bet · GK01JuU3 · 1996-11-14 00:00:00 — Den nyaregleringen träder i kraft den 1 januari1997.Av intresse i sammanhanget är också attdet, som nämnts ovan, i den nu aktuellapropositionen föreslås en ny form avrättsligt bistånd i bodelnings-ärendenoch att rådgivningsinstitutet skallutvidgas till att omfatta två timmarsjuridisk rådgivning som kan delas upp påtvå tillfällen.Rättshjälpsutredningen föreslår atträtten till rättshjälp vidäktenskapsskillnad skall begränsas ochatt rättshjälp i dessa mål skallbeviljas endast om det finns särskildaskäl.En majoritet av remissinstansernatillstyrker utredningens förslag ellerlämnar det väsentligen utan erinran.Flera remissinstanser är dock kritiska.Sveriges advokatsamfund menar att det ärangeläget att inblandade parter på etttidigt stadium får tillgång tillkvalificerat juridiskt bistånd så att defår ett rättsligt underlag för debedömningar som skall göras.Advokatsamfundet påpekar att de frågorsom aktualiseras är bodelning, vårdnad,umgänge, underhåll till barn och make,boenderätt och skatterättsliga frågorsamt att det är angeläget att nå enhelhetslösning. Eftersom vissa frågor ärberoende av hur man löser andra är detenligt uteslutet attarbetet kan slutföras inom ramen för tvåtimmars rådgivning. Föreningen juristervid allmänna advokatbyråermenar att biträdesinsatserna inom ramenför taxan är av konfliktlösande art ochatt förslaget kommer att medverka tillatt det blir fler tvister och därmedstörre kostnader.Regeringen anser att de ovan nämndagenomförda och föreslagna förändringarnapå familjerättens område sammantaget börmedföra att behovet avrättshjälpsbiträde blir mindre i detstora antal mål om äktenskapsskillnaddär någon egentlig tvist inte föreliggeroch där förhållandena inte är mera kom-plicerade. Behov av biträdeshjälp kanenligt regeringen också minskas genom enförbättrad information. Utredningenföreslår att en klar och tydlig blankettför ansökan om äktenskapsskillnad samtskriftlig information bör tas fram.Regeringen instämmer i att detta skullekunna underlätta för makarna att självakunna göra vissa av de bedömningar som görs av biträdet. Regeringen hardärför för avsikt att låtaDomstolsverket utarbeta blanketter ochskriftlig information. Det återståendebehovet av juridisk hjälp bör enligtregeringen som regel kunna täckas genområdgivning under en eller två timmar.Den avgift som makarna får betala förrådgivningen kommer enligt regeringenmånga gånger att bli lägre, eller i vartfall inte större än vad de sammanlagtfår betala genom bestämmelserna omrättshjälpsavgift och om återbetalning.Regeringens utgångspunkt är således atträttshjälp normalt inte skall beviljas iangelägenheter som gälleräktenskapsskillnad. Det gäller framförallt äktenskapsskillnader som inte ärtvistiga. finns det enligtregeringen naturligtvis mångaäktenskapsskillnader som är såkomplicerade att de inte kan avinom ramen för två timmars rådgivning.Vissa äktenskapsskillnader kan ocksåkräva omfattande biträdesinsatser ävenom de senare resulterar i en gemensamansökan. En äktenskapsskillnad kan ocksåvara komplicerad därför att deninnehåller internationella inslag. Blandannat för sådana fall bör enligtregeringen rättshjälp kunna beviljas.Regeringen delar således utredningensslutsats att rättshjälp normalt inte börlämnas i mindre komplicerade mål ochframför allt inte i dem som inte ärtvistiga. Regeringen delar ocksåutredningens uppfattning att det inte ärlämpligt att inskränka möjligheten tillrättshjälp endast i de mål där parternagemensamt ansöker om äktenskapsskillnad,bl.a. eftersom det inte alltid är klarti början av ett ärende att en gemensamansökan kommer att ges in. Dessutom ärdet enligt regeringen också en fördel ommakarna ger in en ansökan tillsammansefter att ha enats om vårdnad, underhållosv. Regeringen framhåller att det avhänsyn såväl till samhällsekonomiskaaspekter i allmänhet som tillrättshjälpskostnaderna är positivt omantalet tvister hålls på en låg nivå. Omrättshjälp endast skulle ges när den enamaken ansöker om äktenskapsskillnad,skulle det enligt regeringen kunnamissgynna dem som lyckas komma överensoch gemensamt ansöker omäktenskapsskillnad.Enligt regeringens mening böravgränsningen i stället göras så att detskall krävas särskilda skäl för att fårättshjälp i angelägenheter som gälleräktenskapsskillnad. Om förhållandena ärsådana att saken inte kan lösas med enbiträdesinsats som motsvaras avtaxan vid äktenskapsskillnad eftergemensam ansökan, anser regeringen atträttshjälp ofta bör kunna beviljas. Ommålet är tvistigt bör enligt regeringenockså som regel särskilda skäl ansesföreligga.Regeringen konstaterar i denna delavslutningsvis att det naturligtvisfinns en viss risk för att enbegränsning av möjligheterna tillrättshjälp medför ett visst merarbeteför domstolarna. Enligt regeringensbedömning medför en klar och tydliginformation att detta arbete intebehöver bli av någon större omfattning.Även om domstolarna alltså bör lämnaviss information bör det som regel varatillräckligt med en begränsad insats. Ombehovet är så stort att en meromfattande informations- ochrådgivningsinsats utöver en eller tvåtimmars rådgivning krävs finns detenligt regeringen som regel skäl attbevilja rättshjälp.I motion Ju7 (v) anförs attmöjligheterna till rättshjälp vidäktenskapsskillnad inte bör inskränkas.Motionärerna anser att det är angelägetatt parterna på ett tidigt stadium underen äktenskapsskillnad får juridisktbistånd med att lösa de olika frågor somkan uppkomma.Lagutskottet anför inledningsvis idenna del av i sitt yttrande atteftersom de kostnader som kan relaterastill mål och ärenden omäktenskapsskillnad och därmedsammanhängande frågor utgör en så stordel av de totala kostnaderna förrättshjälp, är det ofrånkomligt att deönskvärda besparingarna leder till vissabegränsningar i möjligheterna tillallmän rättshjälp i dessa ärenden. Enrimlig utgångspunkt måste därvid, enligtlagutskottets mening, vara att enavgränsning kommer till stånd på detsätt som föreslås i propositionen så atträttshjälp inte beviljas i ärenden därnågon egentlig tvist inte föreligger ochdär förhållandena inte är särskiltkomplicerade. I sådana ärenden därrättsordningen tillhandahåller en vissordning för att lösa konflikter i syfteatt undvika processer bör enligtlagutskottet utgångspunkten dessutomvara att rättshjälp inte bör komma ifråga förrän den anvisade ordningen förkonfliktlösning i vart fall prövats. Isådana ärenden som det nu är fråga omtorde, enligt lagutskottets mening,behovet av juridisk hjälp kunnatillgodoses genom rådgivning av enadvokat eller biträdande jurist på enadvokatbyrå som enligt förslaget fårpågå . Lagutskottetframhåller också att regeringen, enligtvad som uppges i propositionen, har föravsikt att låta utarbetaklara och tydliga blanketter ochskriftlig information i syfte attunderlätta för parterna att själva kunnagöra vissa bedömningar inför enäktenskapsskillnad.Lagutskottet konstaterar vidare atträttsutvecklingen på familjerättensområde gått och alltjämt fortgår i ensådan riktning att behovet avbiträdeshjälp generellt sett blirmindre. Utskottet understryker att detframlagda förslaget till nyrättshjälpslag på intet sätt hindrar atträttshjälp beviljas i sådana fall därdet kan anses befogat. Vidare pekarutskottet på att det i propositionenanförs att det som regel finns skäl attbevilja rättshjälp ominformationsbehovet i ett ärende är såstort att det behövs en mer omfattandeinformations- och rådgivningsinsatsutöver en eller två timmars rådgivning.Med hänvisning bl.a. härtill förordarlagutskottet i sitt yttrande attpropositionen i nu behandlad deltillstyrks och att motionen avstyrks.Utskottet delar för sin del regeringensoch lagutskottets bedömning. Utskottettillstyrker således regeringens förslagi denna del och avstyrker motion Ju7såvitt här är i fråga.Rättshjälp för näringsidkareEnligt 8 § första stycket 3 i den nugällande rättshjälpslagen får rättshjälpinte beviljas den som är eller har varitnäringsidkare i en angelägenhet somuppkommit i hans näringsverksamhet, omdet inte finns skäl för rättshjälp medhänsyn till verksamhetens art ochbegränsade omfattning, hans ekonomiskaoch personliga förhållanden ochomständigheterna i övrigt.Rättshjälpsutredningen föreslår attnäringsidkare aldrig skall beviljasrättshjläp i angelägenhet som rörnäringsverksamheten. Utredningenhänvisar bl.a. till deförsäkringsmöjligheter som finns förföretagare och anför att kostnaderna fören process bör bäras avnäringsverksamheten antingen direkteller i form av en försäkringspremie.Remissutfallet är blandat.Rättshjälpsmyndigheten ochRättshjälpsnämnden tillstyrkerutredningens förslag och Föreningenjurister vid allmännaadvokatbyråer har ingen erinran motförslaget. Arbetsdomstolen, Sverigesadvokatsamfund, och SverigesKöpmannaförbud avstyrker utredningensförslag. ochKammarrätten i föreslår attnäringsidkare skall kunna få rättshjälpmen att de skall omfattas av de allmännareglerna om rättshjälpens subsidiaritet.Regeringen anser (s. 127) atthuvudregeln alltjämt bör vara attnäringsidkare inte beviljas rättshjälp iangelägenheter som uppkommit inäringsverksamheten. Regeringen villdock inte gå så långt som utredningenoch helt utesluta näringsidkare frånrättshjälp. Det kan enligt regeringen ivissa fall, t.ex. vid en helt nystartadverksamhet, vara så att den rättssökandenäringsidkaren inte har hunnit försäkrasig. I sådant fall anser regeringen attdet inte bör vara uteslutet att beviljarättshjälp.Det finns enligt regeringen även andrasituationer när det skulle vara stötandeatt inte bevilja en näringsidkarerättshjälp. Om det är fråga om ennäringsidkare som praktiskt sett står enlöntagare nära eller när angelägenhetenhar ett starkt samband med hanspersonliga förhållanden bör såledesrättshjälp i vissa fall kunna beviljas.Regeringen anser dock att en vissskärpning jämfört med den nuvaranderegeln är motiverad. Regeringen förordaratt det skall krävas särskilda skäl föratt en näringsidkare skall kunna fårättshjälp. Liksom bör enligtregeringen rättshjälp främst komma ifråga i angelägenheter som rör pågående,huvudsaklig verksamhet av mindreomfattning. Rättshjälp bör bara beviljasi de fall näringsidkaren kan jämställasmed en löntagare i normalt inkomstläge.En lämplig tumregel kan enligtregeringen vara att rättshjälp inteskall beviljas om verksamhetensomsättning överstiger (1996års värde) eller om det finns fler äntvå anställda. I vissa fall anserregeringen dock att rättshjälp bör kunnakomma i fråga även när det är fråga omsidoordnad verksamhet respektivetidigare bedriven verksamhet. Utrymmetför att bevilja rättshjälp i sådana falltorde dock enligt regeringen bli någotmer begränsat än hittills.En särskild fråga är enligt regeringenom det finns anledning att ändra påinnebörden av begreppet näringsidkare irättshjälpssammanhang. Begreppet har ipraxis givits en mycket vidsträcktinnebörd. T.ex. har avanceradamatörfotografering och hållande avtravhäst bedömts som näringsverksamhet irättshjälpslagens mening.Även utanför rättshjälpslagen harbegreppet näringsidkare en relativtvidsträckt innebörd men det är inte likavidsträckt som på rättshjälpens område.Det omfattar de allra största företagenlika väl som enmansföretagare. Detinnefattar även den som jämsides med enanställning driver någon form avnäringsverksamhet. Näringsidkare kanäven den vara som inte är skyldig attupprätta årsbokslut, jfr 1 § sistastycket bokföringslagen (1976:125).Enligt den konsumenträttsligalagstiftningen avses med näringsidkarevarje fysisk eller juridisk person somdriver verksamhet av ekonomisk natur ochav sådan karaktär att den kan betecknassom yrkesmässig.Enligt regeringens mening finns detgoda skäl för att irättshjälpssammanhang ha samma innebördav begreppet näringsidkare som det har iden konsumenträttsliga lagstiftningen.Det innebär att näringsidkaren normaltinte bör beviljas rättshjälp om kravetpå yrkesmässighet är uppfyllt. Härigenomrensar man enligt regeringen frånrättshjälpslagstiftningensnäringsidkarbegrepp bort sådanaaktiviteter som i annan lagstiftning,och i det allmänna språkbruket, fallerutanför begreppet näringsidkare. Enbegränsning av innebörden faller sigenligt regeringen också naturlig om maninför den nya rimlighetsprövning somregeringen föreslår i propositionen.Enligt regeringens mening bör frågan omrättshjälp skall beviljas för enangelägenhet som t.ex. hänför sig travhäst avgöras efter prövning av omdet är rimligt att staten bekostartvisten och inte genom en mer ellermindre krystad tolkning av begreppetnäringsidkare. Regeringen syftar intetill att utvidga möjligheterna tillrättshjälp för denna typ av tvister;enligt regeringens bedömning torderimlighetsprövningen normalt leda tillatt ansökan avslås när det gäller sådanaangelägenheter som vägrasrättshjälp därför att de sorteras inunder näringsidkarbegreppet.När det gäller den lagtekniskalösningen föreslår regeringen, särskiltmot bakgrund av det förändradenäringsidkarbegrepp den förordar, ensärskild regel i 13 § i den nyarättshjälpslagen som tar sikte pånäringsidkare. Frågan om den som ärnäringsidkare skall ha rätt tillrättshjälp skulle annars i och för sigkunna prövas med tillämpning av denregel som regeringen föreslagit när detgäller rättshjälpens förhållande tillrättsskyddsförsäkringar. Regeringen villockså framhålla att en ansökan omrättshjälp för angelägenhet somuppkommit i näringsverksamhet ofta tordekomma att avslås redan därför att detinte är rimligt att staten bekostartvisten.Avslutningsvis framhåller regeringen idenna del i likhet med Lagrådet att ifortsättningen inte bara bolaget utanockså den som har ett bestämmandeinflytande över detta skall betraktassom näringsidkare i rättshjälpslagensmening.I motion Ju7 (v) anförs att det intebör krävas särskilda skäl för attbevilja en näringsidkare rättshjälp.Enligt motionärerna har den nuvarandeordningen fungerat väl.Utskottet ansluter sig till regeringensbedömning i denna fråga. Utskottettillstyrker således den föreslagnabestämmelsen och avstyrker motion Ju7 idenna del.Förmåner inom rättshjälpssystemetInledningDe förmåner som följer med allmänrättshjälp finns angivna i 9-10 §§rättshjälpslagen.När allmän rättshjälp beviljats svararstaten för kostnaderna för biträde,bevisning, utredning, resa och uppehällei samband med inställelse inför domstoleller annan myndighet,ansökningsavgifter och särskildaavgifter, vissa ersättningar som utgåttav allmänna medel, bodelningsförrättaresamt medling enligt 42 kap. 17 §rättegångsbalken. Rättshjälpen är intebegränsad till handläggningen i vissinstans eller till viss kostnad. Den sombeviljats allmän rättshjälp är befriadfrån skyldighet att betala vissaavgifter samt från skyldighet att ställasäkerhet. För angelägenheter rörandebrott som behandlas utom riket finnssärskilda bestämmelser i 9 b §rättshjälpslagen.Kostnaderna för rättshjälpen utgörsnästan helt av kostnader för biträde,försvarare och bodelningsförrättare. Avden totala kostnaden för rättshjälputgör kostnad för biträdem.fl.Regeringen föreslår vissa förändringarav förmånerna inom rättshjälpssy-stemet.Den som har beviljats rättshjälp skallsåledes ha rätt till biträdeshjälp ihögst . I undantagsfall skallgränsen kunna överskridas.Nuvarande regler om ersättning förkostnad för bevisning när rättshjälpbeviljats förs enligt regeringensförslag över till den nya lagen. Rättentill ersättning för utredningskostnaderbegränsas till högst . Beslutom utredning skall alltid fattas avbiträdet. Samma regler föreslås gällaför utredning oavsett om angelägenhetenhandläggs vid domstol eller inte.Särskilda regler föreslås förblodundersökning m.m. ifaderskapsutredning.Regeringen föreslår vidare attersättning för kostnader i samband medinställelse inför domstol eller annanmyndighet i fortsättningen inte skallersättas som en rättshjälpskostnad.Däremot föreslås en ny regel om statligersättning i vissa fall för dem som harsmå ekonomiska resurser.Den som beviljats rättshjälp skallenligt regeringens förslag även ifortsättningen vara befriad frånskyldighet att ställa säkerhet för attfå till stånd kvarstad eller annanliknande säkerhetsåtgärd. Om en motpartorsakas skada genom säkerhetsåtgärdensvarar staten för denna skada. Tillskillnad från nuvarande ordning skall enkostnad som staten orsakas på grund avsitt åtagande alltid stanna på staten.Utskottet återkommer nedan närmare tilldelar av regeringens här redovisadeförslag.BiträdeskostnaderRättshjälpsutredningen föreslår attkostnader för rättshjälpsbiträdetersätts med högst och atträttshjälpen upphör när kostnadernauppgår till detta belopp. förslag skall det inte varamöjligt att överskrida taket i någotfall.Remissutfallet är blandat. Stockholmstingsrätt, , och tillstyrkerutredningens förslag om ett tak, menanser att någon form av ventil börfinnas, i vart fall för vissa typer avangelägenheter. Till dem som avstyrkerhör bl.a. ,, ,Arbetsdomstolen, Sverigesadvokatsamfund, , jurister vid Sverigesallmänna advokatbyråer.Regeringen anför som en utgångspunktför sitt ställningstagande att enrättssökande måste kunna anses ta tillvara sin rätt om sådana resurser ställstill hans förfogande att han kan drivaen process under liknandeförutsättningar som en person med godekonomi. Det är enligt regeringen interimligt att den som beviljats rättshjälpskall hamna i ett väsentligt bättre lägeän den som har god ekonomi och därförinte kan få sådan hjälp.Vid bedömningen av frågan omrättshjälpens omfattning skall begränsasbör vidare enligt regeringen enjämförelse göras av vilka förmåner somkan erhållas vid utnyttjandet av enrättsskyddsförsäkring. Enligt villkoreni dessa försäkringar ersätts endastkostnader upp till ett visst belopp,vanligen mellan 75 000 och 100 000 kr.Om rättshjälpen görs subsidiär tillrättsskyddet enligt förslaget ipropositionen, anser regeringen att deninte bör medföra bättre eller flerförmåner än vad som gäller förrättsskyddet. Även detta talar enligtregeringen för en begränsningbeträffande rättshjälpen.Regeringen föreslår mot den angivnabakgrunden att den som har beviljatsrättshjälp skall ha rätt tillbiträdeshjälp i högst ,vilket motsvarar en ersättning på ca 100000 kr.I undantagsfall skall enligtregeringens förslag gränsen kunnaöverskridas. Det kan enligt regeringent.ex. gälla angelägenheter som rör barnsförhållanden och som handläggs avutländsk domstol, dvs. kompliceradetvister om vårdnad, umgänge ellerfastställande av faderskap medinternationell anknytning. Regeringenanser vidare att gränsen bör vara möjligatt överskrida i tvister där motpartenär ett större företag med stora resurseratt lägga ned på en process. I enangelägenhet som är av stort intressefrån prejudikatsynpunkt och som av dettaskäl prövas i flera instanser kan detockså vara rimligt att statenbekostar ytterligare biträdesinsatserutöver de . Regeringenframhåller också situationen när enprocess kan avslutas med hjälp av endastnågra få timmars ytterligarebiträdesinsats som ett exempel då detbör finnas möjlighet att låtarättshjälpen omfatta ytterligare timmar.Regeringen framhåller att möjlighetenatt överskrida de skall sessom en ventil som blir aktuell atttillämpa endast i ett fåtalundantagsfall. Med hänsyn till deskiftande förhållanden som kan föranledatillämpning av ventilen bör det inte tasin några preciserade föreskrifter ilagen om när den skall kunna användas.Denna fråga bör enligt regeringen kunnaläggas i domstolens respektiveRättshjälpsmyndighetens hand att avgöra.I motionerna Ju6 (kd) och Ju7 (v) yrkasavslag på förslaget om ett tak förantalet timmar av biträdesersättning.Motionärerna pekar bl.a. på risken atten part med den föreslagna regelntvingas efterge sin rätt avkostnadsskäl. I den sistnämnda motionenanförs också att besparingseffekten avförslaget är outredd och sannoliktliten.Utskottet anser på av regeringenanförda skäl att en övre gräns börinföras för rätten till biträdeshjälp.Utskottet vill här särskilt understrykaatt utskottet delar regeringensuppfattning när det gäller de ekonomiskaförutsättningarna för en process för densom har respektive saknar rättshjälp.Den förstnämnde bör naturligtvis intekomma i ett avsevärt bättre läge än densistnämnde. Den öppning som regeringenföreslår för ytterligare ersättningsgillarbetstid är enligt utskottets meningtillräcklig för att icke acceptablaeffekter av förslaget skall kunnaundvikas. - Utskottet är medvetet om attbesparingseffekten av förslaget inteskall överdrivas. I rådande budgetlägemåste emellertid enligt utskottetsmening även mindre besparingar pårättshjälpssidan tas till vara. Med detanförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna Ju6 och Ju7 och tillstyrkerförslaget i denna del av propositionen.Kostnader för bevisning och utredningBeviskostnaderEnligt 24 § rättshjälpslagen utgårersättning för bevisning i mål ellerärende vid allmän domstol ellerArbetsdomstolen med skäligt belopp i denmån inte särskilda föreskrifter gäller.De föreskrifter som avses i första handfinns i förordningen (1982:805) omersättning av allmänna medel tillvittnen m.m. För privat sakkunnig kanersättning därutöver utgå med sammanlagten tiondel av basbeloppet. Det ärdomstolen som fattar beslut omersättning.Bestämmelserna om bevisning vid domstolär enligt regeringen ändamålsenligtutformade och fungerar i stort sett väl.De bör därför med ett undantag förasöver till den nya lagen; ersättning s.k. privat sakkunnig bör utgå enligtbestämmelserna om utredningskostnader.UtredningskostnaderOlika regler gäller för utredningberoende på var angelägenheten skallprövas samt om ett mål eller ärendeinletts vid domstol.Bestämmelsen om utredning i 9 § andrastycket 2 rättshjälpslagen handlar omutredning i sådana angelägenheter somkan komma att prövas av allmän domstol,eller Arbetsdomstolen.Den avser s.k. utomprocessuellutredning, dvs. sådant utredningsarbetesom utförts innan ett mål eller ärendeinletts vid domstol. Det krävs enligtbestämmelsen att utredningen skall varanödvändig. Med utredningskostnad avsessådan kostnad för vilkenbetalningsansvaret parterna emellanregleras i 18 kap. och31 § rättshjälpslagen, dvs.rättegångskostnader.För utredningar som företas inom ramenför en process vid dessa domstolargäller bestämmelserna om privatsakkunnig, dvs. den sakkunnige ersättsenligt reglerna om vittnesersättning.För privat sakkunnig kan dock, enligt24 § rättshjälpslagen, ersättning gesutöver vittnesersättningen medsammanlagt en tiondel av basbeloppet. Omen part med rättshjälp anlitar en privatsakkunnig till en högre kostnad är densakkunnige oförhindrad att begäraersättning för sitt arbete av parten.Denna kostnad kan parten sedan göragällande som en rättegångskostnadgentemot motparten.Bestämmelsen i 9 § andra stycket 3rättshjälpslagen handlar om utredning iövriga angelägenheter. Enligt dennapunkt är det tillräckligt om utredningenär skäligen påkallad samt attutredningen inte kan erhållas genom denmyndighet som skall prövaangelägenheten.Enligt 25 § rättshjälpslagen beslutarRättshjälpsmyndigheten om utredning iangelägenhet som inte handläggs vidallmän domstol eller Arbetsdomstolen.Biträde och bodelningsförrättare fårdock besluta om utredning av mindreomfattning. Enligt 23 §rättshjälpsförordningen förstås medutredning av mindre omfattning sådanutredning för vilken kostnaderna inteöverstiger hälften av det basbelopp somgällde året innan rättshjälp begärdes.Ersättning för utredning enligt 25 §rättshjälpslagen fastställs av domstolom angelägenheten handläggs där och iannat fall av . Idetta fall avses med domstol alla slagsdomstolar. Detta innebär att beslut omutredning vid allmän förvaltningsdomstolfattas av eller biträdet men attersättningen fastställs av domstolen.Bestämmelserna om utredning var iförsta hand avsedda att tillämpas påutredningar av mindre omfattning såsomläkarintyg, värderingsintyg m.m. Enligtförarbetena till rättshjälpslagen bordedet endast i undantagsfall komma i frågaatt införskaffa mer omfattande utredning(prop. 1972:4 s. 259). I praktiken haremellertid enligt vad som anförs ipropositionen bestämmelsen enligtregeringen kommit att tillämpas även påmer omfattande och dyrbar utredning.Kostnaden för utredning är enrättshjälpskostnad.