bet · GJ01JuU20 · 1996-04-25 00:00:00 — Teleoperatörernas skyldigheter vid hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning I detta betänkande behandlar utskottetett regeringsförslag som åläggerteleoperatörerna en skyldighet att setill att deras telesystem är uppbyggdaoch utformade på ett sådant sätt atttvångsmedlen på teleområdet - hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning - alltid kanverkställas. Utskottet tillstyrkerförslaget.En motion, som väckts i ärendet,avstyrks. Till betänkandet har fogats enreservation (fp, v, mp). I proposition 1995/96:180 har regeringen() föreslagit attriksdagen antar de i propositionenframlagda förslagen till1. lag om ändring i rättegångsbalkenoch2. lag om ändring i telelagen(1993:597).I samband med propositionen behandlarutskottet en med anledning avpropositionen väckt motion.Motionsyrkandet redovisas nedan.Propositionens huvudsakliga innehållredovisas på s. 4 f.Lagförslagen, som granskats avLagrådet, har fogats till betänkandet,se bilaga. 1995/96:Ju22 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omförslag till lagreglering av polisensanvändning av överskottsinformation. InledningDen snabba tekniska utvecklingen påteleområdet och den avregleradetelemarknaden har ändratförutsättningarna för att genomförabeslut om hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning som ärtvångsmedlen på teleområdet. InomJustitiedepartementet upprättades år1995 departementspromemorian (Ds1995:48) Teleoperatörernas skyldighetervid hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning. Promemorian ochremissbehandlingen av den ligger tillgrund för propositionen, som tar uppfrågan vilka skyldigheter som bör vilapå teleoperatörerna för attmöjligheterna till verkställighet avbeslut om hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning skall kunnaupprätthållas.BakgrundDet har tidigare gått att klart skiljamellan radio, TV, kabelkommunikation,telekommunikation och datorkommunikationmed utgångspunkt fråninformationsinnehåll och metoder föranvändning och överföring. Dessaskillnader har emellertid blivit alltmerotydliga. Den nya informationstekniken(IT) har dessutom tillfört nya former avkommunikation där tal, text och bildintegreras. Det förekommer attmottagaren kan påverkainformationsinnehållet, s.k. interaktivkommunikation. Överföringen avtelemeddelanden sker via såväl allmänttillgängliga telenät som privataföretagsnät. Trådlös telekommunikationhar också blivit vanlig.Den tekniska utvecklingen påtelekommunikationsområdet har inneburitnya och utvidgade möjligheter förmänniskor att kommunicera på andra sättän genom att tala i telefon. Framförallt har kommunikation med hjälp avtelefax och datorer kommit att i storutsträckning ersätta de vanligatelefonsamtalen. Även taltelefonin hargenomgått stora förändringar.Utvecklingen av mobiltelefonin har varitrekordartad, och har förnärvarande flest sådana abonnemang perperson i världen.Vidare har ägarstrukturerna förändratspå senare år till följd av bl.a. en fritelemarknad och att abonnenter i ställetför operatörer i allt högre grad kommitatt äga nät, abonnentväxlar och annanteleutrustning. har vidavregleringen av telemarknaden slagitfast bl.a. att staten skall svara föratt det finns ett sammanhållet och öppettelenät som täcker hela landet. Vidarehar betonats vikten av att staten skaparförutsättningar för en effektivkonkurrens på utrustningsmarknaden ochvid utvecklingen av teletjänster (prop.1987/88:118, TU28, rskr. 402, prop.1990/91:87, TU28, rskr. 369, prop.1991/92:100 bil. 7, TU20, rskr. 1992/93:200, TU30, rskr. 443).Televerket var tidigare den endateleoperatören på den svenskatelemarknaden. samarbetademed polisen när beslut om tvångsmedel påteleområdet skulle verkställas. Som enföljd av att telemarknaden haravreglerats finns det flera bolagsom bedriver televerksamhet. Förutom detav staten helägda aktiebolaget kannämnas aktiebolagen 2.Den grundläggande lagregleringen omhemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning finns i 27 kap. 18-25 §§rättegångsbalken (RB).Hemlig teleavlyssning innebär - sedanden (prop. 1994/95:227, 1995/96:JuU1, rskr. 17, SFS1995:1230) - att telemeddelanden sombefordras till eller från etttelefonnummer, en kod eller annanteleadress, i hemlighet avlyssnas ellertas upp genom ett tekniskt hjälpmedelför återgivning av innehållet imeddelandet (27 kap. 18 § första stycketRB). För att sådan avlyssning skall fåske krävs att någon är skäligenmisstänkt för ett brott för vilket inteär föreskrivet lindrigare straff änfängelse eller för försök,förberedelse eller stämpling till sådantbrott, om sådan gärning är belagd medstraff (18 § andra stycket).Hemlig teleövervakning innebär attuppgifter i hemlighet hämtas in omtelemeddelanden som har expedieratseller beställts till eller från en vissteleadress eller att sådana meddelandenhindras från att nå fram. Tvångsmedletfår användas för förundersökning ibrottmål om det för brottet inte ärföreskrivet lindrigare straff änfängelse och vid brottenligt 1 § narkotikastrafflagen(1968:64) eller sådant brott enligt 1 §lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling som avser narkotika samtvid försök, förberedelse eller stämplingtill brott för vilket inte ärföreskrivet lindrigare straff änfängelse , om sådan gärning ärbelagd med straff (27 kap. 19 § RB).Hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning kan också komma i frågavid misstanke om anstiftan ellermedhjälp till brottslighet av angivetkvalificerat slag.För tillstånd till sådan avlyssningeller övervakning krävs - utöver attnågon är skäligen misstänkt för brott avviss svårighetsgrad - att åtgärden är avsynnerlig vikt för utredningen. Vidarefår åtgärden endast avse en teleadresssom innehas eller annars kan antas kommaatt användas av den misstänkte (27 kap.20 § första stycket RB). En teleadresstill vilken den misstänkte kan antaskomma att ringa får alltså inteavlyssnas. Från tillämpningsområdetundantas slutligen telemeddelanden somendast befordras inom ett telenät sommed hänsyn till sin ringa omfattning ochomständigheterna i övrigt får anses varaav mindre betydelse från allmänkommunikationssynpunkt (20 § andrastycket).För all tvångsmedelsanvändning gällertre allmänna principer. De treprinciperna, som anknyter tillinnehållet i regeringsformensbestämmelser om skydd för medborgarnamot tvångsmedel från det allmänna (2kap. ), är ändamålsprincipen,behovsprincipen ochproportionalitetsprincipen.Ändamålsprincipen innebär att enmyndighets befogenhet att användatvångsmedlet skall vara bunden till detändamål för vilket tvångsmedlet harbeslutats. Behovsprincipen innebär atten myndighet får använda ett tvångsmedelbara när det finns ett påtagligt behovoch en mindre ingripande åtgärd inte ärtillräcklig. Proportionalitetsprincipen,som är lagfäst i bl.a. 27 kap. 1 §tredje stycket RB, innebär att entvångsåtgärd i fråga om art, styrka,räckvidd och varaktighet skall stå irimlig proportion till vad som står attvinna med åtgärden.Frågor om hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning prövas av rättenpå ansökan av åklagaren. I beslutetskall det anges vilken teleadress ochunder vilken tid tillståndet gäller.Tiden, som inte får bestämmas längre ännödvändigt, får inte överstiga en månadfrån dagen för beslutet (27 kap. 21 §första stycket RB). Vidare skall ibeslutet särskilt anges om åtgärden fårverkställas utanför allmänt tillgängligatelenät (21 § andra stycket). Hemligteleavlyssning får inte ske avtelemeddelanden mellan den misstänkteoch hans försvarare. Om det framkommeratt en avlyssning avser ett sådantmeddelande, skall avlyssningen avbrytasoch upptagningar eller uppteckningar somomfattas av förbudet skall omedelbartförstöras (22 §). Föreskrifter ges ocksåom hävande av beslut (23 §) och om tidför granskning och förstöring avupptagningar och uppteckningar (24 §).Vidare finns en bestämmelse omverkställighet. Har rätten lämnattillstånd till hemlig teleavlyssningeller hemlig teleövervakning, får detekniska hjälpmedel som behövs föravlyssningen eller övervakningenanvändas (25 §).Regeringen redovisar genom enskrivelse till hur reglerna irättegångsbalken om hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning har tillämpats (sesenast skr. 1995/96:9, JuU1, rskr. 17).Utöver bestämmelserna i om hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning finns sådana reglerockså i lagen (1952:98) med särskildabestämmelser om tvångsmedel i vissabrottmål, lagen (1991:572) om särskildutlänningskontroll och lagen (1988:97)om förfarandet hos kommunerna,förvaltningsmyndigheterna ochdomstolarna under krig eller krigsfaram.m.Den i regleradeteleavlyssningen och teleövervakningenomfattar alla telemeddelanden sombefordras via ett telenät. Avlyssningeller övervakning får dock inte avsetelemeddelanden som endast befordrasinom ett telenät som med hänsyn till sinbegränsade omfattning ochomständigheterna i övrigt får anses varaav mindre betydelse från allmänkommunikationssynpunkt. Telemeddelandenvid datorer, telefax och mobiltelefonerfår alltså avlyssnas och övervakas påsamma sätt som vanliga telefonsamtal.Den tekniska utvecklingen påtelekommunikationsområdet har dockinneburit att de praktiskaförutsättningarna för att verkställabeslut om hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning har ändratsradikalt.Beslut om hemlig teleavlyssningverkställs numera i allt störreutsträckning genom en anpassning av dedatorprogram som styrtelekommunikationerna. En allmänförutsättning för att hemligteleavlyssning och hemlig övervakningsålunda skall vara möjlig är atttelekommunikationssystemet är anpassatför detta. Anpassningen kan avse såvälhård- som mjukvara. Det anses att detinte går att upprätthålla acceptabelkvalitet och effektivitet vidanvändningen av tvångsmedlen påteleområdet om sådana anpassningar intevidtas i systemen.Bakgrunden till en inom EU antagenresolution om tvångsmedlen påteleområdet (9529/95 ENFOPOL 90) är justrisken för att de modernatelekommunikationssystemens utformningkan hindra hemlig teleavlyssning såvidade inte anpassas för det ändamålet. Tillresolutionen (prop. bilaga 5) har fogatsen bilaga som innehåller en uppställningöver polisens krav i olika hänseenden ianslutning till användningen av deberörda tvångsmedlen. Dennaspecifikation anger bl.a. vilkaåtaganden som operatören bör uppfyllavid verkställighet av tvångsmedlen.Resolutionen syftar till att åstadkommaen internationell gemensam lösning somskall gälla i samtliga medlemsländer.PropositionenPropositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås lagändringarsom ålägger teleoperatörerna enskyldighet att se till att derastelesystem är uppbyggda och utformade påett sådant sätt att tvångsmedlen påteleområdet - hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning - alltid kanverkställas. De teleoperatörer detgäller är sådana som beviljas tillståndenligt 5 § telelagen (1993:597) att inomett allmänt tillgängligt telenättillhandahålla telefonitjänst, mobilteletjänst eller fasta teleförbindelser.Detta innebär att teleoperatörernakontinuerligt, t.ex. vid byte till nyteknik, måste se till att möjligheterfinns till hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning. Innebörden avförpliktelsen är i praktiken ett krav påatt telesystemet skall innehållasärskilda hårdvaror och särskildadatorprogram. Teleoperatörerna föreslåsvidare svara för att innehållet i ochuppgifter om telemeddelanden somavlyssnas eller hämtas in görstillgängliga så att informationen enkeltkan tas om hand. Det skall också åliggateleoperatörerna att se till attsystemen är utformade så attverkställandet av beslut om hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning inte röjs.Teleoperatörerna skall svara för dekostnader som hänför sig tillanpassningarna av telesystemen medanpolisen även i fortsättningen skallersätta teleoperatörerna för dekostnader som uppkommer vid varjeenskild verkställighet.De nya bestämmelserna föreslås träda ikraft . För att deteleoperatörer som före ikraftträdandethar fått tillstånd att drivateleverksamhet skall få tillfälle attanpassa de befintliga systemen till denya reglerna föreslås en övergångsperiodfram till den 1 juli 1997.Teleoperatören skall dock alltid haminst på sig från det attPost- och fastställt denärmare villkoren.Utskottets övervägandenUtskottet delar regeringens uppfattningatt hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning är betydelsefullastraffprocessuella tvångsmedel bl.a. ikampen mot narkotikan, den organiseradebrottsligheten och allvarligareekonomisk brottslighet samt vid brottmot rikets inre och yttre säkerhet.Tvångsmedlen är i dessa fall, somutskottet tidigare strukit under (se1995/96:JuU1 s. 5), oumbärliga verktyg iden brottsutredande verksamheten. Medfog kan hävdas att avanceradebrottslingar som har tillgång tillkommunikationsvägar som inte kanavlyssnas eller övervakas ökar sinamöjligheter att bedriva kriminellaaktiviteter utan att avslöjas. Det ärdärför enligt utskottets meningangeläget att möjligheterna tillverkställighet av tvångsmedlen påteleområdet upprätthålls.Bakom utskottets ställningstagandeligger uppfattningen att det äroacceptabelt att låta den snabbautvecklingen på teleområdet leda tillatt möjligheterna till telekontrolltunnas ut eller försvinner. Det kan inteanses försvarbart att mer eller mindrege upp tvångsmedlen på teleområdet baradärför att, som påpekats underremissbehandlingen, teknikutvecklingenlett till alltmer lätthanterligakrypteringsprogram. De farhågor somframförts om att utvecklingen avkrypteringslösningar mer eller mindreskulle innebära slutet för tvångsmedlenpå teleområdet anser dock utskottet ilikhet med regeringen överdrivna. Dennabedömning hindrar emellertid inte attdet kan finnas skäl att noga följautvecklingen på teleområdet.I likhet med regeringen kan utskottetkonstatera att förekomsten av enskildafrån staten fristående teleoperatöreroch den snabba tekniska utvecklingeninnebär försämrade möjligheter förpolisen att verkställa beslut om hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning, och att det inte utanvidare går att räkna med att alla nyateleoperatörer på marknaden frivilligtkommer att medverka i den utsträckningsom erfordras. Den tekniska utvecklingenpå teleområdet och den avregleradetelemarknaden har således skapat ettbehov av regler om telesystemensutformning för att bibehålla hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning som effektivatvångsmedel på teleområdet. Utskottetanser mot denna bakgrund, i likhet medregeringen, att en reform är nödvändig.Utskottet kan således ställa sig bakomförslagen i propositionen innebärandeatt vissa teleoperatörer är skyldiga attse till att telesystemen är så uppbyggdaoch utformade att beslut om hemligteleavlyssning och hemligteleövervakning kan verkställas. Enligtden föreslagna ordningen skall degrundläggande kraven på teleoperatörernaframgå av lag och den närmare innebördenav teleoperatörernas skyldigheterformuleras genom tillståndsvillkor ochföreskrifter, som bestäms av Post- ochtelestyrelsen efter samråd medteleoperatören, Riksåklagaren ochRikspolisstyrelsen. Med en sådanreglering kan, som regeringen anför, detelepolitiska målen balanseras mot dekriminalpolitiska.Utskottet har inte något att erinra motregeringsförslaget när det gälleravgränsningen av ansvaret, dvs. vilkateleoperatörer som skall omfattas avdenna skyldighet, skyldighetens närmareinnebörd och vem som skall svara förkostnaderna för anpassningen avtelesystemen. Utskottet tillstyrkersåledes regeringsförslaget.ÖverskottsinformationMotionenI motion Ju22 (fp) begärs att riksdagenhos regeringen begär ett lagförslag somreglerar polisens användning avvverskottsinformation.BakgrundI samband med att man användertvångsmedel vid förundersökning rörandeett brott kan det komma fram uppgiftersom inte har samband med den aktuellaförundersökningen men som kan vara avbetydelse för utredning av ett annatbrott eller för att hindra något brottsom är å färde. Det kan också röra sigom uppgifter som inte har samband mednågot brott men som är av betydelse iannat sammanhang, t.ex. för utmätnings-eller taxeringsändamål. Frågan i vad månsådan s.k. överskottsinformation skallfå utnyttjas är inte reglerad i lag.Frågan har emellertid varit aktuell iolika sammanhang.I samband med riksdagsbehandlingen avproposition 1975/76:202 med förslag tillnya regler om telefonavlyssning vidförundersökning i brottmål m.m.uppmärksammades spörsmålet i vad månmaterial som framkommer vidtelefonavlyssning fick utnyttjas i frågaom annan brottslighet än den som hadeföranlett tillståndet till avlyssningen.Utskottet (JuU 1976/77:20) begärdeyttrande från Lagrådet. Lagrådetifrågasatte huruvida det berördaförfarandet kunde anses förenligt medregeringsformen utan direkt stöd i lag.Lagrådet lade fram ett lagförslag somreglerade frågan om utnyttjande avöverskottsinformation.I ärendet inhämtade utskottet yttrandefrån och vidareremitterades Lagrådets yttrande tillflera instanser.Konstitutionsutskottet yttrade, attäven om grundlagsreglerna inteuppställde ett direkt krav i berörthänseende, det fick anses bästöverensstämma med syftet medintegritetsskyddet i regeringsformen attgrundläggande bestämmelser gavs i lag omhur och i vilken omfattning informationsom erhållits genom telefonavlyssningfick utnyttjas.Justitieutskottet ansåg (JuU 1976/77:20s. 16 f) att flera skäl kunde åberopasför att godta den av Lagrådet förordadelösningen. Härtill kom emellertid attproblematiken med överskottsinformationinte var begränsad till telefonavlyssning, utan samma svårigheter kundeuppkomma vid andra tvångsmedel såsombrevkontroll, husrannsakan elleringripande enligt bevissäkringslagen.Här borde, anförde utskottet,eftersträvas en generell lösning förolika typer av tvångsmedel. I denna delfick ärendet återgå till regeringen föröversyn och ytterligare överväganden.Regeringen gav en utredning(; dir. 1978:57) iuppdrag att närmare se över bl.a. dessafrågor. Kommittén föreslog i sittbetänkande (SOU 1984:54)Tvångsmedel-Anonymitet-Integritet attmöjligheten att utnyttja sådanöverskottsinformation som kommer framvid tvångsmedelsanvändning skullebegränsas. Enligt kommittén skulleöverskottsinformation få användas baraom vissa förutsättningar var uppfyllda,t.ex. då informationen gällde annanbrottslighet av sådan svårhetsgrad atttvångsmedlet fått användas. Kommitténvar dock inte enig utan ordföranden ochen ledamot reserverade sig mot förslagetoch ansåg att några särskilda reglerinte skulle införas.Även (PM nr 5Polisens insatser mot narkotikan s. 65f) och (SOU 1988:18s. 128 f) berörde frågan. De bådakommissionerna ansåg att det intebehövdes någon särskild lagstiftning somreglerar rätten att utnyttjaöverskottsinformation.Samtliga nu berörda utredningsarbetenremissbehandlades av regeringen. En stormajoritet av remissinstanserna intog ennegativ hållning till en lagreglering.I proposition 1988/89:124 Vissatvångsmedelsfrågor (s. 29 f) redovisaderegeringen sin inställning i frågan ochanförde att några lagregler sombegränsar rätten att utnyttjaöverskottsinformation i samband medutredning om brott inte skulle införaseftersom detta var en fråga som lämpadesig mindre väl för lagstiftning.Departementschefen konstateradeinledningsvis bl.a. att problemet medöverskottsinformation gäller huruvida debrottsutredande organen har rätt attutnyttja sig av upplysningar om ettbrott som de fått tillgång till genomatt - helt lagligt - använda tvångsmedelvid utredning om ett annat brott. Honutgick från att tvångsmedlet användesinom ramen för den s.k.ändamålsprincipen och att polisensåledes får tillgång till överskottsinformationen oavsiktligt. Hon hade försin del svårt att se logiken i attpolisen fritt skall kunna användainformation som kommer till desskännedom utan något som helst sambandmed tvångsmedelsanvändning och utan attanvända något tvångsmedel över huvudtaget, men att polisen skulle förhindrasatt använda samma information enbart avdet skälet att informationen åtkommitsvid användandet av en laglig rätt attanvända en viss typ av tvångsmedel ifråga om ett helt annat brott. Vidareansåg hon att ett genomförande avTvångsmedelskommitténs förslag skullekunna få negativa följder förmöjligheterna att komma till rätta medallvarlig brottslighet i vissa fall. Somexempel nämnde hon att det enligtförslaget skulle vara förbjudet förpolisen att vidta åtgärder, om man isamband med telefonavlyssning rörandeett grovt narkotikabrott fick klart försig vem som hade begått ett allvarligtmisshandelsbrott, ett rån eller en grovstöld. Hon pekade vidare på att ensådan reglering som föreslagits rimligenmåste följas upp med en begränsning avrätten för åklagaren att åberopaförbjuden information i en efterföljanderättegång, eller kanske rättare sagt meden regel som ålägger domstolen att vidsitt ställningstagande till skuldfråganbortse från sådan information. En sådanordning skulle, anförde hon, radikaltbryta mot den princip om fribevisprövning som är djupt rotad iSverige och som enligt allmänuppfattning garanterar de bästamateriella resultaten. I stället skulleman anknyta till de regler som finns iden anglosaxiska bevisrätten och sominnebär att ett aldrig så viktigt beviskan komma att avvisas om det inte kommitfram i formellt oantastlig ordning.Därmed riskerar man att hamna i enordning där intresset för självasakfrågorna överskuggas av argumentationrörande frågan om en viss upplysningskulle vara tillåten att ta hänsyn tilleller ej. Och skulle man ändåstå inför den avgörande faktorn,nämligen den mänskliga naturensbegränsningar; hur skulle man kunnagarantera att en tjänsteman - det måvara en polis, en åklagare eller endomare - verkligen underlåter att tahänsyn till vad han faktiskt vet.I väcktes motioner medbegäran om förslag till bestämmelser omhur överskottsinformation vidtvångsmedelsanvändning skulle hanteras.Utskottet, som delade regeringensuppfattning, avstyrkte i sitt avriksdagen godkända betänkande bifalltill motionerna (1988/89:JuU25 s. 20 f).Polisrättsutredningen har i sittslutbetänkande (SOU 1995:47) Tvångsmedelövervägt frågan om överskottsinformation(s. 196 f). Sammantaget anserutredningen att det inte finns skäl attreglera polisens rätt att använda sådaninformation. Betänkandet harremissbehandlats och övervägs nu iJustitiedepartementet.Utskottets övervägandenI propositionen (s. 20) redovisas attflera remissinstanser i det nu aktuellaärendet efterlyst överväganden om fråganatt använda överskottsinformation.Regeringen hänvisar till att denna frågasenast tagits upp avPolisrättsutredningen i det ovannämndabetänkandet Tvångsmedel. Enligtregeringen är det närmast i ett sådantbrett sammanhang som frågan börövervägas. Eftersom den i propositionenföreslagna reformen endast avser attåterställa telekontrollens effektivitetoch inte att utöka polisens tillgångtill information anser regeringen attproblematiken kring användandet av s.k.överskottsinformation inte bör hindra ensådan begränsad reform som den nuföreslagna. Regeringen tar således inteställning till frågan om användande avöverskottsinformation i detta ärende.Utskottet har inte någotatt invända mot nuvarande ordning ochvill här hänvisa till vaddepartementschefen anförde i 1989 årsärende. Utskottet finner ingen anledningatt nu aktualisera frågan. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju22. beträffande lagförslagenatt antar regeringensförslag till lag om ändring irättegångsbalken och lag om ändring itelelagen (1993:597),2. beträffandeöverskottsinformationatt avslår motion1995/96:Ju22.res. (fp, v, mp)den 25 april 1996På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), (), BirtheSörestedt (s), (), MärtaJohansson (s), (),(m), (),(), (), (), (),(), (),(), ()och (). Överskottsinformation (mom. 2)(), () ochKia () anserdels att den del av utskottets yttrandepå s. 9 som börjar med Utskottet har och slutar med motion Ju22 bort haföljande lydelse:Utskottet vill när det gälleranvändande av överskottsinformationanföra följande.