnda avses i huvuddrag att riksdagoch regering beslutar om inriktningen avden statliga verksamheten genom attformulera mål för denna. skeren långtgående delegering tillmyndigheterna av ansvar ochbeslutsfattande. Myndigheterna får frittanvända resurserna inom de ramar ochregler som givits samt svara för att detsker en uppföljning och utvärdering avverksamhetens resultat. Dennaresultatinformation skall rapporterastill regeringen för att ligga till grundför beslut om verksamheten.Regeringen beslutade atttillsätta en kommitté (dir. 1995:102)med uppgift att se över denorganisatoriska strukturen inomdomstolsväsendet. Kommittén, som antognamnet domstolskommitté, skalli ett delbetänkande som skall redovisasi lämna förslag till en nyorganisation för domstolsväsendet. Idirektiven anges att domstolsväsendetskall vara organiserat så att det kanuppfylla högt ställda krav på kvalitet irättskipningen och kompetens hosdomstolspersonalen. Organisationen skallockså vara effektiv. Utredningens arbeteskall bedrivas utifrån en helhetssyn pådomstolsväsendet. Med hänsyn till bl.a.rimlig samhällsservice samt geografiska,demografiska och ekonomiska förhållandenskall utredningen föreslå var i landetdomstolarna skall vara belägna. Avdirektiven framgår att avsikten är attantalet tingsrätter skall minska.Inom polisväsendet pågår omfattande strukturomvandling.Utvecklingen går i hela landet iriktning mot att polisdistriktenomfattar hela län, dvs. i riktning mots.k. Parallellt med deövergripande strukturförändringarna skeromfattande internaverksamhetsförändringar ochorganisationsöversyner. Av storbetydelse för framtiden är den övergångtill närpolisverksamhet som sker inompolisen. Förändringarna inom polisen harnått olika långt i olika län, och detkan förväntas komma att ta lång tidinnan verksamhetens inriktning ochstruktur har stabiliserats.Regeringen beslutade i december 1994att det inom skallfinnas en interdepartementalarbetsgrupp, regeringensekobrottsberedning, för att biträdajustitieministern med samordningen avregeringens åtgärder mot den ekonomiskabrottsligheten. I januari 1996överlämnade arbetsgruppen rapporten (Ds1996:1) Effektivare ekobrottsbekämpningi vilken läggs fram förslag omekobrottsbekämpningens framtidastruktur. Arbetsgruppen föreslår bl.a.att det skall inrättas enekobrottsmyndighet som skall varacentral förvaltningsmyndighet för frågorom samordning av åtgärder mot ekonomiskbrottslighet. Vid den nya myndighetenskall enligt förslaget handläggas mål omekonomisk brottslighet som på grund avsin art bör handläggas centralt, som haranknytning till något av de trestorstadslänen eller som övertas från enannan myndighet efter överenskommelsemellan myndigheterna. Vid myndighetenskall enligt förslaget finnas omkring450 anställda, varav ca 80 åklagare.Ekobrottsberedningens rapport bereds nuvidare i Justitiedepartementet.Även på andra områden övervägsförändringar som har betydelse föråklagarväsendet. Här kan som exempelnämnas att Regionberedningen harlagt fram betänkandet (SOU 1995:27)Regional framtid i vilket bl.a. föreslåsvissa sammanläggningar av län. EnligtRegionberedningen bör det rådageografisk överensstämmelse mellan denfunktionella regionindelningen och denadministrativa indelningen av olikaorgan, vars verksamhet har något sambandav betydelse. Regionberedningens förslagkan åtminstone indirekt komma attpåverka förutsättningarna föråklagarväsendets organisation genom attpolisens organisation får ett nyttutseende.Brotts- och ärendeutvecklingenBrottsförebyggande rådet konstaterar isin framtids- och omvärldsanalys (BRÅrapport 1994:1) beträffandebrottsutvecklingen att antaletpolisanmälda brott har ökat markantsedan år 1950. Det året anmäldes drygt195 000 brott till polisen, medanstatistiken för visar på nästan1 200 000 anmälda brott. Under sammaperiod har rättsväsendets resurserminskat i förhållande till antaletanmälda brott.För åklagarväsendet är den totalabrottsutvecklingen visserligen avbetydelse, men arbetsbelastningenpåverkas i första hand av antaletinkommande ärenden, ärendenas karaktärsamt polisens insatser. En tydligutveckling med bl.a.allt fler och alltmer komplicerade målom ekonomisk brottslighet samt grövrevåldsbrott och en tilltagandeinternationalisering av brottslighetenleder med nödvändighet till attarbetssituationen inom åklagarväsendetblir mer ansträngd.I detta sammanhang kan nämnas attRiksdagens revisorer har inletten förstudie till en granskning av hurresurserna inom rättsväsendet ärfördelade mellan dess olikaverksamhetsområden.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att riksdagengodkänner nya riktlinjer föråklagarväsendets organisation. Syftetmed förslagen är att skapa enorganisation som är effektivare, merflexibel och mindre sårbar än dennuvarande. Härigenom kommeråklagarväsendet enligt regeringen attvara bättre anpassat till det modernasamhällets alltmer kompliceradebrottslighet.Åklagarväsendet avses ävenfortsättningsvis bestå av i princip tremyndighetsnivåer; central, regional ochlokal nivå. Regeringen föreslår attlandet skall vara regionalt indelat iåklagardistrikt med en åklagarmyndigheti varje distrikt. På lokal nivå föreslåsåklagarväsendet bestå av åklagarkammare.Åklagarmyndigheterna och åklagarkamrarnaföreslås vara betydligt färre ännuvarande regionåklagarmyndigheter ochstorstadsmyndigheter respektive lokalaåklagarmyndigheter.Det bör enligt vad som anförs ipropositionen ankomma på regeringen attbesluta om indelningen i åklagardistriktoch de regionala åklagarmyndigheternaslokalisering. Beslut om åklagarkamrarnasantal och lokalisering bör däremotfattas av Riksåklagaren eller, efterbeslut av Riksåklagaren,åklagarmyndigheten.Regeringen föreslår inga förändringarnär det gäller Statsåklagarmyndighetenför speciella mål. Däremot förordarregeringen att den vid behov skall kunnainrätta ytterligare rikstäckandeåklagarmyndigheter eller utökauppgifterna för Statsåklagarmyndighetenför speciella mål. - I sammanhanget böranmärkas att resultatet av övervägandenaom organisationen avekobrottsbekämpningen kan komma attinverka på statsåklagarmyndighetensuppgifter.Regeringen avser att införa en nyarbetsfördelning som innebär enrenodling av ledningsfunktioner ochbrottsbeivrande verksamhet. Denbrottsbeivrande verksamheten kommer attvara koncentrerad till åklagarkamrarna,vid vilka åklagarna skall vara behörigaatt bedriva brottsutredande verksamhetinom hela åklagardistriktet. Denadministrativa och kamerala verksamhetenskall bedrivas vid åklagarmyndigheternapå den regionala nivån, med möjlighetatt delegera viss sådan verksamhet tillåklagarkamrarna.Varje regional åklagarmyndighet skallenligt förslaget ledas av enöveråklagare. Åklagarkamrarna kommer attledas av chefsåklagare. Personalen i enregion bör enligt regeringen varaanställd vid åklagarmyndigheten ochtills vidare placerad där eller vid enåklagarkammare.En förändrad åklagarorganisation enligtde föreslagna riktlinjerna väntas enligtregeringen medföra betydande besparingarför statskassan och bedöms kunna börjafungera den 1 juli 1996.Utskottets övervägandenAllmäntUtskottet konstaterar attåklagarverksamheten liksom rättsväsendeti övrigt står inför stora framtidautmaningar. Brottsligheten mätt iantalet polisanmälda brott har ökatmarkant , ochutvecklingen sedd över en längre periodgår mot att åklagarna får allt fler ochalltmer komplicerade mål att handlägga.Åklagararbetet blir härigenom alltmerkrävande.Samtidigt som åklagarväsendet ställsinför växande uppgifter medger detstatsfinansiella läget knappast någonutbyggnad totalt sett av dessverksamhet. Tvärtom har regeringenaviserat att åklagarväsendet, somtidigare inte drabbats av besparingar,nu måste inrikta sig på kommandenedskärningar av anslagen. Utskottetåterkommer nedan närmare till detta.Det har funnits en insiktom att åklagarväsendets organisationinte har varit fullt ändamålsenlig. Demånga mycket små lokalaåklagarmyndigheterna har visat sig varasårbara för störningar och toppar iarbetsbelastningen och de har, oaktat deenskilda åklagarnas storaarbetsinsatser, inte den effektivitetoch flexibilitet som krävs.Åklagarorganisationen är inte hellerrenodlad på det sätt som förutsätts föratt principerna om mål- ochresultatstyrning skall kunna tillämpassom tänkt inom verksamheten. vid de regionala myndigheterna,som främst borde ägna sig åt ledning,styrning, tillsyn och kontroll av delokala myndigheterna, ett stort antalåklagare sysselsatta med brottsbeivrandeuppgifter som lämpligen utförs längre uti organisationen.Behovet av en reformering avåklagarväsendets organisation det förändringsarbetesom pågår på andra håll inomstatsförvaltningen. Inte minstpolisväsendets omfattande omorganisationoch de förändringar som kan förväntasske på domstolssidan gör att det nu ärangeläget att organisatoriskt anpassaåklagarverksamheten tillstatsförvaltningen i övrigt och till denpågående förnyelsen av denna.Utskottet ser med tillfredsställelseatt det mångåriga utredandet avåklagarväsendets organisation nu harresulterat i ett förslag frånregeringen. Utskottet anser att deriktlinjer för åklagarväsendetsorganisation som regeringen har angett ipropositionen bör kunna ligga till grundför en positiv förändring avåklagarverksamheten så att denna stårbättre att möta framtidens krav.Utskottet ställer sig med det anfördabakom de föreslagna riktlinjerna såvittavser punkterna 1 och 3. Med anledningav de motioner som väckts i ärendetåterkommer utskottet i det följandenärmare till den i riktlinjerna underpunkten 2 berörda frågan omåklagarkamrarnas antal i den nyaorganisationen samt till vissa andrafrågor med anknytning tillpropositionen.Utskottet vill i sammanhanget påpekaatt frågan om åklagarverksamheten i denframtida ekobrottsbekämpningen ärföremål för överväganden med anledningav regeringens ekobrottsberedningsrapport (Ds 1996:1) Effektivareekobrottsbekämpning.Åklagarkamrarnas antal ochlokalisering, m.m.I motion Ju15 (c) begärs, som det fårförstås, avslag på propositionensförslag såvitt det innebär attåklagarkamrarna skall vara betydligtfärre än dagens lokalaåklagarmyndigheter. Motionärerna anföratt åklagarverksamheten bör bedrivas påsamma antal platser som och attinga genomgripande förändringar avantalet lokala åklagarmyndigheter börgenomföras innan Domstolsutredningensförslag beträffande domstolsväsendetsorganisation har beaktats.I motion Ju12 (m) anförs attåklagarkamrarna bör lokaliseras närapolisens utredningsresurser. Imotionerna Ju13 (s) och Ju14 (s) påpekasatt lokala aspekter måste beaktas vidbeslut om åklagarkamrarnaslokalisering.Riksåklagaren har i rapporten (1995:4s. 11 f) Framtidens åklagarväsende - denregionala indelningen föreslagit enregional organisation omfattande åttamyndigheter: två i samt en ivardera , , ,, och . Närdet gäller de lokala myndigheterna harRiksåklagaren pekat på nödvändigheten avatt skapa större myndigheter,bl.a. för att minska sårbarheten, ökaflexibiliteten och skapa förutsättningarför en kraftfull verksamhet på lokalnivå. Riksåklagaren ser 10 åklagare somett riktmärke för det lägsta, godtagbaraantalet åklagare vid en myndighet i denlokala organisationen. Om man väsentligtunderstiger detta antal återkommerenligt Riksåklagaren de nackdelar i formav sårbarhet m.m. som finns i dennuvarande organisationen. Mot detta kanställas att mer än hälften av landets 86åklagarmyndigheter bara har 2-3 åklagareoch att ingen lokal myndighet, bortsettfrån de tre storstadsmyndigheterna,består av mer än 12 åklagare.Sammantaget ser Riksåklagaren bilden aven ny lokal organisation med betydligtfärre lokala åklagarmyndigheter . Hur många lokala myndigheter detbör finnas vill Riksåklagaren emellertidinte uttala sig om i nuläget.Riksåklagaren understryker i stället attde bästa kunskaperna om hur de lokalamyndigheterna bör vara organiseradefinns inom respektive region.Regeringen anför i propositionen (s.18) att åklagarmyndigheterna bör varafärre än dagens regionala myndigheterför att få ökad flexibilitet och minskadsårbarhet. De måste också ha en storlekoch struktur som gör det möjligt attfortsätta delegeringen från central nivåav ekonomi- och personaladministrativafrågor. Det är vidare önskvärt att dessamyndigheter inte avviker alltför mycketfrån varandra när det gäller antaletåklagare. Med den förändradearbetsfördelning som föreslås ipropositionen och som innebär att denbrottsbeivrande verksamheten särskiljsfrån den administrativa ledningen menarregeringen att det inte finns någotpraktiskt hinder mot att de föreslagnaåklagardistrikten blir betydligt störreän dagens åklagarregioner. Enligtregeringens uppfattning bör därföråklagarmyndigheterna vara betydligtfärre än dagens regionåklagarmyndigheteroch storstadsmyndigheter.Regeringen delar den uppfattning somRiksåklagaren framfört att det inte ärrationellt med ett stort antalåklagarmyndigheter direkt undercentralmyndigheten. Riksåklagaren skulledå riskera att få bära en rad uppgifterav förvaltningskaraktär, sommånga av myndigheterna skulle varaalltför små för att vara tillräckligtbärkraftiga. En effektiv organisationförutsätter enligt regeringen attantalet myndigheter direkt underRiksåklagaren kraftigt begränsas.Regeringen bedömer att en sådanorganisation består av ett tiotalåklagarmyndigheter.Beträffande åklagarkamrarna anförregeringen att dessa måste varatillräckligt stora för att kunna fungerasjälvständigt och klara förändringar iverksamheten och variationer iarbetsbelastningen. Regeringen anser attdet är av avgörande betydelse att deblir större och mer effektiva än dagenslokala åklagarmyndigheter, omåklagarväsendet skall ha förutsättningaratt uppnå en bättre fungerande och merkostnadseffektiv organisation. När detgäller åklagarkamrarnas lokaliseringmåste enligt regeringen såvälgeografiska som demografiska ochekonomiska hänsyn tas. Lokaliseringenfår inte låsas till vissa orter som inuvarande organisation, utan skall kunnahanteras friare med beaktande av deregionala intressen som kan varagällande från tid till annan. För attåklagarverksamheten skall kunna fungeraeffektivt bör enligt regeringensbedömning åklagarväsendetsbrottsbeivrande verksamhet inte bedrivaspå ett alltför långt avstånd från deneller de tingsrätter vid vilka åklagarnaför talan. Mot bakgrund av det anfördaoch av att antalet tingsrätter iframtiden kommer att minska bör antaletåklagarkammare vara betydligt färre ändagens lokala åklagarmyndigheter.