bet · GK01SoU1 · 1996-12-03 00:00:00 — Det stora problemen inomhjälpmedelsförsörjningen är att bådekommun och landsting är inblandade.Samverkan måste fungera så att denenskilde garanteras den hjälp han ellerhon behöver. En ökad konkurrens skulleockså kunna höja kvalitén och kapaköerna, heter det.I motion So418 av ochSigge Godin (båda fp) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförtsbeträffande hjälpmedel förfunktionshindrade. Motionärerna anföratt den s.k. i vissadelar går emot behovsprincipen och detbehovsrelaterade förhållningssättet. Iutredningen, som genomförts avLandstings- och Kommunförbundentillsammans, föreslås att ansvaret förtillgänglighet och förskrivning av enkla hjälpmedel skall lyftas bortfrån sjukvårdshuvudmännen och att denenskilde själv skall köpa sina egnahjälpmedel där de kan tänkas finnastillgängliga. Ansvaret förmarknadsföring av hjälpmedel tillpotentiella köpare föreslås läggas påproducenterna. Vilka enkla hjälpmedelsom ansvarsmässigt skall lyftas bortföreslås avgöras i en dialog mellanlandsting och respektive kommuner.Motionärerna anser atttillhandahållandet av alla hjälpmedel,där de medicinska och funktionsmässigabehoven avgör, även i fortsättningenskall vara ett ansvar enligt hälso- ochsjukvårdslagen.Socialstyrelsen har på uppdrag avregeringen utrett de praktiska,ekonomiska och organisatoriskaförutsättningarna för enhjälpmedelsgaranti för funktionshindradepersoner. Styrelsen har avgränsatuppdraget till att avse hjälpmedel somsjukvårdshuvudmännen skall erbjuda ienlighet med 3a och 18 §§ Hälso- ochsjukvårdslagen. Underlag om kösituationoch väntetider har inhämtats från . Uppdraget hargenomförts efter samråd medLandstingsförbundet, och Handikappinstitutet.Handikapporganisationerna har följtarbetet genom en referensgrupp.Socialstyrelsen har i januari 1996redovisat sina synpunkter tillregeringen i rapporten en hjälpmedelsgaranti förfunktionshindrade. Styrelsen konstateraratt en eventuell hjälpmedelsgaranti inteinnebär en rättighet i juridisk mening,som kan överklagas genomförvaltningsbesvär. Det som garanterasär att få ett behov av hjälpmedeltillgodosett inom en maximal väntetidsamt - i de fall väntetiden överstigerden garanterade maximala tiden - att påhuvudmannens bekostnad få vända sig tillnågon annan för att fåhjälpmedelsbehovet tillgodosett.Socialstyrelsen anser att en eventuellhjälpmedelsgaranti bör vara generell ochoberoende både av vilket funktionshinderoch vilken ålder denhjälpmedelsbehövande har och av vilketslags hjälpmedel han eller hon behöver.Vidare bör garantin gälla såväl inomlandsting som inom kommuner.Styrelsen pekar på att det finns vissapraktiska problem och att det är svårtatt bedöma de ekonomiskaförutsättningarna för en garanti utantillgång till bättre statistik om t.ex.totala kostnader förhjälpmedelsförsörjningen. En rad frågorbör studeras ytterligare innan slutligställning tas till en eventuell garanti,anförs det. Styrelsen föreslår därför entvåårig försöksverksamhet i projektformför att närmare studera praktiska,ekonomiska och organisatoriskakonsekvenser av att generellt elimineraköer och förkorta väntetiden tillmaximalt för att få enbehovsbedömning/utprovning av hjälpmedelutförd. Projektet bör enligt styrelsenomfatta en analys av varför långaväntetider redovisas för vissa områdensamt lämpliga åtgärder för att elimineraväntetiderna. Härutöver bör studerasutvecklingen av mätsystem för väntetideroch eventuella merkostnader. Äveneventuella praktiska problem då annanhjälpmedelsenhet uppsöks bör studerasliksom hur kvaliteten kan säkras vidbehovsbedömning/utprovning avhjälpmedel. Styrelsen vill få möjlighetatt använda sammanlagt 3,6 miljonerkronor ur bidraget tillutvecklingsinsatser inom habiliterings-och rehabiliteringsområdet förförsöksverksamheten.Regeringen beslutade den 22 februari1996 att får användamedel från anslaget för att finansieraifrågavarande försöksverksamhet.Landstingsförbundet och beslöt i februari 1995att utarbeta en gemensam politiskplattform för den framtidahjälpmedelsverksamheten. Arbetetredovisas i en rapportHjälpmedelsansvarets fördelning mellanlandsting och kommuner - enprincipdiskussion ().Rapporten har överlämnats till kommuneroch landsting tillsammans med enrekommendation från förbunden. Irapporten föreslås att landsting ochkommuner tar gemensamt ansvar förhjälpmedelsförsörjningen. Detta kanenligt rapporten ske genom att bilda ettsamverkansorgan. Det går också att bildaett kommunalförbund eller en gemensamorganisation förhjälpmedelsförsörjningen.I rapporten föreslås vidare att denenskilde i fortsättningen själv skallsvara för enklare produkter. Dessaprodukter kan tillhandahållas i affäreroch/eller apotek. Produkterna föreslåsköpas av den enskilde som därmed blirägare till dessa. Varje kommun/landstingbör, i en dialog där ävenbrukarorganisationerna inbjuds delta,komma överens om vilka produkter som är enkla , anförs det. ochkommunens förskrivare bör inte längreförskriva dessa produkter. Däremotkvarstår skyldigheten att prova ut i defall så krävs och informera omprodukterna.Bilstöd till handikappade (B 6)I propositionen föreslås att anvisas under anslaget B 6Bilstöd till handikappade.Syftet med bilstödet är att lämnabidrag till funktionshindrade personeroch föräldrar med funktionshindrade barnför anskaffning och anpassning avmotorfordon m.m. Bilstöd lämnas i formav ett grundbidrag, inkomstprövatanskaffningsbidrag ochanpassningsbidrag. Fr.o.m. den 1 juli1995 kan även bidrag tillkörkortsutbildning under vissaförutsättningar lämnas till den sombeviljats bilstöd.Nytt bilstöd kan lämnas huvudsakligenbara om har gått sedanbeslut senast fattades om rätt tillbilstöd.Sedan bilstödet trädde i kraft 1oktober 1988 har utbetalats till sammanlagt ca 17000 bidragsmottagare.I april 1994 avlämnadeBilstödsutredningen betänkandetRätten till ratten - reformerat bilstöd(SOU 1994:55). I betänkandet föreslåsvissa förändringar i stödet, som avutredningen kostnadsberäknats tillmellan 60 och per år.Mot bakgrund av det rådandestatsfinansiella läget bedömerregeringen att Bilstödsutredningensförslag inte kangenomföras.I motion So814 av m.fl.(v) yrkas att anvisar eller ytterligare 60 miljonerkronor i bilstöd till handikappade.Motionärerna anför att ett ökat stöd föranpassade bilar både ger denfunktionshindrade möjlighet till ett meroberoende liv och även sparar in pengargenom minskade kostnader för färd- ochhemtjänst. Vidare hänvisas tillargumenteringen i motion So422 av StigSandström m.fl. (v).I denna motion yrkas dels att riksdagentill anslagspost B 6 för budgetåret 1997anvisar utöver vadregeringen föreslagit till bilstödet(yrkande 1), dels att hosregeringen begär en översyn avbilstödsreglementet enligt vad somanförts i motionen (yrkande 2) och delsatt hos regeringen begär attBilstödsutredningen gör enkonsekvensanalys över om kvinnormissgynnas i bidragshanteringen (yrkande3). Motionärerna anför attanpassningsbidraget inte har något takutan skall täcka de merkostnader somanpassningen medför. Den praxis somutvecklats har dock resulterat i attmånga personer med funktionshinder intehar råd att införskaffa det viktigahjälpmedel som en bil utgör.Riksförsäkringsverkets Allmänna rådgällande bilstöd har bl.a. infört enmycket begränsad syn när det gällervilken typ av utrustning som skallbetraktas som anpassningsutrustning.Extrautrustning som monteras på fabriksom standardutrustning ersätts inte avanpassningsbidraget. Detta trots att detmedför extrakostnader för denfunktionshindrade och trots att bileninte fungerar för honom/henne utan dennautrustning. Detta gäller t.ex.automatisk växellåda, elektrisktmanövrerade backspeglar,elfönsterhissar, motor- och kupévärmareoch i vissa fall av medicinska orsakerluftkonditionering. De flestabilmodeller har grundmodeller utan dennautrustning som de flesta skulle viljavälja av privat-ekonomiska orsaker, mensom de på grund av funktionshindret intekan välja. Motionärerna anser att allutrustning som den funktionshindrademåste ha för att använda bilen skallbetraktas som anpassning oavsett varutrustningen är monterad. Vidare börmerkostnaden för behov av en störrebilmodell, t.ex. van-modeller, räknas ini anpassningsbidraget i bilstödet.Motionärerna anser också attfunktionshindrade med behov av bilen somtekniskt hjälpmedel skall kompenserasför de merkostnader som läggs påbilisterna. Motionärerna pekar på attden införda accisbefrielsen pånya bilar kommer att kompenseras med engenerell höjning av bilskatten. Ävenbensinprishöjningar liksombiltullar kommer att öka kostnaderna förfunktionshindrade bilister.Motionärerna konstaterar att år 1989erhöll 1 200 fler män än kvinnor bilstödoch att det därefter har varit mellan100 och 200 fler män än kvinnor somerhållit bilstöd. Motionärerna skullevilja ha analyserat hur avslagenfördelats könsmässigt.I motion So425 av m.fl.(fp) begärs ett tillkännagivande om vadi motionen anförts om bilstödet (yrkande9). Motionärerna anför att bilstödet ärett bra medel för att ge personer medfunktionsnedsättningar möjlighet tilldelaktighet i samhällslivet och enbättre livskvalitet. Bilen minskarberoendet av samhällsinsatser i form avt.ex. matinköp och färdtjänst.Motionärerna pekar på att i betänkandetRätten till ratten - reformerat bilstöd(SOU 1994:55) föreslogs att den nugällande åldersgränsen skulle tasbort. Detta är också motionärernasuppfattning men de är medvetna om attborttagandet av 50-årsgränsen ökarkostnaderna för bilstödet. Enhälsoekonomisk analys bör dock göras avvad det skulle innebära att ta bortåldersgränsen och hur kostnader förannat samhällsstöd skulle förändras,heter det.Riksdagen beslutade om ettnytt bilstöd till handikappade. Isamband med budgetbehandlingen /92 gjordes en uppräkningav bidragsbeloppen. Några regeländringari övrigt har inte gjorts.Riksförsäkringsverket () har i årgett ut Allmänna råd 1996:9 om bilstödtill handikappade vilka ersätterAllmänna råd 1988:15. Verket anför attbestämmelserna om bilstödet i stort harvarit oförändrade, förutom en uppräkningav beloppen samt nya regler omkörkortsutbildningen som började gälladen . Dock har under de sjuår som regelverket varit i kraft en deltolknings- och tillämpningsproblemaktualiserats. I det nya allmänna rådethar RFV behandlat en rad tillämpnings-och tolkningsproblem som aktualiseratsunder åren samt kompletterat rådet medde nya domar som tillkommit. Rådet harockså kompletterats med ett avsnitt omEU-regler och om körkortsutbildning. Irådet anges att förtydliganden hargjorts när det gäller tolkningen ochbedömningen om och i vilken omfattninganpassningsbidraget skall ges ut.Regeringen har i regleringsbrevet /96 uppdragit åtRiksförsäkringsverket att senast den 31december 1996 redovisa en analys avutvecklingen av bilstödet under periodenfr.o.m. t.o.m. den 30september 1996. Verket skall redovisaantalet beviljade bilstöd,avslagsfrekvens och ekonomiskt utfall avbilstödet totalt och av dess olikabidragsformer med anledning av att en nysjuårsperiod börjar löpa den 1 oktober1995. Resultatet av analysen skall sålångt som möjligt jämföras medutvecklingen som börjar den1 oktober 1988.I det regleringsbrev som för närvarandebereds inom kommerenligt vad utskottet inhämtat kravet påatt även redovisa med avseende på könatt skrivas in.Kostnader för statligassistansersättning (B 7)I propositionen föreslås att anvisas under anslaget B 7Kostnader för statligassistansersättning.Statlig assistansersättning lämnas tillfunktionshindrade personer som har behovav personlig assistans för sin dagligalivsföring. Rätten tillassistansersättning gäller för svårtfunktionshindrade personer som bedöms habehov av insatsen personlig assistans,som inte fyllt och som bor i egetboende, eller hos familjeller anhörig.Ersättningen syftar till atttillförsäkra personer med storafunktionshinder och omfattande stödbehovvalfrihet och självbestämmande. Frågorom assistansersättning regleras i lagen(1993:389) om assistansersättning och iförordningen (1993:1091) omassistansersättning.I budgetpropositionen för budgetåret1995/96 (prop. 1994/95:100 bil. 6)konstaterade regeringen att kostnadernaför den statliga assistansersättningenskulle komma att bli väsentligt högre änvad som beräknades när reformengenomfördes. Skälet för detta angavsfrämst vara att det genomsnittligaantalet beviljade assistanstimmar pervecka väsentligt skulle komma attöverskrida det beräknade.Mot bakgrund av kostnadsutvecklingentillkallades en särskildutredare med uppdrag att utreda fråganom finansiering av och regelsystemet förstödformen. Enligt direktiven skulleutredaren i sina förslag ha somutgångspunkt att den årliga kostnadenför staten för assistansersättningeninte fick överskrida 2 850 miljonerkronor beräknat i 1995 årspenningvärde, vilket motsvarar enberäknad besparing på 900 miljonerkronor.Utredaren redovisade i sitt betänkandeför den statliga assistansersättningen(SOU 1995:126) ett antal möjlighetertill besparingar, vilka sammantagetskulle minska kostnaderna med ca 900miljoner kronor.I proposition 1995/96:146 Vissa frågorom personlig assistans lämnaderegeringen förslag till omvissa åtgärder som syftar till att uppnåen bättre kostnadskontroll och vissabesparingar inom den statligaassistansersättningen. Förslagenbedömdes innebära att den statligaassistansersättningen minskades med 215miljoner kronor.Riksdagen fattade den 23 maj 1996beslut med anledning av propositionen(bet. 1995/96:SoU15, rskr. 1995/96:262).Förändringen innebär bl.a. attgränsdragningen mellan personligassistans och kommunala ochlandstingskommunala stödinsatser förfunktionshindrade personer har blivittydligare, anförs det. Vidare harbegreppet personlig assistansdefinierats i lagstiftningen. Deförändrade reglerna trädde i kraft den 1juli 1996.Flera motionärer begär att riksdagensbeslut om besparingar iassistansreformen ändras och attlagstiftningen återställs till lydelsenföre den 1 juli 1996.I motion So430 av m.fl.(m) yrkas att begär attregeringen återkommer med förslag om attåterställa lagen om stöd och servicetill vissa funktionshindrade och lagenom assistansersättning till vad somgällde före i enlighetmed vad som anförts i motionen (yrkande1) samt att till utgiftsområde9 anslag B 7 Kostnader för statligassistansersättning beslutar anslå ett iförhållande till regeringens förslag med222 ökat anslag på i enlighet med vad som anförts imotionen (yrkande 2). Motionärernaframhåller att det var under denborgerliga regeringsperioden som denstora handikappreformen infördes. Densocialdemokratiska regeringen föreslogsenare i proposition 1995/96:146 en radnedskärningar vad avser personligassistans. Beslutet innebar att enbegränsning skulle ske rörande rätt tillassistans i barnomsorg, skola och dagligverksamhet, innebärande att huvudmannenför dessa verksamheter skulle ha detfinansiella ansvaret i denna del. Vidareinfördes en kortare tidsram förutnyttjandet av assistansersättningenoch ett antal andra smärre justeringar.Motionärerna motsatte sig dessa förslagdå och gör det även . De framhålleratt de konsekvent sagt nej tillbesparingar som slår mot människor som ihög utsträckning är beroende av stödfrån det offentliga. Det beslut somriksdagen fattade omförändringar i rätten till personligassistans skall, enligt deras mening,rivas upp och lagen återställas till vadsom gällde före den 1 juli 1996.Också i motion So402 av (båda m) begärs attriksdagen beslutar om återställande avLSS- och LASS-lagstiftningen till 1993års utformning (yrkande 2) samt attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omkonsekvenserna av försämringarna av LSS-och LASS-lagstiftningen (yrkande 1).Motionärerna anför att de gick emotförslaget om besparingar iassistansreformen som regeringenförelade . De ansågatt försämringarna hotade självareformens andemening och intentioner ochatt det var ovärdigt att lägga enbesparing om på desvagaste grupperna i samhället.Motionärernas farhågor om attbesparingarna skulle drabba dehandikappade visar sig nu riktiga. Dehandikappades organisationer visar hurassistans i skola och daglig verksamhettas bort för dem som har särskildaskäl enligt beslut.Assistans i form av hjälp att tainitiativ tas bort från de handikappadeav försäkringskassorna trots riksdagensändring i regeringens förslag sominnebar att praktisk hjälp ändradestill hjälp för att säkerställa attassistans även skulle utgå till dem sombehöver hjälp till initiativ.Motionärerna anför att hela tanken medsjälvbestämmande och kontinuitetförfelas som en orimligadministrativ process skapas för attköpslå om och fördela timmarna mellanhuvudmännen. Besparingen försvinner iett administrativt träsk.Även i motion So425 av . (fp) yrkas om en ändring i rättentill personlig assistans innebärande enåtergång till de regler som gällde föreden (yrkande 1) och attriksdagen till B7 Kostnader förpersonlig assistansersättning anvisar 215 000 000 krutöver vad regeringen föreslagit ellersåledes 3 (yrkande 10).Motionärerna anför att det är statensmoraliska skyldighet att förse defunktionshindrade med sådana resursersom gör att de kan leva ettsjälvständigt liv i värdighet. Våren1996 föreslog regeringen besparingar påstödet till personlig assistans.Socialutskottet ändrade visserligenregeringens ursprungliga förslag en heldel efter kraftiga protester från andrapolitiska partier och från den samladehandikapprörelsen. Trots detta slår nuförändringen hårt mot mångafunktionshindrade som bl.a. fått sinrätt till personlig assistans omprövad.Grupper av funktionshindrade somtidigare hade rätt till personligassistans har fått svårare atterhålla detta. Den ändrade tidsramen förbeslut om assistansersättning gör detsvårare för funktionshindrade att t.ex.kunna planera för semestern eller föratt möjliggöra en dräglig tillvaro förmånga funktionshindrade barn varshjälpbehov varierar mycket ,exempelvis mellan skoltermin ochskollov. Den enskildes möjlighet tillsjälvbestämmande, oberoende ochvalfrihet inskränks kraftigt. Beslutetinnebär också en övervältring av enstörre del av ansvaret för personligassistans på kommunerna.I motion So802 av m.fl.(kd) yrkas att med ändring avregeringens förslag för budgetåret 1997anvisar mer tillanslaget B 7 Kostnader förassistansersättning (yrkande 13).Motionärerna anför att regeringenförorsakat mycken olycklig oro genomobetänksamma utspel i fråga om personligassistans. Utredningsdirektiven gick utpå att staten skulle spara närmare enmiljard kronor. Regeringen backade sedanoch lade besparingen på 215 miljonerkronor, men måste ändå ta på sig ettstort ansvar för att ha skapat eninfekterad stämning bland alla berörda.Motionärerna står fast vid sin tidigareuppfattning att de funktionshindradeinte skall behöva ta någon del avbesparingskraven, utan att reformensnarare skall utvecklas.I motion So807 av . (mp) yrkas att förbudgetår 1997 anvisar ytterligare 100miljoner kronor till kostnader förassistansersättning (yrkande 1) och attriksdagen även för åren 1998 och 1999beräknar ytterligare 100 miljoner kronorper år (yrkande 2). Motionärerna anföratt ansvaret för personligt assistansskall läggas på en huvudman, staten. Denhjälp och det stöd de assistansberoendebehöver skall inte få påverkas av ivilken kommun de lever. Motionärernaanser att anslaget behöver tillföras 100miljoner kronor för att ligga på engodtagbar nivå.Även i motion So408 av . (mp) yrkas att som sinmening ger till känna vad i motionenanförts dels om att staten bör varahuvudman och ta hela ansvaret för denpersonliga assistansen (yrkande 1), delsom rätten till assistans i skola ochdaglig verksamhet (yrkande 2) och delsom att det tillsätts enoberoende arbetsgrupp som studerarföljderna av förändringen iassistansreformen och därefter kommermed förslag till de åtgärder som behövsför att tillförsäkra deassistansberoende en mänsklig tillvaro(yrkande 3). Slutligen begärs attriksdagen ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att tillföraassistansreformen ytterligare 100miljoner kronor (yrkande 4).Motionärerna anför att assistansreformenär en av de viktigaste reformer somgenomförts under de senaste årtiondenaoch att de inte kan acceptera enförsämring för de funktionshindrade. Närförändringarna i reformen genomfördes ivåras framhölls från regeringspartietatt de funktionshindrade inte skulle fåen försämrad situation på grund av debesparingar som gjordes. Det visar sigatt så inte är fallet. Ett stort antalfall har redovisats som visar på klaraförsämringar för de funktionshindrade.Motionärerna anser att det är ohållbartmed ett system där två huvudmän avbesparingsskäl försöker skjuta överkostnaderna på varandra. Detta innebäratt de funktionshindrade kommer i kläm.Ansvaret för personlig assistans börligga på staten. Den hjälp och det stödde assistansberoende behöver skall intepåverkas av i vilken kommun de lever.Där behovet finns skall denassistansberoende ha rätt till sinassistans också i skola och i dagligverksamhet.Motionärerna anser att regeringenskyndsamt bör tillsätta en oberoendearbetsgrupp som studerar följderna avförändringen i assistansreformen ochdärefter kommer med förslag till deåtgärder som behövs för att tillförsäkrade assistansberoende en mänskligtillvaro. Motionärerna anser också attdet behövs ytterligare 100 miljonerkronor för att assistansreformen skallligga på en godtagbar nivå.I två motioner från vänstern begärsöversyn av lagen samt utvidgning avrätten till personlig assistans.I motion So421 av m.fl.(v) hemställs att hosregeringen begär en översyn av lagen omstöd och service till vissafunktionshindrade för att underlättaförsäkringskassornas tolkning (yrkande1). Vidare begärs ett tillkännagivandetill regeringen om vad i motionenanförts om psykiskt funktionshindradesmöjligheter att erhålla assistans(yrkande 2). Slutligen yrkarmotionärerna att hosregeringen begär en ändring i lagen omstöd och service till vissafunktionshindrade så att assistans kanges till personer (yrkande3). Motionärerna anför att i deursprungliga förarbetena och iproposition 1995/96:146 uteslöts inteatt assistansersättning kunde beviljasför s.k. aktiverande och/ellermotiverande insatser. I propositionenföreslogs att personlig assistans skulledefinieras som praktisk hjälp .Samtidigt tydliggjorde regeringen attingen som intill dess tillhörtpersonkretsen för personlig assistanskan uteslutas från insatsen och angavatt bedömningen skall vara individuell.Vidare anförde regeringen att personersom helt eller i stor utsträckningsjälva klarar av att på egen hand skötasina personliga behov och som enbart harbehov av motivations- ochaktivitetsinsatser bör inte ha rätt tillpersonlig assistans. Enligt regeringenkunde dessa personer i stället få sinabehov tillgodosedda genom andrainsatser. förtydligadeformuleringen av definitionen avinsatsen personlig assistans vid sinbehandling av regeringens förslag.Enligt utskottet behövde hjälpen intevara praktisk.Motionärerna anför attförsäkringskassorna under sensommarenoch hösten omprövat beslut omassistansersättning med anledning avförändringarna som trädde i kraft den 1juli och att personers rätt tillassistansersättning har ifrågasattseftersom de saknar behov av praktiskhjälp. Motionärerna anser attförsäkringskassans tjänstemän inte tagithänsyn till de skrivningar som gjordes ipropositionen och i socialutskottetsbetänkande.Motionärerna yrkar att assistansen ävenskall ges till dem som är ochsom erhållit rätt till personligassistans före ålder.I motion Sf241 av m.fl.(v) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om att även psykisktfunktionshindrade skall kunna fåpersonlig assistans (yrkande 13).Motionärerna anför att lagen ompersonlig assistans är den viktigasteenskilda reformen .