bet · GJ01UU17 · 1996-05-21 00:00:00 — Detta bidrar tillatt skapa säkerhet kring en enhetlig ochförutsebar utveckling av deninternationella havsrätten somden hämmar framställandet avtvivelaktiga krav. Konventionen ärvidare, hävdar regeringen, ett av demest kraftfulla och omfattandemiljöinstrument som hittillsframförhandlats. Den skaparkontraktsbundna förpliktelser för attskydda och bevara den miljön,såväl dess levande tillgångar som denmarina näringskedjan.Regeringen föreslår därför att riksdagenskall godkänna 1982 årshavsrättskonvention och 1994 årstillämpningsavtal.Säkerhetspolitiska aspekterDe omvälvningar som inträffat efter år1989 innebär att de politiska ochmilitära förutsättningarna i Europaväsentligt förändrats. Det kalla krigetmed stormaktsblockens arméer stående ögamot öga mitt i har avvecklats ochde tidigare sovjetiska trupperna haråtervänt till . Risken förstorkrig i är liten. Samtidigtmåste man räkna med ett bredarespektrum av hot och risker. Merlångvariga ekonomiska kriser,massarbetslöshet och fattigdom kanäventyra den långsiktiga stabiliteten. Inärområdet står utvecklingen i Rysslandoch de baltiska staterna i centrum förvåra säkerhetspolitiska intressen.Genom konventionen skapas ett för allastater gällande fast regelverk med enstabil ordning vad gäller dehavsrättsliga frågorna som bindersamtliga berörda stater. För svensktvidkommande innebär ratificeringen attdet nuvarande regelverket,tillträdesförordningen (1992:118) ochförordning (1982:756) om Försvarsmaktensingripande vid kränkningar av Sverigesterritorium under fred och neutralitet,m.m. (IKFN-förordningen), bör anpassastill vissa nytillkommande element ikonventionen.I situationer då det säkerhetspolitiskaläget är instabilt är det viktigt attSverige kan hävda sina intressen medstöd av ett väl förankratinternationellt regelsystem. Ipropositionen hänvisas också till 1995års försvarspolitiska proposition (prop.1995/96:12) Totalförsvar i förnyelse ivilken hävdandet av Sverigesterritoriella integritet uppges vara engrundläggande förutsättning för vårsäkerhetspolitik vilken uppgift bl.a.innebär att övervaka territorium ochluftrum och ingripa mot kränkningar.Existensen av en ekonomisk zon och ettframtida inrättande av en angränsandezon ger ökade rättigheterutanför vårt territorium. Åtgärder föratt ta i anspråk och hävda dessarättigheter eller underlåtenhet att göradetta ger signaler om vår vilja ochförmåga att hävda svenska intressen. ekonomiska zonen åtnjuter allastater rättigheter och skyldigheter,som kuststaten i vissa fallhar mer specifika rättigheter ochskyldigheter. Några formellaskyldigheter uppstår inte för en statsom inrättar en angränsande zon. Det bördock enligt regeringens uppfattningövervägas om internationella avtalrörande de områden som konventionenavhandlar, t.ex. bekämpning avnarkotikasmuggling flyktingövervakningm.m., kan ställa krav på insatser.En grundläggande svensk inriktning börfrån flera utgångspunkter vara att sökabibehålla möjligheter att bedrivaverksamhet i andra staters zoner ilikhet med vad som sker . Vidkriser i närområde är agerandeti zonerna av betydelse för stabiliteteni närliggande kustområden och förSveriges möjligheter att verka ikrisdämpande syfte. En ratificering avkonventionen är, hävdar regeringen, ursäkerhetspolitisk synpunkt av storbetydelse för Sverige.FörklaringarFörbehåll mot konventionen får endastgöras om det uttryckligen tillåts.Sverige avgav i samband medundertecknandet av konventionen enförklaring avseende tre sakområden.Genom dessa klargjordes att sundenmellan och ()respektive () skallbetraktas som s.k. historiska sundenligt konventionens artikel 35 c ochatt därvid reglerna för transitpassageinte skall vara tillämpliga. Vidaregjorde en förklaring angående enneutral stats rättigheter ochskyldigheter enligt 1907 årsHaagkonvention om neutrala maktersrättigheter och skyldigheter i händelseav sjökrig. Slutligen förbehöll sigSverige rätten att begära föranmälan förstatsfartygs oskadliga genomfart isvenskt territorialhav.Regeringen föreslår att i samband medratifikationen förklaringen omhistoriska sund upprepas.Vad gäller förklaringen om 1907 årsHaagkonvention krävs fortsattaöverväganden.Förklaringen om föranmälan förstatsfartygs oskadliga genomfart isvenskt territorialhav skall inteupprepas, då kravet på sådan föranmälannumera avskaffats.Vad gäller förklaringar avseendeartiklarna 287 och 298 i konventionensdel XV angående tvistlösning, kannoteras att sådana får göras då en statundertecknar, ratificerar eller anslutersig till konventionen eller vid senaretidpunkt. Då Internationellahavsrättsdomstolen ännu inte upprättats,föreslår regeringen attHavsrättsdomstolen inte bör väljas somtvistlösningsorgan i nuvarande skedeutan regeringen gör bedömningen attSverige bör välja Internationelladomstolen i . Enligt konventionensbestämmelser är en stat fri att vidsenare tidpunkt välja annattvistlösningsorgan, varför det stårSverige fritt att, när så anseslämpligt, välja Internationellahavsrättsdomstolen.Beträffande förklaring om överlåtandeav behörighet till Europeiskagemenskapen är den en ordagrannöversättning av en engelskstandardformulering som bl.a. använts avTyskland och vid respektiveratifikation.Den angränsande zonenRegeringen bedömer att en angränsandezon bör inrättas runt Sveriges kusterutanför det svenska sjöterritoriet.Regeringen avser att återkomma medförslag om inrättandet av enangränsande zon. Som skäl för attinrätta en sådan zon anför regeringenatt kuststater har rätt att inrätta ens.k. angränsande zon (contiguous zone)utanför territorialhavet. En angränsandezon får inte sträcka sig utöver 24nautiska mil från de baslinjer varifrånterritorialhavets bredd beräknas.Sverige har ingen angränsande zon.En angränsande zon kan karakteriserassom en poliszon , som primärt syftartill att skydda kuststatenslandterritorium och de lagar ochförordningar som gäller där. Den börinte betraktas som en zon där kuststatenutsträcker sin jurisdiktion i syfte atttillvarata tillgångar och rättigheterkopplade till havsområdet som sådant. Enangränsande zon ger kuststatenrättigheter men inga formellaskyldigheter. Därigenom skiljer den sigfrån den ekonomiska zonen där kuststatenhar såväl rättigheter som skyldigheter.Sammanfattningsvis kan konstateras attkuststaten i en angränsande zon kanutöva nödvändig kontroll av ingåendefartyg, för att i preventivt syfteförhindra överträdelser mot kuststatenslagar och förordningar. Regeringen görbedömningen att övervägande skäl talartill förmån för att en angränsande zonbör inrättas. Då detta föranlederförfattningsändringar, bl.a. i lagen(1982:395) om medverkanvid polisiär övervakning och då fråganom koordinatbestämning av zonen kräverytterligare överväganden, avserregeringen att återkomma med förslag ominrättandet av en angränsande zon.Tillämpningen av straffrättsligabestämmelser på miljöområdet i vissafallBegränsning av tillämpningen av svensklag vad gäller vissa brott begångna påutländska fartygRegeringen föreslår att en särskild laginförs med bestämmelser som begränsarsvensk lags tillämplighet i fråga omvissa miljöbrott när dessa begås påutländska fartyg utanför svenskt inrevatten. För sådana brott skall inte vidsvensk domstol få dömas till strängarestraff än böter, om det inte är fråga omen allvarlig och uppsåtlig gärning somavser förorening i territorialhavet. Ilagen tas även in en särskildpreskriptionsregel för dessa brott.Som skäl för förslaget anför regeringenatt artikel 230 i konventionen stadgaratt endast böter eller annan ekonomisksanktion utdöms för brott motbestämmelser om förebyggande,begränsning och kontroll av föroreningav den miljön, som begås avutländska fartyg i eller utanförterritorialhavet. Detta gäller dock inteen uppsåtlig och allvarlig gärning somavser förorening i territorialhavet.Enligt 10 kap. 1 § lagen om åtgärdermot vattenförorening från fartyg dömsden som uppsåtligen eller av oaktsamhetsläpper ut olja från fartyg inomSveriges sjöterritorium och ekonomiskazon samt utanför dessavattenområden till böter eller fängelsei högst . En rad andraoaktsamhetsbrott eller uppsåtliga brottstraffbeläggs enligt samma lag. Detfinns även bestämmelser i brottsbalkenom fängelse eller bötespåföljd förhandlingar genom vilka vatten förorenaspå ett sätt som medför eller kan medförahälsorisker för människor eller skadorpå djur och växter.Enligt 2 kap. 1 § dömsalltid enligt svensk lag och vid svenskdomstol för brott som begås på svensktterritorium. För brott utanför Sverigekan enligt dömas vid svenskdomstol och enligt svensk lag om brottetbegåtts av bl.a. svensk medborgare ellerutlänning med hemvist i Sverige.Ytterligare bestämmelser om svensk lagstillämplighet finns i och iolika specialstraffrättsligaförfattningar.Innehållet i artikel 230 är inte i alladelar en allmänt erkänd folkrättsliggrundsats. Det krävs således att det ilag uppställs hinder mot att döma tillsträngare straff än böter i strid medartikelns innehåll. En möjlighet attåstadkomma en sådan ordning vore attsänka straffen enligt de aktuellabestämmelserna till enbart böter.Straffbestämmelserna är emellertidgenerellt utformade och tar sikte ocksåpå en rad andra situationer än de somberörs av konventionen och där någonstraffsänkning inte är motiverad. Ensådan lösning måste därför avvisas. Istället bör föreskrivas ett specificeratundantag från möjligheten att döma tillsträngare straff än böter i andrasituationer än då konventionen tillåterdetta. Ett sådant undantag kan närmastjämföras med de bestämmelser som finnsom immunitet för främmande staterssändebud.Mot bakgrund av vad regeringen sålundaanfört föreslås att en särskild laginförs som begränsar svensk lagstillämplighet i enlighet med artikel230. Artikel 230 får enligtpropositionen tolkas så att denbegränsar kuststatens rätt att döma tillannan än ekonomiska påföljder för deaktuella brotten endast när dessa begåspå utländska fartyg. Artikeln inskränkeralltså inte flaggstatens rätt att dömatill strängare påföljder för sammabrott. Ingenting hindrar enligtpropositionen kuststaten och flaggstatenatt ha parallell domsrätt i dessa fall.Av artikel 217 framgår tvärtom att detär en skyldighet för flaggstaten att isin lagstiftning föreskriva tillräckligtstränga straff för överträdelse av deaktuella bestämmelserna, oavsett varöverträdelsen äger rum. Det nu anfördatalar enligt regeringens mening för attbestämmelsen i artikel 230 skall ses somen begränsning av kuststatens domsrätt iförhållande till flaggstaten, snarare änen begränsning av strafflatituden i ochför sig.Den föreslagna bestämmelsen innebär attendast böter kan komma i fråga somstraffrättslig påföljd när föroreninghar skett från ett utländskt fartyg iSveriges ekonomiska zon. En konsekvensav detta är att svensk lagstillämplighet och svensk domstolsbehörighet såvitt avser ett sådant brottinte längre följer av 2kap. Det krävsnämligen strängare straff än böter föratt svensk domsrätt skall följa på brottsom begås på ett område som inte tillhörnågon stat.Om brottet begås ombord på ett svensktfartyg är dock svensk lag alltidtillämplig och svensk domstol behörigenligt 2 kap. 3 § första punktenbrottsbalken. Detsamma gäller enligtfjärde punkten i paragrafen om brottetkan anses riktat mot . I likhetmed ett påpekande av riksåklagaren idennes remissvar, anförs ipropositionen, att fall av föroreningfrån fartyg utanför svensk kust normaltinte skall anses utgöra brott som ärriktat mot i den mening somavses i bestämmelsen. I de allra flestafall av förorening från ett utländsktfartyg i ekonomiska zon kommerbestämmelserna i 2 kap. attge vid handen att saknardomsrätt över brottet. Vad nu sagtsinnebär emellertid inte att Sverigeskulle vara förhindrat att ingripa medandra medel än rent straffrättsliga motett sådant förfarande. Såvitt avserförorening i form av utsläpp av olja kan- oberoende av bestämmelserna i 2 kapbrottsbalken - en särskildvattenföroreningsavgift tas ut avfartygets redare. En sådan avgift kan,såsom framhållits av fleraremissinstanser, antas varaen betydligt effektivare och meringripande sanktion än böter. Regeringenfinner därför inte skäl att föreslånågon ändring i 2 kap. föratt utvidga svensk domsrätt.För att uppfylla bestämmelsen i artikel228 i konventionen om att förfarandenför att ålägga straff måste inledas föreslås att det i denföreslagna lagen infogas en bestämmelseom att påföljd för brott som avses ilagen inte får ådömas om den misstänkteinte häktats eller fått del av åtaletinom från det brottet begicks.Åtgärder mot förorening från fartygRegeringen föreslår att lagen (1980:424)om åtgärder mot vattenförorening frånfartyg utvidgas till att omfatta ävenluftföroreningar. Vidare föreslås att enbestämmelse tas in i lagen om attutländska fartyg som befinner sig iSveriges territorialhav får inspekterasendast om det föreligger klara skäl attanta att fartyget gjort sig skyldigttill ett förbjudet utsläpp iterritorialhavet. En hänvisning tasockså in till lagen om begränsning avtillämpligheten av svensk lag vad gällervissa brott begångna på utländskafartyg.Som skäl för förslaget anför regeringenatt det saknas svenska lagreglervad gäller sjöfartens utsläpp tillluften. Lagen om åtgärder motvattenförorening från fartyg bygger påMARPOL-protokollet, vilket inte omfattarsjöfartens utsläpp till luften. Närlagen om åtgärder mot vattenföroreningarfrån fartyg infördes ansågs det därförinte lämpligt att låta denna omfattaäven luftföroreningar. Enligt artikel212 i konventionen skall staterna antasådana lagar och andra författningar attförorening av den miljön fråneller via atmosfären kan förhindras,begränsas och kontrolleras. Det måstedärför i svensk författning införasbestämmelser som reglerar detta område.Dessa regler införs lämpligen i lagen omåtgärder mot vattenförorening frånfartyg. Som en följd av detta bör lagenäven byta namn till lag (1980:424) omåtgärder mot förorening från fartyg.Definitionen av fartyg ansluter sig tillden definition av fartyg som görs iMARPOL-protokollet.Den föreslagna bestämmelsen om rättenatt inspektera fartyg om det föreliggerklara skäl att anta att det skett ettförbjudet utsläpp på svensktterritorialhav anknyter direkt till densvenska översättningen av artikel 220.2i konventionen.Åtgärder för att uppfylla konventionensbestämmelser på fiskeområdetRegeringen föreslår att det i fiskelagen(1993:787) införs en särskildpåföljdsbestämmelse som innebär att ettbrott mot fiskebestämmelserna som begåsi den ekonomiska zonen endast kanstraffas med böter.Som skäl för förslaget anför regeringenatt bevarandet och nyttjandet av delevande tillgångarna i svensk ekonomiskzon och svenskt fiske utanför denna zonomfattas av den gemensammafiskeripolitiken och därför i huvudsakregleras genom EG-förordningar. Vissalagstiftningsuppgifter faller dock påmedlemslandet, bl.a. att meddelanödvändiga regler om sanktioner. Det äri fråga om sanktionsbestämmelserna somden svenska fiskelagstiftningen i vissaavseenden är oförenlig med konventionen.I fiskelagen är straffskalan föröverträdelser av fiskeföreskrifter somgäller i den ekonomiska zonen normaltböter eller fängelse i högst sexmånader. Sådana bestämmelser strider motkonventionens artikel 73 som bl.a.föreskriver att kuststaternasstraffpåföljder för överträdelser avföreskrifter om fisket i den ekonomiskazonen inte får omfatta fängelse, om inteannat följer av överenskommelser mellanberörda stater.Möjligheten att döma till fängelsemåste enligt regeringens uppfattningdärför utmönstras, i vart fall såvittgäller överträdelser vid fiske frånutländ-ska fartyg i den ekonomiskazonen. I propositionen noteras attfängelse förekommer ytterst sällan sompåföljd för överträdelser avfiskebestämmelserna. Allmänt sett ansesdet lämpligt att likartade brott motfiskelagstiftningen behandlas enhetligtoberoende av om gärningen sker innanförden svenska territorialhavsgränsen elleri den ekonomiska zonen. En förändring avstaffstadgandena i fiskelagen bör därförbegränsas till vad som är nödvändigt föratt uppfylla de åtaganden som följer aven ratifikation av konventionen. För atttillgodose behovet av att bibehållatillräckligt kraftfulla sanktionersamtidigt som skyldigheterna enligtkonventionen uppfylls bör ett undantagfrån fängelse i straffskalen endastomfatta brott som begås i den ekonomiskazonen. Härigenom tydliggörs enligtpropositionen att avsikten är attuppfylla konventionens krav, inte attgärningstypen i sig skall ges lägrestraffvärde.Det förtjänar också att anmärkas,enligt propositionen, att den mestkännbara rättsverkningen av brott motfiskelagstiftningen, förverkande avfångster, redskap och fartyg, kvarståroförändrad.Regeringen föreslår därför att det ifiskelagen införs en särskildpåföljdsbestämmelse som bara tar siktepå fisket i den ekonomiska zonen och sominnebär att brott som begås där endastkan straffas med böter.Verkställighet av domar och beslut somhar meddelats enligt konventionenRegeringen föreslår att en särskild laginförs som innebär dels att vissa domaroch beslut, som har meddelats enligtkonventionen, skall kunna verkställashär i landet, dels att fartyg undervissa förutsättningar inte fårkvarhållas i Sverige.Som skäl för detta anför regeringen attkonventionen innehåller flerabestämmelser som innebär att domar ellerbeslut, som har meddelats enligtkonventionen, skall kunna verkställas ikonventionsstaterna. För att Sverigeskall uppfylla kravet på verkställbarhetkrävs det lagstiftning. Regeringenföreslår därför att en bestämmelse sominnebär att de aktuella avgörandena ärverkställbara i införs i ensärskild lag.Enligt artikel 292 i konventionen kanvissa internationella domstolar meddelabeslut som rör en fråga som är underprövning i ett inhemskt förfarande,nämligen huruvida ett fartyg eller dessbesättning skall kvarhållas ellerfrisläppas mot en viss säkerhet. Ettbeslut om kvarhållande i den inhemskaprocessen är en interimistisk åtgärd,som när som helst kan omprövas. Därförföreslås en lösning enligt vilken densvenska domstolen eller myndighetenmåste häva ett beslut om kvarhållande avett fartyg, om den internationelladomstolen har meddelat ett beslut omfrisläppande med stöd av artikel 292 ochde villkor som anges i beslutet haruppfyllts. Genom den föreslagnalösningen undviker man den situationenatt det för verkställighet samtidigtfinns ett inhemskt beslut omkvarhållande och ett beslut enligtartikel 292 om frisläppande.Marinvetenskaplig forskningRegeringen föreslår att regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmerfår föreskriva om krav på tillstånd föreller anmälan från den som frånutländskt forskningsfartyg avser attbedriva marinvetenskaplig forskning inomSveriges sjöterritorium. En bestämmelseom detta föreslås införas inaturvårdslagen (1964:822).Skälen för regeringens förslag är attregler enligt ovan redan finnsbeträffande ekonomiska zon mensaknas beträffande svensktsjöterritorium. Det har framstått somönskvärt att åstadkomma en enhetligreglering i frågan. En tillstånds- elleranmälningsplikt för utländskaforskningsfartyg bör enligtpropositionen med hänsyn tillmiljöskyddets intresse regleras i någonlagstiftning som har sådana syften.Naturvårdslagen har framstått som mestlämplig därför att den reglerar ettvidare område än t.ex. lagen om åtgärdermot vattenföroreningar från fartyg. Ipropositionen hävdas att ett ingripandefrån myndigheternas sida underlättas ombestämmelsen placeras i naturvårdslagen.Kravet är knutet till utländskaforskningsfartyg för att inte försvåraför utländska forskare som befinner sigi för att samarbeta med svenskaforskare.Skador på undervattenskablar ochrörledningarRegeringen föreslår att en särskild laginförs med bestämmelser omskadeståndsskyldighet m.m. för den somäger en undervattenskabel ellerrörledning i det fria havet eller i enekonomisk zon. Ägaren skall vara striktskadeståndsansvarig, om han vidreparation eller utläggning av kabelneller rörledningen orsakar skada pånågon annan kabel eller rörledning.Ägaren skall också under vissaförutsättningar vara skyldig att ersättaen fartygsägare som har offrat ettankare eller fiskeredskap i syfte attundvika skada på ägarens kabel ellerrörledning.Som skäl till förslaget hänvisarregeringen till konventionens artiklar114 och 115, vilka föranleder nämndalagstiftning. Enligt konventionen skallskadeståndsansvaret omfatta dem som ärunderkastade statens jurisdiktion. Någraallmänna regler om vilka som ärunderkastade svensk jurisdiktion på detcivilrättsliga området finns inte isvensk rätt. När frågan om svenskjurisdiktion och därmed svenskadomstolars behörighet skall lösas på deområden där en uttrycklig domsrättsregelsaknas brukar man med viss försiktighetsöka ledning i rättegångsbalkensforumregler. Det betyder bl.a. attsvensk domsrätt i allmänhet ansesföreligga om svaranden har hemvist iSverige eller när svaranden är enjuridisk person, som har sitt säte här.Svensk domsrätt i fråga omskadeståndsskyldigheten för ägaren tillkablar och rörledningar i det fria haveteller i andra staters ekonomiska zonerbör bestämmas med hänsyn till vad somallmänt anses gälla om svensk domsrätt,dvs. att talan bör kunna väckas mot densom har hemvist i eller förjuridisk person med säte här i landet.Det finns inte någon direktmotsvarighet i svensk lag till denersättningsskyldighet som enligtkonventionens artikel 115 åvilar ägarentill en kabel eller rörledning om någonoffrat redskap eller ankare för attundvika skada på kabeln ellerrörledningen, varför en sådanbestämmelse föreslås införas. Domsrättenbegränsas i artikel 115 inte till demsom är underkastade konventionsstatensjurisdiktion. Av allmänna regler tordedock följa att ersättningsskyldighetendast kan åläggas fysiska ellerjuridiska personer som är underkastadesvensk jurisdiktion. Vad som ovan sagtsom svensk domsrätt bör därför enligtpropositionen även gälla i fråga omdenna ersättningsskyldighet.Utläggande av undervattenskablar ochrörledningar på kontinentalsockelnRegeringen föreslår att bestämmelserinförs i lagen (1966:314) omkontinentalsockeln avseende krav påtillstånd för utläggande avundervattenskablar och rörledningar påkontinentalsockeln utanförterritorialgränsen. Detta föranleder enredaktionell ändring i lagen (1992:1140)om ekonomiska zon.Som skäl till förslaget anförregeringen att artikel 79 ikonventionen stadgar rättigheten föralla stater att lägga undervattenskablaroch rörledningar på en kuststatskontinentalsockel, dock med beaktande avkuststatens jurisdiktion överkontinentalsockeln. Rör och ledningarkan läggas ut av olika anledningar.Beträffande rör som läggs ut på svensktterritorium regleras detta i olikaförfattningar. Det finns dock ingenbestämmelse som avser utläggande av rörutanför svenskt territorium, varför ensärskild reglering måste tillskapas förområdet där utanför. Regeringen haransett det lämpligast att ta in en sådanreglering i kontinentalsockellagen,vilket då också föranleder en smärreändring i lagen om ekonomiskazon.Fornfynd och skeppsvrak på havsbottnenutanför gränserna för nationelljurisdiktionEn särskild regel föreslås införas ilagen (1988:950) om kulturminnen m.m. omatt fornfynd som påträffas påhavsbottnen eller dess underlag utanförgränserna för nationell jurisdiktiontillfaller staten om fornfyndet bärgatsav ett svenskt fartyg eller förts tillSverige. Detsamma skall gällaskeppsvrak, om kanantas ha gått sedan skeppet blev vrak.Riksantikvarieämbetet skall få överlåtastatens rätt till sådana skeppsvrak påett museum.Som skäl för förslaget anför regeringenatt, enligt konventionens artikel 49,skall föremål som påträffas på havsbottnen och dess underlag utanförgränserna för nationell jurisdiktion ,det s.k. området, bevaras elleröverlåtas till förmån för helamänskligheten, varvid särskild hänsynskall tas till den företrädesrätt somtillkommer ursprungsstaten,ursprungslandet eller den stat därföremålet har sitt kulturella ellerhistoriska och arkeologiska ursprung.Artikeln omfattar endast föremål avarkeologisk och historisk natur .Regeringen tolkar innebörden av dettabegrepp så att artikeln endast avserföremål som regleras ikulturminneslagen.