bet · GK01FiU1 · 1996-11-14 00:00:00 — En form av utfyllnad påkontot kan övervägas för lågin-komsttagare.Ett utbyggt lärlingsprogramLärlingssystem bör ingå som en naturlig del i såväl ungdoms- som vuxenut-bildning. Genom att yrkesinriktad utbildning integreras mer målmedvetet iföretagen förbättras effektiviteten. Lärlingsutbildningen bör expandera ochersättningarna fastställas till en nivå som gör lärlingsprogrammenattraktiva också för företagen.Avskaffa den sjätte att inrätta en sjätte är en återgång till de idéer som engång låg bakom införandet av löntagarfonder. I detta fall blir dessutomeffekterna värre för mindre och medelstora företag. Erfarenheten har visatatt kollektiv kapitalbildning inte löser de problem medkapitalförsörjningen som bl.a. skapats av dubbelbeskattningen. Det ärdärför anmärkningsvärt att regering-en tydligen tänker ge första tilltredje AP-fonden rätt att köpa aktier. Sådana förslag måste avvisas.En oberoende riksbank med klart målEn trovärdig och långsiktigt hållbar sanering av de offentliga finansernaär en viktig förutsättning för att bringa ned den fortfarande högaräntenivån.Enligt utskottets mening lämnas i motionerna Fi209 (v), Fi210 (c), Fi212 (v) och Fi213 (mp) förslag som på väsentliga punkter strider mot vadutskottet ovan anfört om inriktningen av den ekonomiska politiken. Medhänvisning härtill avstyrks den inriktning av politiken som förordas idessa motioner.Sammanfattningsvis innebär utskottets ställningstagande till riktlinjernaför den ekonomiska politiken att utskottet avstyrker propositionensriktlinjer. Vad utskottet här anfört om riktlinjer för den ekonomiskapolitiken med anledning av motionerna Fi201 (m) yrkandena 1-3 och 5-9,Fi204 (m) yr-kande 1, Fi211 (fp) yrkande 1och Fi214 (kd) yrkandena 1, 12och 24 bör som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1996/97:1 finansplan m.m. yrkande 1och motionerna 1996/97:Fi209, 1996/97:Fi210 yrkande 1, 1996/97:Fi212yrkande 1 och 1996/97:Fi213 yrkandena 1, 6, 7, 10, 14 och 23 samt medanledning av motionerna 1996/97:Fi201 yrkandena 1-3 och 5-9, 1996/97:Fi204yrkande 1, 1996/97:Fi207 yrkandena 1 och 2, 1996/97:Fi211 yrkande 1 och1996/97:Fi214 yrkandena 1, 12 och 24 godkänner vad utskottet anfört och somsin mening ger rege-ringen detta till känna,2. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som under rubriken avden ekonomiska politiken börjar med "Samarbetet mellan regeringen" ochslutar med "" bort utgå,dels att den del av utskottets yttrande som under rubriken med "Tillsammans med de" och slutar med "bort utgå"dels att den del av utskottets yttrande som under rubriken ställ-ningstagande börjar med "I motionerna Fi201 (m)" och slutar med"ställt sig bakom" bort ha följande lydelse:Regeringens ekonomiska politikMassarbetslösheten är det stora hotet mot välfärden och jämställdheten. Detmåste vara den ekonomiska politikens huvuduppgift att skapa förutsättningarför full sysselsättning, för ett rättvisare och ett mer jämställt Sverige.Som utskottet ser det är regeringens budgetproposition helt otillräcklig isamtliga dessa avseenden. Regeringen är passiv när det gäller bekämpningenav ar-betslösheten som de sociala klyftorna ökar ochkönsorättvisorna ökar.Regeringen prioriterar EMU-anpassning och konvergensprogram framför högresysselsättning. Den nuvarande inriktningen av stabiliseringspolitikenminskar möjligheterna att komma tillbaka till full sysselsättning ochskapar osäkerhet om valutapolitiken. Den utformning sombudgetsaneringspolitiken fått efter att regeringen inlett ett närmaresamarbete med har bidragit till ökade orättvisor, bl.a.sänkta ersättningsnivåer för sjuka och arbetslösa samt utslagna kvinnojobbi kommunerna.Utskottets slutsats blir att den ekonomiska politiken måste läggas om.Kampen mot arbetslösheten måste få en högre prioritet och den sneda resurs-fördelningen mellan sociala grupper och mellan kvinnor och män måste brytas. Dessa båda faktorer hänger dessutom ihop. Lägre arbetslöshet stärkerlöntagarna och skapar förutsättningar för jämnare inkomstfördelning ochjämställdhet. Dessutom skapas bättre betingelser för offentlig verksamhet,välfungerande trygghetssystem och en gynnsammare arbetsmarknad för kvinnor.Statistiska centralbyrån (SCB) och LO har avslöjat de allt störreinkomstklyftorna . Bara mellan åren 1989 och 1994ökade den rikaste tiondelen av samtliga hushåll sin reala dispo-niblainkomst . förlorade den fattigaste tiondelen av hushållen27 % av sin reala disponibla inkomst. Denna omfördelning av-speglar engigantisk omfördelning från offentlig till privat sektor. Dessa klyftor harnaturligtvis ökat ytterligare genom fortsatt hög arbetslöshet. De harförstärkts av en ekonomisk politik inriktad på nedskärningar i kommu-nernaoch besparingar som huvudsakligen drabbat de lägsta inkomstskikten isamhället.Hur utvecklingen blir framöver beror i stor utsträckning på den ekonomis-kapolitikens inriktning. Den nuvarande ekonomiska politiken har dessvärrebidragit till att låsa fast den svenska ekonomin vid tre grundläggande pro-blem:- Massarbetslöshet.- Höga realräntor i kombination med stora privata sparöverskott och offent-liga underskott.- Stora skillnader i makt och inkomster mellan könen och samhällsklasserna.Dessa tre problem förstärker varandra och bidrar till en negativsamhällsför-ändring. De sociala klyftorna tenderar att öka och den privataförmögenhets-bildningen stärks på den offentliga sektorns bekostnad.Samhället underut-nyttjar sin produktiva förmåga när av befolkningengår öppet arbets-lösa.JämställdhetI regeringsförklaringen sägs att arbetet för ett jämställtsamhälle fortsätter. Det framgår också att jämställdhetsperspektivet skallgenomsyra alla delar av regeringens politik. Det innebär attjämställdhetsarbetet skall ingå som en naturlig del i regeringens arbeteoch i de propositioner som regeringen presenterar. Utan att det särskiltpåpekas skall jämställdhetsper- spektivet finnas med i alladelar av regeringens politik.Regeringen har i en särskild skrivelse (Jämställdhetspolitiken 1996/97:41)till redogjort för hur jämställdhetspolitiken utvecklatsunder mandatperioden och också angivit huvuddragen i den fortsattainriktningen. Där konstateras bl.a. att målen för jämställdhetspolitikenligger fast. Det innebär att kvinnor och män skall ha samma möjligheter,rättigheter och skyldigheter inom alla väsentliga områden i livet. Vidareinnebär det en jämn fördelning av makt och inflytande mellan kvinnor ochmän, samma möjligheter till ekonomiskt oberoende, lika villkor ochförutsättningar i fråga om företagande, arbete, arbetsvillkor samtutvecklingsmöjligheter i arbetet. Det innebär också lika tillgång tillutbildning och möjligheter till utveckling av personliga ambitioner,intressen och talanger, delat ansvar för hem och barn samt frihet frånsexualiserat (könsrelaterat) våld.Finansutskottet konstaterar att det finns stora brister när det gällerbalansen mellan mäns och kvinnors inflytande och maktförhållandet mellankönen.Ett stort antal insatser behövs för att öka kvinnors makt och inflytande påalla områden och nivåer i samhället inom såväl privat som offentlig sektor.Att uppnå en jämn könsfördelning mellan kvinnor och män på beslutsfat-tandeposter är en viktig demokrati- och maktfråga. Regeringens möjligheter attpåverka utvecklingen på detta område är begränsade utom i de fall rege-ringen själv har beslutanderätten. Arbetet att åstadkomma en jämn könsför-delning på alla områden måste dock fortsätta.Jämställdhetsfrågorna kan inte behandlas som en delfråga inom ett visstutgiftsområde i budgetprocessen. Det ankommer på såväl regeringen somriksdagen att fortsätta arbetet med att forma en samladjämställdhetsstrategi.Ett annat viktigt medel att uppnå målen är att ställa ökade resurser tillJä-mO:s förfogande. Eftersom kraftfulla insatser för att nå målen kommeratt vara nödvändiga är det tillfredsställande att de medel som tilldelasJämO är de största sedan myndighetens tillkomst.Det är dags för både regering och riksdag att ta jämställdhetsarbetet påstörre allvar.Utskottets förslag till en alternativ inriktning av den ekonomiskapolitikenDe allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som utskottet villföror-da kan sammanfattas på följande sätt:- En aktiv och efterfrågestimulerande ekonomisk politik,- En strukturpåverkande politik via aktiv näringspolitik ocharbetstidsrefor-mer,- En mer rättvis fördelningspolitik via skattesänkningar för låginkomsttaga-re, skattehöjningar för höginkomsttagare och ett större ekonomiskt utrymmeför kommunsektorn.Finans- och penningpolitikenDen första punkten innebär att utskottet föreslår en inriktning avfinanspoli-tiken som är mindre åtstramande än regeringens.Även om vi nu får en uppgång i konjunkturen delar utskottet den uppfatt-ning som framförs i motion Fi212 (v) att det finns utrymme för en mer ex-pansiv ekonomisk politik. Den höga arbetslösheten och de senaste årens högainvesteringsnivåer i näringslivet talar för att det finns utrymme för ettbetydligt högre kapacitetsutnyttjande utan risk för inflationsdrivandeflask-halsar. Enligt utskottets mening föreligger det inte några skäl attfrångå det ursprungliga budgetsaneringsprogrammet på 114 miljarder kronor.Därige-nom kan det spann på - regeringens ochCenterpartiets saneringsprogram uppgår till - somfinns gentemot regeringen skapa förutsättningar för fler arbetstillfällen.Utskottet vill understryka att penningpolitiken måste bli mer expansiv.Regeringen framhåller i olika sammanhang att de nominella räntorna fallitkraftigt . Det är naturligtvis positivt. Men ärreal-räntan mycket hög. Och det är realräntan som har ett direkt inflytandepå investeringar och konsumtion. Målsättningen att få ner inflationen harmer än väl uppnåtts. Det föreligger t.o.m. en risk för att inflationen i årövergår i deflation. Det är därför ett krav att penningpolitiken nu måsteinriktas på att få ner arbetslösheten. Reporäntan kan sänkas ytterligare.Det finns inte några som helst sakliga motiv för att skall ha enhögre nivå på den vikti-gaste styrräntan än sina grannländer. Även omskillnaden i obligationsräntan mellan och minskat äralltså skillnaden i realräntenivån betydande. har ett stortansvar för att via ytterligare målmedvet-na räntesänkningar möjliggöra enåterhämtning på den svenska hemma-marknaden och en lägre arbetslöshet.Ett 20-miljardersprogram mot massarbetslöshetenUtskottet har för att förverkliga en politik i enlighet med de riktlinjersom angivits ovan prövat de förslag som redovisar i motionFi212 (v) och därvid funnit att de i allt väsentligt bör kunna ligga tillgrund för ett offensivt program mot arbetslösheten och för ökadsysselsättning.Programmet kan genomföras utan att statsfinanserna påtagligt försämras.Enligt utskottets bedömning går det att uppnå målen om balans i statsbud-geten eller med ett saneringsprogram om 114 miljar-der kronor. Genom ett något högre skatteuttag på ca år1997 kan därmed de samlade statliga utgifterna ökas med ca 15 miljar-der kronor.Huvuddelen av det nedanstående 20-miljardersprogrammet för en ökadsysselsättning har dock inte karaktären av utgiftsökningar utan av skatte-och avgiftssänkningar. Det angivna 20-miljarderspaketet måste dock utformasmed hänsyn såväl till saneringsprogram som till budgetrestriktioner. Enväsentlig del bör därmed finansieras genom inkomstförstärkningar, främstgenom höjd skatt på högre inkomster, kapital och energi samt en höjd bo-lagsskatt, liksom utgiftsreduceringar.Ett samlat 20-miljarderspaket för nya arbetstillfällen bör ha följande sam-mansättning.- Arbetsgivaravgiftssänkning tjänstesektorn:- Kommuner och landsting 5 miljarder kronor.- Privata sektorn 5 miljarder kronor.- Sänkta egenavgifter för egenföretagare: 0,6 miljard kronor.- : 1,3 miljarder kronor.- Stöd till försöksverksamhet med arbetstidsförkortning: 2,0 miljarder kro-nor.- Grönt investeringsprogram (kalkning, vallstöd, marksanering): 1,0 miljardkronor.- Allergisanering (sjuka hus): 0,6 miljard kronor.- Näringspolitiska satsningar (FoU-stöd, nätverk, högteknologiska företag,turism, kvinnliga företagare): 1,0 miljard kronor.- Aktiv arbetsmarknadspolitik (kvinnosatsning, stöd till arbetshandikappade, utbildningsbidrag osv. ): 3,5 miljarder kronor.Totalt: 20 miljarder kronor.Utskottet vill framhålla att en successiv arbetstidsförkortning är ennödvän-dig del av ett uthålligt program för att öka sysselsättningen ochbekämpa arbetslösheten. Enligt utskottets mening är det att påbörja enutvidgad försöksverksamhet inom olika sektorer och i olika branscher medförkortad arbetstid. Försöksverksamheten kan delvis eller helt finansierasvia avdrag på arbetsgivaravgiften när arbetstidsförkortningen leder tillnyanställningar. För att försöksverksamheten skall ges volym bör riksdagenavsätta 2 miljar-der kronor i enlighet med det ovan angivnasysselsättningsprogrammet. Utskottet föreslår att regeringen tar initiativtill samtal med parterna om hur och när en arbetstidsförkortning kaninledas. En generell arbetstidsförkort-ning berör både lagstiftning ochavtal, varför parterna måste involveras djupt i arbetet. Frågan om enarbetstidsförkortning har en avgörande betydelse inte endast när det gällersysselsättningen utan också när det gäller arbetslivets villkor.Regeringen bör återkomma till med en tidsplan för engenerell arbetstidsförkortning. En riktlinje för planen bör vara att sänkaarbetstiden och iveckan på andra sidan sekelskiftet.Utöver här angivna åtgärder förordar utskottet ett kompetensutvecklings-program i arbetslivet genom framtidsfonder finansierade via vinstavsättning-ar i näringslivet under inflytande av parterna på arbetsmarknaden. När detgäller frågor rörande den ekonomiska demokratin hänvisar utskottet tillmotion Fi209 (v). Utskottet delar den uppfattning som framförs i dennamotion om nödvändigheten att tillsätta en parlamentarisk utredning meduppdrag att lägga förslag till åtgärder för att stärka den ekonomiska demo-kratin.Utskottets ställningstagande till riktlinjerna för den ekonomiska politikeninnebär att utskottet avstyrker propositionens inriktning.Vad utskottet här anfört om inriktningen för den ekonomiska politiken medanledning av motionerna Fi212 (v) yrkande 1 och Fi209 (v) bör riksda-gensom sin mening ge regeringen till känna.Det förslag till inriktning av den ekonomiska politiken som framförs imotionerna Fi201 (m), Fi204 (m), Fi207 (m), Fi210 (c), Fi211 (fp) och Fi214(kd) uppfyller inte enligt utskottets mening de krav som måste ställas påden ekonomiska politiken.Inte heller de förslag till inriktning av den ekonomiska politiken som fram-förs i motion Fi213 (mp) uppfyller enligt utskottet de krav som man måsteställa på den ekonomiska politiken. Utskottet delar i och för sig många avmotionärernas synpunkter, bl.a. vad gäller vikten av förkortad arbetstidoch satsningar på en miljöanpassad infrastruktur och gröna jobb.Motionärernas förslag och deras konsekvenser vad gäller finans- ochbudgetpolitik är dock av en sådan karaktär att de enligt utskottetsbedömning inte kan ligga till grund för utformningen av nya riktlinjer förden ekonomiska politiken.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1996/97:1 finansplan m.m. yrkande 1och motionerna 1996/97:Fi201 yrkandena 1-3 och 5-9, 1996/97:Fi204 yrkande 1, 1996/97:Fi207 yrkandena 1 och 2, 1996/97:Fi210 yrkande 1, 1996/97:Fi211yrkande 1, 1996/97:Fi213 yrkandena 1, 6, 7, 10, 14 och 23 samt 1996/97:Fi214 yrkandena 1, 12 och 24 och med anledning av motionerna 1996/97:Fi209och 1996/97:Fi212 yrkande 1 godkänner vad utskottet anfört och som sinmening ger regeringen detta till känna,3. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som under rubriken avden ekonomiska politiken börjar med "Samarbetet mellan regeringen" ochslutar med "" bort utgå,dels att den del under här nämnda rubrik som börjar med "Ett annat viktigt"och slutar med "på största allvar" bort utgå,dels att den del av utskottets yttrande som under rubriken ställ-ningstagande börjar med "I motionerna Fi201 (m)" och slutar med"ställt sig bakom" bort ha följande lydelse:Den förda politikenUtskottet är av samma uppfattning som regeringen att saneringen av statsfi-nanserna är helt nödvändig och bör genomföras i ungefär den takt som nusker. Men utskottet är mycket kritiskt till den bristfälligafördelningsprofil, den dåliga miljöanpassning och de upprepadeövervältringar av kostnader på kommunsektorn som regeringenssaneringsprogram innebär. Det kan nu konstateras att även regeringen i denfördelningspolitiska analys som ingår i propositionen erkänner allvarligabrister. Av propositionen framgår att in-komstklyftorna ökar i samhälletoch att fullföljandet av saneringsprogram-met förstärker detta.Saneringsprogrammets skattehöjningar och besparingar innebär att de somtjänar minst förlorar största andel av sina redan mycket begränsadedisponibla inkomster. Det är, enligt utskottets mening, direkt stötande attde grupper som har förhållandevis stora ekonomiska marginaler inte behövtta ett större ekonomiskt ansvar för den statsfinansiella krisen.Massarbetslösheten framstår som det största ekonomiska problemet. Måletmåste vara att åtminstone halvera den. Till skillnad motvad regeringen hävdar vill utskottet understryka att halveringen avarbetslösheten måste gälla både den totala och den öppna arbetslösheten. delar vi på kostnaderna för arbetslösheten - de som har arbete fårbetala för dem som inte har. Det vore långt bättre, både mänskligt ochekonomiskt, att i stället dela på jobben.I ett längre perspektiv framstår regeringens politik som konserverande aven industri- och näringsstruktur som redan nu är föråldrad. Vi behöver be-tydligt mer investeringar i tjänstesektorn, i miljösektorn och iinformations-sektorn för att verkligen uppnå en långsiktigt hållbarekonomisk utveckling. riskerar att annars få en alltmer utarmadekonomi med allt färre jobb. I propositionen har regeringen försummat dennaproblematik. I stället åter-faller man i en traditionell tillväxtfixeradbetongpolitik. Den alltmer nödvän-diga politiken för förnyelse avnäringslivet har än en gång uteblivit.Som utskottet ser det är det egendomligt att regeringen, med sitt uttaladeengagemang för att minska arbetslösheten, i praktiken väljer bort deinterna-tionellt mest expansiva delarna av näringslivet. Oförmågan attfullfölja på-började satsningar och löften på miljöområdet liksom frånvaronav en offen-siv strategi för att utveckla tjänstesektorn, utgör ett svarthål i regeringens ekonomiska politik. Budgetpropositionen är ett steg bakåtnär det gäller de nya jobb som måste komma.De nödvändiga ökade satsningarna på miljön lyser med sin frånvaro ibudgetpropositionen. Regeringen bortser uppenbarligen från de målsättning-ar som sattes upp i den s.k. tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25) påmil-jöområdet. Regeringens förslag innebär tvärtom neddragningar på fleraviktiga program som har mycket stor betydelse för miljöarbetet. Kalknings-verksamheten dras ner dramatiskt, allergisanering fullföljs inte som det ur-sprungligen var tänkt och vindkraftssatsningen har gått i stå. Utskottetanser att det krävs en stark offensiv för att få med i frontlinjenpå de inter-nationellt snabbt växande miljörelaterade marknaderna. Deninternationella tillväxten i miljörelaterade branscher är mycket hög, men iSverige är den marginell. Även i traditionella branscherfinns ett stort utrymme för miljörelaterad tillväxt ochproduktivitetsutveckling som sammantaget erbjuder goda förutsättningar förbättre konkurrenskraft och många nya jobb.Den förda politiken med medlemskapet i EU har allvarligt försvårat våramöjligheter att utveckla en hållbar ekonomi. Medlemskapet i den europeiskaunionen har för del inneburit en tilltagande underkastelse i enfram-växande europeisk superstat. Självbestämmandet har urholkats ochkostna-derna för svensk del har visat sig vara stora. Några ekonomiskafördelar har medlemskapet knappast givit.Riktlinjer för den ekonomiska politikenDe övergripande ekologiska aspekterna på ekonomin måste ges betydligtstörre tyngd i den ekonomiska politiken. behöver en grön ekonomiskpolitik. bör den ekonomiska politiken särskiltinriktas mot följande mål:- Miljöskuldsökningen skall upphöra och därefter skall miljö-skulden minskas. Det kräver långtgående miljökrav, miljöanpassning avskattesystemet och betydande satsningar på miljön inom både offentlig ochprivat sektor.- En rättvisare och mer solidarisk fördelning av såväl tillgångar som bespa-ringar skall uppnås med en stark fördelningspolitik, bl.a. genom lägreersätt-ningar och bidrag till medel- och höginkomsttagare och i ställetfärre bespa-ringar på subventioner till ekonomiskt och socialt klämdamänniskor.- Den öppna arbetslösheten skall minskas till , bl.a. ge-nom sänkt arbetstid, minskad beskattning av arbete, statliga investerings-satsningar på gröna jobb inom bl.a. kultur-, kommunikations- och energiom-rådena och genom att skapa bättre förutsättningar för främst små och medel-stora företag.- Enskilda människors ekonomiska självtillit skall stegvis stärkas genombrutet tak och grundskydd i socialförsäkrings- och pensionssystemen, lägrebeskattning av arbete och högre miljöskatter, ökat inflytande i den demokra-tiska processen och i offentliga angelägenheter m.m.- Underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande skall uppgåtill högst av BNP och balans nås . bör ävenstatsbudgeten vara i balans så att statsskulden därefter kan börja minskasockså nominellt sett.- Realräntorna skall pressas ner bl.a. genom bibehållna låga kostnadsök-ningar, fullföljd statsfinansiell sanering och utgiftskontroll samt enbättre fungerande och mer dynamisk arbetsmarknad.- Förutsättningar måste skapas för en växande privat sektor med fler små,medelstora eller kooperativa företag. Detta skall ske så att ett resurs-och energieffektivt produktionssätt främjas och sysselsättningen ökar. Medhän-syn bl.a. till fortsatt höga realräntor är det angeläget att finna sättatt under-lätta för företagen att öka sina investeringar. Det är särskiltsmå och medel-stora företag som uppvisar stora svårigheter att trygga sinkapitalförsörjning.I det följande preciserar utskottet riktlinjer för den ekonomiska politikeninom några viktiga områden.Finanspolitiken bör inriktas på att snabbt sanera statens finanser ochskapa förutsättningar för en växande privat sektor med fler små, medelstoraeller kooperativa företag. Detta bör ske så att resurs- och energieffektivaproduk-tionssätt främjas och sysselsättningen ökar. Arbetslösheten medförmycket stora kostnader för samhället, staten och de drabbade. Bekämpningenav arbetslösheten måste därför, jämte en aktiv politik för minskadmiljöskuld, vara en viktig del i finanspolitiken. En skatteväxling börgenomföras där skatt på arbete ersätts med skatt på energi och miljö. Detska ske med stor fördelnings- och regionalpolitisk hänsyn. Därigenomstimuleras tjänste- och miljörelaterade sektorer av ekonomin. Med hänsyntill miljösektorns förhål-landevis snabba tillväxt internationellt sett ochatt såväl miljö- som tjänste-sektorerna i är förhållandevisunderutvecklade, bör skatteväxlingen medföra ett ökat företagande och enökad sysselsättning.Besparingar i den offentliga sektorn bör göras men får inte ske så att deslår ut förutsättningarna för ett jämlikt och gott samhälle. Besparingarnabör inriktas mot bl.a. de mycket höga utgifterna för ett militärt försvarsom nu-mera framstår som helt omotiverade, vägbyggen med låg samhällsekono-misk nytta, bidrag och ersättningar till enskilda och företag som kan klarasin egen ekonomi. Genom en grön framtidspolitik som medför minskad totalarbetslöshet kan betydande besparingar göras i statsbudgeten.Välfärdens kärnområden - vård, omsorg och skola - måste så långt möj-ligtundantas från besparingar.