bet · GJ01SoU11 · 1996-02-20 00:00:00 — I avsnittetSammanfattning och slutsatser pekarSocialstyrelsen på de mycket storaframsteg som skett inom vården, vissabrister när det gällerinformationsöverföring i vårdkedjor,behovet av kompetensutveckling förpersonalen samt behovet avresultatredovisningar som underlag förplanering och prioritering.Utskottets bedömningHälso- och sjukvården är avgrundläggande betydelse för välfärdenoch människors trygghet. Principerna omen solidariskt finansierad och rättvistfördelad hälso- och sjukvård är enligtutskottet centrala inslag i dengenerella välfärdspolitiken och måstehävdas även i ekonomiskt kärva tider.Alla måste kunna känna trygghet att detfinns en hälso- och sjukvård av godkvalitet och att vid sjukdom vård ochomsorg ges på lika villkor. Deexpertrapporter om hälso- ochsjukvårdsreformer i andra länder som hartagits fram på uppdrag av HSU 2000 gerenligt utskottet inga belägg för attSverige skulle ha något att vinna på attöverge skattefinansieringen av vården.Tvärtom tyder de internationellaerfarenheterna på att deskattefinansierade hälso- ochsjukvårdssystemen fungerar bättre ifördelningspolitiskt avseende än deförsäkringsfinansierade systemen.Utskottet anser att dessa erfarenhetertillsammans med de goda erfarenheternaav det svenska systemet är starka motivför att slå vakt om skattefinansieringenav hälso- och sjukvården. MotionernaSo207 (m) yrkande 3, So424 (m) yrkandena2 och 4, So441 (mp), So485 (mp)yrkandena 2 och 3 och So489 (v)yrkandena 8 och 13 avstyrks därför.Sjukvårdshuvudmännen bör enligtutskottet ha ett planeringsansvar förhälso- och sjukvården samt möjligheteratt styra kostnadsutvecklingen. När detgäller frågan om fri etableringsrätt förolika yrkesgrupper inom hälso- ochsjukvården vidhåller utskottet sintidigare intagna ståndpunkt att en sådanrätt försvagar sjukvårdshuvudmännensmöjligheter att planera verksamheten ochstyra kostnadsutvecklingen och därmedmöjligheterna att uppfylla målet i hälso-och sjukvårdslagen om en god hälsa ochen vård på lika villkor för helabefolkningen. Det finns en risk för attvårdkonsumtionen kommer att styras merav tillgång än av faktiska vårdbehov.Utskottet avstyrker därför motionernaSo424 (m) yrkande 3, A270 (m) yrkande 10och A802 (fp) yrkande 3.Verksamhetsuppföljning ochkvalitetssäkring är enligt utskottetmycket viktiga inslag i all hälso- ochsjukvård. har givit utföreskrifter omkvalitetssäkringsarbetet. Vidare finnsdet en nationell samrådsgrupp förkvalitet i hälso- och sjukvården med encentral och samordnande funktion isammanhanget. Staten har enligtutskottet en viktig uppgift att medverkai det arbete som pågår med att utarbetakvalitetssäkringssystem. Arbetet ärangeläget såväl urpatientsäkerhetssynpunkt som ur ettpersonalpolitiskt perspektiv. Frågor omkvalitetssäkring kommer också attbehandlas av (S 1993:12) harföreslagit (SOU 1995:95) en lag omhälsodataregister med bestämmelser ombl.a. samtregister för statistik, uppföljning,utvärdering och kvalitetssäkring.Utskottet anser att inte nubör ta något initiativ på detta område.Motionerna So250 (v) yrkande 5, So412(kds) yrkandena 1 och 2, So423 (fp)yrkande 16 och So424 (m) yrkande 6avstyrks därför.De motionsyrkanden som rör olikafolkhälsofrågor samt förebyggandeinsatser och vård ryms inom direktivenför HSU2000 och direktiven för denparlamentariska kommité som skallutarbeta förslag till nationella mål förhälsoutvecklingen. I direktiven nämnsbl.a. att det är nödvändigt att ägnauppmärksamhet åt att förbättra hälsansvillkor för de mest utsatta, framförallt arbetslösa, lågutbildade ochinvandrare. En särskild statsrådsgrupphar också tillsatts med uppdragatt främja arbetet med folkhälsofrågor.Utskottet anser därför att riksdageninte nu bör ta något initiativ i dessafrågor. Motionerna So223 (fp) yrkande21, So412 (kds) yrkande 3, So419 (s),So423 (fp) yrkandena 5, 6 och 8, So424(m) yrkande 8, So432 (c) yrkande 2,So457 (m) och So489 (v) yrkandena 1-5avstyrks därför.De motionsyrkanden som rör forskning ochutveckling ryms också inom direktivenför HSU2000. Utskottet anser attriksdagen inte bör ta något initiativ ide frågor som tas upp i motionerna So423(fp) yrkandena 14 och 17 samt motionSo424 (m) yrkande 5. Motionsyrkandenaavstyrks.Utskottet anser att det är viktigt atthälso- och sjukvårdsinsatserna utförs pårätt vårdnivå eftersom det oftast ärmest kostnadseffektivt. Det kan dockfinnas skäl bl.a. kvalitetsaspekter,geografisk närhet och bättreresursutnyttjande till att vissaverksamheter vid vissa sjukhuskoncentreras och profileras. Kortaavstånd mellan flera sjukhus gerförutsättningar för att profileraverksamheten vid vart och ett av demutan att servicen till befolkningen iområdet försämras. Mindrelänsdelssjukhus kan enligt utskottetfylla en viktig funktion vad gällervården av äldre, när hemsjukvårdensresurser är tillräckligaeller när det finns rehabiliteringsbehovsom inte kan tillgodoses i öppnavårdformer. Inom ramen för sinuppföljnings- och tillsynsverksamhetarbetar med frågor omsjukhusstruktur och akutomhändertagande. Dessa frågor harnyligen behandlats i styrelsens rapportSjukvården i . I rapportenbehandlas också olika kompetens- ochutbildningsfrågor. Hälso- ochsjukvårdens resursbehov fram till år2010 faller vidare inom ramen fördirektiven för HSU2000. Kommittén skallenligt direktvien, analysera och bedömade krav på resurser som framför allt dendemografiska utvecklingen i kombinationmed medicinteknisk utveckling kan kommaatt ställa på hälso- och sjukvården.Utskottet anser inte att börta något initiativ i de frågor som tasupp i motionerna So219 (kds) yrkande 2,So412 (kds) yrkandena 7 och 8 och So413(kds). Motions-yrkandena avstyrksdärför.Även motion So445 (m, s, fp, kds)yrkande 1 avstyrks.Vad slutligen gäller kraven påtilläggsdirektiv till HSU2000konstaterar utskottet att frågor omstyrsystem i hälso- och sjukvården ingåri direktiven. Motion So423 (fp) yrkande12 är tillgodosett och avstyrks. Fråganom jämställdhet och könsskillnaderomfattas av direktiven för den särskildeutredaren (1994:08) med uppgift attutreda frågor om hur kvinnor och mänbemöts inom hälso- och sjukvården.Motion A807 (c) yrkande 32 ärtillgodosett och avstyrks. Motion So470(m) avstyrks också.Kvinnors hälsaI motion So423 av m.fl.(fp) begärs att gerregeringen till känna vad i motionenanförts om kvinnors hälsa (yrkande 11).Motionärerna konstaterar medtillfredsställelse att såvälSocialstyrelsen som Folkhälsoinstitutettagit upp kvinnors hälsoproblem i sittarbete åren 1994 och 1995. Motionärernanämner bl.a programmed målsättningen att lägga grunden föroch etablera ett kvinnoperspektiv ifolkhälsoarbetet, genomkunskapsutveckling, kunskapsförmedlingoch stöd åt försöksverksamhet ochutvecklingsarbete. Motionärerna anseratt denna satsning inte bara fårbegränsas till innevarande år utan måsteutvecklas till ett mer långsiktigtprogram.I motion A807 av . (c) begärs att gerregeringen till känna vad i motionenanförts om forskning om kvinnors hälsadär kvinnor utgör (yrkande 33).Motionärerna anför att det behövs ökadeanslag till forskning som rör kvinnorshälsa där kvinnan måste utgöra normeneftersom det råder brister inom områdetkvinnors hälsa. De anför attkvinnokroppen inte reagerar som mannens,kvinnans livssituation är annorlunda änmannens, kvinnnors åldrande skiljer sigfrån mannens och kvinnors ohälsotal harökat jämfört med mannens.I motion 1994/95:So433 av BarbroJohansson m.fl. (mp) begärs attriksdagen skall ge regeringen till kännaatt forskningen inom farmakologi snarastbör inrikta sig på att bestämmadoseringsmallar för medicin till kvinnorbaserade på den kvinnliga kroppen.Bakgrund och tidigare behandlingUtskottet har vid flera tillfällentidigare behandlat motionsyrkanden omolika aspekter på kvinnors hälsa m.m.,senast i betänkandet 1994/95:SoU2 (s. Utskottetkonstaterade bl.a. att regeringen hadebeslutat kommittédirektiv för ensärskild utredare med uppgift att utredafrågor om hur kvinnor och män bemötsinom hälso- och sjukvården (dir.1994:95). Sammanfattningsvis skallutredaren- kartlägga hur kvinnor och män bemötsnär de söker råd och hjälp inom häl-so- och sjukvården,- undersöka i vilken utsträckningkönstillhörighet i sig påverkar hurkvinnorrespektive män bemöts och behandlasinom hälso- och sjukvården,- belysa internationella erfarenheter ochkunskaper inom området,- analysera vad som påverkar hälso- ochsjukvårdspersonalens beteende imötet med patienter liksom orsakertill skillnader i bemötande och vid be-handling som följd avkönstillhörighet hos såväl patient sompersonal,- analysera och redovisa vilka effekterskillnader i bemötande och vid vårdoch behandling kan ha ur ettfolkhälsoperspektiv,- föreslå åtgärder som kan bidra tillatt utjämna skillnader mellan hur kvin-nor och män bemöts och behandlas inomhälso- och sjukvården i den måndessa skillnader har sin grund ikönstillhörighet och inte är relevantaföraktuell sjukdomsbild och vårdbehov.Utskottet vidhöll uppfattningen att detär angeläget att kvinnors särskildahälsoproblem uppmärksammas. Mot bakgrundav det arbete som redan pågick ellerplanerades ansåg utskottet dock attriksdagen inte borde ta något initiativ.De då aktuella motionerna avstyrktes.Enligt uppgift kommer utredningen attavge ett betänkande i maj-juni 1996.I oktober 1995 beviljade regeringendrygt för utvecklingav kurser i kvinnors hälsa ochjämställdhetskunskap för dengrundläggande läkarutbildningen.Arbetsmarknadsutskottet har ibetänkandet 1995/96:AU1 Jämställdhetbehandlat några motionsyrkanden om mänsoch kvinnors hälsa i ett könsper-spektiv(s. 23). Med hänvisning till denutveckling som äger rum på detta områdeansåg arbetsmarknadsutskottet attyrkandena inte borde föranleda någonriksdagens åtgärd utan dessa avstyrktes.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigareuppfattning att det är angeläget attkvinnors särskilda hälsoproblemuppmärksammas. Detta sker också förnärvarande på olika sätt. MotionernaSo423 (fp) yrkande 11, So433 (mp) ochA807 (c) yrkande 33 får anses i huvudsaktillgodosedda och avstyrks därför.KönsstympningI motion So438 av ochKarin () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omsvenska internationella insatser för attfå slut på kvinnlig könsstympning(yrkande 1) och om vikten av aktivaåtgärder mot kvinnlig könsstympning(yrkande 2). Motionärerna anför attkvinnlig könsstympning strider mot FN:sdeklaration om de mänskligarättigheterna och, när den utförs påunga flickor, även mot FN:sbarnkonvention. Könsstympning utförs pågrund av ett socialt tryck och den ärett sätt att förslava kvinnor, ansermotionärerna. måste därför medkraft internationellt verka för attbryta denna sedvänja. Motionärerna anföratt ett s.k. genderperspektiv böranläggas på det svenska biståndet ochmenar att det finns anledning att drivafrågan inom ramen för EU-samarbetet. Ivårt land bör rutiner skapas för att deasylsökande på förläggningarna skall fåinformation om att svensk lagstiftningser mycket allvarligt på ingreppen ochförbjuder alla typer av kvinnligkönsstympning. Vidare måste rutinerskapas på barna- ochmödravårdscentraler, inomskolhälsovården samt på kvinnoklinikeroch förlossningsavdelningar så att mandär blir vaksam och nogsamt informeraroch kontrollerar så att intekönsstympning utförs i vårt land.I motion Sf611 av . (kds) begärs ett tillkännagivandeom utbildning om kvinnlig könsstympning(yrkande 17). Motionärerna påpekar attSverige förbjuder kvinnligkönsstympning i alla former även omkvinnan gett sitt samtycke.Internationella erfarenheter visar dockatt enbart lagstiftning långt ifrån ärtillräckligt för att utrota denna sed.Frågan är komplex och måste angripasutifrån en helhetssyn och i ett globaltperspektiv i samarbete med klan- ochstamledare.Socialutskottet har vid flera tillfällentidigare behandlat motionsyrkanden medkrav på insatser mot kvinnligkönsstympning. I betänkandet1993/94:SoU7 behandlades ett antalmotioner i vilka man krävde satsningarpå information och utbildning omkvinnlig könsstympning. I betänkandetredovisas bl.a. Socialstyrelsensmeddelandeblad med information omkvinnlig könsstympning. Bladet (nr 2/93)är ställt till berörda inom hälso- ochsjukvården, barnomsorgsnämnden samtindivid- och familjeomsorgsnämnden.Utskottet ansåg det angeläget medinformation och utbildning om kvinnligkönsstympning och hur svensklagstiftning ser på det till både vuxnaoch barn inom de grupper där dettakulturmönster fortfarande lever kvar ochtill berörda personalgrupper. Utskottetkonstaterade attSocialstyrelsen gett ut ettmeddelandeblad med information tillberörda inom hälso- och sjukvården samtsocialtjänsten. Mot bakgrund härav ansågutskottet att inte behövdeöverväga något initiativ med anledningav då aktuella motioner. Även ibetänkandet 1994/95:SoU2 behandladesfrågor om kvinnlig könsstympning.Utskottet hade inhämtat attSocialstyrelsen följer frågan på olikasätt. Sålunda pågår i etttreårigt projekt som vänder sig tillberörda afrikanska grupper samt personalinom hälso- och sjukvård, socialtjänst,skola, förskola och flyktingmottagning.Liknande projekt fanns även på andrahåll i landet. Styrelsen följer ocksåfrågan internationellt genom bl.a.deltagande i konferenser. Utskottetansåg mot bakgrund av det arbete somredan pågick eller planerades attriksdagen inte borde ta något initiativ.Motionerna avstyrktes. följdeutskottet.Senast våren 1995 behandlades frågan omkönsstympning i betänkandet1994/95:SoU15. Utskottet vidhöll sinuppfattning att det är synnerligenangeläget med information och utbildningom kvinnlig könsstympning till bådevuxna och barn inom de grupper där dettakulturmönster fortfarande lever kvar ochtill berörda personalgrupper. Utskottetkonstaterade att arbete på området pågårsåväl inom som inomFolkhälsoinstitutet. hade utskottetsålunda inhämtat att ekonomiskt stödhade utgått till olika projekt omkvinnlig könsstympning. Mot bakgrund avvad utskottet anfört, och med hänvisningtill att det ankommer påFolkhälsoinstitutet och inte påriksdagen att pröva frågor om fördelningav medel till sådana verksamheter,avstyrktes ett motionsyrkande om attFolkhälsoinstitutet skulle avsättasärskilda medel till ett projekt för attförebygga kvinnlig könsstympning.Riksdagen följde utskottet.Det projekt som pågår iGöteborgs kommun kommer enligt uppgiftatt avslutas . Arbetethar bl.a. inriktats på att ta framriktlinjer för socialtjänstpersonalennär det gäller kvinnlig könsstympning.Inom kommunens invandrarförvaltningplanerar man att, efter projektetsavslutande, inrätta ett särskiltkunskapscentrum när det gäller kvinnligkönsstympning. Även inom Stockholmskommun pågår arbete med att ta framsärskilda handläggningsrutiner försocialtjänstpersonalen.Från har inhämtats attarbetet pågår med ett meddelandeblad sommer utförligt skall inriktas påsocialtjänstens handläggning av dessafrågor.Ett riksförbund mot kvinnligkönsstympning (RISK) har bildatsi . Förbundet är aktivt när detgäller att gå ut med information omdessa frågor, bl.a. till olikapersonalkategorier.Kvinnovåldskommissionen, som våren 1995avlämnade sitt slutbetänkande SOU1995:60 Kvinnofrid har behandlat fråganom kvinnlig könsstympning. Kommissionenhar lagt fram förslag tillförfattningsändring på området, sombl.a. innebär en straffskärpning.Kvinnovåldskommissionens betänkande harnyligen varit föremål förremissbehandling och bereds förnärvarande inom regeringskansliet.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller att det ärsynnerligen angeläget med informationoch utbildning om kvinnlig könsstympningtill både vuxna och barn inom de grupperdär detta kulturmönster fortfarandelever kvar och till berördapersonalgrupper. Det är också angelägetmed återkommande uppföljning avinsatserna på området. Utskottet utgårvidare ifrån att även i olikainternationella sammanhang verkar föratt bryta denna sedvänja. Någotinitiativ från med anledningav motionerna So438 (fp) och Sf611 (kds)yrkande 17 behövs inte. m.m.I motion So451 av m.fl.(v) hemställs att hosregeringen begär förslag tillinrättandet av en från hälso- ochsjukvården fristående statligombudsmannainstitution,, (yrkande 1). Vidarebegär motionärerna tillkännagivanden omlokala ombudsmannaexpeditioner (yrkande2) och om behovet av resurser för attbistå psykvårdens och långvårdenspatienter vid deras anmälningar motvårdpersonal (yrkande 3). I motionenyrkas vidare att hosregeringen begär en översyn av rutinernavid journalföring inom hälso- ochsjukvården (yrkande 4) samt attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad som anförts dels ombehovet av en utvidgning av ramen fördisciplinära sanktioner kopplat tillekonomiska ersättningar vidfelbehandlingar och övergrepp inom hälso-och sjukvården (yrkande 5), dels omanmälan och disciplinpåföljd förmobbning vårdpersonal emellan för attförhindra att patienter drabbas (yrkande7). Slutligen yrkar motionärerna attriksdagen hos regeringen begär enförlängning av preskriptionstiderna föranmälan av felbehandling och övergreppinom hälso- och sjukvården (yrkande 8).Motionärerna anser att rättssäkerheteninom den svenska sjukvården behöverförstärkas för att bättre svara mot ettdemokratiskt samhälles krav på god hälso-och sjukvård och största möjliga fysiskaoch psykiska integritet ochrättstrygghet för individen som ärpatient i vården. I motionen finnsförslag på redskap för patienterna, somskall bidra till bättre jämvikt irelationen patient - vårdinrättning ochskapa en bättre hälso- och sjukvård.Motionärerna efterlyser sålunda en frånsjukvården fristående instans ipatienternas tjänst, en statligpatientombudsman. Patienterna skallkunna vända sig dit med sina klagomål påvården och få aktiv hjälp tillersättning och prövning av disciplinäraåtgärder mot felande sjukvårdspersonal.Till den statliga Patientombudsmannenbör enligt motionärerna knytas ett nätav lokala patientombudsmannaexpeditionervid alla sjukhus och störrevårdinstitutioner. Deras uppgift börvara att ge information till patienternaom deras rättigheter m.m. Såväl denstatliga som delokala patientombudsmannaexpeditionernabör ges särskilda resurser när detgäller att bistå psykvårdens ochlångvårdens patienter och deras anhörigavid anmälningar mot vårdpersonal. Närdet gäller patientjournaler bör reglernai patientjournallagen (1985:562)omarbetas så att patienten ges betydligtstörre inflytande och kontroll överinnehållet i journalhandlingarna, anförsdet vidare i motionen. Motionärernaanser vidare att det i tillämpliga lagaroch föreskrifter bör markeras attpsykiskt våld mot patienter lika väl somfysisk felbehandling är ettdisciplinbrott som bör föranledapåföljd. Motionärerna anser vidare attmobbning vårdpersonalen emellan börkunna föranleda disciplinpåföljd,eftersom mobbningen utgör ett direkt hotmot patienternas hälsa. Slutligen ansermotionärerna att preskriptionstiden föranmälan om en felbehandling eller ettövergrepp bör förlängas till fem årefter felbehandlingen ellerövergreppstillfället och till minst tvåår efter det att patienten lämnatvården. Allvarliga felbehandlingar ellerövergrepp bör kunna anmälas och utredasäven efter preskriptionstidens utgång.Tidigare behandling m.m.I betänkandet 1993/94:SoU26 behandladeutskottet regeringens proposition1993/94:149 Åligganden för personal inomhälso- och sjukvården m.m. samtRiksdagens revisorers förslag angåendedisciplinärenden inom hälso- ochsjukvården (1993/94:RR7). För attåstadkomma en bättre överskådlighetföreslogs i propositionen att de reglersom avser hälso- ochsjukvårdspersonalens allmännaskyldigheter och Socialstyrelsenstillsyn över personalen skulle samlas ien särskild lag, lag om åligganden förpersonal inom hälso- och sjukvården. Detövergripande syftet medlagbestämmelserna var enligtpropositionen att säkerställa en godkvalitet i vården och en högpatientsäkerhet samt att förebyggasådana risker för patienterna som kanundvikas. En särskild lag omdisciplinpåföljd m.m. på hälso- ochsjukvårdens område skulle tillförsäkrapatienterna en opartisk prövning när deanser sig ha fått felaktig vård ellerbehandling inom hälso- och sjukvården.Lagen skulle också tillförsäkra denutpekade personalen rättssäkerhet iförfarandet.Riksdagens revisorer föreslog att ettnytt sanktionssystem skulle utarbetas,som bl.a. borde omfatta ökademöjligheter till interimistiskdelegitimering. När det gällerinformation till allmänheten ansågrevisorerna att den behövde förbättras,framför allt information vad gällerenskildas möjligheter att klaga påbehandling och bemötande. Revisorernaföreslog att lagen omförtroendenämndsverksamhet skulleomprövas och att man övervägdemöjligheterna att i stället inrätta ettorgan som fungerar som statligpatientombudsman. Vidare föreslogrevisorerna att den statliga tillsynenöver hälso- och sjukvården borde varaenhetlig, bedrivas fristående och medhög kompetens.Beträffande frågan om tillsyn deladeutskottet regeringens inställning attSocialstyrelsen skulle ha ansvaret förtillsynen över hälso- ochsjukvårdspersonalen. Utskottetkonstaterade att verksamheten medregionala tillsynsenheter varit i kraftsedan den 1 juli 1990 och ansåg inte attdet fanns skäl för regeringen attöverväga nya organisationsformer förtillsynsverksamheten.Såvitt avsåg frågan om enpatientombudsman lämnade utskottet enredogörelse för tidigare motionsyrkandenom patientombudsman resp. utskottetsbehandling av proposition 1991/92:148Förtroendenämndsverksamhet inom hälso-och sjukvården. Utskottet gjordeföljande bedömning (s. 33).Utskottet vidhåller sin inställning ifråga om förtroendenämndsverksamheten.Utskottet vill på nytt understrykavikten av att information omförtroendenämndsverksamheten når ut tillallmänheten. Lagen omförtroendenämndsverksamhet inom hälso-och sjukvården, m.m. har varit i kraft iknappt . Utskottet anser att detinte nu finns skäl att ompröva dennaverksamhet och överväga inrättandet aven statlig patientombudsman. Riksdagenföljde utskottet.När det gäller frågan om preskriptionföreslogs i den ovan nämndapropositionen att disciplinpåföljd inteskulle kunna utdömas om mer än fem årgått sedan förseelsen. Disciplinpåföljdfår inte heller åläggas någon som inteinom från förseelsen underrättatsom anmälan. Vid besvarandet av en motion(s) om en förlängning avpreskriptionstiden uttalade utskottetatt det hade förståelse förmotionärernas synpunkt att den enskildei vissa fall kan anse preskriptionstidenvara för kort. Utskottet deladeemellertid propositionens inställningatt ändamålet med en disciplinpåföljd äratt stärka patientsäkerheten och attpåföljden därför bör följa nära i tidenpå det begångna felet eller försummelsenför att vara meningsfull. Utskottetansåg vidare att utredningstekniska skältalade för att den föreslagnapreskriptionsbestämmelsen var välavvägd.I betänkandet 1994/95:SoU2 behandladeutskottet återigen en motion (fp) om enfristående patientombudsman. Utskottetvidhöll sin tidigare inställning i dennafråga och avstyrkte motionen.Förra våren behandlade utskottet enmotion om tillsyn över visslaboratorieverksamhet m.m.(1994/95:SoU22). Utskottet ville dåstarkt framhålla nödvändigheten av attförslag skyndsamt förelades riksdagentill en förbättrad lagstiftning med kravpå god kvalitet och hög patientsäkerheti vården samt en kraftfull tillsyn inomhela hälso- och sjukvården, såväl denoffentligt som den privat bedrivna.