bet · GJ01KU9 · 1996-03-19 00:00:00 — Mot denna bakgrund vardet utskottets mening att frågan om denkommunala kompetensen i fråga omvårdnadsbidrag borde anstå till dessregeringen för presenterat detaviserade statliga vårdnadsbidraget.Motionen avstyrktes därför.Regeringen föreslog i proposition1993/94:148 en ny lag om vårdnadsbidrag.Enligt lagförslaget skullevårdnadsbidrag lämnas med permånad för barn i åldrarna som inte har plats i den offentligtfinansierade barnomsorgen. Bidraget varavsett att ge stöd för den som väljeratt avstå från förvärvsarbete för attsjälv vårda sitt barn eller som väljerannan barnomsorg än den somtillhandahålls av eller får ekonomisktstöd av en kommun. Socialutskottettillstyrkte regeringens förslag (bet.1993/94:SoU34). Lagen (1994:553) omvårdnadsbidrag trädde i kraft den 1 juli1994.Lagen om vårdnadsbidrag upphörde attgälla vid utgången av 1994. Vidbehandlingen i av regeringensförslag att lagen skulle upphävas (prop.1994/95:61) gjorde socialutskottet, somtillstyrkte förslaget, följandebedömning (bet. 1994/95:SoU8). Utskottetanser att införandet av vårdnadsbidragetvar ett steg i fel riktning, både urjämställdhetssynpunkt och med hänsyntill statsfinanserna. Redan vidinförandet av vårdnadsbidraget framhöllde socialdemokratiska ledamöterna iutskottet i en reservation att det varekonomiskt oansvarigt att lägga framförslag om reformen, som beräknadeskosta netto, närbudgetunderskottet var över 200miljarder kronor.6.2.3 Utskottets bedömningFrågan huruvida kommunalvårdnadsersättning är förenlig med dekommunala kompetensbestämmelserna olika tillfällen prövats genomkommunalbesvär, varvid domstolarnahittills ansett detta ej vara fallet.Utskottet har vid flera tidigaretillfällen behandlat motioner med sammainnebörd som de här aktuella. Utskottethar därvid avvisat framförda förslag omändringar i lagstiftningen som möjliggörinförandet av en kommunalvårdnadsersättning. Utskottetsställningstaganden har godtagits avriksdagen. Utskottet vidhåller sinatidigare ställningstaganden ochavstyrker därför motionerna So607yrkande 2 och So623 yrkande 5.6.3 tjänsteexport6.3.1 MotionenI motion 1994/95:K611 av Ulla-BrittHagström (kds) hemställs att riksdagensom sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om underlättandeav tjänsteexport. Motionärenanser att det med hänsyn till ettframtida integrerat finns skälatt överväga lättnader i derestriktioner som finns för exporten avkommunala tjänster. Motionären föreslåratt kommuner och landsting skall fåbedriva systemexport ochtjänsteproduktion för export på egenhand eller som underleverantör åtsvenskt företag eller åt staten.6.3.2 BakgrundGenom lagen (1986:753) om kommunaltjänsteexport som trädde i kraft den 1januari 1987 fick kommuner och landstingmöjlighet att bedriva tjänsteexport.Tjänsteexport får enligt lagen bara skeom kommunen eller ärunderleverantörer till ett företag iSverige eller åt staten. Regeringen kandock, om det finns särskilda skäl tilldet, för visst fall medge tjänsteexportunder andra förutsättningar, dvs. medgeatt kommunen eller bedrivertjänsteexport på egen hand. Alltjänsteexport skall ske på affärsmässigavillkor och får endast omfatta kunskapfrån kommunens ordinarie verksamhet. Denär således begränsad till vad som ansesfalla inom den kommunala kompetensen.Lokaldemokratikommittén fick avregeringen i uppdrag att bl.a. se överbestämmelserna om kommunaltjänsteexport. I kommittédirektiven(dir. 1992:12) anges bl.a. Med ettframtida integrerat i sikte finnsdet skäl att överväga lättnader i derestriktioner som finns för exporten avkommunala tjänster. Kommittén bör därförse över lagstiftningen på området ochlämna de förslag till en utökadkompetens och enklare regler som kanvara påkallade. Kommittén bör ävenanalysera och bedöma förhållandet mellankommunerna och det privata näringslivetvid export av tjänster.Lokaldemokratikommittén avlämnade iaugusti 1993 delbetänkandet Kommunaltjänsteexport och internationelltbistånd (SOU 1993:77). tjänsteexport förekommeri två varianter, dels konsultinsatser,s.k. systemexport, delstjänsteproduktion för utländsk kund,s.k. Exempel på det senareär sjukvård åt utländska patienter.Intresset bland kommuner och landstingför internationella frågor har ökat påsista tiden. skickadekommittén ut en enkät till samtligakommuner och landsting. I denna ingicknågra frågeställningar om kommunaltjänsteexport. Den kommunalatjänsteexporten har ganska litenomfattning. , ochMalmö är de enda kommuner som jämteStockholms läns landsting i någorlundaomfattning bedrivit kommersielltjänsteexport. Den enda kontinuerligtbedrivna kommunala tjänsteexporten ärsjukvårdsproduktion inom landet förutländska patienter. Många kommuner ochlandsting anser att kravet på dispensför att på egen hand få bedrivatjänsteexport utgör ett hinder. Sedanlagen om tjänsteexport trädde ikraft har nio ansökningar omdispens inkommit och samtliga harbeviljats. Kommittén föreslog attkommuner och landsting fritt skall fåbedriva tjänsteexport på egen hand. Föratt förhindra konkurrenssnedvridandeåtgärder föreslog kommittén också bl.a.att tjänsteexporten skall bedrivasaffärsmässigt och särredovisas ibokföringen.Regeringen behandlade förslaget iproposition 1993/94:189 Kommunalbiståndsverksamhet. Regeringen gjorde dåföljande bedömning. Av den enkät somkommittén låtit genomföra framgår attendast 37 kommuner har varit eller ärengagerade i tjänsteexport ellerplanerar sådan verksamhet. Sedantillkomsten av lag har tiodispensansökningar kommit in tillregeringen. Samtliga har beviljats. Denkommunala tjänsteexporten har såledesinte fått någon större omfattning. Medhänsyn till det begränsade behov somverkar finnas samt till det risktagandesom tjänsteexport på egen hand innebärbör enligt regeringens mening nuvarandekrav på regeringstillstånd vara kvar.Utskottet hade inget att erinra motregeringens bedömning (bet.1993/94:KU41).6.3.3 Utskottets bedömningMed hänvisning till det risktagande somkommuners och landstings tjänsteexportpå egen hand innebär vidhåller utskottetsin tidigare bedömning att kravet påregeringstillstånd bör vara kvar. MotionK611 avstyrks därför.6.4 Bojkotter6.4.1 MotionenI motion 1994/95:K623 av BarbroJohansson och ()hemställs att beslutar om enspeciallagstiftning så att kommuner ochlandsting kan bojkotta företag sombryter mot FN:s och tillhörandeunderorganisationers koder ochparagrafer. Eftersom är med i FNoch tillhörande underorganisationer ochstår bakom dess paragrafer och koder börkommuner och landsting enligtmotionärerna kunna bojkotta företag sombryter mot dessa paragrafer och koder.För att möjliggöra bojkotter krävsenligt motionärerna enspeciallagstiftning.6.4.2 BakgrundEnligt 2 kap. 1 § kommunallagen fårkommuner och landsting själva ha hand omsådana angelägenheter av allmäntintresse som har anknytning tillkommunens eller områdeeller deras medlemmar och som inte skallhandhas enbart av staten, en annankommun, ett annat landsting eller någonannan.Som exempel på angelägenheter som iprincip är förbehållna staten kan nämnasden svenska utrikes- ochbiståndspolitiken. Ansvaret för Sverigesinternationella relationer vilar påregeringen och . föreslå och besluta ombojkottåtgärder från kommuners sida.Enligt stadga kanFN:s säkerhetsråd under vissaförhållanden anta resolutioner omsanktioner av icke militär natur, dvs.sådana sanktioner som inte innebär brukav vapenmakt, och som är nödvändiga isyfte att upprätthålla eller återställainternationell fred och säkerhet. Sådanaresolutioner kan ges i form av bindandebeslut eller rekommendationer. En statsom är medlem i FN är enligtorganisationens stadga skyldig att godtaoch verkställa säkerhetsrådets bindandebeslut om sådana sanktioner. Enrekommendation av rådet är däremotendast en uppmaning till FN:smedlemsstater. För att möjliggöra snabbaåtgärder, då sådana påkallas medanledning av ett beslut eller enrekommendation som har meddelats av FN:ssäkerhetsråd, beslöt år 1971om en lag (1971:176) om vissainternationella sanktioner. Lagen är ens.k. fullmaktslag som formellt är ikraft men som i huvudsak endast kantillämpas för att fullföljasäkerhetsrådets beslut ellerrekommendationer. Det ankommer påregeringen att föreskriva att lagenskall tillämpas. Enligt 1 § fårregeringen, i den mån det påkallas medanledning av beslut, som fattats ellerrekommendation som har antagits av FN:ssäkerhetsråd, förordna att vissa i lagennärmare angivna åtgärder skall vidtasmot stat eller område som gjorts tillföremål för icke militära sanktioner.Regeringens förordnande att tillämpalagen skall underställas riksdagensprövning inom en månad frånförordnandet.Enligt lag (1985:1052) om rätt förkommuner och landstingskommuner attvidta bojkottåtgärder mot fickkommuner och landstingskommuner vidupphandling genom bojkott av varor ochtjänster med sydafrikanskt ursprungvidta sådana solidaritetsaktioner somriktar sig mot den sydafrikanskaapartheidpolitiken. I propositionen(prop. 1985/86:52) som föregick lagenuttalade departementschefen bl.a.följande. Vid olika tillfällen har detifrågasatts om kommuner ochlandstingskommuner bör ha rätt attengagera sig i internationella frågor.Det har bl.a. gällt frågan om att i denkommunala upphandlingsverksamhetenbojkotta vissa varor för att därigenomvisa solidaritet med människor i andrastater. I rättspraxis har det slagitsfast att sådana åtgärder inte ryms inomden kommunala kompetensen enligt nugällande regler (jfr , , 1969 ref. 52, RÅ 1982 Ab 86och RÅ 1983 2:71). För att kommuner ochlandstingskommuner skulle ges möjlighetatt delta i solidaritetsaktioner riktademot apartheidpolitiken i Sydafrikakrävdes därför att särskildalagstiftningsåtgärder vidtogs.Lagen om rätt för kommuner ochlandstingskommuner att vidtabojkottåtgärder mot upphävdesden . Lagen var en s.k.befogenhetsutvidgande lag. Sådana ärinriktade på att ge ett visst tillskotttill kommunernas och landstingenskompetens. Bestämmelserna i dessa lagarhar tillkommit efter hand när de gränserför den kommunala kompetensen som hardragits upp i kommunallagarna,förarbetena till dessa och i rättspraxisi vissa avseenden kommit att framstå somalltför snäva. De innebär alla avstegfrån den allmänna kompetensbestämmelsenoch de kommunalrättsligagrundprinciperna.Lagen (1992:1528) om offentligupphandling trädde i kraft den 1 januari1994. Lagen innehåller allmännabestämmelser om offentlig upphandlingoch särskilda bestämmelser om offentligupphandling av t.ex. varor. Upphandlingskall enligt 1 kap. 4 § göras medutnyttjande av de konkurrensmöjlighetersom finns och även i övrigt genomförasaffärsmässigt. Anbudsgivare,anbudssökande och anbud skall behandlasutan ovidkommande hänsyn.6.4.3 Utskottets bedömningNågon generell lagstiftning somöverlämnar åt kommunerna att avgöravilka bojkottåtgärder som skall fåvidtas bör inte införas. Motion K623avstyrks därför.7 Skatter, avgifter m.m.7.1 MotionenI motion 1994/95:K320 yrkande 1 avBirger m.fl. (mp) hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslagtill sådan ändring i kommunallagen atten skatteväxling på miljömässiggrund möjliggörs. Motionärerna anser detorimligt med en skatteprofil därinkomsterna huvudsakligen tas på arbetemedan miljöförstörande verksamhetknappast alls beskattas. De föreslår istället en ny skatteprofil bestående avsänkta skatter på arbete och höjdaskatter och avgifter på miljöförstörandeverksamhet. En sådan skatteväxlingförutsätter en ändring av gällandelagstiftning, som inte tillåteratt kommunerna tar ut högre avgifter änvad som motiveras av verksamhetensdriftskostnader.I samma motion begärs i yrkande hos regeringen begär förslagtill sådan ändring i kommunallagen attkommunen får rätt att ta ut avgifter påmiljöfarliga aktiviteter som överstigerkommunens direkta kostnader därför. Föratt driva utvecklingen i miljömässigthållbar riktning måste kommunen, enligtmotionärerna, ges rätt att ta utavgifter på miljöfarliga aktiviteter somöverstiger kommunens därmed direktmedförda kostnader.Vidare hemställs i yrkande 3 i sammamotion att hos regeringenbegär förslag till sådan ändring ikommunallagen att avgifterna från enkommunal verksamhet skall få finansierakostnader för en annan kommunalverksamhet. Enligt motionärerna får enkommun, med hänsyn tillsjälvkostnadsprincipen, inte ta ut högreavgifter än sin egen kostnad förverksamheten, vare sig den frivilligaeller den specialreglerade. Det är t.ex.inte tillåtet att höja va-avgifterna föratt möjliggöra en biobränsleanläggningeller att ta ut högre avgifter änkommunens kostnader för att stimuleraett visst beteende, t.ex. att minskasopmängden.I samma motion yrkande 4 begärs attriksdagen, om en generell ändring avsjälvkostnadsprincipen inte kommer tillstånd, beviljar undantag från densammaför ett antal "pilotkommuner", och attresultatet av en sådan pilotverksamhetutvärderas. En skatteväxlingmåste enligt motionärerna införasstegvis, över en relativt långtidsperiod. Hushållen får då möjlighetatt successivt anpassa sin förbrukningav miljörelaterade tjänster och minskasin skattebörda. I den mån riksdageninte anser tiden vara mogen för attfullt ut erbjuda möjligheterna till enkommunal skatteväxling kan staten i enförsta vända ge "pilotkommuner" undantagfrån dagens självkostnadsprincip, ochsedan utvärdera dessa försök.7.2 BakgrundKommuners och landstings huvudsakligafinansieringskällor är kommunalskatt,kommunala avgifter och statsbidrag.I regeringsformens 1 kap. 7 §regeringsformen stadgas att kommunernafår ta ut skatt för skötseln av sinauppgifter. Stadgandet innebär attkommunerna och landstingen får beslutaom storleken av den kommunalautdebiteringen för sina medlemmar.Fullmäktige är det högsta beslutandeorganet. Fullmäktiges beslutsområdeomfattar avgöranden av meragrundläggande natur eller av meragenerell räckvidd. I kommunallagen hardetta uttryckts i 3 kap. 9 § på så sättatt fullmäktige beslutar i ärenden avprincipiell beskaffenhet eller annars avstörre vikt för kommunen ochlandstinget, hit hör t.ex. budget, skattoch andra viktiga ekonomiska frågor. Idetta ligger att fullmäktige skallbesluta i sådana ärenden som haravgörande betydelse för den kommunalaekonomin. Fullmäktige utövar denkommunala avgiftsrätten.Enligt självkostnadsprincipen får enkommun eller ett landsting inte bestämmasina avgifter till sådant belopp att detillför kommunen eller envinst. Syftet med principen är atthindra kommuner och landsting från attutnyttja den monopolställning som deofta befinner sig i. Med vissa undantaggäller självkostnadsprincipen för denkommunala avgiftsmakten i dess helhet.Den gäller således både frivilligaverksamheter och verksamheter därkommunernas och landstingens rätt att taut avgifter har stöd i lag eller annanförfattning. Inom en delspecialreglerade områden finns särskildaförfattningsregler om självkostnaden somavgiftstak. Detta gäller bl.a.bygglovsavgifter, gatukostnadsavgifter,va-avgifter och renhållningsavgifter.Vissa undantag finns emellertid i någraspecialförfattningar där syftet medavgifterna föranlett särskildaberäkningsgrunder, t.ex.parkeringsavgifter.Självkostnadsprincipen innebär inte attavgifterna aldrig får överstigakostnaderna. Det är inte alltid möjligtatt beräkna kostnaderna exakt. Ettöveruttag av avgifter godtas så längeavgifterna inte till väsentlig delöverstiger en beräknad självkostnad.Avgiftsutredningen hade i uppdrag (dir.1990:18) att utreda vissa frågor omavgifter i verksamhet.Utredningen skulle bl.a. övervägasjälvkostnadsprincipens framtida roll ikommunallagen respektive motsvaranderegler i all speciallagstiftning.Utredningen redovisade sina principiellaöverväganden och konstaterade bl.a. attdet fanns starka skäl att överge elleretminstone modifierasjälvkostnadsprincipen (SOU 1990:107).Utredningen avsåg i första hand sådankommunal verksamhet som redan är utsattför konkurrens eller kan bli det genomändrad lagstiftning som bryter kommunalarättsliga eller faktiska monopol.Däremot ansåg utredningen att det kundefinnas skäl att behålla någon form avsjälvkostnadsprincip för de fall dåtaxor tas ut för verksamhet som innebärmyndighetsutövning.I april 1992 tillsattes inomCivildepartementet en arbetsgrupp omavgifter i verksamhet.Arbetsgruppen antog namnetAvgiftsgruppen. Förutom att behandlafrågor om avgiftssättningen inom vissas.k. kommunaltekniska områden skullegruppen bl.a. överväga om engrundläggande princip för kommunalaavgiftsuttag borde tas in ikommunallagen. Avgiftsgruppen avlämnadei betänkandet Avgifter inomkommunal verksamhet - förslag tillmodifierad självkostnadsprincip (Ds1993:16). Avgiftsgruppen föreslog bl.a.att avgift för tjänst eller nyttighetskulle bestämmas så att endast dekostnader som är nödvändiga skulle fåmedräknas då avgifterna fastställdes förtjänster och nyttigheter. Enligt gruppenöppnar förslaget till modifieradsjälvkostnadsprincip dels en möjlighetatt ta ut avgifter som kan användas föratt finansiera nödvändiga investeringari syfte att minska miljöbelastningen,dels att påverka konsumtionsmönstret imiljövänlig riktning. Avgiften skulle idet enskilda fallet även få bestämmas såatt avgiftssättningen främjade etteffektivt resursutnyttjande.I proposition 1993/94:188 om lokaldemokrati föreslog regeringen attsjälvkostnadsprincipen skulle skrivas ini kommunallagen genom en regel om attkommuner och landsting inte får ta uthögre avgifter än som svarar motkostnaderna för de tjänster ellernyttigheter som kommunen ellerlandstinget tillhandahåller. Utskottettillstyrkte propositionens förslag idenna del (bet. 1993/94:KU40).Bestämmelsen som finns i 8 kap. 3 b §kommunallagen trädde i kraft den 1 juli1994.Skatteväxlingskommittén har enligt sinadirektiv (dir. 1994:11) i uppdrag attbl.a. analysera de befintligaenergi- och miljöskatternassamhällsekonomiska effekter i vidmening. I uppgiften ingår att kartläggaeventuella miljöstyrande inslag i övrigadelar av skattesystemet, exempelvis inominkomstbeskattningen. Analysen bör,enligt direktiven, förutom skatternasmiljöpåverkan - nationellt ochinternationellt - även omfatta effekterpå näringslivets konkurrenskraft,sysselsättningen, effektiviteten iresursallokeringen och de offentligafinanserna. En viktig deluppgift är attbedöma huruvida införda ekonomiskastyrmedel har varit kostnadseffektiva.Kommittén skall analyseraförutsättningarna för och effekterna avolika slag av skatteväxling. Kommitténskall slutredovisa uppdraget senast den30 juni 1996.7.3 Utskottets bedömningUtskottet har inhämtat attSkatteväxlingskommittén i sitt arbeteäven kommer att beröra frågor kringkommunal skatteväxling. Med hänsynhärtill anser utskottet attredovisningen avSkatteväxlingskommitténs uppdrag böravvaktas. Utskottet avstyrker därförmotion K320.8 Formerna för verksamhet8.1 MotionenI motion 1994/95:K603 av . (fp) hemställs att hosregeringen begär förslag till sådanalagändringar att kommunerna stimulerasatt minska omfattningen av sinbolagsverksamhet. Motionärerna anser detviktigt att riksdag och regering seröver incitamenten för byten avorganisationsformer i kommunalverksamhet så att det blir ekonomisktlönsamt för kommunen att stärkademokratin med minskad bolagsverksamheti stället för som ökade avgifter närde vill slopa verksamhet i bolag.8.2 BakgrundEnligt 3 kap. 16 § kommunallagen fårkommuner och landsting efter beslut avfullmäktige lämna över vården av enkommunal angelägenhet, för varshandhavande särskild ordning inteföreskrivits, till ett aktiebolag, etthandelsbolag, en ekonomisk förening, enideell förening, en stiftelse eller enenskild individ. Vården av enangelägenhet som innefattarmyndighetsutövning får dock överlämnasendast om det finns stöd för det i lag.I paragrafen erinras om att det isekretesslagen (1980:100) finnsbestämmelser om allmänhetens rätt att tadel av handlingar hos vissa kommunalaföretag.Bestämmelsen innebär att den verksamhetsom överlämnas till privaträttsligaorgan skall falla inom den kommunalakompetensen. Lagreglerna syftar till attlegalisera företagsbildningsåsom företeelse inom de ramar lagendrar upp, men kommunerna får inte bildaföretag i syfte att bakvägen gå runt denkommunala kompetensen eller för attminska insynen i verksamhet.Lagreglerna ökar möjligheterna tillinsyn i kommunala företag på ett annatsätt . Enligt 1 kap. 9 §sekretesslagen skall nämligen vad somföreskrivs i tryckfrihetsförordningen omrätt att ta del av handlingar hosmyndighet i tillämpliga delar ocksågälla handlingar hos aktiebolag,handelsbolag, ekonomiska föreningar ochstiftelser där kommuner eller landstingutövar ett rättsligt bestämmandeinflytande. Sådana bolag, för-eningaroch stiftelser skall vid tillämpningenav sekretesslagen jämställas medmyndighet. kan därförnärmast ses som en alternativ driftformför verksamhet.Innan en kommun eller ett landstinglämnar över vården av en kommunalangelägenhet till ett aktiebolag därkommunen eller bestämmerensam, skall fullmäktige, enligt 3 kap.17 § kommunallagen, fastställa detkommunala ändamålet med verksamheten,utse styrelseledamöter och minst enrevisor, se till att fullmäktige fåryttra sig innan sådana beslut iverksamheten som är av principiellbeskaffenhet eller annars av större viktfattas, samt besluta om att allmänhetenhar rätt att ta del av handlingar hosföretaget enligt de grunder som gällerför allmänna handlingars offentlighet i2 kap. tryckfrihetsförordningen ochsekretesslagen.När bestämmelserna fick sin utformninguttalade utskottet (bet. 1990/91:KU38 s.44) att det inte funnit skäl att införaregler som allmänt förbjuder ellerbegränsar kommunala hel- eller delägdaföretag. Dock rådde enligt utskottet enbred enighet om att den kommunalaverksamheten i största möjligautsträckning bör ske i nämndform.Enligt kommunallagskommentaren(m.fl., a.a. s. 145) fårutskottets ovan refererade uttalandenärmast ses som en rikspolitiskrekommendation till kommuner ochlandsting att iaktta återhållsamhet medföretagsbildningar. Lagen i sig ger intenämndformen uttryckligen företräde,varför utrymmet för företagsbildninginom lagens ram är ganska stort.Lokaldemokratikommittén har i sittbetänkande Lokal demokrati i utveckling(SOU 1993:90) behandlat frågan omkommunala företag. I betänkandetredovisas en studie Kommunalaverksamheter i egen förvaltning och ikommunala aktiebolag (SOU 1993:48) somStatskontoret genomfört på kommitténsuppdrag. I studien jämförs verksamhet ibolagsform med verksamhet i egen regi.Studien visar bl.a. attorganisationsformen inte är avgörandeför om verksamheten bedrivs effektivt.Förvaltningsformen resultat- och balans-enhet ger i princip sammaförutsättningar som bolagsformen. Enligtstudien bör en verksamhets speciellaförutsättningar och den samladekommunala nyttan vara utgångspunkten förorganisatoriska överväganden. Irapporten föreslås att kommuner ochlandsting, i syfte att förbättrastyrningen av sina företag, ser överbolagsordningar och ägardirektiv m.m.och att de kommunala företagen bör bliföremål för regelbundenverksamhetsrevision. Kommittén ställdesig bakom dessa förslag.Utskottet har vid behandlingen avmotioner med yrkanden bl.a. om attbolagisering av verksamhet börundvikas (bet. 1993/94:KU9) gjortföljande bedömning. Utskottet hartidigare uttalat dels att den kommunalaverksamheten i största möjligautsträckning bör ske i nämndform, delsatt det inte finns skäl att införaregler som allmänt förbjuder ellerbegränsar kommunala företag. Utskotteterinrar om att kommunerna inte får bildaföretag i syfte att gå runt denkommunala kompetensen eller för attminska den demokratiska insynen i ochkontrollen av verksamheten. Utskottetdelar uppfattningen att utgångspunktenför organisatoriska överväganden börvara verksamhetens speciellaförutsättningar och den samladekommunala nyttan.Av regeringens skrivelse 1994/95:220Utvecklingen inom den kommunala sektornframgår att antalet kommunala bolag (medmer än ägarandel) under1970- och 1980-talen varit relativtkonstant. fanns det drygt 1 500kommunala företag. Däremot har denekonomiska omsättningen ökat markant ibefintliga bolag - från 102 miljarderkronor till 129 miljarder kronorår 1993.