bet · GJ01LU20 · 1996-03-12 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sjumotioner som gäller olika skadestånds-och försäkringsrättsliga frågor.Motionerna har väckts . Deskadeståndsrättsliga motionsspörsmålenrör det allmännas skadeståndsansvar,utmätning av ersättning förfrihetsinskränkning, skadestånd tillefterlevande och skadeståndsansvar vidnödvärn. De försäkringsrättsligafrågorna gäller obligatoriskansvarsförsäkring för sjöfart ochluftfart, utvidgat ansvar förtrafikförsäkringen ochförsäkringsersättning till dem somförsökt stoppa brott.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga motioner.Till betänkandet har fogats tvåreservationer (fp). 1994/95:L601 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om skadestånd tillmyndighetsoffer.1994/95:L602 av och (m) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att lagenändras så att skadestånd kan återkrävasoch bli utmätningsbara när samma personsenare döms.1994/95:L603 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om förtydligande avskadeståndsregleringen vidnödvärnsrätten.1994/95:L604 av m.fl.(s) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att lagstadgadansvarsförsäkring förutom för vägtrafikinförs för såväl sjö- som luftfart.1994/95:L607 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om utredning om överföring avkostnadsansvaret för trafikolycksfalltill trafikförsäkringen.1994/95:L608 av ochBengt Silfverstrand (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts ombehovet av en översyn av gällandelagstiftning rörande försäkringsbolagensersättning vid misshandel ochskadegörelse.1994/95:Ju714 av ochandre vice talman () variyrkas2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om en översyn avskadeståndsreglerna vad gällerefterlevande. Skadeståndsrättsliga frågorDet allmännas skadeståndsansvarDen grundläggande regeln omskadeståndsansvar finns i 2 kap. 1 §skadeståndslagen (SkL). Detta lagruminnebär att var och en som uppsåtligeneller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada är skyldig att ersättaskadan. SkL innehåller särskilda reglerom arbetsgivares s.k. principalansvar.Enligt 3 kap. 1 § är arbetsgivareansvarig för skada som vållas av hansarbetstagare genom fel eller försummelsei tjänsten.Regler om skadeståndets bestämmandefinns i 5 kap. SkL. Den som hartillfogats personskada kan enligt 5 kap.1 § få ersättning både för ekonomiskskada och för s.k. ideell skada. Somekonomisk skada ersättssjukvårdskostnader och andra utgiftertill följd av skadan samt förloradarbetsförtjänst och framtidainkomtsförlust. Ideell skada gottgörs iform av ersättning för sveda och värksamt lyte eller annat stadigvarande men.Sveda och värk avser skadeföljder underden akuta sjukdomstiden, medan lyte ochmen omfattar bestående lidande ellerobehag. Till ideell skada hänförs ävenvissa olägenheter i övrigt till följd avskadan.Arbetsgivares principalansvar enligt 3kap. 1 § SkL omfattar inte endastenskilda arbetsgivare utan också deoffentliga. Är det fråga ommyndighetsutövning sträcker sig statensoch kommunernas ansvar längre än andraarbetsgivares. I enlighet härmed svarardet allmänna inte bara för person- ochsakskada utan också för renförmögenhetsskada när fel ellerförsummelse begåtts vidmyndighetsutövning (3 kap. 2 § SkL).Däremot utgår i princip inte ersättningför ideell skada enligt sistnämndalagrum.SkL gäller om inte annat ärföreskrivet. Vid sidan av SkL finnsvissa specialregler som ålägger detallmänna ett längre gåendeskadeståndsansvar. Dels är det fråga omregler som gäller oavsett om en skadauppstått vid myndighetsutövning ellerej, t.ex. skadeståndsreglerna imiljöskadelagen (1986:225) och datalagen(1973:289), dels finns det regler somålägger det allmänna ett ansvar för fel- i objektiv mening - som begåtts vidmyndighetsutövning. Här förutsättsalltså inte som enligt SkL:s regler attnågon varit försumlig. Som exempel kannämnas lagen (1974:515) om ersättningvid frihetsinskränkning. Enligt lagenhar bl.a. den som på grund av misstankeom brott varit berövad friheten somhäktad eller isträck varit anhållen eller underkastadreseförbud, rätt till ersättning avstaten, om t.ex. frikännande dommeddelas eller förundersökning avslutasutan att åtal väcks eller beslutet omfrihetsinskränkning upphävs. Även densom undergått fängelsestraff som påföljdför brott har rätt till ersättning avstaten om exempelvis frikännande dommeddelas. Det krävs i nu nämnda fallinte att beslutet i sak är oriktigt föratt ersättning skall kunna utgå. I lagenfinns vidare en särskild bestämmelse omrätt till ersättning av staten vid s.k.administrativa frihetsberövanden, dvs.frihetsberövanden efter beslut avförvaltningsdomstol ellerförvaltningsmyndighet. Här föreliggeremellertid rätt till ersättning endastom det är uppenbart attfrihetsberövandet var utan grund.Våren 1989 förordade utskottet medanledning av motioner att frågan om detallmännas ansvar för fel ellerförsummelse i samband medmyndighetsutövning blev föremål för enutredning vid vilken ämnets olikaaspekter förutsättningslöst ochomsorgsfullt borde belysas. anförde gav medanledning av de då aktuella motionernaregeringen till känna (bet.1988/89:LU31).Med anledning av riksdagsbeslutettillkallade regeringen en kommitté (Ju1989:03) med uppgift att se överreglerna om det allmännasskadeståndsansvar. Utredningen har år1993 presenterat resultatet av sinaöverväganden i betänkandet (SOU 1993:55)Det allmännas skadeståndsansvar.Betänkandet har remissbehandlats.I betänkandet föreslås inte någonförändring av den grundläggandebestämmelsen om det allmännasskadeståndsansvar i 3 kap. 2 § SkL.Kravet på fel eller försummelse börsåledes alltjämt gälla som enprincipiell avgränsning av detta ansvar.Utredningen har också funnit attbegreppet myndighetsutövning ifortsättningen bör användas för attavgränsa de skadefall som omfattas avdet allmännas skadeståndsansvar.Bengt anser i motion L601att det är hög tid att moderniseraskadeståndsreglerna vid felaktigmyndighetsverksamhet. Det nuvaranderegelsystemet för skadestånd vidfelaktig myndighetsutövning ärotillfredsställande från de drabbadessynpunkt. En reform bör bygga på detförslag som av detallmännas skadeståndsansvar lämnat.Ansvaret bör dock utvidgas. Motionärenföreslår också vissa andra ändringar iutredningens förslag, bl.a. attmöjligheterna till nedsättning av ettskadeståndsanspråk skall vidgas. Imotionen yrkas ett tillkännagivande omvad i motionen anförts om skadeståndtill s.k. myndighetsoffer.Utskottet kan inte finna annat än attde förslag som avdet allmännas skadeståndsansvar lagtfram ligger i linje medmotionsönskemålen. I kommitténsbetänkande föreslås sålunda en ny regeli 3 kap. 3 § SkL om ansvar för felaktigmyndighetsinformation. Regeln syftartill att förbättra möjligheterna tillersättning för enskilda som drabbas nären myndighet vållar skada genom attlämna felaktig eller missvisandeinformation. Utredningen lämnar ocksåförslag till en ny lag om skadestånd pågrund av vissa myndighetsåtgärder, somskall ersätta lagen om ersättning vidfrihetsinskränkning. Enligt utredningenfinns det skäl att förbättramöjligheterna till ersättning förenskilda som utsätts förfrihetsinskränkningar och vissa andraallvarliga ingrepp. Det gäller härmyndighetsåtgärder som kränker denenskildes personliga integritet och sominnebär en inskränkning av derättigheter som han är tillförsäkradenligt grundlagen. Utredningen föreslåratt det allmänna i flera fall än i dagåläggs ett strikt ansvar för skadororsakade av sådana ingrepp. Jämfört medgällande regler innebär utredningensförslag att den som på grund avmisstanke om brott varit anhållen alltidbör kunna få ersättning av staten ävenom frihetsberövandet bara pågått underkort tid. Ersättning skall vidare kunnamedges vid alla former avfrihetsinskränkningar, oavsett om degrundas på misstanke om brott ellerbeslutas enligt någon administrativförfattning. Det kan sålunda gälla densom gripits eller ålagts reseförbud, densom omhändertagits eller den som fått enföreskrift om viss vistelseort. administrativa frihetsberövandenaskall den enskilde kunna få ersättningnär den vidtagna åtgärden vid enbedömning i efterhand visar sig ha varitoriktig. Detta innebär en skärpning avansvaret i förhållande till gällanderätt. En viss utvidgning föreslås ocksåbeträffande vad skadeståndet fåromfatta. Lagförslaget innehåller även enny ansvarsregel som innebär att statenskall ersätta person- och sakskada somuppkommer vid polisens m.fl.myndigheters användning av lagligt våld.Den som skadas av sådant våld skall harätt till ersättning om han inte harbetett sig på ett sådant sätt att detvarit påkallat att använda våld mothonom eller mot hans egendom. För attinte lagens ersättningsregler skall ledatill oskäliga resultat föreslårutredningen vidare en regel somtydligare än anger när ersättningkan vägras eller sättas ned. Slutligenföreslås i den nya lagen om skadeståndpå grund av vissa myndighetsåtgärder ensärskild regel om förkortadpreskriptionstid - - när detgäller krav på ersättning enligt lagen.Enligt utskottets mening bör resultatetav det fortsatta beredningsarbetet avbetänkandet avvaktas. Någottillkännagivande eller annan åtgärd frånriksdagens sida kan inteanses påkallat. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionL601.Utmätning av ersättning förfrihetsinskränkningEnligt 5 kap. 7 § utsökningsbalken fårskadestånd, som tillkommer gäldenärenmed anledning av personskada,frihetsberövande, falskt åtal,ärekränkning eller annat sådant, inteutmätas så länge skadeståndet innestårhos den som skall utge det. Skyddetgäller oavsett om skadeståndet innestårhos skadevållaren, försäkringsanstalteller annan ansvarig. I 12 § i nämndakapitel ges dessutom en frist avinnebörd att utmätning inte får äga rumsamma dag som medlen har utbetalats utanförst . Enligt andra stycket i5 kap. 7 § kan föreligga skydd motutmätning även efter det att medlen harbetalats ut, enligt två regler.Förutsättning enligt den ena regeln äratt medlen hålls avskilda och att medlenskall tillgodose ett försörjningsbehovsom alltjämt kvarstår. Den andra regelnförutsätter också att medlen hållsavskilda men uppställer därjämte bara entidsgräns. Utmätning får sålunda, ävenom försörjningsbehov saknas, inteutmätas förrän har förflutit fråndet att medlen betalades ut. Skälet tillutmätningsskyddet beträffande skadeståndär den personliga karaktären hos enfordran på skadestånd. I fråga omförutsättningen försörjningsbehov enligt 7 § andra stycket har framhållitsatt här är fråga om skadeståndets syfte.Härav har ansetts följa, att när ettskadestånd uppfyller förutsättningenskall skadeståndet i sin helhet tasundan från utmätning även om beloppetkan anses överstiga vad gäldenärenskäligen behöver för sin försörjning.I motion L602 av ochIngvar (båda m) kritiseras attskadestånd i vissa fall inte kan utmätasoch återkrävas. Enligt motionärerna ärdet mycket otillfredsställande attpersoner, som tillerkänts skadestånd pågrund av exempelvis ett felaktigtfrihetsberövande, kan få behållaskadeståndet trots att de senare ådömsansvar för brottsligheten. Motionärernaefterlyser lagändringar för att kommatill rätta med missförhållandet. Imotionen yrkas ett tillkännagivandehärom.Utskottet har förståelse för att det imotionen berörda förhållandet kanuppfattas som stötande i vissa fall. Isammanhanget kan nämnas attJustitiekanslern i en framställning tillregeringen tagit upp frågan ominförande av en ny regel i lagen omersättning vid frihetsinskränkning.Innebörden av den nya bestämmelsen äratt en person som erhållit ersättningenligt lagen och sedan döms för brottetkan bli skyldig att återbetala vad hanredan utbekommit. Utskottet förutsättermot denna bakgrund att regeringen inomramen för den beredning som pågår avfrågor om det allmännasskadeståndsansvar även uppmärksammar deni motionen aktuella problemställningen.Något särskilt tillkännagivande frånriksdagens sida i enlighet med motionensönskemål kan inte anseserforderligt.Med det anförda avstyrker utskottetbifall till motion L602.Skadestånd till efterlevandeOm en personskada lett till döden, kande efterlevande erhålla skadestånd.Enligt 5 kap. 2 § SkL utgår sålundaersättning för begravningskostnad och, iskälig omfattning, annan kostnad tillföljd av dödsfallet (t.ex. sorgkläderoch resor). Vidare utgår ersättning förförlust av underhåll. Förlusten ersättsi den omfattning som är skälig medhänsyn till den efterlevandes förmågaoch möjligheter att genom eget arbeteeller eljest, på annat sätt än genomt.ex. sjukpenning eller pension enligtden allmänna försäkringen, själv bidratill sin försörjning. Liksom i fråga ominkomstförlust skall från ersättning förförlust av underhåll vissa förmåneravräknas, bl.a. förmåner frånsocialförsäkring och ersättning frånsådan pensionsförsäkring som utgör enanställningsförmån (5 kap. 3 § SkL).Som framgår omfattar skadestånd tillefterlevande enligt 5 kap. 2 § SkL inteideell skada. I rättspraxis haremellertid ersättning för sveda och värktillerkänts den som drabbats av psykiskabesvär till följd av att en nära anhörigblivit uppsåtligen dödad. Högstadomstolen uttalade i rättsfallen NJA1993 s. 41 I och II att när en person,såsom i förevarande mål, har dödatsgenom en uppsåtlig handling, är psykiskabesvär hos de närstående en typisk ochnärliggande skadeföljd. Starkabillighetsskäl talar enligt domstolenför att skadestånd skall kunna utgå omdet visas att sådana besvär haruppstått. I rättsfallen tillerkändes deanhöriga skadestånd för sveda och värkmed anledning av de psykiska besvär somde tillfogats. Skadeståndet uppskattadestill för var och en av deskadelidande anhöriga.I hovrättspraxis finns nyare exempel påatt skadestånd också utdömts i fall dåden dödande handlingen varit så grovtvårdslös att den varit att likställa meduppsåtligt dödande. Däremot torderättsläget tills vidare vara det attpsykiska besvär, som åsamkas någon genomunderrättelsen om att en nära anhörighar dödats genom en vårdslös handlingeller genom en handling som någon svararför oberoende av eget vållande, inte ärersättningsgilla. Detsamma gäller närden nära anhörige har tillfogatspersonskada som inte har lett tilldöden, vare sig det skett genom enuppsåtlig handling eller ej.Enligt motion Ju714 av IngbrittIrhammar och (båda c)måste skadeståndsbeloppen förefterlevande som åsamkats personskadavid en nära anhörigs död stå i rimligproportion till det lidande som denefterlevande drabbas av. Motionärernakonstaterar att i dylika fallnormalt utgår ett skadestånd om 25 000kr. Enligt motionen är det viktigt attsamhället markerar ett ställningstagandeför den skadelidande genom storleken påskadeståndet. Motionärerna anser därföratt grunderna för när skadestånd kanutgå liksom skadeståndets storlek börses över. I motionen yrkas etttillkännagivande härom (yrkande 2).Utskottet erinrar om att Kommittén omideell skada, som tillkallades ,tagit upp frågor som gäller bl.a.skadestånd till efterlevande. I sittslutbetänkande (SOU 1995:33) Ersättningför ideell skada vid personskadakonstaterar utredningen, att dennuvarande bestämmelsen i 5 kap. 2 § SkL,om nära anhörigas rätt till skäligersättning för kostnader till följd avden skadelidandes död, i senarerättspraxis tillämpats i en för deskadelidande liberal riktning. Kommitténräknar med att denna utveckling kommeratt fortsätta utan att bestämmelsenbehöver ändras. Skadestånd tillefterlevande för förlust av underhållbör enligt kommittén liksom hittillsbestämmas så att de efterlevande iprincip garanteras en bibehållenstandard. Underhållsbehovet bör kunnauppskattas efter sådana schabloner somhar utbildats i den praktiskatillämpningen, för så vitt det inte idet enskilda fallet visas att dettabehov avviker från schablonen.Beträffande verkan av den skadelidandesdöd föreslår kommittén att rätten tillskadestånd för ideell skada vidpersonskada och för kränkning genombrott vid den skadelidandes död går överpå arvingarna, om krav på sådanersättning har framställts dessförinnan.En bestämmelse av detta innehållföreslås tas in i 6 kap. SkL.Enligt kommitténs mening bör man varagenerös när det gäller ersättning föranhörigas kostnader och andra ekonomiskaförluster med anledning av denskadelidandes skada. Det kan gällaexempelvis utgifter för besök och andrainsatser för omvårdnad av den skadade.För att markera att en utvidgning av denuvarande ersättningsmöjligheternabeträffande sådana kostnader är önskvärdföreslås att bestämmelsen i 5 kap. 1 §SkL om skadestånd för kostnader ändrasså, att den skadelidandes rätt tillskadestånd avser i skälig omfattningockså kostnader för den som står honomsärskilt nära.Beträffande frågan om skadestånd förpsykiska besvär bör enligt kommitténrätten till skadestånd till följd av atten nära anhörig har dödats genom enskadeståndsgrundande handling intebegränsas till fall då dödandet harskett uppsåtligen (jfr Högsta domstolensovan redovisade avgöranden). Skadeståndbör kunna utgå även när dödsfallet harvållats genom vårdslöshet eller närskadeståndsansvaret vilar på striktgrund. Endast den som genom släktskap,samboende eller liknande stod denavlidne särskilt nära bör varaberättigad till skadestånd för sinpersonskada. En bestämmelse med nuangiven innebörd bör enligt kommitténtas in i 5 kap. 2 § SkL. Den föreslagnabestämmelsen reglerar inte det falletatt någon har åsamkats psykiska besvärtill följd av att en nära anhörig harskadats allvarligt genom enskadeståndsgrundande handling. Kommitténframhåller emellertid att regeln intefår läsas så att den utesluter en rätttill skadestånd i fall som liknar demsom har lagreglerats. Frågan i vad månskadestånd skall kunna utgå i sådanafall får avgöras i rättstillämpningen.Kommittén anser vidare att en rätt tillskadestånd för kränkning inte börinföras för efterlevande till den somhar dödats genom en brottslig handling.Inte heller bör en rätt till skadeståndför sorg och saknad för efterlevandetill den som har dödats genom enskadeståndsgrundande handling införas.När det gäller ersättningsbeloppkonstaterar kommittén att den somtillfogats ersättningsgilla psykiskabesvär, liksom vid annan personskada,bör ha rätt till skadestånd förkostnader och inkomstförlust med beloppsom svarar mot den verkliga förlustenoch för ideell skada med belopp somframgår av de normer vilka tillämpas vidsådan skada. I de flesta fall då någontillerkänts ersättning för psykiskabesvär till följd av att en nära anhörigdödats eller skadats allvarligt harersättningen gällt sveda och värk underden akuta tid som besvären pågått.Kommittén hänvisar till att Högstadomstolen i de ovan redovisaderättsfallen uttalat att denna ersättningskulle uppskattas med utgångspunkt iallmänt tillämpade normer för ersättningav detta slag. Enligt kommittén utgörrättsfallen knappast stöd för attskadestånd för sveda och värk i sådanafall som det var fråga om i dessarättsfall skall utgå med ett visstschablonbelopp.Enligt utskottets mening bör riksdageninte nu föregripa regeringensställningstaganden till de förslag somlagts fram av Kommittén om ideell skada.I avvaktan på den vidare beredningen avkommitténs betänkande anser utskottetsålunda att inte bör vidtanågon åtgärd i ämnet. Utskottetavstyrker därför bifall till motionJu714 yrkande 2.Skadeståndsansvar vid nödvärnI 24 kap. finns allmännaregler om ansvarsfrihet. Här anges deomständigheter som fritar någon frånansvar för en annars straffbelagdgärning. En sådan omständighet är attnågon handlat i nödvärn (1 §).Bestämmelsen innebär att en gärning somnågon begår i en nödvärnssituation ochsom håller sig inom gränserna förnödvärnsrätten inte skall medföraansvar. Nödvärnsrätt föreligger enligtparagrafen i fyra olika situationer.Först anges det fallet att någon sökeravvärja ett påbörjat eller överhängandebrottsligt angrepp på person elleregendom. I en andra punkt nämns densituationen att någon söker betvinga densom med våld eller hot om våld eller påannat sätt hindrar att egendom återtaspå bar gärning. Den tredjenödvärnssituationen gäller att någonsöker hindra annan att olovligen trängain i rum, hus, gård eller fartyg.Slutligen föreskrivs att nödvärnsrättföreligger då någon söker att frånutrymmen av nämnt slag avlägsnanågon annan, som trängt in olovligeneller, om det är bostad, annars vägraratt på tillsägelse lämna denna. Som enförutsättning för att ansvarsfrihetskall föreligga i de angivnasituationerna gäller att den gärning sombegås inte med hänsyn till angreppetsbeskaffenhet, det angripnas betydelseoch omständigheterna i övrigt äruppenbart oförsvarlig.De allmänna reglerna om ansvarsfrihethar förhållandevis varit föremålför en viss översyn av närmastredaktionell art. Denna har inneburitbl.a. att nödvärnsbestämmelsen i 24kap. 1 § , utan att ändras isak, förtydligats med verkan fr.o.m.den 1 juli 1994 (se prop. 1993/94:130,bet. JuU27, rskr. 321).Bengt () tar i motionL603 upp frågan om skadeståndsansvar vidnödvärn. I motionen hänvisas tillöversynen av den straffrättsligaregleringen av nödvärn. Motionärenbeklagar att översynsarbetet inte ocksåomfattat nödvärnsrättens betydelse ifråga om skadeståndsansvaret eftersomrättsläget här är oklart. Medborgarnabör, anser motionären, ha rätt att vetaom de riskerar att drabbas av skadeståndnär de handlar i nödvärn. Ettförtydligande är enligt motionärensmening ett angeläget behov, och imotionen yrkas ett tillkännagivandehärom.Utskottet vill med anledning av vad somanförts i motionen peka på att det finnsvissa grundläggande skillnader mellanstraffrättens och skadeståndsrättensuppbyggnad. Inom straffrätten gällerlegalitetsprincipen, som innebär att detkrävs ett stadgande i lag eller i annanförfattning för att en handling skallutgöra brott och således kunna leda tillutdömande av en straffrättslig påföljd.På grund härav föreligger behov av endetaljerad reglering även av deomständigheter, t.ex. nödvärn, somutesluter straffrättsligt ansvar. Inomskadeståndsrätten gäller intelegalitetsprincipen på samma sätt sominom straffrätten. Skadeståndsansvaretsyttersta omfattning bestäms av allmännarättsprinciper och generellaansvarsregler. Bedömningen i ett enskiltfall av frågan om skadeståndsskyldighetföreligger får ske med hänsyn till detansvar som enligt författning ellerallmänna rättsprinciper kan utkrävas. Ilinje härmed torde inte heller deomständigheter som utesluterskadeståndsansvar närmare kunnapreciseras i lag, även om utgångspunktenför bedömningen i många enskilda fallkan tas i den straffrättsligaregleringen av grunderna föransvarsfrihet.Mot bakgrund av det anförda kanutskottet för sin del inte finna skälför en sådan översyn som begärs i motionL603. Utskottet avstyrker därför bifalltill motionen.Försäkringsrättsliga frågorAnsvarsförsäkring för sjöfart ochluftfartSjölagen (1994:1009) innehålleromfattande bestämmelser omskadeståndsansvar för redaren, bl.a. förpersonskada som drabbar passagerare ochför skada på resgods. Beträffandeflygtrafik finns motsvarandebestämmelser för fraktföraren iluftfartslagen (1957:297). Svensk rättinnehåller inte något krav påobligatorisk ansvarsförsäkring vidsjöfart eller luftfart.I motion L604 av m.fl.(s) kritiseras förhållandet att det intefinns något krav på obligatoriskansvarsförsäkring inom sjöfarten ochluftfarten. Motionären menar att detalltid finns ett antal mindre seriösaägare till båtar och flygplan som intebryr sig om något försäkringsskydd.Därmed kan stora förluster för enskildaoch samhället uppkomma vid olyckor. Detär otillfredsställande att en mopedinte får framföras utanansvarsförsäkring medan ett motsvarandekrav inte gäller för luftfarten ochsjöfarten. I motionen yrkas etttillkännagivande om att obligatoriskansvarsförsäkring skall införas på dessabåda områden.Den i motionen väckta frågan omobligatorisk ansvarsförsäkring inomsjöfarten behandlades avjustitieministern i ett frågesvar iriksdagen i oktober 1994.Justitieministern konstaterade därvidatt det i flertalet sjöfartsnationerinte finns några regler om sådanförsäkring.