bet · GJ01JuU15 · 1996-03-14 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottetett antal motioner om processrättsligafrågor från den allmänna motionstiden år1995. I två fall föreslår utskottetenhälligt tillkännagivanden tillregeringen. Det gäller dels ettmotionsyrkande om sammansättningen avAdvokatsamfundets disciplinnämnd, delsett motionsyrkande om återbetalning ivissa fall av ersättning enligt lagen omersättning vid frihetsinskränkning. förstnämnda frågan tar utskottetställning för en förutsättningslösgranskning av Advokatsamfundetsdisciplinverksamhet. I den senare frågangör utskottet uttalanden av innebörd attlagstiftningen bör ändras på ett sådantsätt att det blir möjligt att återkrävaersättning som utgått enligt lagen omersättning vid frihetsinskränkning omden som tagit emot ersättningen senareblir dömd för brottet.I ärendet föreligger en reservation (v,mp, kds) och ett särskilt yttrande(kds). 1994/95:Ju210 av m.fl. (v)vari yrkas att hos regeringenbegär ett förslag till regel iförundersökningskungörelsen somföreskriver en skyldighet för polisenatt uppge misstanke om vilka brottförhöret gäller.1994/95:Ju618 av m.fl.(kds) vari yrkas2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en översyn avlagstiftning och rutiner så att bruk avanabola steroider regelmässigt tas med ihäktningsundersökning och framkommer idomstol,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att rättsvårdande myndigheterbör ges möjlighet att ingripa i allamisstänkta fall av användning av anabolasteroider,1994/95:Ju701 av ochUlrica () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts ombehovet av lagändringar vad gälleradvokatverksamhet.1994/95:Ju704 av och () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om sista instans ilönegarantimål.1994/95:Ju706 av m.fl. (v)vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till sådan ändring irättegångsbalken att den som misstänksför brott har rätt att få biträde av enadvokat innan han behöver svara påpolisens frågor enligt vad i motionenanförts om ökad rättssäkerhet.1994/95:Ju707 av () variyrkas att hos regeringen begären översyn av rättshjälpslagen ochregler om byte av försvarare i enlighetmed vad som i motionen anförts.1994/95:Ju709 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om återbetalning av skadestånd.1994/95:Ju711 av m.fl. (mp)vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om flyktingar som sökertillflykt och skydd i kyrkor,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att jarls fridslagarbör förnyas och bli gällande i ,3. att hos regeringen begärett förslag till en lag om kyrkofrid.1994/95:Ju805 av m.fl.(v) vari yrkas4. att hos regeringen begärförslag till möjligheten av grupptalanenligt vad i motionen anförts om grupperav samhällsmedborgares möjlighet attföra en gemensam process,1994/95:Ju808 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning som utbetalatstill brottslingar enligt lagen(1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning.1994/95:Sf611 av . (kds) vari yrkas13. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om kyrkofriden,1994/95:Sf637 av m.fl.(v) vari yrkas26. att hos regeringen begärförslag om sådana ändringar avrättegångsbalken och polislagen attkyrkofrid ges ett lagligt stöd.1994/95:A817 av m.fl. (v)vari yrkas5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om förslag till rätt tillgrupptalan. InledningI detta betänkande behandlar utskottetett antal motioner med anknytning tillprocessrättsliga frågor. Motionerna harväckts under den allmänna motionstidenår 1995.KyrkofridI motion Ju711 (mp) begärs lagändringarså att kyrkofriden garanteras. Imotionerna Sf611 (kds) och Sf637 (v)begärs att reglerna i (RB) och polislagen (1984:387) ändras såatt myndigheterna i princip inte fårbereda sig tillträde till kyrkolokalerutan huvudmannens tillstånd. Motionsönskemålen innebär att särskildarestriktioner skulle uppställas vidhusrannsakan i kyrkolokaler enligträttegångsbalkens och polislagensbestämmelser.Kyrkorummet och de personer sombefinner sig där ges ett visststraffrättsligt skydd genombestämmelserna i (BrB) somskyddar mötesfriheten. Enligt 16 kap. 4§ kan således den som stör t.ex. engudstjänst eller annan allmänandaktsövning dömas för störande avallmän förrättning eller störande avallmän sammankomst. Straffskyddet gälleräven profana möten av olika slag.Straffskalan omfattar böter ellerfängelse . Störandeuppträdande då det inte pågår gudstjänste.d. faller inte under bestämmelsen, mendet kan vara att bedöma somförargelseväckande beteende jämlikt 16 §samma kapitel. Att tränga in i en låstkyrka utgör olaga intrång enligt 4 kap.6 § andra stycket BrB och straffet ärböter eller, om brottet är grovt,fängelse i högst två år.Särskilda restriktioner i fråga omtvångsåtgärder i kyrkolokaler enligt RBeller polislagen saknas. Detsamma gällerför övrigt även alla andra lokaler;reglerna är alltså generellttillämpliga. I fråga om ingripandengäller emellertid alltidproportionalitetsprincipen (se prop.1988/89:124, s. 26 f) som innebär attåtgärden endast får företas om skälenför åtgärden uppväger det intrång ellermen i övrigt som åtgärden innebär förden misstänkte eller för något annatmotstående intresse (se t.ex. 28 kap. 3a § RB och 8 § polislagen).Utskottet behandlade i sitt betänkande1988/89:JuU25 regeringens proposition1988/89:124 om ändringar avbestämmelserna om straffrättsligatvångsmedel. Regeringensställningstagande i propositioneninnebar sammanfattningsvis att någrasärregler för tvångsingripanden ikyrkolokaler m.m. inte borde införas.Enligt justitieministerns uppfattningkunde det inte komma i fråga att införanågra slags frizoner, därpolisingripanden över huvud taget intefick ske. Något behov av att anordna enfristad för personer som är misstänktaför brott eller som eftersöks av annananledning förelåg inte. Däremot borde,framhöll justitieministern, hänsyn sålångt som möjligt tas till kyrkorummetshelgd vid en husrannsakan eller liknandeeftersökning.I ärendet väcktes motioner liknande denu aktuella, och dessaremissbehandlades. Utskottet förhördesig vid de svenska ambassaderna i fleraeuropeiska länder om det fanns någrasärregler beträffande straffprocessuellatvångsingripanden ellertvångsingripanden för verkställighet avett förvaltningsbeslut i kyrka, klosteroch liknande. Vid undersökningen, somgällde förhållandena iFörbundsrepubliken , ,, och ,framkom att det inte i något landförekom sådana särregler (1988/89:JuU25,s. 32 f).Utskottet anförde i sitt av riksdagengodkända betänkande att utskottet deladejustitieministerns uppfattning att någrasärregler inte borde införas vidtvångsingripande i kyrkolokaler ochliknande. Utskottet ansåg att behövlighänsyn kunde tas till kyrkolokalernassärprägel inom ramen för denproportionalitetsprincip vidtvångsmedelsanvändning som utskottet iärendet ställt sig bakom. Utskottetunderströk att tvångsmedel i häraktuella situationer måste behandlas medförsiktighet och omdöme och att det somregel borde vara lämpligt att polisen iförsta hand vänder sig till den somansvarar för lokalen och som kanförmedla kontakt med den som eftersöks.Detta borde, enligt utskottetsuppfattning, kunna bidra till attingripandena, när de ändå måste äga rum,kan ske på ett sätt som är godtagbart.Motionerna avstyrktes.Utskottet har därefter behandlatliknande motionsyrkanden vid fleratillfällen, /94:JuU19 s. 46,där utskottet vidhöll sin tidigareuppfattning att det inte är motiveratatt införa en särreglering förtvångsingripanden i kyrkolokaler.Riksdagen följde utskottet.Utskottet finner inte anledning attfrångå sina tidigare bedömningar vadgäller de aktuella motionsyrkandena.Utskottet avstyrker bifall tillmotionerna Ju711, Sf611 och Sf637.Advokatsamfundets disciplinnämndI motion Ju701 begärs attdisciplinnämndens sammansättning ändraspå så sätt att majoriteten avledamöterna skall vara offentligarepresentanter samt att till ordförandeutses en högt kvalificerad domare.Liknande motionsyrkanden har behandlatsav utskottet vid ett flertal tillfällen,senast i betänkandet 1993/94:JuU20.Advokatsamfundets disciplinnämnd bestårav ordförande, vice ordförande samt sjuandra ledamöter. Ordföranden, viceordföranden och fem övriga ledamöter,alla advokater, väljs av ordinariefullmäktigemöte för högst itaget. Nämndens återstående tvåledamöter utses av regeringen för sammatid.Disciplinärt ingripande mot ledamot avsamfundet upptas av advokatsamfundetsstyrelse, som utövar tillsyn överadvokatväsendet. Finner styrelsen attetgärd inte är påkallad, får styrelsenavgöra ärendet. I annat fall skallärendet hänskjutas tillAdvokatsamfundets disciplinnämnd somfattar beslut om disciplinära åtgärder -erinran, varning som i kvalificeradefall kan förenas med straffavgift, elleruteslutning. Talan mot nämndens beslutkan föras hos avJustitiekanslern och, när någon haruteslutits ur samfundet, av denne.Grundreglerna för den disciplinäraverksamheten återfinns i 8 kap. RB. JKgranskar i efterhand samtligadisciplinärenden. JK kan också på egetinitiativ anhängiggöra ett ärende, ochskulle JK inte finna ett disciplinärendeavgjort på rätt sätt kan han som nyssframgått föra ärendet vidare till Högstadomstolen för överprövning.När den nuvarande ordningen med tvåoffentliga representanter i disciplinnämnden infördes (prop. 1981/82:57,JuU34, rskr. 181) väcktes vidriksdagsbehandlingen en motion omsammansättningen av disciplinnämnden.Utskottet uttalade inledningsvis att detär av vikt att advokatkåren harallmänhetens förtroende. Detta taladeför att det allmänna borde ha insyn iden disciplinära verksamheten. Utskottetdelade justitieministerns uppfattningatt denna insyn borde åstadkommas genomatt lekmän bereddes plats i det organsom handlägger disciplinfrågorna.När det sedan gäller antalet lekmän idetta organ borde det enligt utskottetsmening slås fast att det inte framkommitomständigheter som gett anledning tillkritik mot samfundets sätt att utöva dendisciplinära verksamheten. Den ändringsom utskottet anslöt sig tillmotiverades således inte av behovet avskärpt kontroll utan främst av behovetav insyn. Motionskravet om attmajoriteten av ledamöterna i detdisciplinära organet skulle varasamhällsrepresentanter framstod motdenna bakgrund mindre väl underbyggt,konstaterade utskottet. Härtill kom,enligt utskottets mening, att det ärangeläget att upprätthålla principen attadvokatverksamheten utgör en friyrkesutövning; ett tillgodoseende avmotionskravet skulle kunna rubba dennaprincip.Utskottet har därefter, när detbehandlat motioner om sammansättningenav ,uttalat att vad som anfördes i 1982 årsärende alltjämt äger giltighet (senast1993/94:JuU20, s. 12).Inom diskuteras förnärvarande förändringar i handläggningenav disciplinärenden som innebär attstyrelsens befattning meddisciplinfrågorna begränsas. Dettaskulle få till följd en ökadarbetsbelastning på nämnden varvid enutökning av antalet ledamöter kan bliaktuell. Frågan avses bli behandlad avsamfundets fullmäktige under året.JK föreslår i sin tillregeringen ingivna anslagsframställningatt hans ställning och uppgifter isamband med advokattillsynen inte längreskall utövas av honom. JK anför bl.a.att det egentligen ter sig naturligt attstatens inflytande i frågor om dendisciplinära verksamheten skall utövasdirekt där den sker och inte indirekt iefterhand. Erfarenheterna visar också,anför han, att enskilda personer som ärmissnöjda med Advokatsamfundetsbehandling av ett disciplinärende harsvårt att förlika sig med deförutsättningar som gäller för JK:sgranskning. Ett alternativ till dagenssystem skulle enligt JK vara attförstärka samhällsinslaget direkt idisciplinnämnden.Utskottet börjar med att konstatera attden disciplinära verksamheten inomAdvokatsamfundet - med hänsyn till denoffentligrättsliga regleringen avadvokatväsendet - anses utgöramyndighetsutövning. Detta får bl.a. tillföljd att ledamöterna i samfundetsdisciplinära organ omfattas av lagen(1975:1339) om justitiekanslernstillsyn. Ledamöterna torde också varaunderkastade reglerna i 20 kap.brottsbalken om tjänstefel m.m. Som nyssframgått utövar JK också en aktivtillsyn över disciplinverksamheten.Enligt utskottets mening är det önskvärtatt en samlad granskning av verksamhetenkommer till stånd. Detta ter sigsärskilt lämpligt mot bakgrund av JK:sovan redovisade synpunkter vilkaknappast kan leda till en nyordninginnan en utvärdering avdisciplinverksamheten skett. Därefterkan ställning tas till om, och i så fallhur, verksamheten skall förändras. I dendelen vill utskottet endast anmärka attvarje förändring måste ta hänsyn till dekrav rättssäkerheten ställer; såväl denenskilde advokatens somAdvokatsamfundets självständigaställning i förhållande tillstatsmakterna måste alltså bevaras.Likaså måste allmänhetens förtroende föradvokatkåren upprätthållas. Utskottetförordar således en förutsättningslösgranskning av Advokatsamfundetsdisciplinverksamhet. Resultatet avgranskningen och regeringensöverväganden i anledning av JK:sskrivelse bör redovisas för iett sammanhang. Vad utskottet nu medanledning av motion Ju701 anfört börriksdagen som sin mening ge regeringentill känna.Byte av offentlig försvarareI motion Ju707 (m) begärs - såsommotionen får förstås - att reglerna irättegångsbalken ses över i syfte attminska möjligheterna att byta offentligförsvarare.Regler om den misstänkte och hansförsvar finns i 21 kap. RB. Regler ombyte av offentlig försvarare finns i 21.kap. 6 § RB. I 21 kap. 3 a § RB, som ärden centrala bestämmelsen om rätten tilloffentlig försvarare, stadgas att om denmisstänkte är anhållen eller häktadskall offentlig försvarare förordnas förhonom, om han begär det. Offentligförsvarare skall också på begäranförordnas för den som är misstänkt förett brott, för vilket inte är stadgatlindrigare straff än fängelse i sexmånader. Offentlig försvarare skalldärutöver förordnas om den misstänkte äri behov av försvarare med hänsyn tillutredningen om brottet eller omförsvarare behövs med hänsyn till attdet är tveksamt vilken påföljd som skallväljas och det finns anledning att dömatill annan påföljd än böter ellervillkorlig dom eller sådana påföljder iförening. Offentlig försvarare kandärutöver också förordnas om detföreligger särskilda skäl med hänsyntill den misstänktes personligaförhållanden eller till vad målet rör.Rättens tillstånd krävs för att denmisstänkte skall få byta offentligförsvarare. Härför krävs giltiga skäl. Iflera rättsfall har den tilltaladesförtroende för sin offentliga försvararetillmätts särskild betydelse, isynnerhet då långa frihetsberövandenkommit i fråga (se bl.a. NJA 1980 s.177, NJA 1981 s. 1080, NJA 1991 s. 244;i NJA 1995:75 ansågs dock inte skäl förupprepade försvararbyten föreligga).Regeringen har gett iuppdrag att undersöka hur reglerna omförordnande och byte av offentligaförsvarare tillämpas. Uppdraget harnyligen redovisats i en rapport (DVrapport 1996:1) Rätten till offentligförsvarare.Av rapporten framgår bl.a. att begäranom byte görs relativt sällan och attpraxis när det gäller tillstånd tillbyte är restriktiv. anseremellertid - med hänvisning till deökade kostnaderna som ett försvararbyteinnebär - att det finns anledning attöverväga en uttrycklig lagreglering avnär försvararbyte skall få äga rum.Rapporten kommer att beredas iJustitiedepartementet.Utskottet finner inte skäl att göranågot uttalande i den aktuella fråganmed hänsyn till det arbete som pågår.Utskottet avstyrker bifall till motionJu707.FörundersökningI motion Ju210 (v) begärs att en regelinförs i förundersökningskungörelsen(1947:948) som föreskriver en skyldighetför polisen att uppge misstanke om vilkabrott ett första polisförhör gäller ochi motion Ju706 (v) begärs atträttegångsbalkens regler ändras så attden som misstänks för brott har rätt attfå biträde av en advokat innan hanbehöver svara på polisens frågor.Bestämmelser om hur förundersökning ibrottmål skall bedrivas finns i 23 kap.RB och i förundersökningskungörelsen. Av23 kap. 6 § RB framgår att förhör fårhållas med var och en, misstänkt ellerej, som antas kunna lämna upplysning avbetydelse för utredningen. Normalt skallförhöret anordnas så att minsta möjligaolägenhet uppstår för den hörde. Denneskall i regel kallas till förhöret,helst . I dessa hänseendenfinns närmare föreskrifter i 5 §förundersökningskungörelsen.Justitieombudsmannen () uttalade medanledning av en anmälan (JO:sämbetsberättelse 1982/83, s. 54 f) attvar och en som hörs av polisen har rättatt få besked om anledningen tillförhöret. JO anförde att det självfalletinte får förekomma att någon utannärmare förklaring hörs av polisen omsina förehavanden, särskild i de fall dåvederbörande utan förvarning hämtatstill förhör. Att frågan gäller förhör ikriminalärende utgör enligt JO inte entillräcklig förklaring. Om den hörde ärskäligen misstänkt för brottet skallupplysningar lämnas om detta enligt 23kap. 18 § RB. Det som förhörsledarensagt om anledningen till förhöret skallantecknas i protokollet enligt 21 §förundersökningskungörelsen vilket kanbli av betydelse för tolkningen avutsagan. Det sagda innebär alltså attpolisen är skyldig att uppge vadförhöret gäller när en person skallhöras.I 12 § förundersökningskungörelsenstadgas att i samband med att någondelges skälig misstanke om brott skalldenne erhålla upplysning om rätten tillbiträde av försvarare. Det kan tilläggasatt den som misstänks för brott inte harskyldighet att medverka ibrottsutredningen. Han har med andra ordrätt att tiga under helautredningsförfarandet.Utskottet konstaterar först attlagstiftningen ger den enskilde somkallas till förhör rätt till informationom vad förhöret gäller. Det är enligtutskottets mening angeläget att dennainformation inte bara är tydlig - seJO:s ovan nämnda uttalande - utan ävenatt informationen lämnas så tidigt sommöjligt. I de flesta fallen bör dettakunna ske redan i samband med kallelsentill förhöret. Med dessa uttalandenavstyrker utskottet bifall till motionJu210. När det sedan gäller yrkandet imotion Ju706 vill utskottet peka på attden ordning som motionären efterfrågarredan gäller. Inte heller denna motionbör föranleda någon åtgärd. Motionenavstyrks.Anabola steroiderI motion Ju618 (kds) begärs attlagstiftningen ses över så att bruk avanabola steroider regelmässigt anges iden personundersökning som kan göras ibrottmål. Vidare begärs atträttsvårdande myndigheter ges möjlighetatt ingripa i alla misstänkta fall avanvändning av anabola steroider.Lagen (1991:1969) om förbud mot vissadopningsmedel trädde i kraft den 1 juli1992. I lagens 1 § avgränsas de aktuellapreparaten till fyra huvudgrupper;syntetiska anabola steroider,testosteron och dess derivat,tillväxthormon samt kemiska substansersom ökar produktion och frigörelse avtestosteron och dess derivat eller avtillväxthormon. Enligt 2 § får de medelsom anges i första paragrafen endastanvändas för medicinskt ellervetenskapligt ändamål. I samma paragrafförbjuds införsel av dylika preparat ilandet; de får inte överlåtas,framställas, förvärvas iöverlåtelsesyfte, bjudas ut tillförsäljning eller innehas. Den sombryter mot lagen kan dömas fördopningsbrott till fängelse i högst tvåer. Även försök eller förberedelse tilldopningsbrott är förbjudet.År 1994 tillsattes en parlamentariskutredning (dir. 1994:78) om dopning.Utredningen skall ta del av tillgängligforskning om olika dopningsmedel ochderas verkningar samt analysera ochbelysa det aktuella kunskapsläget påområdet. Utredningen skall också belysarättsutvecklingen sedan lagen om förbudmot vissa dopningsmedels tillkomst ochredogöra för domar och rättspraxis.Förutom att belysa en rad andra aspekterav dopning och dess konsekvenser skallutredningen, om det befinns nödvändigt,föreslå ytterligare insatser motmissbruket av dopningsmedel. Utredningenskall avrapportera uppdraget våren 1996.Den misstänktes personliga förhållandenkan i många fall vara av avgörandebetydelse för domstolensställningstagande i påföljdsfrågan.Enligt 46 kap. 9 § RB skall domstolen,när det är fråga om att ådöma annanpåföljd än böter, se till att det finnsutredning om de straff som dentilltalade tidigare dömts till och omhans levnadsomständigheter och andrapersonliga förhållanden som kan antasvara av betydelse. För att tillgodosebehovet av utredning i den delen hardomstolen bl.a. möjlighet att förordnaom personutredning beträffande denmisstänkte.Enligt lagen (1991:2041) om särskildpersonutredning i brottmål, m.m. skalldomstolen inhämta yttrande frånfrivårdsmyndigheten, om det i ettbrottmål behövs en särskild utredning omden misstänktes personliga förhållandeneller om åtgärder som kan antas bidratill att den misstänkte avhåller sigfrån fortsatt brottslighet. Någotyttrande behöver dock inte inhämtas, omdomstolen redan har tillräckligutredning eller inhämtar sådan på annatsätt. I personutredningen ingår tvåtyper av undersökningar, dels en socialutredning som utförs avfrivårdsmyndigheten, dels i vissa fallen medicinsk undersökning (läkarintyg).Vad gäller personutredningen fårdomstolen inhämta yttrande frånfrivårdsmyndigheten så snart allmäntåtal är väckt mot den misstänkte. I defall då allmänt åtal ännu inte är väckt,liksom när det gäller enskilt åtal, fåryttrande inhämtas endast om denmisstänkte har erkänt gärningen eller omdet annars finns sannolika skäl förmisstanke att han har begått brottet.Den misstänkte är skyldig att inställasig hos frivårdsmyndigheten förutredning. De sociala utredningarnaanvänds i första hand när skyddstillsyn,kontraktsvård eller samhällstjänst kankomma i fråga.Enligt 7 § får rätten när det finnsskäl till det förordna en läkare medrättspsykiatrisk kompetens att avgeläkarintyg om en misstänkt. Om rättensärskilt anger det i förordnandet skallintyget omfatta de medicinskaförutsättningarna för att överlämna denmisstänkte till rättspsykiatrisk vårdutan särskild utskrivningsprövning.Normalt ingår uppgifter om missbruk ipersonutredningen.Utskottet konstaterar först attpraktiskt taget all icke-medicinskbefattning med anabola steroider ärstraffbar och att det pågår ettomfattande utredningsarbete om dopning.Detta arbete bör inte föregripas.Utskottet konstaterar vidare attreglerna för personutredningar syftartill att i största möjliga utsträckninguppdaga sådana förhållanden som kan habetydelse för påföljdsbestämningen,t.ex. Förändringar av dessaregler är inte påkallade för närvarande.Någon åtgärd med anledning avmotionen Ju 618 behövs således inte.Utskottet avstyrker bifall tillmotionen.GrupptalanI motionerna Ju805 (v) och A817 (v)begärs att möjlighet till grupptalaninförs i vissa fall.Regeringen beslutade atttillkalla en särskild utredare för attutreda om det går att förbättramöjligheterna att i svensk domstol drivaanspråk som är gemensamma ellerlikartade för en större grupp människor(dir. 1991:59).Grupptalanutredningen har avlämnatsitt betänkande Grupprättegång (SOU1994:151, del A, B och C). Medgrupptalan avses att någon utan särskiltuppdrag för talan för medlemmarna i engrupp. Gruppmedlemmarna är inte parter irättegången och behöver inte medverkaaktivt. Ändå gäller en dom i processenför och mot alla som ingår i gruppen.I enlighet med direktiven harutredningen inriktats på konsument- ochmiljörätten samt på könsbundenlönediskriminering. Utredningen harfunnit att det på dessa och sannolikt påmånga andra rättsområden föreliggerpåtagliga svårigheter att uppnåprocessuellt rättsskydd förgruppanspråk. Rättegångssystemet kaninte fullgöra sina reparativa,preventiva och rättsutvecklandeuppgifter på ett samhälls- ochprocessekonomiskt godtagbart sätt,konstaterar utredningen. Därigenomuppkommer skador för mångasamhällsmedborgare. Även om skadan förvarje enskild individ ibland är litenkan den totala skadan för gruppen uppgåtill mycket stora belopp, vilket enligtutredningen leder till obehöriga vinsterför näringsidkare som utnyttjarrättssystemets brister.