bet · GJ01SoU17 · 1996-05-02 00:00:00 — Utskottet deladeemellertid propositionens inställningatt ändamålet med en disciplinpåföljd äratt stärka patientsäkerheten och attpåföljden därför bör följa nära i tidenpå det begångna felet eller försummelsenför att vara meningsfull. Utskottetansåg vidare att utredningstekniska skältalade för att den föreslagnapreskriptionsbestämmelsen var välavvägd.I betänkandet 1994/95:SoU2 behandladeutskottet återigen en motion (fp) om enfristående patientombudsman. Utskottetvidhöll sin tidigare inställning i dennafråga och avstyrkte motionen.Förra våren behandlade utskottet enmotion om tillsyn över visslaboratorieverksamhet m.m.(1994/95:SoU22). Utskottet ville dåstarkt framhålla nödvändigheten av attförslag skyndsamt förelades riksdagentill en förbättrad lagstiftning med kravpå god kvalitet och hög patientsäkerheti vården samt en kraftfull tillsyn inomhela hälso- och sjukvården, såväl denoffentligt som den privat bedrivna. Ettförslag om hur den framtida tillsynenöver hälso- och sjukvården skall varautformad och reglerad skulle snarastlämnas till , angavs det iutskottets betänkande.En proposition om tillsynen över hälso-och sjukvården kommer enligt uppgift attföreläggas inom den närmastetiden.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigareinställning i dessa frågor och avstyrkermotion So451 (v) yrkandena 1-5 och 7-8.Destruktiva rörelserI motion So406 av () hemställs om ett tillkännagivandeom behovet av utredning om hur andligkränkning med dess hälsomässiga följderskall kunna förebyggas och åtgärdas samthur människor som utsatts för sådankränkning skall kunna få hjälp.Motionären påpekar att socialsektorn ochhälso- och sjukvården under senare årmött personer som på olika sätt kommit ien sådan beroendeställning till enrörelse eller en person att de heltförlorat makten över sin egen vilja ochvid försök att frigöra sig fått svårapsykiska problem. Vi behöver enligtmotionären få kunskap om omfattningen avdetta allvarliga samhälls- ochhälsoproblem. Vi behöver också fåkunskap om bästa sättet att hjälpa dedrabbade. Kunskap behöver förmedlas tillolika personalkategorier såsom personalinom , hälso- ochsjukvården, domstolsväsendet, skolan ochinte minst skolhälsovården. Motionärenanser också att det bör finnas enlagstiftning som särskilt tar sikte påatt komma åt den andliga kränkning somdet här är fråga om. Motionärenefterlyser en parlamentarisk utredningmed uppdrag att närmare studeraproblemet och komma med förslag tilllagstiftning och förslag om hur manskall kunna hjälpa den grupp människorsom blivit fråntagen den viktigaste avde mänskliga rättigheterna, rätten tillsin fria vilja.Tidigare behandlingUtskottet har vid flera tillfällentidigare behandlat frågor som rördestruktiva rörelser. I betänkandena1993/94:SoU7 och 1994/95:SoU2 behandladeutskottet motioner som gällde behovet avutbildning av olika yrkeskategorier omdestruktiva rörelser. Utskottet vidhölli dessa betänkanden sin tidigareinställning i dessa frågor, nämligen attdet behövs mer kunskap om utbredningenav det problem som tas upp. Utskottetförutsatte att ansvariga myndigheter ochberörda frivilliga organisationerarbetar vidare med dessa frågor.Motionsyrkandena avstyrktes. Riksdagenföljde utskottet.AktuelltUtskottet höll ensluten utfrågning med företrädare förSocialstyrelsen och Folkhälsoinstitutet.Utfrågningen syftade dels till att få enuppfattning om vilken kunskap om s.k.destruktiva rörelser som finns inomolika samhällssektorer, t.ex. hälso- ochsjukvården, , skolan ocharbetslivet, dels vilka möjligheter deti dag finns att hjälpa, stödja ochbehandla människor som drabbas avframför allt psykiska problem vidutträde/uteslutning.Utskottet har vidare erfarit att enrapport om sekter har lagts framför den franska nationalförsamlingen.Konstitutionsutskottets yttrandeKonstitutionsutskottet anför bl.a.följande.Konstitutionsutskottet villinledningsvis erinra om att en iallmänhet straffbar handling inte ärskyddad bara därför att den förekommer iett religiöst sammanhang. Rentbrottsliga förfaranden kan såledesbeivras inom ramen för gällanderättsordning.Socialutskottet har bedömt att underlagför ställningstagande till de frågor somaktualiseras i motionen bör införskaffasgenom åtgärder av regeringen.Konstitutionsutskottet har inteanledning att gå in på socialutskottetsbedömning i den del det handlar om attutreda förutsättningarna för att stärkasjukvårdens resurser med avsikt attåstadkomma en adekvat rehabilitering avifrågavarande patienter. Socialutskottethar också betonat vikten av respekt förreligions- och yttrandefriheten.Förslaget är, som konstitutionsutskottetser det, inte att uppfatta somfullständiga utredningsdirektiv utaninnebär ett uttalande om ettutredningsbehov, medan frågan om dennärmare avgränsningen avutredningsuppdraget med hänsyn till degrundläggande fri- och rättigheternaöverlämnas till regeringen, liksomfrågan om i vilken form uppdraget skallbedrivas.Konstitutionsutskottet utgår från attdet underlag som den av socialutskottetföreslagna utredningen skall ge avserstöd- och hjälpinsatser inom olikasamhällsorgan, främst hälso- ochsjukvården, för människor som avspeciella skäl befinner sig i psykiskakrissituationer samt att dessa insatserinte skall innebära åtgärder som sätterde grundläggande fri- och rättigheternai fara. Vidare utgårkonstitutionsutskottet från att det inteblir fråga om en statlig kartläggningeller informationskampanj mot vissautpekade rörelser.Med det anförda harkonstitutionsutskottet från desynpunkter utskottet har att beakta intenågon erinran mot socialutskottetsförslag om ett tillkännagivande.Utskottets bedömningSocialutskottet har i betänkandet1995/96:SoU11 gjort följande bedömning.Till utskottet har från ansvarigamyndigheter rapporterats att hälso- ochsjukvården och iblandmöter människor som drabbats av svårapsykiska problem sedan de frigjort sigeller stötts ut från rörelser som dehamnat i stark beroendeställning till.Rörelserna beskrivs ofta sommanipulativa, antidemokratiska ochauktoritära. För egna syften utövarledaren/ledarna ett starkt psykiskttryck på medlemmarna, som helt kanavskärmas från omvärlden. Försök frånmedlemmar att frigöra sig motarbetasintensivt. Den som lyckas frigöra sigeller som stöts ut är ofta mycket sårbaroch saknar helt självförtroende. Enligtrapporterna till utskottet förekommerofta självmordstankar. Hälso- ochsjukvården och och andrasamhällsorgan, t.ex. skolan ochdomstolsväsendet, saknar oftastkunskaper om vilket stöd och vilkenhjälp, vård och behandling som behöverges. I finns kunskaper ocherfarenheter på detta område. Frågornahar uppmärksammats också i Frankrike.Utskottet saknar tillräckligtunderlag för att ta ställning till desvåra frågor som aktualiseras imotionen. Utskottet anser därför attregeringen på lämpligt sätt börkartlägga omfattningen av dessa problemoch de motreaktioner de skapar. Vidkartläggningen måste yttrande- ochreligionsfrihetsfrågor beaktas. Dettakan vara en grannlaga uppgift. Isammanhanget bör utredas dels hurproblemen kan förebyggas, dels vilketstöd och vilken hjälp, vård ochbehandling som bör kunna erbjudas. Isammanhanget bör också övervägas hurkunskaper och erfarenheter på dettaområde kan spridas till alla berörda medbevarad respekt för religions- ochyttrandefriheten.Vad utskottet nu anfört bör gesregeringen till känna med anledning avmotion So406 (fp).Riksdagen har beslutatatt återförvisa betänkandet tillutskottet för ytterligare beredning.Konstitutionsutskottet, som berettstillfälle att yttra sig i fråga omkartläggningen har från de synpunkterutskottet har att beakta inte någonerinran mot socialutskottets förslag omett tillkännagivande.Socialutskottet vidhåller sin tidigarebedömning och föreslår att det anfördages regeringen till känna med anledningav motion So406 (fp).Vård och behandling m.m.I motion So436 av m.fl. (s)begärs att ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovetav resurser till en förbättradepilepsivård (yrkande 1). Motionärernahemställer vidare om att hosregeringen begär förslag till snabbaåtgärder för att förbättralivssituationen för personer medepilepsi (yrkande 2) samt att riksdagenger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av ökad utbildning avspecialistneurologer ( yrkande 3).Motionärerna anför att epilepsivårdenär hopplöst underdimensionerad. Dettahar konstaterats i treexpertutredningar. Ökade samhälleligasatsningar på epilepsikirurgins områdeär, enligt motionärerna, nödvändiga föratt öka kapaciteten och därmed minskadet uppdämda behov av utredning ochspecialbehandling som finns i vårtland. Motionärerna anför att denutredning som måste föregå en eventuelloperation gäller ett flerdubbelt antalpersoner än som slutligen kan komma ifråga för operation. Dessaundersökningar är mycket tids- ochresurskrävande. Den årliga kapacitetenför epilepsikirurgi i var islutet av 50-60 operationer,alltså mycket långt under behovet.Motionärerna åberopar vidare att inyligen publicerade rapporter omepilepsikirurgi anges att det varje årtillkommer ca 300 barn med svårepilepsi, som borde utredas föreventuell operation. Det sägs också attdet är viktigt att så många som möjligtav dessa barn ges chansen tilloperation, eftersom det kan rädda demtill ett bättre liv - utan epilepsieller med reducerade anfall. För att påett adekvat sätt ta hand om dessa barnkrävs särskilda resurser. Förslag harenligt uppgift framförts om bildande aven överregional specialistgrupp, medsärskilt ansvar för dessa barn. En sådanspecialistgrupp skulle öka såvälkompetens som kvantitet i vården och bliav stor betydelse för barnens framtid,heter det.Motionärerna anför vidare attbehandlings- och koordinationsteam såvälpå regions- som länsnivå bör byggas upp.Vidare bör det utarbetas ett vårdprogramför personer med epilepsi. Detta måsteenligt motionärerna avkrävasSocialstyrelsen alternativtLandstingsförbundet. För atttillhandahålla barn och vuxna medepilepsi en bättre vård krävs, enligtmotionärerna, ett ökat antal barn- ochvuxenneurologer som ansvarar för ettvårdlag som möjliggör tidig adekvatdiagnos. Detta skapar förutsättningarför inledande av lämplig behandling ochindividuell rehabilitering.I motion So484 av m.fl.(kds) begärs att gerregeringen till känna vad i motionenanförts om åtgärder mot ätstörningar somanorexi och bulimi (yrkande 20).Motionärerna anför att barn tillföräldrar med matstörningar lätt ärverföräldrarnas beteende och därför behöversärskilt stöd. Förutom väl fungerandebehandlande enheter som barnpsykiatriskakliniker, behövs fortfarande storaforskningsinsatser på området. Vidareligger ett särskilt ansvar påungdomsmottagningar och skolhälsovårdatt uppmärksamma dessa ofta livshotandeätstörningar, heter det i motionen. Imotion A802 av m.fl.(fp) begärs att ger regeringentill känna vad i motionen anförts omvikten av att det vid behandlingen avanorexi och bulimi finns vårdplatser medstor kontinuitet i vårdlaget ochpersonal med olika kompetenser samt attinformationsinsatserna intensifieras(yrkande 10). Motionärerna anför atttidig upptäckt av sjukdomssymtomunderlättar behandlingen väsentligt.Därför är det viktigt attinformationsinsatserna intensifieras såatt alla som på något sätt arbetar med,eller på annat sätt kommer i kontaktmed, framför allt flickor i tonåren lärkänna sjukdomen och dess symtom.Motionärerna nämner elever, lärare ochövrig skolpersonal. I motion A807 avIngbritt Irhammar m.fl. (c) begärs ocksåett tillkännagivande till regeringen omvad i motionen anförts om anorexi ochbulimi (yrkande 38). Motionärerna anföratt handlingsprogram för att öka ochsprida kunskaper om störningar och derasorsaker måste arbetas fram.I motion So484 av m.fl.(kds) begärs att gerregeringen till känna vad i motionenanförts om åtgärder för att förebyggaoch behandla malignt melanom (yrkande36). Motionärerna anför att sjukdomeneffektivt kan bekämpas genom informationom hur man solar klokt och hur man klärsig, samt vikten av att inte brännahuden. Eftersom det kan gå årtiondenmellan den strålexponering som t.ex.ägde rum ett soligt sommarlov ibarndomen och utvecklandet avsjukdomen, är också skolhälsovårdensinformativa funktion och ansvar stort,enligt motionärerna. Det är vidare,enligt deras mening, väsentligt attFolkhälsoinstitutet i samarbete medStrålskyddsinstitutet och Cancerfondenutarbetar informationsstrategier för attförebygga malignt melanom. Som vidannan cancer är det av stor vikt atttidigt upptäcka och behandla sjukdomen.Detta måste särskilt beaktas iprimärvården, heter det i motionen.I motion So423 av m.fl.(fp) begärs att ger regeringentill känna vad i motionen anförts omsällsynta sjukdomstillstånd (yrkande10). Motionärerna anser attSocialstyrelsen bör göra en kartläggningav vilka otillfredsställda vårdbehov somfinns, ange hur behoven kan tillgodosesoch vilka som kan anses somriksverksamheter. gerregelbundet ut Vårdkatalogen överriksverksamheter. Den bygger på underlagfrån berörda sjukhus om var patientermed sällsynta sjukdomar kan behandlas.Katalogen är emellertid inte komplett,enligt motionärerna, eftersom den intebygger på en behovsanalys utan på vadlandstingen rapporterar att debehandlar. Motionärerna menar att detfinns grupper av patienter med sjukdomarsom av olika skäl inte uppmärksammatstillräckligt. Det kan röra sig omtidigare okända hälsoproblem ellersådana som vården har otillräckligakunskaper om, heter det i motionen. (Motionärerna nämner som exempellymfödem, fibromyalgi,läkemedelsberoende, spelberoende ochpsykiska problem efter deltagande i s.k.destruktiva rörelser. )I motion So426 av ()begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts omutbildning om och behandling avlymfödem. Patienter med lymfödem kan fåhjälp genom en speciell massage, s.k.lymfdränage och kompressionsterapi.Sjukgymnaster och sjuksköterskor meddenna specialutbildning (lymfterapeuter)är alltför få och finns i huvudsak påsjukhusens onkologkliniker. Kunskapen omlymfödem är bristfällig bland allvårdpersonal. Inte sällan fårpatienterna fel diagnos eller får väntaalltför länge på rätt diagnos ochbehandling. För att patienter medlymfödem skall kunna få rätt diagnos ochbehandling krävs en ökad utbildning avall vårdpersonal om själva sjukdomenlymfödem och dess behandling. Alltförmånga patienter är obehandlade ochtvingas till långtidssjukskrivning och imånga fall förtidspension.Tidigare behandling m.m.Utskottet har vid ett flertal tillfällentidigare behandlat motionskrav om attsatsningar bör göras på vissa sjukdomareller att vården av dessa börorganiseras på visst sätt, senast ibetänkandet 1994/95:SoU2 (s. 28) vartillhänvisas. Utskottet vidhöll sin tidigareintagna inställning att inte ställa sigbakom sådana motionskrav. Att bedömasådana frågor är i första hand enuppgift för sjukvårdshuvudmännen.Socialstyrelsen skall vid behovtillhandahålla underlag för sådanabedömningar. Det ingick vidare iPrioriteringsutredningens uppdrag attöverväga sådana frågor.Prioriteringsutredningens slutbetänkandeVårdens svåra val (SOU 1995:5) harremissbehandlats. En proposition avsesenligt propositionsförteckningenavlämnas i juni 1996.Utskottets bedömningUtskottet har stor förståelse för attmotionärerna har velat fästa riksdagensuppmärksamhet på de nu aktuellaproblemområdena. Åtgärder för attförbättra vården och omhändertagandet avdem som lider t.ex. av epilepsi elleranorexi/bulimi är sålunda angelägna.Utskottet vidhåller dock sin tidigareinställning att inte ställa sig bakommotionskrav om att satsningar bör göraspå vissa enskilda sjukdomar eller attvården av dessa bör organiseras på visstsätt. Att bedöma sådana frågor är iförsta hand en uppgift försjukvårdshuvudmännen. Socialstyrelsenskall vid behov tillhandahålla underlagför sådana bedömningar.Utskottet kan få anledning attåterkomma till vissa övergripande frågori dessa sammanhang i samband medställningstagande till de aviseradepropositionerna om prioriteringsfrågor ihälso- och sjukvården och omforskningspolitiken.Motionerna So423 (fp) yrkande 10, So426(fp), So436 (s), So484 (kds) yrkandena20 och 36, A802 (fp) yrkande 10 och A807(c) yrkande 38 avstyrks.Alternativ sjukvårdI motion So478 av ()begärs att ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om åtgärderför att främja alternativ sjukvård.Motionären anför att det förekommer ca170 alternativa terapier i ochatt det kan vara problematiskt attbedöma vilka av terapierna som ärseriösa och som bör anses vara sjukvårdoch därmed momsbefriade. Vidare behövs,enligt motionärens mening auktoriseringav de terapeuter som genomgåttutbildning i vissa terapier.BakgrundDen förra regeringen beslutade i januari1994 direktiv för en parlamentariskkommitté med uppgift att göra en samladöversyn av principerna för legitimationoch behörighet och mot bakgrund avöversynen lämna förslag bl.a. i fråganom legitimation ochbehörighetsföreskrifter för olikayrkesgrupper inom hälso- och sjukvårdenoch närliggande områden. Översynen skallockså omfatta bestämmelserna i lagen(1960:409) om förbud i vissa fall motverksamhet på hälso- och sjukvårdensområden (den s.k. kvacksalverilagen). Idirektiven (dir. 1994:2) sägs bl.a. (s.21) att kommittén bör i fråga ommervärdesskatt belysa även de eventuellaskattetekniska konsekvenserna av lämnadeförslag. I direktiven nämns (s. 7) attbl.a. sjukvård, tandvård och socialomsorg undantas från skatteplikt (3 kap.4-5 §§ mervärdesskattelagen 1994:200).Med sjukvård förstås vissa åtgärder somvidtas av någon med särskildlegitimation att utöva yrke inomsjukvården.Utskottets bedömningUtskottet anser att inte börföregripa regeringens kommande förslagpå detta område. Motion So478 (c)avstyrks därför.Enhetlig ersättningsnivå vidpreventivmedelsrådgivningI motion So431 av m.fl.(m) hemställs att hosregeringen begär förslag om en enhetligtaxa för läkare och barnmorskor vadgäller preventivmedelsrådgivning ochförskrivning av preventivmedel ienlighet med vad som anförts imotionen. Motionärerna anför attnuvarande ersättningssystem förpreventivmedelsrådgivning inom enskiltbedriven vård skiljer sig åt förbarnmorskor och läkare. En läkare somutför preventivmedelsrådgivning samtförskriver preventivmedel är berättigadtill ett normalarvode som enligtmotionärerna uppgår till . Enbarnmorska som utför samma arbeteerhåller ingen ersättning enligt taxa.När det gäller att ge råd, prova utpreventivmedel och sätta in s.k.livmoderinlägg har barnmorskan sammakompetens som läkaren. Hon har utbildatsför att göra gynekologiskahälsokontroller på kvinnor och gepreventivmedelsråd. Efter genomfördpraktik får barnmorskanförskrivningsrätt av preventivmedel.Motionärerna anser att med en enhetligtaxa för barnmorskor och läkare kommerläkaren att kunna använda mera tid föratt hjälpa patienter med andra orsakersom grund för läkarbesök änpreventivmedelsrådgivning. Det blir ävenmer fördelaktigt för läkaren att geannan medicinsk rådgivning änpreventivmedelsrådgivning.I motion So437 av . ( fp, c, kds) finns ett liknandeyrkande. Motionärerna betonar attkostnadsersättningen inom sjukvården ärav stor betydelse. Patienter bör, medandra ord , utifrån sina behov behandlaspå rätt vårdnivå och av personal medadekvat utbildning.Bakgrund m.m.Regeringen beslutade attge en särskild utredare i uppdrag attanalysera konstruktionen ochtillämpningen av de taxor som regleras iförordningen (1994:1121) omläkarvårdsersättning och förordningen(1994:1120) om ersättning försjukgymnastik. Utredaren skall särskilt- utvärdera hittillsvarandekostnadsökningar och den totala effektenav de s.k. ersättningstaken samt hurtaxan tillgodoser kravet påkostnadskontroll,- beskriva konsekvenserna av nuvaranderegler för läkarvårdsersättning ochersättning för sjukgymnastik, särskiltmed beaktande av vårdgivarensproduktionsmönster,- belysa hur taxorna ger incitament tillbehandling av god kvalitet i enlighetmed vetenskap och beprövad erfarenhet.I uppdraget ingår också att utredarenskall redovisa principiellt alternativasätt att ersätta privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster som omfattas avde aktuella förordningarna. Ävenerfarenheter från relevantaersättningssy-stem som används i andraländer bör inhämtas. Utredaren skalldärefter lämna ett förslag till om och iså fall hur de nuvarande reglerna ocharvodesnivåerna bör förändras. Utredarenskall redovisa sitt uppdrag tillregeringen (dir. 1995:150).Utskottets bedömningUtskottet förutsätter att de imotionerna upptagna frågorna berörs idet pågående utredningsarbetet.Utskottet anser därför att riksdageninte bör föregripa regeringens kommandeförslag på detta område. MotionernaSo431 (m) och So437 (fp, c, kds)avstyrks därför.Livstestamente m.m.I motion So402 av ochWiggo Komstedt (m) hemställs attriksdagen hos regeringen begär enutredning rörande rätten till dödshjälpmed beaktande av medicinska, juridiska,etiska och allmänmänskliga synpunkter.Motionärerna anser att de argument somtidigare anförts mot dödshjälp i livetsslutskede har förlorat i kraft. Någonklar gräns mellan passiva och aktivainsatser kan nämligen, med nuvarandesofistikerade medicinska teknologi, inteupprätthållas. Vidare har opinionensvängt när det gäller rätten tilldödshjälp, menar motionärerna. Allt flerläkare och jurister ansluter sig numeratill den meningen att patienten i livetsslutskede, då sjukvården tömt sinamedicinska resurser, skall ha rätt tilldödshjälp om han eller hon så önskar.Utsikten att in absurdum hållas vid liv som ett kolli uppfattas sålundasom skrämmande för de flesta.I motion So404 av samma motionärer yrkasatt hos regeringen begär enutredning när det gäller möjligheten attupprätta ett juridiskt bindande livstestamente . Ett särskilt problemuppstår i livets slutskede då patienteninte längre är kontaktbar och därförinte har möjlighet att avsäga sigmedicinsk behandling. I detta läge voredet enligt motionärerna rimligt att entidigare dokumenterad viljeyttring fickvara ett uttryck för patientens vilja.En sådan bindande viljeyttring skullegarantera rättstrygghet för bådepatienten och läkaren.Tidigare behandling m.m.Senast behandlades likalydande motionerav utskottet i betänkandena /94:SoU7och 1994/95:SoU2. I betänkandet1993/94:SoU7 hänvisades till ettfrågesvar om livstestamente (fråga1992/93:486) i vilket det dåvarandestatsrådet () uppgett att hanövervägde om det borde tas någotinitiativ för svensk del. Vidarekonstaterades att regeringen hadetillsatt en parlamentarisk utredning omprioriteringar inom hälso- ochsjukvården. Utskottet avstyrktemotionsyrkandena och vidhöll sintidigare redovisade inställning,nämligen att regeringens kommandeförslag inte borde föregripas. Ibetänkandet 1994/95:SoU2 vidhöllutskottet denna uppfattning.Prioriteringsutredningen (S 1992:02)överlämnade sittslutbetänkande SOU 1995:5 Vårdens svåraval. Utredningens uppgift har bl.a.varit att utifrån etiska utgångspunkterdiskutera hälso- och sjukvårdens roll ivälfärdssamhället och lyfta fram degrundläggande principer efter vilkaprioriteringar inom vården skall ske.Frågor som rör vården i livets slutskedeoch vård av människor med nedsattautonomi behandlas i betänkandet. Enproposition om prioriteringsfrågor ihälso- och sjukvården har aviserats tilljuni 1996.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin inställning idessa frågor. Frågan om vård i livetsslutskede torde komma att behandlas iden aviserade propositionen omprioriteringsfrågor i hälso- ochsjukvården. Motionerna So402 (m) ochSo404 (m) avstyrks därför.Forskning inom det psykologiskametodområdetI motion So427 av ()hemställs om ett tillkännagivande omresurser för forskning och utvecklinginom det psykologiska metodområdet,framför allt psykologiska test.Psykologiska test används bl.a. inomhälso- och sjukvården, ,skolan och yrkesmässig rehabilitering.De utgör hjälpmedel vid utredningar,utvecklingsbedömningar, diagnostik ochutvärderingar. I arbetslivet och iförsvaret används psykologiska test förurval. Även i den psykologiskaforskningen används ofta test. att kunna precisera en personsfärdigheter eller förmåga, beskriva hurpersonen förhåller sig i olikasituationer, fastställa skador,felfunktioner, utvecklingsbrister elleremotionella störningar och skapaunderlag för behandling och träning.