bet · GJ01AU14 · 1996-04-18 00:00:00 — revisorers förslag angående insatser att främja jämställdheten iarbetslivet I detta betänkande behandlas förslagfrån revisorer med anledningav en rapport, Jämställt med statenshjälp?. Rapporten utgår från tvåfallstudier. Den ena avser granskning avjämställdhetsplanerna hos fyra statligamyndigheter, den andra den s.k. 10 000-kronan, en arbetsmarknadspolitisk resurssom kom till genom propositionom jämställdhetspolitiken inför 90-talet. Utskottet anser att revisorernasförslag inte bör föranleda någon åtgärdfrån sida. I betänkandetbehandlas också ett antal motioner somväckts med anledning av förslaget.Motionerna avstyrks.I reservationer tillstyrker Moderatasamlingspartiet revisorernas förslag.Företrädare för övrigaoppositionspartier följer upp sina resp.motioner.FörslagetI förslag 1995/96:RR8 har Riksdagensrevisorer föreslagit att somsin mening ger regeringen till känna vadrevisorerna anfört om1. statliga myndighetersjämställdhetsplaner,2. myndigheternas redovisning av sittjämställdhetsarbete,3. behovet av uppföljning avjämställdhetsprojekt och realistiska målför jämställdhetsarbetet. 1995/96:A15 av m.fl. (fp)vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av attjämställdhetsarbetet tas på allvar inomden statliga förvaltningen,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att utgångspunkterna förjämställdhetspolitiken bör vara samma iSverige, inom EU samt vidbiståndsinsatser i tredje världen.1995/96:A16 av och () vari yrkas att riksdagenbegär att regeringen under varjemandatperiod skall kontrollera ochstödja statsförvaltningen ifullföljandet, reviderandet ochkvalitetsutvecklandet avstatsförvaltningens jämställdhetsplaner.1995/96:A17 av m.fl. (v)vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om utbildning av statligamyndigheter i vad ett jämställtarbetsliv är,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om sanktionssystem mot statligaarbetsgivare som inte uppfyllerjämställdhetslagen,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om redovisning avjämställdhetsplaner,4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om ändring avjämställdhetslagen,5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om uppföljning avjämställdhetsprojekt beslutade avriksdagen.1995/96:A18 av ochDan () vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av att statenuppträder som en föredömligarbetsgivare,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om JämO:sinformationsverksamhet,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen i sittbudgetarbete bör överväga ytterligareresurser till JämO:s verksamhet,4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att JämO:s uppgifter börutvidgas till att avse bevakning avjämställdhetsfrågor inom samhällslivet idess helhet,5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om attityder till mäns ochkvinnors lika värde,6. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om andra sätt att förbättrajämställdheten i arbetslivet,7. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att jämställdhetsplaner börinkrävas vid ansökan om olikaföretagsstöd.1995/96:A19 av ochKarin () vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att jämställdhetsplaner börupprättas på varje statlig arbetsplats,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att rutiner bör tas fram somuppfyller lagstiftningen påjämställdhetsområdet,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att projekt formuleras sommålmedvetet syftar till att bättrekönsfördelning på arbetsmarknadenuppnås. BakgrundJämställdhet på det statliga områdetJämställdhetslagen är tillämplig på helaarbetsmarknaden. Enligt lagen ärarbetsgivare skyldiga att i sinverksamhet bedriva ett målinriktatarbete för att aktivt främjajämställdhet i arbetslivet. Arbetsgivaresom har tio eller fler anställda skallvarje år upprätta en jämställdhetsplan.Planen skall innehålla en översikt av deåtgärder i vissa angivna hänseenden somär behövliga för att främjajämställdheten på arbetsplatsen. Detgäller arbetsförhållanden ochrekrytering m.m. Planen skall ange dekonkreta åtgärder för jämställdhet somarbetsgivaren planerar i sin verksamhetför det kommande året.Jämställdhetsplanen skall även redovisaresultatet av den kartläggning som skallske av löneskillnader mellankvinnor och män och de åtgärder sommotiveras av kartläggningen.Efterföljande års jämställdhetsplanskall redovisa hur de planeradeåtgärderna har genomförts.Kollektivavtal kan träffas omjämställdhetsplaner, men avtalet befriarinte arbetsgivaren från att följa lagensregler.Kravet på att upprättajämställdhetsplaner infördes med 1991års jämställdhetslag. I 1979 årsjämställdhetslag fanns inget direktsådant krav, men lagen byggde på att detaktiva jämställdhetsarbetet skullebedrivas planmässigt.På det statliga området har sedan 1984gällt en skyldighet att upprättajämställdhetsplaner enligtmedbestämmandeavtalet (MBA-S). gav efter avtal medhuvudorganisationerna ut Nyariktlinjer för jämställdhetsplaner (SAV1988 A26).I åttiotalets personalpolitiskaproposition (prop. 1984/85:219)redovisades ett omfattande program fördet fortsatta jämställdhetsarbetet.Bl.a. lades den målsättningen fast attingen styrelse eller motsvarande somtillsätts av regeringen skall varaenkönad efter 1988.I den s.k. verksledningspropositionen(prop. 1986/87:99) lades det fast attandelen kvinnor i beslutande funktioneri statsförvaltningen måste ökas.Särskilda åtgärder skulle kunna vidtasinom myndigheterna för att få kvinnligasökande på olika nivåer och kvinnligakandidater vid nominering till statligastyrelser, nämnder och kommittér.I verksförordningen anges attdet i personalpolitiken ingår strävanefter jämställdhet mellan kvinnor ochmän.I slutet av 1980-talet antog riksdagenen femårig handlingsplan förjämställdhetspolitiken inför 90-talet(prop. 1987/88:105, AU17, rskr. 364).Tonvikten låg bl.a. på jämställdheten påarbetsmarknaden. Åtgärder föreslogs föratt öka kvinnors representation istatliga organ. I propositionenframhölls också att en ökning av andelenkvinnor på de högre tjänsterna inomstatsförvaltningen är ett viktigt målför den statliga personalpolitiken.I propositionen angavs vissa konkretamål för jämställdheten påarbetsmarknaden till år 1993:- minst tio yrkesområden borde ha enjämn könsfördelning-- högst tio yrkesgrupper borde få varastarkt dominerade av ena könet-- andelen kvinnor i rutinarbeten bordeinte vara större än andelen kvinnoranställda inom området-- andelen kvinnor på chefsposter och ikvalificerade arbeten borde vara minstlika stor som andelen kvinnor anställdainom området-- skillnaden mellan kvinnlig ochmanlig medelarbetstid borde ha halveratsoch uppgå till högst -- en utjämning mellan kvinnors ochmäns förvärvsfrekvenser och arbetstiderborde ha skett såväl inom län som mellanlän.-Den s.k. 10 000-kronanI den förutnämnda propositionen omjämställdhetspolitiken inför 90-taletföreslogs särskilda stödinsatser förpersoner som deltog i för sitt könotraditionell arbetsmarknadsutbildning.Som en försöksverksamhet under fem årskulle arbetsförmedlingen inom ramen föranslaget för särskild anordnadarbetsmarknadsutbildning få utnyttjahögst per kursdeltagare försärskilda åtgärder vid sidan avutbildningen. Stödet skulle kunna avset.ex. åtgärder för att rekryterakursdeltagare, särskilda stödinsatserunder utbildningstiden eller ianslutning till kursdeltagarnas inträdepå arbetsmarknaden i ett otraditionelltyrke. Med otraditionell utbildningavsågs en utbildning som inom länet till80 % domineras av det ena könet. AMSskulle senare ges i uppdrag attutvärdera verksamheten.Revisorernas förslagI förslaget anmäler revisorerna singranskning av statliga insatser för attfrämja jämställdheten i arbetslivet.Förslaget grundar sig på en rapport,Jämställt med statens hjälp? (rapport1995/96:1). Rapporten utmynnar islutsatsen att det i statsförvaltningenfunnits ett betydande ointresse förjämställdhetsfrågor. Slutsatsen grundaspå två, i och för sig begränsade,fallstudier. Den ena avsågjämställdhetsplaner vid fyramyndigheter, ,,ochLantmäteriverket. Den andra studienavsåg den s.k. 10 000-kronan.När det gäller jämställdhetsplanernakonstaterar revisorerna att respektenför jämställdhetslagen inte har kunnatupprätthållas. De syftar då på detförhållandet att det förekommit såvälatt myndigheter helt saknatjämställdhetsplaner som att storaetablerade myndigheter haftofullständiga planer. Planerna kanenligt revisorerna vara ett sätt attpåverka och förändra värderingar på enarbetsplats. Arbetet med planerna börprioriteras. Regeringen och JämO börkontrollera inte bara myndigheternasjämställdhetsplaner utan också hurmyndigheterna uppfattat statsmakternaskrav på sådana liksom deras uppfattningom tillgången på relevant information ifrågan. Regeringen bör begäraredogörelser för hur planer arbetatsfram och förändrats. Varje mandatperiodbör få en redovisning av hurjämställdhetsarbetet i myndigheternabedrivits. Genom att visa tydligareintresse för myndigheternasjämställdhetsarbete visar regeringen attdet är en högt prioriterad fråga (yrk.1).Jämställdhetsarbetet i de statligamyndigheterna bör bedrivas så att detkan tjäna som vägledning förarbetsmarknaden i övrigt. Myndigheternabör åläggas attredovisa vad de gjort i sinaårsredovisningar. Detta kan sedan geunderlag för vilka krav som därefter börställas på respektive myndighet (yrk.2).Revisorerna ser 10 000-kronan som ettexempel på att ambitiösa mål som intemotsvaras av verkningsfulla åtgärder kanmotverka sina syften. Satsningar avdetta slag måste kompletteras med målsom är relevanta för den speciellasatsningen. Regeringen bör enligtrevisorerna följa upp effekterna avandra jämställdhetsprojekt i syfte attåstadkomma realistiska mål förjämställdhetsarbetet (yrk. 3).MotionernaFem motioner har väckts med anledning avförslaget. De innehåller allmännasynpunkter på jämställdhetsarbetet inomstaten och på jämställdhetsplanerna ochförslag om uppföljning m.m. Även förslagtill lagändringar läggs fram. Imotionerna finns även synpunkter på hurprojektarbete m.m. påjämställdhetsområdet bör följas upp.Allmänna synpunkter påjämställdhetsarbetet inom statenElver m.fl. (fp) uttrycker imotion A15 oro för att jämställdheteninte blivit en prioriterad fråga förregeringen. De brister ijämställdhetsarbetet hos fleramyndigheter som revisorerna pekar på ärsorgliga, anser motionärerna. Om intejämställdhetsarbetet inom myndigheternatas på allvar måste det vara svårt attmotivera privata företag att satsa påjämställdhetsarbete. Även de andraallvarliga bristerna som påpekas irapporten tyder enligt motionärerna påett uppenbart ointresse för frågornainom statsförvaltningen. Staten måsteklara av jämställdhetsarbetet inåt innanSverige inom EU eller, som föreslås ien proposition, i samband medbiståndsinsatser i tredje världenställer krav på jämställdhet, anförmotionärerna (yrk. 1, 2).Rose-Marie Frebran och () begär i motion A18 etttillkännagivande om att staten böruppträda som en föredömlig arbetsgivare.De beklagar det ointresse somrevisorerna funnit i sin granskning(yrk. 1).Jämställdhetsplanerna m.m.Margareta och () instämmer i sin motion A19 irevisorernas kritik och understrykervikten av att jämställdhetsplanerupprättas på varje statlig arbetsplats(yrk. De anser att JämO:s insatserunder en period måste inriktas påkontroll av hur myndigheter och andrautformar sina jämställdhetsplaner (yrk.2, 3).Ingrid m.fl. (v) säger i motionA17 att statliga myndigheter borde varamönsterarbetsgivare och åtminstone följariksdagsbeslut om jämställdhetslagen.Det är fel att regeringen skall behövabegära en rapport för att myndigheterskall följa lagen. De statligaarbetsgivarna har haft tillräcklig tidpå sig att upprätta jämställdhetsplaner.Motionärerna föreslår att JämO utbildarde myndigheter som saknar engodtagbar jämställdhetsplan i vad ettjämställt arbetsliv är och hur manuppnår det (yrk. Regeringen börockså föreslå ett sanktionssystem för destatliga arbetsgivare som inte uppfyllerjämställdhetslagen (yrk. Medanledning av revisorernas förslag omredovisning av jämställdhetsplanerna iårsredovisningen framför motionärernaatt planen också borde tas in imyndighetens verksamhetsplan. Detta sättatt redovisa bör inte tidsbegränsas(yrk. 3).Barbro och ()delar enligt motion A16 revisorernasuppfattning att en attitydförändringmåste komma till stånd i fråga omjämställdhetsarbetet. Det kanåstadkommas genom ökad skärpa ochtydlighet från regeringen om vad somåligger statsförvaltningen. Regeringenbör varje mandatperiod följa uppstatsförvaltningens jämställdhetsarbete.Motion A18 av ochDan () tar upp attitydernatill mäns och kvinnors lika värde. Deframhåller skolans och familjens roll,men poängterar att arbetet medjämställdhet inte slutar där utanständigt måste aktualiseras.Jämställdhetsplaner är ett sätt, menarmotionärerna (yrk. Förekomsten av enjämställdhetsplan är dock ingen garantiför god jämställdhet på arbetsplatsen.Andra sätt är bl.a. att se överlöneskillnader, uppmuntra försök med merflexibel arbetstid, ge möjlighet tillfrivillig arbetsdelning, och uppmuntrabåde kvinnor och män att söka sådantarbetet som domineras av det motsattakönet (yrk. - Motionärerna utgårfrån att JämO får uppdrag av regeringenatt följa upp olika jämställdhetsprojekti de statliga myndigheterna. En sådanordning vore bra, eftersom positivaexempel kunde spridas. JämO:sarbetsbelastning skulle dock öka. Omdetta blir följden av revisorernasförslag anser motionärerna attregeringen bör överväga ytterligareresurser till JämO:s verksamhet. Enförbättrad jämställdhet i de statligamyndigheterna bör inte hindras av bristpå resurser (yrk. 2, 3).Ändringar i jämställdhetslagenI den förutnämnda motionen A17 av IngridBurman m.fl. (v) föreslås också - somutskottet förstår yrkandet - attjämställdhetslagen ändras, så attsamtliga arbetsgivare omfattas av kravetatt upprätta jämställdhetsplaner, intebara arbetsgivare med 10 eller fleranställda (yrk. 4).Rose-Marie Frebran och () förordar i motion A18 att JämO:suppgifter utvidgas till att också avsejämställdhetsfrågor inom helasamhällslivet. Eventuellt negativauttalanden skulle utgöra enda sanktion.En sådan utvidgning borde kunna ske utanatt lagens utformning i övrigt ändras(yrk. 4).10 000-kronanI den nyssnämnda motionen A19 avMargareta och () framhålls att de som skall hanteraekonomiska satsningar på jämställdhetmåste få snabba och tydliga anvisningarhur medlen skall användas. Rutiner förgenomförande måste upprättas, ochmyndigheterna måste följa fattadebeslut.Ingrid m.fl. (v) föreslår imotion A17 att regeringen ges i uppdragatt följa upp effekterna av andrajämställdhetsprojekt i syfte attkontrollera att riksdagensprioriteringar efterföljs, att arbetetmed jämställdhetsfrågorna prioriteras ide berörda förvaltningarna och att detfinns en effektivgenomförandeorganisation. Problemet varinte bara att målen förjämställdhetsarbetet var orealistiska.Det var också så att AMS inteprioriterade uppgiften (yrk. 5).Övriga frågorRose-Marie Frebran och () framhåller i sin motion A18 attett jämställdhetsperspektiv måste läggaspå alla politikområden. I motionen tarde upp ett förslag som framförts iremissbehandlingen av revisorernasrapport. De anser attjämställdhetsplaner skall inkrävas vidansökan om olika företagsstöd. Att förain jämställdhetsaspekten skulle enligtmotionärerna kunna vara ett ytterligaresätt för staten att framhålla vikten avjämställdhet mellan könen (yrk. 7).Utskottets övervägandenAllmänna synpunkter påjämställdhetsarbetet i statenUtskottet har ingen annan uppfattning änmotionärerna i motionerna A15 och A18 ifråga om vikten av jämställdhetsarbetetinom staten. Det följer redan avgrundläggande regler för den statligaverksamheten att strävan efterjämställdhet skall ingå ipersonalpolitiken.Arbetsmarknadsutskottet har också iolika sammanhang uttalat att staten börvara en föredömlig arbetsgivare. Dettagäller personalpolitiken i allmänhet,och det gäller självfallet efterlevnadenav de regler som gäller påarbetsmarknaden. Om slutsatsen irevisorernas rapport att det funnits ettbetydande ointresse förjämställdhetsfrågor i statsförvaltningenär riktig är det därför naturligtvismycket nedslående.Att alla verk och myndigheter intelever upp till de krav som statsmakternaställer bör däremot inte leda till attSverige skulle avstå från att i olikainternationella sammanhang framhållabetydelsen av jämställdhet mellankvinnor och män, som t.ex. skett införEU:s regeringskonferens eller i denproposition om biståndsinsatser i tredjevärlden, som nämns i motion A15. Sverigehar trots allt i flera avseenden kommiten bra bit på väg mot ett mera jämställtsamhälle - man kan påminna om attSverige i samband med i hösten 1995fick pris av för attSverige lyckats uppnå jämnkönsfördelning i regeringen och en brakvinnorepresentation i samtför insatserna i det internationellajämställdhetsarbetet. Mycket återstårdock.Något uttalande härutöver kan enligtutskottets mening inte anses varapåkallat med anledning av motionerna A15och A18 i motsvarande delar. De bördärför avslås av riksdagen.JämställdhetsplanernaJämställdhetslagens regler om aktivaåtgärder är framåtsyftande till sinkaraktär. Arbetsgivaren skall, som detuttrycks i lagens 3 §, bedriva ettmålinriktat arbete för att aktivt främjajämställdhet i arbetslivet. Dessaskyldigheter preciseras i 4-9 §§.Skyldigheterna tar sikte påarbetsförhållandena. De skall lämpa sigför både kvinnor och män (4 §).Arbetsgivaren skall underlätta för bådekvinnliga och manliga arbetstagare attförena förvärvsarbete och föräldraskap(5 §), och sexuella och vissa andratrakasserier skall motverkas (6 §). Deaktiva åtgärderna avser också utbildningoch rekrytering m.m. Enligt 7 § skallarbetsgivaren genom utbildning och påannat sätt främja en jämn könsfördelning(7 §) och verka för att ledigaanställningar söks av både kvinnor ochmän (8 §). Om det råder könsmässigobalans skall arbetsgivaren vidnyanställningar särskilt anstränga sigatt få sökande av underrepresenterat könoch se till att den andelen ökar (9 §).Reglerna om aktiva åtgärder byggdes utoch preciserades genom 1991 årsjämställdhetslag. Utöver vad som angettsovan infördes en skyldighet att upprättaen årlig plan för jämställdhetsarbetet(10 §). Redan tidigare hade gällt som enunderliggande förutsättning att detaktiva jämställdhetsarbetet skallbedrivas planmässigt. Ett motiv för attlagreglera frågan var att ett aktivtjämställdhetsarbete måste planeras medomsorg för att det skall kunna geresultat. Ett krav på en årlig plan blirett tillfälle att föra upp frågan pådagordningen (prop. 1990/91:113 s. 74).Reglerna om aktiva åtgärder, inklusivekravet på en årlig jämställdhetsplan,var dispositiva fram till halvårsskiftet1994. Reglerna kunde ersättas med andraregler i kollektivavtal. Preciseringen i1991 års lag innebar dock att sådanaavtal måste innehålla en materiellreglering av arbetsgivarens aktivajämställdhetsarbete inom vart och ett avde hänseenden som angetts ovan. Sådanaavtal måste då också innehållamateriella regler omjämställdhetsplaner.Lagändringen 1994 innebar attarbetsgivare blev skyldiga att följalagens regler även om kollektivavtalträffats.Samtidigt med denna lagändring infördesgenom en ny 9 a § en skyldighet förarbetsgivare med tio eller fleranställda att kartläggaförekomsten av löneskillnader mellankvinnor och män i skilda typer av arbeteoch för olika kategorier avarbetstagare. Denna skyldighet är ettled i den partssamverkan som skall skebl.a. för att utjämna och förhindralöneskillnader. Kartläggningen avlöneskillnaderna skall emellertidredovisas i jämställdhetsplanen liksomde åtgärder som motiveras avkartläggningen. Detta föranledde ensamtidig ändring i 11 § om vad enjämställdhetsplan skall innehålla.Enligt nu gällande lagregler skallplanen därmed innehålla följande:- Översikt av de åtgärder som enligt4-9 §§ är behövliga på arbetsplatsen.-- Angivande av vilka av dessa åtgärdersom skall påbörjas eller genomförasunder .-- Översiktlig redovisning avresultatet av kartläggningen avlöneskillnader och vilka åtgärder sommotiveras av kartläggningen.-- Redovisning (i efterföljande årsplan) av hur de planerade åtgärdernagenomförts.-För det statliga området har sedan långtid tillbaka funnits en skyldighetenligt kollektivavtal att upprättajämställdhetsplaner (7 kap. 40 § MBA-S).Denna skyldighet är inte ovillkorlig. Decentrala parterna kan komma överens omatt t.ex. en mycket liten myndighet fårgöra avsteg från vad som annars gäller.Genom protokollsanteckningar 1988preciserade avtalsparterna kravet på vaden jämställdhetsplan skall innehålla.Avtalsreglerna har inte justerats medanledning av lagändringarna 1991 resp.1994. hänvisar till1979 års jämställdhetslag när det gällermålen för jämställdhetsarbetet. Enjämförelse mellan den nu gällandelagregleringen och avtalet visar attlagen ställer krav på enjämställdhetsplan som saknas i avtalet.Lagen föreskriver exempelvis en översiktav de åtgärder som är nödvändiga för attunderlätta förvärvsarbete ochföräldraskap och för att förhindrasexuella trakasserier samt enredovisning av kartläggningen avlöneskillnader, medan avtalet innehållerpreciseringar som saknas i lagen, såsomatt planen skall innehålla beräknadekostnader och ange vem som skall haansvar för de olika åtgärderna.I vissa avseenden synes lag och avtalbygga på delvis olika synsätt i fråga omjämställdhetsplanen. Avtalet anger attplanen skall innehålla såväl långsiktigamål för jämställdhetsarbetet somkonkreta åtgärder. Lagen bygger på attlångsiktiga målsättningar bör anges iandra typer av handlingar, t.ex.kollektivavtal eller fleråriga budget-eller policydokument (prop. 1990/91:113s. 76).En statlig arbetsgivare som fullt utvill följa reglerna om vad enjämställdhetsplan skall innehålla måsteföljaktligen hämta ledning från flerahåll. kan det hända att lagensäger ett och avtalet ett annat.När revisorerna i sin rapport redovisargranskningen och bedömningen av tremyndigheters jämställdhetsplaner utgårde från fyra centrala moment som angesvara lagens krav. Den myndighet somanses ha upprättat en tillfredsställandeplan innehåller dessa fyra grundläggandemoment. De myndigheter som inte anses hatillfredsställande planer kritiserasbl.a. för avsaknaden av bestämdamålformuleringar och konkreta åtgärder.Kritiken avser också det förhållandetatt tidsangivelser och uppgifter omkostnader och ansvariga personer saknas.Såvitt utskottet kan förstå grundar sigrapportens omdömen på såväl lagens somavtalets föreskrifter omjämställdhetsplaner. Utskottet kan dockkonstatera att granskningen av hurmyndigheterna i planen kartlagtförhållandena på arbetsplatsen intesynes ha utgått från lagens 4-9 §§. Inteheller nämns det numera gällandesärskilda kravet på en redovisning avkartläggningen av löneskillnaderna. Detär därför enligt utskottets mening intehelt lätt att urskilja exakt vad somvarit avgörande för slutsatserna omplanernas kvalitet.Utskottet avstår av principiella skälfrån att lägga värderande synpunkter påde av revisorerna granskadejämställdhetsplanerna. Följande bör dockpåpekas.Fortfarande saknas i principrättspraxis på området, dvs. utlåtandenfrån den statliga jämställdhetsnämnden.Enligt vad utskottet erfarit har nämndenhittills endast i ett fall prövatinnehållet i en plan, och det gällde dåen ganska begränsad fråga. Dengranskning som JämO utfört på olikaområden av arbetsmarknaden - enligtJämO:s egen beskrivning razzior - harbrukat utmynna i ett sammanfattandeomdöme av vad granskningen utvisat. Deberörda arbetsgivarna har efterpåpekanden kunnat komplettera planernaom de enligt JämO varit bristfälliga.Lagen bygger för övrigt på att JämO iförsta hand skall försöka förmåarbetsgivare att frivilligt följa lagen.En eller ett par planer har brukatlyftas fram som goda exempel.