bet · GK01KU3 · 1996-10-29 00:00:00 — Exempel på villkorsbegränsningar somenligt propositionen kan bli aktuella äratt outnyttjade medel påreservationsanslag inte får användas såmånga år som anslagstypen medger, attoutnyttjade medel på ramanslag inte fårsparas i obegränsad utsträckning och -förmodligen vanligast förekommande - attanslagskrediten på ramanslag sätts lägreän vad medgett.Av den inledningsvis lämnaderedovisningen för gällande rätt framgåratt regeringen under parlamentarisktansvar i vissa fall kan avstå från attverkställa anslagsbeslut. En sådanprövningsrätt ansågs i förarbetena tillRF ha sin främsta praktiska betydelse iett läge då det frånstabiliseringspolitisk synpunkt varönskvärt att utan dröjsmål begränsa destatliga utgifterna (prop. Också när det gällde atttillvarata uppkomnabesparingsmöjligheter ansågs en sådanprövningsrätt vara av betydelse. Iförslaget till8 § regleras nu detta förfarande.Regeringen ges där rätt att avstå frånatt utnyttja medel på anvisade anslag,men bara om det är motiverat till följdav särskilda omständigheter i enverksamhet eller av statsfinansiellaeller andra skäl (8 §).Med särskilda omständigheter i enverksamhet avses enligt propositionenfrämst att förutsättningarna i olikaavseenden har ändrats i förhållande tillvad som var känt när beslutadeom anslaget. Möjligheter tillbesparingar kan ha uppkommit till följdav att en verksamhet har kunnatgenomföras till en lägre kostnad än vadsom var tänkt eller missförhållanden kanha uppdagats. Det understryks ipropositionen att regeringen självfalletinte får underlåta att utnyttja ettanslag enbart på grund av att denogillar anslagets syfte eller omfattning(s. 88).Åtgärder som betingas av statsfinansiella eller andrasamhällsekonomiska skäl är enligtpropositionen generella till sin naturoch riktas mot ett stort antal anslag.En prövningsrätt från dessautgångspunkter har sin främsta praktiskabetydelse då det avstabiliseringspolitiska skäl är önskvärtatt utan dröjsmål begränsa de statligautgifterna.Enligt förslaget till 42 § (se vidarenedan s. 36) har regeringen enskyldighet att vidta åtgärder om detfinns risk för att ett tak för statensutgifter eller använda ramar förutgiftsområden kommer att överskridas.Även med stöd av detta lagrum kanregeringen besluta att medel på anvisadeanslag inte skall användas. Regeringenär dock självfallet förpliktad att setill att de åtaganden som staten hartill följd av lag eller avtal fullgörs,heter det i propositionen.MotionernaI motionerna K38 (v) yrkande 2 och K40(mp) yrkande 2 yrkas avslag på förslagettill 8 §.Vänsterpartiet anser att det avbudgetlagen klart bör framgå attregeringen inte får avstå från attutnyttja anvisade medel utan att förstfå frågan behandlad av . Dettaskall vara regeln om det gäller störrebelopp eller om det inte klart framgåratt det handlar om en verksamhet somnått sina mål på ett mersamhällsekonomiskt effektivt sätt änriksdagen förutsatt. En så generellfrihet för regeringen som föreslås ipropositionen skulle däremot kunna rubbarelationen mellan riksdag och regering,anför Vänsterpartiet.Motionärerna i motion K40 (mp)karaktäriserar förslaget till 8 § som enöverreaktion från regeringens sida. Detförhållandet att det tar något längretid att åtgärda budgetöverskridanden omockså skall kopplas in måsteenligt motionärerna vägas motmöjligheten till ett bredare stöd föråtgärderna, en offentlig debatt och ennödvändig demokratisk beslutsprocess.Det är särskilt angeläget för ett landsom med en tradition avminoritetsregerande att värna omparlamentets kontroll överbudgetpolitiken och den verkställandemakten, heter det vidare i motionen. Detär inte rimligt att ge en minoritet enmaktställning som innebär så vittgåendemöjligheter att åsidosättamajoritetsbeslut i parlamentet.Finansutskottets yttrandeFinansutskottet konstaterarinledningsvis att förslagets 8 § ihuvudsak innebär en lagreglering av ettförfarande som regeringen sedan lång tidtillbaka har haft möjlighet att utnyttjamed stöd av förarbetena till RF. mening krävs en fastutgiftskontroll för att komma till rättamed obalanserna i statsfinanserna. Allamöjligheter till besparingar måstedärvid tas till vara. Finansutskottetanser det självklart att ett anslagskall kunna underskridas om det visarsig att anvisade medel överstiger vadsom behövs för att ett av riksdagenfastlagt ändamål med anslaget skalluppfyllas. Enligt utskottets meningmåste regeringen också ha möjlighet attsnabbt kunna begränsa de statligautgifterna om det krävs avstabiliseringspolitiska ellerstatsfinansiella skäl. Finansutskottetpåpekar att det i propositionenredovisas en rad exempel på att så ocksåhar skett under årens lopp.Finansutskottet understryker vad somockså framhålls i propositionen,nämligen att regeringen självfalletinte får underlåta att utnyttja ettanslag enbart på grund av att denogillar anslagets syfte eller omfattningsamt att regeringen lika självklartockså är förpliktad att se till att deåtaganden som staten har till följd avlagar eller avtal fullgörs.Den i lagförslagets 42 § föreskrivnaskyldigheten för regeringen att självvidta de åtgärder som den har befogenhettill, eller att föreslå riksdagennödvändiga åtgärder för att undvika attett beslutat utgiftstak eller användautgiftsramar kommer att överskridas,avviker i grunden inte från vad somtidigare gällt, anser finansutskottet.Regeringen har i 1995 årskompletteringsproposition samt i åretsekonomiska vårproposition och den underförsommaren framlagda propositionen omvissa åtgärder för att halveraarbetslösheten m.m. (prop.1995/96:222) för redovisatolika större anslagsöverskridanden ochanmält hur man avser att finansieraöverskridandena. Finansutskottetförutsätter att regeringen även framöverredovisar större uppkomna överskridandenpå motsvarande sätt.Finansutskottet har inget att erinra motde i 7 och 8 §§ intagna föreskrifternaom utnyttjandet av anslag. mening börkonstitutionsutskottet därför avstyrkamotionerna K38 (v) yrkande 2 och K40(mp) yrkande 2.Konstitutionsutskottets bedömningKonstitutionsutskottet vill i likhet medfinansutskottet understryka attregeringen naturligtvis inte fårunderlåta att utnyttja ett anslag enbartdärför att den ogillar anslagets syfteeller omfattning, och att regeringensjälvklart också är förpliktad att setill att de åtaganden som staten hartill följd av lagar eller avtalfullgörs. Vidare är regeringen bunden avriksdagens anslagsvillkor (se ovan s.17). Av dessa kan följa att ett visstanslag inte isolerat kan lämnasoutnyttjat med hänsyn till att det ingårsom ett led i en större utgiftsplan.Med det anförda tillstyrkerkonstitutionsutskottet 7 och 8 §§ - densistnämnda paragrafen efter en språkligkorrigering - och avstyrker motionernaK38 (v) yrkande 2 och K40 (mp) yrkande2.Redovisning mot anslag och inkomsttitlarPropositionenNär enligt RF 9:3 bestämmertill vilket belopp statsinkomsternaskall beräknas används inkomsttitlar förde olika slagen av inkomster. Regeringenanser att den benämning som används förinkomstposterna på statsbudgeten börframgå av budgetlagen. I lagförslagets 9§ anges därför att sådana statsinkomstersom beräknas av skallredovisas mot inkomsttitlar.I förslaget till 10 § ges grundläggandebestämmelser för hur den ekonomiskaredovisningen skall ske mot anslag ochinkomsttitlar. Såväl kassamässig somutgiftsmässig redovisning skall kunnaförekomma. Avräkning skall ske löpande.Kassamässig redovisning innebär attredovisningen sker i anslutning till attinbetalningar och utbetalningar ägerrum. Det sker främst i fråga omtransfereringar från staten tillhushåll, kommuner och företag samt ifråga om skatteuppbörd från enskildatill staten.Utgiftsmässig redovisning innebär atten utgift eller inkomst bokförs när envara eller tjänst har levererats ochanspråk på ersättning har rests.Principen tillämpas främst förförvaltnings- ochinvesteringsverksamhet. Den blandadeordning - både kassamässig ochutgiftsmässig redovisning - somföreslås komma till uttryck i 10 §budgetlagen är också den ordning som förnärvarande tillämpas i Sverige.Den valda redovisningsmetoden kanenligt propositionen betraktas som ettsärskilt anslagsvillkor som ytterligaredefinierar typen av anslag ochinkomsttiteln. I paragrafens sistastycke anges att för ettanslag eller en inkomsttitel kan beslutaatt avräkning skall göras på någon annangrund.MotionernaModerata samlingspartiet har i tvåmotioner framfört yrkanden medinnebörden att regeringen bör genomföraen övergång till kostnadsmässigredovisning. Dessa motioner behandlasnedan under avsnittet Vidareutvecklingoch utvärdering av den nyabudgetprocessen.Konstitutionsutskottets bedömningKonstitutionsutskottet tillstyrkerförslagen till 9 och 10 §§ omredovisning mot inkomsttitlar ochanslag.Ekonomiska förpliktelserPropositionenI RF 9:10 finns ett förbud förregeringen att utan riksdagensbemyndigande ta upp lån eller i övrigtikläda staten ekonomisk förbindelse. Ilagförslagets 11 § första styckethänvisas till att det i 12-14 §§ gesbestämmelser om befogenheter förregeringen att ikläda staten ekonomiskaförpliktelser enligt regeringsformensstadgande. I paragrafens andra styckeerinras om att bestämmelser om statensupplåning har tagits in i en särskildlag, lagen (1988:1387) om statensupplåning.Enligt lagförslagets 12 § fårregeringen för det ändamål och med högstdet belopp som bestämmerbeställa varor eller tjänster samtbesluta om bidrag, ersättning, lån ellerliknande som medför utgifter även undersenare budgetår än det statsbudgetenavser. Att regeringen förriksdagen skall redovisa de ekonomiskaförpliktelser av denna typ som deniklätt staten följer av lagförslagets 44§.Vidare får regeringen enligt 13 §ikläda staten sådana ekonomiskaförpliktelser som är nödvändiga för attden löpande verksamheten skall fungeratillfredsställande. Som exempel pååtaganden av denna typ nämns ipropositionen avtal om anställning avpersonal, hyra av lokal, leverans avförbrukningsmateriel och hyra avkontorsutrustning. Enligt propositionenskall regeringen ha rätt att överlåtadenna rätt till den myndighet somregeringen bestämmer.Av motivtexten framgår att någonredovisning av åtaganden i den löpandeverksamheten inte kan ske, eftersom detill sin omfattning är okända.Regeringens rätt att ställa utkreditgarantier m.m. regleras i 14 §.Regeringen skall enligt förslaget fördet ändamål och med högst det belopp somriksdagen bestämmer ställa utkreditgarantier. När särskilda skälfinns får åtagandet enligt riksdagensbestämmande göras utan att beloppetbegränsas. Enligt 44 § skall regeringenför redovisa degarantier som ställts ut.För en statlig garanti skall enligt 15§ en avgift tas ut. Avgiftens storlekskall motsvara den ekonomiska risk somgarantin innebär för staten, om interiksdagen för ett visst fall beslutarannat.Finansutskottets yttrandeFinansutskottet har inga invändningarmot propositionens förslag till lagtexti denna del. Utskottet noterar att Sveahovrätt i sitt remissvar påBudgetlagsutredningen hade vissasynpunkter på bestämmelsen om vilkaförpliktelser regeringen får iklädastaten för att den löpande verksamhetenskall fungerar tillfredsställande (13§). Enligt hovrättens remissvar, som idenna del inte refereras ipropositionen, var den aktuellaparagrafen allmänt hållen. Enligthovrättens mening borde det närmareanges i lagtexten vilka slag avekonomiska förpliktelser som åsyftades.Vidare kunde det övervägas att införa enregel om beloppstak. En ekonomisk ramborde enligt uppställas förregeringens behörighet i detta avseende.Finansutskottet förklarar sig inte delaSvea hovrätts uppfattning att 13 § äralltför allmänt formulerad. Utskotteterinrar om att det av propositionenframgår att de åtaganden som regleras iparagrafen inte får gå längre än vad somföljer av god praxis, affärssed ellerliknande inom ifrågavarandeverksamhetsområde om inte de särskildaförutsättningarna för statlig verksamhetmotiverar detta.Konstitutionsutskottets bedömningKonstitutionsutskottet instämmer ifinansutskottets bedömning ochtillstyrker lagförslagets 11-15 §§ omregeringens befogenheter att iklädastaten ekonomiska förpliktelser.Här kan nämnas att regeringen i åretsbudgetproposition föreslår en ny modellför garantihanteringen. Den föreslagnamodellen sägs innebära att risken ivarje garantiengagemang beräknas och attdet därigenom sätts ett pris i form aven årlig avgift på garantin. Till dendel avgifter inte erhålls frångarantitagaren anses det vara fråga omen statlig subvention som skall belastaett anslag.Statsbudgetens avgränsningPropositionenEnligt regeringens uppfattning äravgränsningen av statsbudgeten alltförvag (s. 41). Det saknas regler som angerom ett belopp skall redovisas på ellerutanför statsbudgeten. Det saknas ocksåbestämmelser om de verksamheter somskall nettoredovisas på statsbudgeteneller redovisas helt utanförstatsbudgeten. Enligt regeringen minskarstatsbudgetens värde som beslutsunderlagtill följd av denna vaga avgränsning,vilket kan leda till en försvagadbudgetdisciplin. Regeringen anser attdet mot bakgrund av införandet avutgiftstak är särskilt viktigt attstatsbudgetens avgränsning klargörs.I propositionen föreslås attstatsbudgeten i princip skall omfattaalla inkomster och utgifter och andrabetalningar som påverkar statenslånebehov (16 §). Vidare föreslås attstatens inkomster och utgifterhuvudsakligen skall tas upp brutto påstatsbudgeten (17 §). På inkomsttitlaroch anslag skall däremot inte redovisassådan verksamhet där statens kostnaderhelt täcks med verksamhetens intäkter(18 §). Slutligen föreslås attregeringen skall få besluta omdispositionen av avgiftsinkomster frånfrivilligt efterfrågade varor ochtjänster som staten tillhandahåller, ominkomsterna helt eller delvis täckerstatens kostnader för verksamheten (19§).Finansutskottets yttrandeFinansutskottet erinrar i sitt yttrandeom att det vid flera tidigare tillfällenuttalat att budgeten bör varafullständig och att principen ombruttoredovisning bör tillämpas. I ettbetänkande (bet. 1992/93:FiU30s. 167) anförde utskottet att det pågrund av avlyft av lån ochinvesteringar, växlanderedovisningsprinciper och tilltagandenettoredovisning mot budgeten -som väsentliga delar av denstatliga verksamheten bedrevs ivarierande former vid sidan avstatsbudgeten - saknades möjlighet attfå en klar uppfattning av den statligaverksamheten. Budgeten utgjorde därmedinte längre ett tillfredsställandeunderlag för att bedöma den statligaverksamhetens effekter, ansåg utskottetdå.Om väsentliga delar av den statligaverksamheten inte redovisas överstatsbudgeten finns enligtfinansutskottet risk för att deutanförstående delarna inte tas upp tillprövning i samband medbudgetbehandlingen på samma sätt som denövriga verksamheten. Likaså minskarvärdet av att fastställa utgiftsramar omvissa utgifter inte omfattas av dem.Möjligheten att kontrollera och följautgiftsutvecklingen minskar.Finansutskottet anser att dediskrepanser mellan budgetunderskott ochlånebehov som tidigare förelegat visarpå svårigheterna i dessa avseenden.Sammanfattningsvis anserfinansutskottet att den föreslagnaregleringen ökar budgetensöverblickbarhet och att budgetens värdesom beslutsunderlag därmed ökar.Förslaget innebär enligt utskottet ocksåatt möjligheten att kontrollerautvecklingen av statens totala utgifterökar. tillstyrkerpropositionens förslag om reglering avstatsbudgetens avgränsning.Konstitutionsutskottets bedömningKonstitutionsutskottet ansluter sig tillfinansutskottets bedömning. Såsom anförsi propositionen gör det förhållandet attett tak för statens utgifter avsestillämpas i statens budgetprocess attdet är särskilt nödvändigt med enprecisering av statsbudgetensavgränsning. Konstitutionsutskottettillstyrker således förslagen till 16-19§§.Finansiering av investeringarPropositionenEnligt lagförslagets 20 § fårregeringen, inom låneramar som riksdagenårligen fastställer, besluta attanskaffning av anläggningstillgångar somanvänds i statens verksamhet skallfinansieras med lån i Riksgäldskontoret.Vidare föreslås regeringen få beslutaatt rörelsekapital i statens verksamhetskall finansieras med krediter iRiksgäldskontoret inom en kreditram somriksdagen fastställer (21 §).Anskaffningar av andra tillgångar förstaten, bl.a. infrastrukturellainvesteringar, skall enligtlagförslagets 22 § finansieras medanslag eller med vissaförsäljningsinkomster.Systemet med att finansieramyndigheternas anläggningstillgångargenom lån i hartillämpats tillbaka. Det ärinvesteringar för förvaltningsändamål,såsom t.ex. maskiner, inventarier ochADB-system som finansierats på dettasätt. Myndigheternas kostnader föramorteringar och räntor finansierasunder avskrivningstiden medanslagsmedel, avgiftsinkomster ellerandra medel som får disponeras iverksamheten. Även större objekt medlånga avskrivningstider, t.ex.fastigheter som utgörproduktionsfaktorer i myndighetensverksamhet, kan finansieras på dettasätt.I propositionen framhålls attfinansieringsmetoden har flera fördelar.Genom lånefinansiering blirinvesteringarnas kapitalkostnadersynliga. Besluten om investeringar kanfattas på närmast företagsekonomiskagrunder och hanteras på annat sätt änbeslut om driftutgifter. Kostnaderfördelas på ett korrekt sätt över tidenunder den tid tillgången nyttjas.Regeringen avser att ibudgetpropositionen föreslå riksdagenatt ta ställning till skilda låneramarför exempelvis studielån, fastigheteroch anläggningstillgångar förförvaltningsändamål. På detta sätt avsesinvesteringsbemyndigandena bli bestämdatill belopp, tid och delvis tilländamål. En låneram anger det högstabelopp dessa interna lån totalt fåruppgå till. I propositionen sägs attutrymmet för nya investeringar bestämsav de belopp som amorteras under åretoch en eventuell utökning av ramen.Regeringen bör få besluta om de villkorsom skall gälla för lånen.Finansutskottets yttrandeI sitt yttrande uppehåller sigfinansutskottet särskilt vid reglernaför finansiering avanläggningstillgångar. Utskottethänvisar till att /93 givitregeringen en låneram iRiksgäldskontoret för att finansieramyndigheters investeringar ianläggningstillgångar förförvaltningsändamål. varlåneverksamheten begränsad till vissamyndigheter. Regeringen begärde ochbeviljades en låneram av om900 . För budgetåret1993/94, då flertalet myndigheteromfattades av lånemodellen, begärderegeringen en låneram på 4 500 miljonerkronor. Vid budgetårets slut uppgick deupptagna lånen till 2 372 miljonerkronor. För /95beviljades regeringen en låneram på9 . Av dennautnyttjades viddet budgetårets slut.I finansplanen 1995 redovisades defrämsta skälen till skillnaden mellanden tilldelade låneramen och denfaktiska låneskulden. Myndigheterna hadesenarelagt planerade investeringar, ochde hade amorterat mer än planerat underamorteringstiden. Det var ocksåsannolikt, anfördes det i finansplanen,att den sammanlagda tilldeladelåneramen, som hade beräknats frånmyndigheternas redovisning av planeradeinvesteringar, hade innehållit ett visstmått av överplanering. Det föreföllockså som om myndigheterna i vissa fallhade varit obenägna att ta upp lån i defall de hade kunnat finansierainvesteringen på annat sätt. Regeringenansåg i finansplanen 1995 att det varför tidigt att dra några långtgåendeslutsatser om utvecklingen avmyndigheternas investeringsverksamhet.För /96 begärderegeringen ett bemyndigande att ta upplån på sammanlagt 12 400 miljonerkronor. Av beloppet beräknades en vissandel, motsvarande av detsammanlagda lånebeloppet, ställas tillregeringens disposition för oförutseddabehov.I sitt betänkande 1994/95:FiU10 medanledning av budgetpropositionen1994/95:100 anförde finansutskottet attdet tidigare ställt sig positivt tillatt myndigheterna givits möjlighet attfinansiera investeringar förförvaltningsändamål genom lån iRiksgäldskontoret. Myndigheterna hadeemellertid tenderat att överskatta sinainvesteringsplaner eller avstått frånatt utnyttja investeringslånen på detsätt som var avsikten när låneformeninrättades. Det hade därmed, somframgått, uppstått en betydande skillnadmellan vad beviljat somlåneram och vad myndigheterna faktisktutnyttjat. Detta kunde, konstateradefinansutskottet, skapa problem iframtiden för den finansiella styrningenav myndigheterna. Det kunde också te sigmindre meningsfullt för attbesluta om en låneram som vida överstegvad som faktiskt utnyttjades. Det fannsdärför, anförde utskottet, anledning attundersöka möjligheterna att nå bättreöverensstämmelse mellan låneram ochfaktiskt utnyttjande.Finansutskottet tillstyrkte den begärdalåneramen för /96 medhänvisning till att det var för tidigtatt dra några långtgående slutsatser ommyndigheternas investeringsverksamhet.Det borde dock övervägas, ansågutskottet, om inte den del av låneramensom direkt ställdes till myndigheternasförfogande borde minskas och i ställetden del ökas som får disponeras avregeringen för oförutsedda behov. Om detunder året uppkom ett ökat lånebehov förnågon myndighet borde regeringen kunnagöra omfördelningar inom låneramen medhänsyn härtill.Finansutskottet konstaterar i det nuaktuella yttrandet att skillnaden mellandet beviljade låneutrymmet och detfaktiskt utnyttjade beloppet alltjämt ärmycket stor. Av den beviljade låneramenpå hade utnyttjats den 30 juni1996. Det finns enligt finansutskottetockså anledning att uppmärksamma att närdenna typ av låneramar infördes angavsatt regeringen skulle besluta om enlåneram för respektive myndighet och attregeringen skulle pröva myndigheternasinvesteringsverksamhet inom ramen förden ordinarie budgetprövningen.Låneramen skall enligt propositionenavse den totala skuld som en enskildmyndighet får ha till anser detta vara enrimlig ordning. När verksamheten nåttfull omfattning, dvs. när allaanläggningstillgångar som finns upptagnai myndigheternas redovisningarfinansieras med lån, är det enligtfinansutskottet sannolikt attnyupplåningsbehovet och summan avamorteringarna kommer att närma sigvarandra. Innebörden av att ange enårlig låneram blir därmed en annan ännär verksamheten byggdes upp och denstatliga upplåningen påverkades. Det kanenligt finansutskottet finnas anledningatt återkomma till frågan i samband medatt tar ställning tillmotsvarande låneram för budgetåret 1997.Finansutskottet erinrar vidare om attutskottet i flera betänkanden behandlatfinansiering av investeringar iinfrastruktur (se t.ex. bet.1992/93:FiU10 och 1992/93:FiU30). Enutförlig redovisning gjordes i ettyttrande till trafikutskottet(yttr.1992/93:FiU4y). Finansutskottetanser att det nu föreliggandelagförslaget överensstämmer med denuppfattning utskottet framförde i dessasammanhang.Konstitutionsutskottets bedömningKonstitutionsutskottet tillstyrkerförslagen till 20-23 §§ om finansieringav investeringar.Här kan nämnas att regeringen i åretsbudgetproposition bekräftar finansutskottets iakttagelse att de avmyndigheterna upptagna lånen t.o.m. densista väsentligt understigerden totalt tilldelade låneramen.Regeringen förklarar detta bl.a. med attmyndigheterna i många fall endast tarupp lån och då vidhalv- och helårsskiften. Upptagna lånväntas därmed öka vid helårsskiftet.Regeringen föreslår ibudgetpropositionen att den skall få besluta om lånför myndigheters investeringar ianläggningstillgångar förförvaltningsändamål intill ettsammanlagt belopp av 14 700 miljonerkronor. Vidare beräknas det sammanlagdakreditbeloppet för myndigheterna till13 för 1997.Överlåtelse av statens egendomPropositionenRiksdagen har enligt RF 9:9 enskyldighet att i den omfattning sombehövs fastställa grunder för bl.a.förfogandet över statens egendom. Iförarbetena till regeringsformen angesatt det kan vara lämpligt att detta skeri lags form (prop. 1973:90 s. 347).Riksdagen har emellertid inte antagitnågon lag om överlåtelse av statensegendom. På vissa områden - främst vadgäller fast egendom - har istället fattat särskilda beslut i dessafrågor. På andra områden har enligtpropositionen en ofullständig och ivissa delar oklar praxis vuxit fram.Staten äger fastigheter, aktier ochannan lös egendom.