bet · GJ01LU18 · 1996-03-05 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sexmotioner från den allmänna motionstidenår i skilda frågor påfamiljerättens område. Motionsyrkandenarör spörsmål om fastställande avfaderskap vid samboförhållande, makarsbetalningsansvar för gemensamma lån,verkställighet av bodelning,registrering av partnerskap, nylagstiftning för sambor av samma kön ochviss ytterligare utredning.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga motionsyrkanden.Till betänkandet har fogats sexreservationer, varav två gällermotiveringar. 1994/95:L401 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om verkställighet av bodelnings-och skifteshandlingar.1994/95:L403 av ochBengt Silfverstrand (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omsolidariskt betalningsansvar.1994/95:L406 av m.fl.(v) vari yrkas att beslutaratt anta en lag om sambor av samma könmed följande lydelse:Förslag tillLag om sambor av samma könHärigenom föreskrivs följande1 § Vad som gäller i fråga om en man ochen kvinna som lever tillsammans somsambor, skall tillämpas även på två mäneller två kvinnor som lever tillsammansunder motsvarande förhållanden med deundantag som anges i 2 och 3 §§.2 § Bestämmelsen i 13 kap. 8 §föräldrabalken om gemensamt utövande avvårdnad om underårig är inte tillämpligpå sambor av samma kön.3 § Bestämmelser vars tillämplighetuppenbarligen är beroende av attsamborna är av motsatt kön, är intetillämpliga.1. Denna lag träder i kraft den 1 juli1995.2. Genom lagen upphävs lagen (1987:813)om homosexuella sambor.1994/95:L408 av m.fl.(mp) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att tillsätta enutredning om situationen förhomosexuellas barn och homosexuellaföräldrar.1994/95:L409 av och () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att en man som ärstadigvarande sammanboende med ett barnsmor inte skall behöva erkännafaderskapet, utan att ett enkeltanmälningsförfarande bör inrättas.1994/95:L412 av m.fl. (s,c, v) vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om en nordiskpartnerskapskonvention,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om möjligheten att ingåregistrerat partnerskap på de svenskaambassaderna,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om möjligheten att ingåregistrerat partnerskap i de kommunersom normalt förrättar vigslar. Fastställande av faderskap vidsamboförhållandenOm modern är gift vid barnets födelseskall enligt 1 kap. 1 § (FB) mannen anses som barnets far. faderskapspresumtion omfattar ävenden situationen att modern är änka ochbarnet föds inom sådan tid efter mannensdöd att det kan vara avlat dessförinnan.Faderskapspresumtionen kan brytas avdomstol vid vissa i 1 kap. 2 § FBnärmare angivna fall. Är modern ogiftvid barnets födelse eller har enfaderskapspresumtion brutits skallfaderskapet fastställas genombekräftelse eller dom. Bekräftelse avfaderskap är en formbundenrättshandling, som skall ske skriftligenoch bevittnas av två personer. Dessutomskall bekräftelsen godkännas avsocialnämnden och av modern. 4 § FB kan en faderskapsbekräftelseske även före barnets födelse. Visar detsig senare att den som lämnatbekräftelsen inte är far till barnetskall rätten förklara att bekräftelsensaknar verkan mot honom.Enligt 2 kap. 1 § FB är socialnämndskyldig att försöka utreda vem som ärfar till ett barn när faderskapet inteföljer direkt av presumtionsregeln.Nämnden skall föra protokoll över vadsom förekommer vid utredningen avbetydelse för faderskapsfrågan (2 kap. 8§ FB). Protokollsformulär fastställs avSocialstyrelsen.När parterna i ett samboförhållande harsammanbott under hela konceptionstideneller haft stadigvarande förbindelseunder och därefter bortillsammans används ett förenklatutredningsförfarande enligt ett särskiltprotokoll, s.k. S-protokoll. Om parternai dessa situationer är övertygade om attbarnet är deras gemensamma är derasuppgifter som regel tillräckliga för attutredaren skall kunna anta att mannen ärfar till barnet. Detta förutsätter dockatt det inte har framkommit någraomständigheter som kan sätta faderskapeti fråga. Har utredaren anledning attkänna sig osäker, måste en merafullständig utredning göras.I motion L409 anser ochOla Ström (båda fp) att nuvarandebestämmelser och myndighetsrutiner närdet gäller fastställande av faderskapbegränsar mannens möjlighet att taansvar för sina barn. Reglerna upplevssom krångliga och framför allt somförnedrande. Motionärerna anser att detär viktigt att stärka synen på denogifte pappans ansvar, skyldigheter ochrättigheter gentemot barnen. Ett enkeltanmälningsförfarande bör därför införasså att en man som är stadigvarandesammanboende med barnets mor inte skallbehöva erkänna faderskapet. I motionenyrkas tillkännagivande av vad somsålunda anförts.Enligt utskottets mening måsteutgångspunkten för reglerna omfastställande av faderskap, liksom närdet gäller reglerna om vårdnad ochumgänge, vara omtanken om barnets bästa.Bestämmelserna får därför inte utformasså att barnets rätt på något sättriskerar att bli åsidosatt. Utskottethar i andra sammanhang bedömt att dennuvarande ordningen för fastställande avfaderskap erbjuder betryggande garantierför att det verkligen är den biologiskefadern och inte någon annan somfastställs som fader. Av det skälet harutskottet avstyrkt motionsyrkanden om enpresumtionsregel vid samboförhållanden(se bet. 1992/93:LU22).Detta ställningstagande innebäremellertid inte att utskottet nu avvisarförslag som går ut på att förenklasjälva förfarandet vid fastställande avfaderskap under förutsättning attbarnets rätt inte sätts i fara. Ungefärhälften av alla barn som föds i Sverigehar föräldrar som inte är gifta medvarandra. I de flesta fallen boremellertid föräldrarna tillsammans.Tankar på att införa ett förenklatförfarande för fastställande avfaderskap för denna stora grupp barn hartidigare väckts av . Iett remissvar på departementspromemorian(Ds 1989:52) Vårdnad och umgänge anfördeSocialstyrelsen bl.a. att man ikontakter med socialnämnder fåttuppfattningen att det så gott som aldrighänder att ett förenklatutredningsförfarande, när parterna bortillsammans, övergår till en merfullständig utredning på grund avparternas tveksamhet i faderskapsfrågan.Socialstyrelsen ansåg därför att tidenkunde anses mogen för ett förenklatförfarande hos pastorsämbetet i de fallparterna bor tillsammans. Möjlighetenatt hos pastorsämbetet få faderskapetfastställt kunde stå öppen för deföräldrar som varit kyrkobokförda påsamma adress förebarnets födelse. Bestämmelsen föreslogsutformad så att mannen anses som fartill barnet, om han bott tillsammans medmodern förebarnets födelse samt bekräftat ochgodkänt faderskapet. Parter som ärtveksamma till faderskapet trots att debor och har bott tillsammans viss tidföre barnets födelse skulle däremot varahänvisade till . Beträffandebarn som föds av föräldrar som inte ärgifta med varandra och som inte bortillsammans föreslogs ingen ändring.Enligt utskottets mening finns det nuskäl att överväga förenklade regler förfastställande av faderskap isamboförhållanden. Enligt vad utskotteterfarit avser regeringen att under våren1996 tillkalla en utredning med uppdragatt bl.a. fullfölja en av riksdageninitierad utvärdering av lagen(1987:232) om sambors gemensamma hem(bet. 1991/92:LU32). Utskottet anser sigkunna utgå från att regeringen i sambandmed de överväganden som görs i sambandmed utformningen av utredningensdirektiv tar upp den i motionenaktualiserade frågan om förenkladerutiner för fastställande av faderskap.Någon särskild åtgärd från riksdagenssida kan därför enligt utskottets meninginte anses påkallad. Utskottet avstyrkerföljaktligen bifall till motion L409.Solidariskt betalningsansvarNär två eller flera personer gemensamtupptar ett lån är de enligt 2 §skuldebrevslagen (1936:81) solidarisktansvariga för skulden, såvida inteförbehåll har gjorts om deladansvarighet. Det solidariska ansvaretinnebär att borgenären har rätt attvända sig mot vilken som helst avgäldenärerna och utkräva helaskuldbeloppet. Den gäldenär som tvingasbetala mer än vad som belöper på honomhar sedan rätt att kräva övrigagäldenärer på vad som belöper på dem,(regressrätt). Hur stor del som belöpersig på den ene eller andre beror på vadsom har avtalats gäldenärerna emellan.Om något sådant avtal inte har träffats,kan det för skuldens fördelning bliavgörande hur stor del av lånebeloppetsom var och en av gäldenärerna haruppburit eller hur stor del de var försig äger i t.ex. en fastighet för varsbehov lånet har tagits. Om det däremotsaknas sådana kriterier får fördelningenske så att lika delar av skuldsummanbelöper på var och en. Om gäldenärernadäremot i låneavtalet har förbehållitsig delad ansvarighet för skuldbeloppet,kan borgenären inte kräva var och en påmer än hans andel.Regler om borgen finns i 10 kap.handelsbalken. Borgen är ett åtagande aven person (borgensman) i förhållandetill borgenären att ansvara för attgäldenären fullgör en honom åliggandeprestation. Den prestation somgaranteras genom borgensförbindelsenavser oftast en betalningsförpliktelse.Man skiljer mellan två olika slag avborgen, enkel borgen och proprieborgen.En enkel borgen är en förbindelse somingåtts utan ansvar såsom för egenskuld. Enkel borgen förekommer ipraktiken mycket sällan. Proprieborgen,som är den vanligaste formen, föreliggernär borgensmannen ingått borgen såsomför egen skuld . I det fallet kanborgenären, om skulden inte betalas irätt tid, vända sig direkt tillborgensmannen och kräva betalning.Borgenären behöver inte först försöka fåbetalt av gäldenären. Om en borgensmannödgats infria skulden, har han enregressrätt mot huvudgäldenären, dvs.rätt att fordra tillbaka beloppet avdenne.I motion L403 pekar (båda s) påproblem som hänger samman medsolidariskt betalningsansvar för lån ochmed borgensåtaganden. Som exempel nämnermotionärerna två makar som har tagit ettgemensamt lån för enbostadsrättslägenhet och sedan skiljersig. Vid separationen kommer de överensom hur betalningsansvaret för lånetskall regleras mellan dem. Om den enedärefter inte fullgör sin del avåtagandet kan banken kräva den andre påhela beloppet och även utnyttjakronofogdemyndighet för att realiserapanten och ställa personen utan bostad.Ett annat exempel som motionärerna tarupp är att en efterlevande make blirkrävd på hela beloppet för ett gemensamtlån för en bostadsrätt när dödsboet inteförslår till betalningen av den avlidnesdel. Om banken kräver exekutivförsäljning av lägenheten ställs denefterlevande utan bostad. Motionärernaanser att det borde vara möjligt attsära betalningsansvaret så att det viden skilsmässa kan beslutas att paretsgemensamma lån skall delas. Vid dödsfallbör dödsboet ensamt få svara för denavlidnes del av betalningsansvaret.Motionärerna framhåller vidare attregressrätten inte erbjuder entillräcklig trygghet och att det därförfinns ett behov av att ge låntagare ochborgensmän ett ytterligare skydd. Imotionen yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vadsålunda anförts.Utskottet ifrågasätter inte att ettsolidariskt betalningsansvar eller ettborgensåtagande i enskilda fall kan ledatill sådana olyckliga konsekvenser sommotionärerna beskriver. Att lösaproblemet på det sätt motionärernaönskar är emellertid inte möjligt.Lånevillkoren måste nämligen till alladelar betraktas som en integrerad del avlåneavtalet, och ändringar i avtalet kan- i enlighet med grundläggandecivilrättsliga principer - inte kommatill stånd utan att avtalets båda parterär överens om det. En lösning påproblemet måste således - till skillnadfrån vad motionärernas förslag synesinnebära - innefatta en överenskommelsemed långivaren. När förhållanden ändratsså att de inte längre motsvarar deförutsättningar som var för handen närlåneavtalet tecknades finns givetvismöjligheter att ta upp förhandlingar medbanken i syfte att omvandla ett lån medgemensamt betalningsansvar till tvåseparata lån. Det kan också finnas skälatt redan i låneavtalet söka reglera vadsom skall gälla exempelvis i händelse aven framtida separation. En annanpreventiv åtgärd kan vara att teckna enlivförsäkring som täckerbetalningsansvaret vid dödsfall. Påmotsvarande sätt bör de problem som kanuppkomma på grund av borgensåtagandenkunna lösas.Utskottet avstyrker med det anfördabifall till motion L403.Verkställighet av vissa bodelnings- ochskifteshandlingarRegler om bodelning finns i 9-13 kap.äktenskapsbalken (ÄktB). Bodelning skallske bl.a. när ett äktenskap upplöses.Bodelning behövs dock inte om makarnaendast har enskild egendom och ingen avdem begär att få överta bostad ellerbohag från den andra maken. Enligt lagen(1987:232) om sambors gemensamma hemskall bodelning även ske i vissa fallnär ett samboförhållande upphör.Bodelningen är en rent privatangelägenhet som förrättas utanmyndighets medverkan eller kontroll. Kanmakarna inte enas om bodelningen, skalltingsrätten på ansökan förordna någonatt vara bodelningsförrättare.Bestämmelser härom finns i 17 kap. ÄktB.Om makarna inte kan komma överens, skallbodelningsförrättaren i en av honomunderskriven handling själv besluta ombodelningen. Den make som är missnöjdmed bodelningsförrättarens beslut fårinom från delgivning klandradet genom att väcka talan mot den andramaken vid den tingsrätt som harförordnat bodelningsförrättaren.Klandras inte bodelningen inom denna tidhar maken förlorat sin rätt till talan.När en person avlidit, skall hansegendom övergå till hans arvingar ochtestamentstagare. Bestämmelser däromfinns i (ÄB). Var den dödegift skall först en bodelning äga rum.Därefter skall resterande tillgångardelas upp mellan arvingarna och deuniversella testamentstagarna genom ettarvsskifte. Även arvsskiftet är ettprivat avtal. För att det skall varagiltigt krävs dock att det sker i vissform, nämligen att det upprättas i enhandling, som skrivs under av delägarna.Kan delägarna inte enas om skiftet,skall rätten på begäran av någon av demförordna någon att vara skiftesman. Vadsom enligt gäller ombodelning, bodelningsförrättare och makeskall i huvudsak gälla också i fråga omarvsskifte, skiftesman och delägare iboet (23 kap. ÄB).Den som inte på frivillig väg uppfylleren förpliktelse som har fastställts iviss ordning kan bli föremål förexekutiv verkställighet, dvs. etttvångsmässigt genomförande med hjälp avkronofogdemyndighet enligt bestämmelseri utsökningsbalken (UB). Förverkställighet krävs en exekutionstitelsom innefattar skyldighet att fullgöraen förpliktelse. Exekutionstitlar utgörsi allmänhet av avgöranden av domstoleller annan myndighet. En dom, varigenomendast fastställs t.ex.skadeståndsskyldighet, utan åläggandeatt fullgöra förpliktelsen, utgörsåledes ingen exekutionstitel.I viss utsträckning kan även handlingarsom har tillkommit utan medverkan avnågon myndighet utgöra enexekutionstitel. Ett beslut av enbodelningsförrättare eller en skiftesmanutgör emellertid ingen exekutionstiteloch är således inte direkt verkställbart(3 kap. 1 § UB). Den som önskarverkställighet av en bodelnings- ellerskifteshandling är hänvisad att utverkaen exekutionstitel. Detta kan ske genomlagen (1990:746) ombetalningsföreläggande och handräckning.Om förfarandet leder till ettverkställbart avgörande - ett utslag -skall kronofogdemyndigheten i principverkställa utslaget utan någon nyansökan.I motion L401 kritiserar () förhållandet att bodelnings- ochskifteshandlingar inte ärexekutionstitlar trots att besluten avbodelningsförrättare och skiftesmän stårnära myndighetsutövning. Motionärenframhåller att det innebär en onödigbelastning och onödiga kostnader förrättsväsendet att den make som har rätttill ersättning tvingas gå tilltingsrätt eller kronofogdemyndighet föratt få en verkställbar exekutionstitelnär den som vid bodelning ålagts attutge viss ersättning inte betalarfrivilligt. En handling som upprättatsav en bodelningsförrättare ellerskiftesman bör enligt motionären ansessom en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 §UB och därmed kunna läggas till grundför verkställighet. Detta bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Utskottet har viss förståelse för attkravet på en exekutionstitel för att fåverkställighet på grundval av enbodelnings- eller skifteshandling ivissa fall kan framstå som bådebetungande och onödigt tidsödande. Isammanhanget måste emellertid beaktasatt dessa handlingar i regel inte ärutformade som förpliktelser för någonatt fullgöra en viss prestation.Handlingarnas syfte är i stället attlägga fast hur fördelningen av en vissegendomsmassa skall göras. Regelmässigtsker detta utan att alla de i boetingående enskilda föremålen behöverindividualiseras. Samlingsbegrepp såsom lös egendom används ofta. Att gebodelnings- och skifteshandlingarnastatus som exekutionstitlar är därförinte möjligt utan förhållandevisomfattande ändringar i annanlagstiftning än UB. Utskottet är inteberett att i förevarande sammanhang tainitiativ till att sådana ändringarkommer till stånd. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionL401.Registrering av partnerskapEnligt lagen (1994:1117) om registreratpartnerskap har två personer av sammakön rätt att registrera sittpartnerskap. Registrerat partnerskap ärtänkt för homosexuella par. Något kravpå sexuell läggning, samliv ellergemensamt hushåll ställs dock inte upp.Lagstiftningen trädde i kraft den 1januari 1995. Motsvarande lagstiftningfinns i och sedan1993 i . Enligt Statistiskacentralbyråns preliminära statistikregistrerades 330 partnerskap i Sverigeunder , varav 250 mellan män och80 mellan kvinnor.Rättsverkningarna av en registreringmotsvarar i huvudsak vad som gäller föräktenskap. Detta innebär bl.a. attäktenskapets regler om giftorätt,bodelning, ömsesidig försörjningsplikt,inbördes arvsrätt och regler om namnblir tillämpliga även på partnerskapet.Detsamma gäller regler ompensionsvillkor, efterlevandeskydd ocholika bidragsformer. Från huvudregelngörs undantag för alla regler som gerupphov till gemensamt föräldraskap ellergemensam vårdnad om barn. Partner i ettregistrerat partnerskap har alltså intemöjlighet att adoptera barn, varkengemensamt eller var för sig. Inte hellerhar de tillgång till insemination ellerannan konstlad befruktning. Enregistrerad partner kan inte hellerutses att som särskilt förordnadförmyndare gemensamt med sin partnerutöva vårdnaden om en underårig.Registreringen sker vid en förrättningoch under former som motsvarar borgerligvigsel. Behörig att förrättaregistrering av partnerskap är lagfarendomare vid tingsrätt eller den som avlänsstyrelsen förordnats att vara registreringsförrättare. Utskottet anförde ilagstiftningsärendet att länsstyrelsenbör kunna förordnaregistreringsförrättare i den omfattningsom det finns behov av. Rätten tillregistrering är beroende av parternasanknytning till . Minst en av demskall vara svensk medborgare med hemvisthär. Motsvarande anknytningsvillkorfinns i den danska och den norska lagen.I motion L412 av m.fl.(s, c, v) anförs att länsstyrelserna harutfärdat förordnanden somregistreringsförrättare, men att dettagäller endast vissa av landets kommuner.I de kommuner som saknar tingsrätt ochdär kommunen inte vill förrättapartnerskapsregistrering finns ingenmöjlighet för homosexuella att påhemorten få sitt partnerskapregistrerat. I kommuner som hartingsrätt men där kommunen inte villförrätta partnerskapsregistrering finnsingen möjlighet att få partnerskapetregistrerat annat än på kontorstidmellan då tingsrättenhar öppet. Motionärerna anser att det äroacceptabelt att en del kommuner harställt sig vid sidan om lagen omregistrerat partnerskap. I motionenefterlyses åtgärder som hindrarkommunerna från att vägra förrättapartnerskapsregistrering trots attkommunen redan förrättar vigslar. Dettabör som sin mening geregeringen till känna (yrkande 3). Imotionen begärs vidare ett riksdagenstillkännagivande om att deambassadtjänstemän som har behörighetatt förrätta vigslar på ambassadernaockså bör ges rätt att förrättapartnerskapsregistrering (yrkande 2).Därutöver anförs att partnerskapslagensanknytningsvillkor leder till attpersoner som är stadigvarande bosatta iSverige men inte är svenska medborgareinte kan ingå partnerskap med andra sominte heller är svenska medborgare. Någotundantag görs inte för länder som självahar lagstiftning om registreratpartnerskap. Motionärerna framhåller attexempelvis en danska som är bosatt iSverige och inte får ingå partnerskapmed en utländsk kvinna inte heller kaningå partnerskap i eftersom honinte är bosatt där. Detta är enligtmotionärerna orimligt eftersom båda deaktuella länderna har lagstiftning omregistrerat partnerskap. Regeringen bördärför ta initiativ till en nordiskpartnerskapskonvention där dessa frågorkan lösas. Detta bör som sinmening ge regeringen till känna (yrkande1).Vad först angår registreringsförrättarekan utskottet konstatera att det i frågaom borgerliga vigselförrättare enligtpraxis ankommer på varje kommun attbedöma behovet inom kommunen och att tainitiativ till att lämpliga personer itillräckligt antal erhåller förordnandenav . Tanken är att sammaordning skall tillämpas när det gällerregistreringsförrättare. Det får såledesankomma på varje enskild kommun att setill att det finns erforderligt antalregistreringsförrättare. Utskottet, somär medvetet om attregistreringsförrättare ännu inte harförordnats i alla kommuner, förutsätteratt behovet även i de återståendekommunerna kommer att tillgodoses. Någraåtgärder från sida bör därförinte nu komma i fråga. Utskottetavstyrker således bifall till motionL412 yrkande 3.När det sedan gäller frågan omambassadtjänstemäns behörighet attförrätta partnerskapsregistreringar villutskottet erinra om lagen (1904:26 s. 1)om vissa internationellarättsförhållanden rörande äktenskap ochförmynderskap. Enligt 1 kap. 5 och 6 §§har regeringen inom vissa ramar rätt attutfärda bemyndiganden att förrättavigsel utomlands enligt svensk lag ochatt förrätta vigsel i enligtutländsk lag. Med stöd av denna lag harregeringen utfärdat bemyndiganden sominnebär att det med vissa diplomatiskaoch konsulära tjänster och med vissaprästerliga befattningar följer rätt attförrätta vigsel enligt svensk lagutomlands. I vissa fall ärbemyndigandena begränsade, exempelvis pådet sättet att vigselrätten endastgäller vigsel av svenska medborgare. Debemyndiganden som lämnas föregåsregelmässigt av förhandlingar medrespektive länders regeringar.I ärendet rörande partnerskapslagenbehandlades frågan huruvida regeringensrätt att utfärda bemyndiganden attförrätta vigsel utomlands borde omfattaäven registrering av partnerskap.Utskottet anförde därvid att möjlighetentill registrering utomlands troligenkommer att aktualiseras endast i frågaom länder som har en lagstiftning sommotsvarar vad som gäller för registreratpartnerskap. Även om behovet mot dennabakgrund kunde antas vara mycket litetunder den närmaste framtiden, kunde dockenligt utskottet utvecklingen i andraländer komma att förändra läget.Utskottet stannade därför för attregeringens rätt att utfärdabemyndiganden att förrätta vigselutomlands borde utvidgas till attomfatta även registrering av partnerskap(bet. 1993/94:LU28).I likhet med den praxis som harutbildats när det gäller bemyndigandenatt viga bör bemyndiganden att förrättaregistrering av partnerskap bygga på ettkonstaterat behov i det land som avses.Som tidigare redovisats är det förnärvarande endast och somhar en lagstiftning motsvarandepartnerskapslagen. Eftersom en svenskmedborgare med hemvist i ellerDanmark inte har rätt att bliregistrerad enligt den svenska lagenfinns det inget behov av att övervägabemyndiganden för registreringar ens idessa länder. Utskottet avstyrker meddet anförda bifall till motion L412yrkande 2.Vad slutligen gäller motionärernaskritik mot partnerskapslagensanknytningsvillkor och yrkandet om ennordisk partnerskapskonvention villutskottet erinra om att frågan om dennärmare utformningen avanknytningsvillkoret behandladesutförligt av utskottet ilagstiftningsärendet.