bet · GJ01UU13 · 1996-03-07 00:00:00 — Vid sitt möte i Edinburghi undvekmedlemsregeringarna emellertid att taställning till de föreslagnadefinitionerna och uppräkningarna avexklusiva gemenskapskompetenser.Medlemsländerna var angelägna att intebinda upp sig i fråga om omfattningen avexklusiv gemenskapskompetens förframtiden. Rådet framhöll att unionen ärgrundad på subsidiaritetsprincipen.Denna princip bidrar till respekten förmedlemsstaternas nationella identitetoch garanterar deras befogenheter. Rådetfastslog att subsidiaritetsprincipeninte kunde ha direkt effekt och att detankom på att tolkaprincipens närmare innebörd och attgranska hur EG-institutionerna iakttarprincipen.Rådet har utfärdat riktlinjer försubsidiaritetsprincipens tillämpning inormgivningsärenden. Kommissionen har påuppdrag av gjort enöversyn av den befintliga regelmassan isyfte att förenkla och moderniseraregelverket.Ett interinstitutionellt avtal sominnehåller procedurregler om hur varjeinstitution skall tillämpasubsidiaritetsprincipen har vidareträffats mellan parlamentet, rådet ochkommissionen.Kommissionen skall i utövandet av sininitiativrätt beaktasubsidiaritetsprincipen och redovisa hurden tagit hänsyn till den. Parlamentetoch rådet skall likaså pröva principenstillämpning i utövandet av sinafunktioner. Varje förslag frånkommissionen skall motiveras medhänvisning till subsidiaritetsprincipen,liksom varje efterföljande ändring i enkommissionstext, oavsett om ändringenhärrör från parlamentet eller rådet. Detre institutionerna skall inom ramen försina respektive interna procedurersystematiskt kontrollera att denföreslagna åtgärden överensstämmer medsubsidiaritetsprincipen, vad gäller bådevalet av rättsakt och förslagetssakinnehåll.Kommissionen skall avge en årligrapport om iakttagandet av principentill och rådet.Parlamentet skall i sin tur hållaoffentliga debatter om denna rapport meddeltagande av rådet och kommissionen.MotionerBestämmelsen i artikel 235 ochsubsidiaritetsprincipen tas upp ipartimotioner från ,liberalerna, Vänsterpartietoch samt i motionerfrån några socialdemokrater.Olof m.fl. (c) anser i motionU25 (yrkande 2) att det är en stor bristi regeringens skrivelse att det saknasett utvecklat resonemang omsubsidiaritetsprincipen och att Sverigevid regeringskonferensen bör verka förfördragsändringar som stärkersubsidiaritetsprincipen. bör tainitiativ till en fullständig genomgångav ochgemenskapslagstiftningen för att prövaom de motsvarar en konsekventtillämpning av subsidiaritetsprincipenoch driva frågan om att upprätta ennormhierarki som tydliggör olikabeslutsnivåers ansvar och dendetaljeringsgrad som respektive nivå börhålla sig till. En sådan normhierarkiskulle kunna innebära att rådet ägnarsig åt ramlagstiftning i störreutsträckning medan mer detaljeradeföreskrifter kan utfärdas av respektivemedlemsland.Införandet av en normhierarki börkombineras med upprättandet av enkompetenskatalog över lämpligakompetensområden för unionen, medlemsstaterna samt regionala och lokalaorgan, och upprättandet av en kompetenskatalog bör kombineras medförändringar i artikel 3b. Artikeln böri enlighet med regionkommitténs förslaglyda: På de områden där gemenskapeninte är ensam behörig skall den iöverensstämmelse med subsidiaritetsprincipen agera endast om och i denmån som målen för den planerade åtgärdeninte i tillräcklig utsträckning kanuppnås av medlemsstaterna eller av deregionala eller lokala myndigheterna ochdärför på grund av den planeradeåtgärdens omfattning eller verkningarbättre kan uppnås på gemenskapsnivå. Vidare anser motionärerna, dock utandirekt yrkande, att principen omkommunal självstyrelse bör skrivas in ifördraget, som den definieras iEuroparådets stadga om kommunalsjälvstyrelse. Den lokala självstyrelsenär enligt motionärerna grundläggande fördet politiska systemet i devästeuropeiska demokratierna, och beslutinom EU-samarbetet bör harmoniera medprincipen om lokal och regionalsjälvstyrelse.Lars m.fl. (fp) anser imotion U19 (yrkande 6) att, för attuppnå en mera stringent och tydligkompetensfördelning mellan unionen ochmedlemsländerna, den gummiparagraf -artikel 235 i - sommöjliggör att EU med hänvisning till dengemensamma marknaden tar till sig nyaområden bör omarbetas eller kanske tilloch med avskaffas helt. Motionärernaanser att ett annat sätt att tydliggöraoch renodla vilka kompetenser EU bör havore att införa en s.k. kompetenskatalogsom tydligt definierade vad unionenskall och inte skall göra, men dekonstaterar att ,reflektionsgruppen och kommissionen hargått emot den idén samt att denationella debatter som förs inte hellertyder på någon stor uppslutning.Gudrun m.fl. (v) anser i motionU22 att artikel 235 bör avskaffas(yrkande 5) och resonemangen omsubsidiaritet i fördragen ersättas avklara beskrivningar av vilka områden somskall behandlas på EU-nivå och vilka somtillhör medlemsstatens kompetens(yrkande 6).Alf m.fl. (kds) anser i motionU21 att bördefinieras tydligt och klart framgå avfördragen (yrkande 2) samt attsubsidiaritetsprincipen måste preciserasså att EU bara vidtar åtgärder när målenman vill uppfylla inte uppnås bättre påmedlemsländernas lokala, regionala ellernationella nivåer (yrkande 8).Bengt-Ola () anser i motion U30yrkande 10 att regeringen skall verkaför att artikel 235 i till EU 96-kommitténI expertrapporten till ,Subsidiaritetsprincipen i EU (SOU1995:123) av , analyserasprincipens faktiska och förmodadetillämpning och görs ett försök tillspegling av debatten inom EU:sinstitutioner. Bl.a. refereras hursubsidiariteten behandlas i dedeklarationer och resolutioner somskrivits inför regeringskonferensen.En slutsats i rapporten är attsubsidiaritetens närhetsaspekt tillövervägande del fått ett starktgenomslag i EU:s praktik.Närhetsaspekten har även dendemokratiska dimensionen som tydligtanges i ingressen och i artikel A.Subsidiariteten uppfattas som ettinstrument för att utifråneffektivitetsbedömningar jämka tvåmaktsfärer med varandra - EU:s ochmedlemsstaternas. Ser man bortom denkonkreta tillämpningen av denproceduriella subsidiariteten inom EU:slagstiftningsprocess finner man vissatecken på att subsidiariteten som reelldemokratisk princip fått ett genomslag,i alla fall på ett symboliskt plan.Frågan är hur man på rättslig väg avgörom en gemenskapsåtgärd är bättre än ennationell åtgärd. Principen harkomplicerats av att regionkommitténåberopar den för att underbygga sin egenstatus och det konstateras att förslagetatt ge lokala och regionala aktörer rätttill prövning i inte tycksha allmänt stöd.Den dominerande uppfattningen angesvara att den nuvarande formuleringen avsubsidiaritetsprincipen i sina huvuddragockså skall gälla , och detinnebär att subsidiariteten fortfarandeprimärt förknippas med effektivitetsnarare än med demokrati, alltså ses somen proceduriell princip. Det synesvidare uppenbart att de tillsubsidiariteten närslutna och politisktsvåra frågorna om normhierarkirespektive kompetenskatalog inom EUuppfattas som problematiska.Kontrollfrågan, såväl den politiska somrättsliga, är ytterst central.När det gäller subsidiaritetsprincipensrättsliga utformning enligt artikel 3buppträder två huvuduppfattningar blandinstitutionerna; en som representerarmajoriteten av institutioner ochmedlemsländer, och som går ut på attbevara den nuvarande skrivningen, och enannan, representerad av bl.a.regionkommittén, som innebär enomformulering av lagtexten på flerapunkter. Den primära anledningen tillatt artikel 3b anses böra kvarstå i sinnuvarande form är rimligen den att enradikal omförhandling av principenskulle innebära betydande turbulens ochskapa svåra problem, bl.a. för lösningenav andra viktiga frågor.Synen på kompetensfördelningar ärstarkt kontroversiell. Förslagen attinrätta en normhierarki respektive enkompetenskatalog har enligt rapporteninte fått någon större respons. Detförefaller som om många företrädare förde regionala och lokala intressena,bl.a. i regionkommittén, är starktkritiska till tanken på att fastställabefogenhetsgränser med hänvisning tillden bristande flexibiliteten. Detuppfattas generellt sett som viktigt meddiffusa gränser.Rapporter inför regeringskonferensenKommissionen redogör i sin rapport införregeringskonferensen för den historiskautvecklingen av subsidiaritetsprincipenoch konstaterar att EU:s institutionerförfogar över instrumenten för atttillämpa principen. Så måste ske på etteffektivt och samordnat sätt. Ipraktiken är det enligt kommissionensvårt att uppnå en sådan samordning,eftersom medlemsstaterna har olikauppfattning om betydelsen avsubsidiaritet på olika områden. Följdenblir att mycket detaljerade rättsakteralltjämt antas, i syfte att skyddaindividuella rättigheter, vilketmotverkar strävan mot klarhet ochenkelhet. Kommissionen konstaterar attbristen på en gemensam uppfattning blandmedlemsstaterna ändå inte bör hindra engemensam strävan att tillämpa principeni umgänget mellan myndigheter ochmedborgare.Reflektionsgruppen stöder inte tankenatt införa en kompetenskatalog ifördraget utan föredrar det nuvarandesystemet som fastställer unionensbefogenheter i varje enskilt fall.Gruppen anser därför att artikel 235 börbehållas som det instrument med varshjälp den föränderligatolkningskaraktären hos unionens målskall hanteras. Några medlemmar anseratt samtycke skallvara ett krav för åtgärder enligtartikel 235.Gruppen betonar betydelsen av enkorrekt tillämpning av subsidiaritets-och proportionalitetsprinciperna. Detmåste undvikas attsubsidiaritetsprincipen förblir enabstrakt princip utan praktiska effekteroch att den används för att systematisktbegränsa unionens maktbefogenheter.Flertalet medlemmar i gruppen anser detinte tillrådligt att ändra artikel 3b ifördraget.I förklaring nr 16 till unionsfördragethar antecknats att konferensen är enigom att regeringskonferens skallundersöka i vilken utsträckning det ärmöjligt att ompröva klassificeringen avgemenskapsrättsakter i syfte attupprätta en lämplig rangordning mellande olika kategorierna.Reflektionsgruppen har analyseratfrågan (p. Två ståndpunkter kundeurskiljas.Vissa förespråkar en rangordning mellangemenskapsrättsakter på basis av derasursprung (grundläggande rättsakter,lagstiftningsakter ochtillämpningsakter) och pekar på att ensådan klassificering skulle göratillämpningen av subsidiaritetsprincipenbåde enklare och klarare. Varjeinstitutions funktioner skulle klargörasgenom ett sådant rangordnat system förgemenskapsrätten: fördrag skulle antasmed enhällighet i rådet varefter deskulle ratificeras av de nationellaparlamenten, lagstiftning skulle antaspå kommissionens förslag genom ettgemensamt beslut av rådet ochparlamentet, tillämpningsbestämmelserskulle tillhöra kommissionens ansvarunder rådets och parlamentetsvverinseende. Bland dem som förespråkaren rangordning mellangemenskapsrättsakter betonar somliga attdirektiv också fortsättningsvis börutgöra ett viktigt utfall avsubsidiaritetsprincipen.Andra, som motsätter sig detta system,avfärdar dess logik, som är grundad påidén om en uppdelning av makten inom enstat, eftersom enligt detta synsättrådet skulle förvandlas till enlagstiftande andra kammare ochkommissionen till den verkställandemakten inom gemenskapen. Deras åsikt äratt unionen till sin natur är sådan attden lämpar sig väl för enkarakteriserande indelning avrättsakter: förordningar, direktiv,beslut och rekommendationer. De anseratt det inom ramen för dettakarakteristiska system är möjligt attklarlägga varje institutions funktionersamtidigt som balansen mellan dembibehålls. De rekommenderar i dettasammanhang en återgång till denursprungliga andan i fördraget genom attstörre uppmärksamhet ägnas varjerättsakts värde och att direktiv användspå ett sätt som mer är i linje med dessursprungliga syfte. Det framhölls ocksåatt införandet avmedbestämmandeförfarandet inneburit attdebatten om rättsakternas rangordningförlorat sin tidigare betydelse.Utskottets bedömningDet är enligt utskottets mening knappastmöjligt att i fördragstext göra någonexakt och uttömmande beskrivning avgemenskapens kompetenser, även om dennakompetens i princip skall framgå avfördraget. Att upprätta en fullständigkompetenskatalog ter sig därförvanskligt, och utskottet vill inteförespråka en sådan åtgärd. Däremotfinns sammanställningar över de områdendär EG har beslutsbefogenheter.Utskottet avstyrker motionerna U21yrkande 2 och U22 yrkande 6.Att helt slopa möjligheten tillfördragsutfyllnad enligt artikel 235 ärenligt utskottets mening inte hellertillrådligt. Kravet på enhällighet inområdet för bestämmelsens tillämpningutgör enligt utskottets mening engaranti för att befogenheten intemissbrukas. Utskottet avstyrker därmedmotionerna U19 yrkande 6, U22 yrkande 5och U30 yrkande 10.Ett motsvarande resonemang måste enligtutskottets mening föras när det gällersubsidiaritetsprincipen. Tillämpningenav subsidiaritetsprincipen måste växlafrån sakfråga till sakfråga inom deområden där kompetensen mellangemenskapen och medlemsstaterna ärdelad. - Det är viktigt att så långtmöjligt reglera var beslut i olikafrågor skall fattas, men det är svårtatt komma ifrån att ensubsidiaritetsprövning av förslag tillgemensamma beslut ändå kommer att rörasig om en politisk bedömning. Attföreskriva en formell förhandsprövningav lagförslag ur subsidiaritetssynpunktskulle lätt kunna utnyttjas för attfördröja ett angelägetlagstiftningsarbete. Utskottet avstyrkerdärmed motionerna U21 yrkande 8 och U25yrkande 2 i denna del.Att i fördragets bestämmelse omsubsidiaritetsprincipen, som handlar omkompetensfördelningen mellan EG och dessmedlemsstater, införa en särskildhänvisning till regionala eller lokalamyndigheter anser utskottet varaolämpligt. Frågan om beslutsnivåer inommedlemsstaterna bör ävenfortsättningsvis avgöras nationellt.Utskottet avstyrker därmed motion U25yrkande 2 i denna del.Utskottet återkommer till frågor omnationellt inflytande i avsnittet om denationella parlamentens inflytande.2.5 Beslutsprocessen inom EUAllmänt om gällande ordningI EG:s beslutsprocess tillkommer denformella initiativrätten endastkommissionen. Ett förslag frånkommissionen är således en förutsättningför att en formell beslutsprocess skallinitieras.De viktigaste besluten inom EU fattasav Europeiska unionens råd(ministerrådet). Vissa beslut kräverenhällighet i rådet, men flertaletbeslut inom ramen för EG-samarbetetfattas med kvalificerad majoritet. Vidbeslut med kvalificerad majoritetförfogar varje stat över ett visströstetal som är relaterat till landetsstorlek.Kommissionen och rådet skall i de falldet föreskrivs i fördraget inhämtayttranden från ekonomiska och socialakommittén, och yttranden från kommitténinhämtas ofta även i andra fall.Kommittén är en rådgivande församlingsom representerar arbetsgivare,arbetstagare och andra grupper, såsomjordbrukare, konsumentintressen ochvissa yrkesgrupper i medlemsländerna.Kommissionen och rådet skall också ivissa fall höra regionkommittén sombestår av företrädare för regionala ochlokala organ i medlemsstaterna.Europaparlamentet fungerar dels som ettberedande organ till rådet i ett tidigtskede av processen, dels som ett i vissasammanhang beslutsfattande organtillsammans med rådet. I det förstafallet gäller att rådet inte kan fattanågra beslut som är bindande förmedlemsstaterna utan att parlamentetåtminstone yttrat sig i saken (samråd).I det andra fallet finns två former förEuropaparlamentets medverkan:samarbetsförfarandet (artikel 189c iRomfördraget) ochmedbeslutandeförfarandet (artikel 189b).Härtill kommer proceduren med samtycke,då parlamentet måste ge sitt godkännandemed en majoritet av sina ledamöter.Det gemensamma för samarbetsförfarandetoch medbeslutandeförfarandet är attparlamentet åter kommer in i bilden viddet tillfälle i beslutsprocessen dårådet annars skulle ha att fattaslutligt beslut i saken. I stället föratt fatta ett slutligt beslut antarrådet i sådana fall endast vad somkallas en gemensam ståndpunkt. ståndpunkt underställs sedanparlamentet som i en "andra läsning" pånytt behandlar frågan.I samarbetsförfarandet gäller att, omparlamentet förkastar rådets gemensammaståndpunkt, rådet måste fatta beslutenhälligt. Parlamentet har alltsåmöjlighet att hindra beslut som intealla medlemsländer kan enas om.Samarbetsförfarandet tillämpas främstinom området transportpolitik, närmareföreskrifter om det gemensammaövervakningsförfarandet inom ramen förden ekonomiska politiken, minimikrav påarbetsmiljön, beslut som rör deneuropeiska socialfonden och deneuropeiska regionala utvecklingsfondensamt vissa åtgärder på miljöpolitikensområde.I medbeslutandeförfarandet gäller attparlamentet och rådet måste bli eniga omförslaget. Om en sådan enighet inte kanuppnås faller förslaget. I en särskildförlikningskommitté kan företrädare förrådet och parlamentet försöka hitta enför båda institutionerna godtagbarkompromiss. Parlamentet har alltsåmöjlighet att direkt och aktivt påverkabeslutets innehåll och att, om desssynpunkter inte vinner gehör hos rådet,hindra att beslut alls fattas.Medbeslutandeförfarandet tillämpasframför allt på frågor som rör den inremarknaden (de fyra friheterna), programtill stöd för medlemsländernas egethandlande inom de nya samarbetsområdena(folkhälsa, utbildning och kultur) samtnär det gäller att fastställa allmännahandlingsprogram på forsknings- ochmiljöpolitikens områden.Parlamentet har också en uttryckligrätt "att anmoda kommissionen att läggafram lämpliga förslag i frågor somenligt uppfattningkräver att en gemenskapsrättsaktutarbetas för att detta fördrag skallkunna genomföras" (artikel 138b).EG-domstolens viktigaste uppgift är attövervaka att EG-rätten tolkas ochtillämpas enhetligt av institutionernaoch i medlemsstaterna. harensam befogenheten att slutligt tolka EG-rätten och har därvid utvecklat flera avEG-rättens viktigaste principer.Domstolen ansvarar vidare för denrättsliga kontrollen av EG-institutionerna. Domstolen kontrolleraratt institutionerna i sin normgivninginte överskrider eller åsidosättergemenskapsrättens regler.Regeringens skrivelseUppgiften årsregeringskonferens är enligt regeringensskrivelse att se över de grundläggandefördragen i ljuset av unionens mål.Regeringens utgångspunkt är att EU ocksåi fortsättningen kommer att utvecklassom en sammanslutning av självständigastater till vilken medlemsstaterna ivissa fall överför beslutsbefogenheterför att lättare uppnå gemensamma mål.Regeringen anser att utgångspunkten förSverige är att vi är starkt betjänta avett gemensamt regelverk vad gäller denekonomiska integrationen medharmoniserade regler på vissa områden.Det är av särskild vikt att regelverkettolkas och tillämpas på ett enhetligtsätt inom hela unionen. En enhetligtillämpning av det gemensammaregelverket förutsätter starka,effektiva och oberoende institutionerför verkställighet, kontroll ochrevision, tvistlösning samt beivrande avbrott mot gemenskapsrätten och missbrukav gemenskapens medel. Av detta följeratt bör slå vakt om en fortsattstark roll för kommissionen,revisionsrätten och domstolen inom EU-arbetet. Regeringen anser att det är encentral uppgift för regeringskonferensenatt förbereda institutionellaanpassningar som möjliggör en utvidgningav unionen med nya medlemmar.Regeringen påpekar att det är ettdemokratiskt problem attbeslutsprocedurerna i rådet ochparlamentet är många och kompliceradeoch att detta också hämmareffektiviteten i beslutsfattandet.Regeringen avser att verka för färre ochenklare beslutsprocedurer ocheffektiviserat beslutsfattande.ReflektionsgruppenGruppen anser att ett stärkande avdemokratin inom unionen innebär både enrättvis representation i var och en avinstitutionerna och en förstärkning avsåväl inom ramen förden rådande institutionella jämviktensom de nationella parlamentens roll.Många i gruppen anser attEuropaparlamentets förfaranden äralltför många och alltför invecklade ochförespråkar därför att de minskas tilltre: samråd, samtycke och medbeslutande.MotionerAlf m.fl. (kds) anför i motionU21 att medlemsländerna underregeringskonferensens gång helhjärtatmåste verka för att EU erhåller destrukturer och beslutsmekanismer somkrävs för att uppnå varaktigeffektivitet och handlingskraft(yrkande 1).Bengt-Ola () anser i motion U30att reformeringen av EU skall bygga påett mellanstatligt samarbete (yrkande4).Marianne m.fl. (mp) anför imotion U29 att skall motsättasig varje steg som ger kommissionenkaraktär av regering och rådetsordförande karaktär av statschef(yrkande 6).Utskottets bedömningRegeringen har i sin skrivelse angivitsom utgångspunkt att EU också ifortsättningen kommer att utvecklas somen sammanslutning av självständigastater till vilken medlemsstaterna ivissa fall överför beslutsbefogenheterför att lättare uppnå gemensamma mål.Utskottet anser att detta är väl lämpatsom utgångspunkt för den svenskainställningen till arbetet vidregeringskonferensen och att unionenskaraktär av ett förbund av stater börbevaras. Varje fråga om att överföraytterligare beslutsbefogenheter fårgivetvis prövas noga i en situation dåfrågan aktualiseras. Utskottet utgårfrån att regeringen för delkommer att verka för en utveckling avEU:s strukturer och beslutsmekanismer ide delar där det är påkallat för attuppnå varaktig effektivitet ochhandlingskraft. Med det anförda anserutskottet inte att något ytterligareuttalande behövs med anledning avmotionerna U21 yrkande 1 och U30 yrkande4.Något konkret förslag föreligger inteom åtgärder som skulle ge kommissionenkaraktären av regering eller rådetsordförande ställning som statschef.Enligt utskottets uppfattning finns detingen anledning att befara en utvecklingi sådan riktning, och utskottetavstyrker motion U29 yrkande 6.2.6 Särskilda frågor om institutionernaoch deras roll2.6.1 RådetGällande ordningSom anges i den allmännabakgrundsbeskrivningen fattas deviktigaste besluten inom EU avEuropeiska unionens råd (ministerrådet).Rådet har dock formellt inteinitiativrätt, men rådet kan anmodakommissionen att företa de utredningarsom rådet finner nödvändiga för attförverkliga de gemensamma målen samtförelägga rådet lämpliga förslag(artikel 152).Rådet utgörs av representanter förmedlemsstaternas regeringar. Vilkaministrar som deltar beror på debehandlade frågornas sakinnehåll. Merövergripande frågor behandlas vidutrikesministrarnas möten ungefär engång . roterarmellan länderna på halvårsbasis.Ordförandelandets utrikesministerföreträder EU i internationellasammanhang. Minst en ledamot avkommissionen är alltid närvarande vidrådets möten.Rådet skall enligt fördragets artikel145 fatta beslut för att säkra attfördragets syften verkligen uppnås.Enligt den formella huvudregeln skallsådana beslut (rättsakter), om ingetannat föreskrivs, fattas med enkelmajoritet (artikel 148.1). Den enklamajoriteten baseras på att varjemedlemsstat har en röst. Dennabeslutsmodell tillämpas sällan ochanvänds inte i lagstiftningsarbetet.Beslutsfattande med kvalificeradmajoritet regleras i artikel 148.2 ochanvänds däremot ofta. Flertaletviktigare bestämmelser i fördragetföreskriver att beslut skall fattasenhälligt eller med kvalificeradmajoritet. enhetsakten 1986 medförde enomvälvning i beslutsfattandet. I den nyaartikel 100a föreskrevs kvalificeradmajoritet för att nå målen omförverkligande av den inre marknaden.Undantag gjordes dock för beslut omskatter, om fri rörlighet för personeroch om anställdas rättigheter ochintressen. På dessa områden råderalltjämt krav på enighet för att nå framtill beslut.Vid beslut med kvalificerad majoritetförfogar varje stat över ett visströstetal som är relaterat till landetsstorlek. , ,och har tioröster var, åtta röster,, , ochPortugal fem röster var, ochVsterrike fyra röster var, ,och tre röster var samtLuxemburg två röster. Det sammanlagdaantalet röster uppgår således efter densenaste utvidgningen till 87. Rådetsbeslut skall fattas med minst 62 rösternär beslutet skall fattas på förslagfrån kommissionen. En blockerandeminoritet utgör således 26 röster.