bet · GK01JuU4 · 1996-11-07 00:00:00 — Utökad användning av strafföreläggande I detta betänkande behandlar utskottetett regeringsförslag där åklagare gesutökad möjlighet att utfärdastrafföreläggande. Utvidgningen avserfall där det är uppenbart att rättenskulle döma till villkorlig dom ellersådan påföljd i förening med böter. Frånreformen undantas fall då den misstänktevar då brottet begicks.Utskottet tillstyrker förslaget menföreslår ett tillkännagivande avinnebörd att huvudregeln skall vara attåklagaren presenterar föreläggandet vidett personligt sammanträffande med denmisstänkte.Tre motioner, som väckts i ärendet,avstyrks. Till betänkandet har fogatstre reservationer (fp), (v), (m). I proposition 1996/97:8 har regeringenförslagit att antar de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i lagen (1963:197) omallmänt kriminalregister.Propositionens huvudsakliga innehållredovisas på s. 3 f.I samband med propositionen behandlarutskottet tre med anledning avpropositionen väckta motioner.Motionsyrkandena redovisas nedan.Lagförslagen, som granskats avLagrådet, har fogats till betänkandet,se bilaga. 1996/97:Ju1 av m.fl. (v)vari yrkas att avslårregeringens proposition 1996/97:8 omutökad användning av strafföreläggandeenligt vad i motionen anförts omförslagets nackdelar ur rättssäkerhets-och preventionssynpunkt.1996/97:Ju2 av och () vari yrkas att avslårregeringens proposition 1996/97:8 Utökadanvändning av strafföreläggande.1996/97:Ju3 av m.fl. (m)vari yrkas att avslårregeringens proposition 1996/97:8 i dendel som avser att strafföreläggandeutvidgas till att omfatta personermellan 18 och i enlighet med vadsom anförts i motionen. föreslog i sittbetänkande (SOU 1992:61) Ett reformeratåklagarväsende att möjligheterna attanvända strafföreläggande skulleutvidgas till att gälla fall där det äruppenbart att påföljden skall bestämmastill villkorlig dom.Betänkandet remissbehandlades och fleraremissinstanser avstyrkte förslaget. Somskäl angavs bl.a. att förslaget intekunde godtas ur rättssäkerhetssynpunktoch att det kunde få negativaverkningar på den enskildes syn påallvaret i olika lagstridigahandlingssätt.Den förutvarande borgerliga regeringenavvisade också Åklagarutredningensförslag härvidlag (prop. 1994/95:23,JuU2, rskr. 40).I den nu aktuella propositionen tasfrågan upp på nytt.Allmänt om strafföreläggandeFrågan om ansvar för brott som hör underallmänt åtal får under vissa villkor tasupp av åklagare genom strafföreläggande.Ett sådant innebär att den misstänktetill godkännande föreläggs ett visstbötesstraff. Godkännandet innebär attden misstänkte erkänner gärningen ochgodtar bötesstraffet. Om föreläggandetgodkänns gäller det som enlagakraftvunnen dom. Reglerna omstrafföreläggande finns i 48 kap.rättegångsbalken (RB) och istrafföreläggandekungörelsen (1970:60).Strafföreläggandeinstitutet tillkom år1948. Föreläggandet fick enligt denursprungliga lydelsen avse högst 20dagsböter. Tillämpningsområdet hardärefter vidgats i flera omgångar.Åklagare får (prop. 1994/95:23, JuU2, rskr. 40)utfärda strafföreläggande för alla typerav brott där böter ingår i straffskalan.Ett föreläggande får också omfattasärskild rättsverkan, t.ex. egendomsförverkande, och medgivna enskildaanspråk som avser betalningsskyldighetsamt avgift enligt lagen (1994:419) ombrottsofferfond. Möjligheten att ta uppett enskilt anspråk i ettstrafföreläggande gäller endast försådana anspråk som avserbetalningsskyldighet och däromständigheterna är sådana att åklagarenenligt 22 kap. 2 § första stycket RB ärskyldig att föra målsägandens talan. Omdet enskilda anspråket i sådana fall ärstridigt utgör det hinder mot att överhuvud taget utfärda strafföreläggande pågrund av brottet. gällde attstrafföreläggande inte fick utfärdas ommålsäganden begärde att åtal skulleväckas. I det nämndalagstiftningsärendet upphävdes dennaregel. Den dåvarande regeringen ansågatt det framstod som tveksamt ommålsäganden på detta sätt, oberoende avom han förde talan eller inte, skulleha rätt att disponera över processformen(prop. 1994/95:23 s. 103). Målsägandenskall dock enligt gällande bestämmelsererhålla vissa underrättelser. I 13 b §förundersökningskungörelsen (1947:948)stadgas att målsäganden skall tillfrågasom han vill bli underrättad om olikabeslut under förundersökningen, bl.a. omförundersökning inte skall inledas ellerläggas ned, om åtal inte skall väckas,tidpunkt för huvudförhandling i måletsamt dom i målet. Vidare stadgas i 2 §strafföreläggandekungörelsen attåklagaren, innan strafföreläggandeutfärdas, om möjligt skall tillfrågamålsäganden om denne ämnar föra talan omenskilt anspråk i anledning av brottet,om denne inte tidigare lämnat besked omdetta. Därvid skall målsäganden erinrasom att strafföreläggande kan komma attutfärdas.Förfarandet är helt skriftligt.Föreläggandet skall tecknas på formulärsom fastställs av Riksåklagaren.Åklagaren skall vid utfärdandet bedömavilket bötesstraff som i det enskildafallet bör föreläggas.Förfarandet företer likheter med desummariska processformerna inomcivilrätten med den avgörande skillnadenatt åklagaren och den misstänkte iprincip inte disponerar över självasaken. Åklagaren skall vid avgörandet avom ett föreläggande skall utfärdasbedöma saken på samma sätt som vidprövning av om åtal skall väckas.Tillräckliga skäl för den misstänktesskuld måste således föreligga. Genomsitt godkännande avstår den misstänktefrån domstolsprövning och avgörandetblir bindande för honom eller henne. Omgodkännande inte sker skall åtal normaltväckas. Godkännande som sker efter detatt åklagaren utfärdat stämning ellerstämningsansökan är utan verkan.Godkännande sker genom att denmisstänkte med sin namnunderskrifttecknar sitt godkännande på formuläret.Också betalning kan räknas som ettgodkännande om föreläggandet inte avserannat än böter eller böter och avgiftenligt lagen (1994:419) ombrottsofferfond.Har ett strafföreläggande godkänts ochupptäcks därefter att det förekommitnågon uppenbar oriktighet iföreläggandet har åklagaren möjlighetatt, under vissa förutsättningar,besluta om rättelse.I övrigt kan ett godkäntstrafföreläggande angripas endast genomextraordinära rättsmedel. I konsekvensmed att ett godkänt strafföreläggandeskall behandlas som en lagakraftvunnendom är bestämmelserna om resning avbrottsmålsdom i 58 kap. 3 § RBtillämpliga på ett sådant föreläggande.I 59 kap. 6 § RB finns vidare vissasärregler angående extraordinär klaganöver domvilla beträffande ett godkäntstrafföreläggande. Ett sådantföreläggande skall undanröjas omgodkännandet inte kan anses som engiltig viljeförklaring eller om det vidärendets handläggning förekommit sådantfel, att föreläggandet bör ansesogiltigt, eller om föreläggandet avnågon annan anledning inteöverensstämmer med lag.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att åklagareskall ha möjlighet att utfärdastrafföreläggande i de fall det äruppenbart att rätten skulle döma tillvillkorlig dom eller sådan påföljd iförening med böter. Möjligheten skallinte omfatta de fall då den misstänktevar då brottet begicks.En utgångspunkt för reformen är attdomstolsprövningen och därigenomdomstolens resurser skall förbehållassådana mål där parterna inte är enseeller som avser allvarliga ellerkomplicerade brott.Med hänsyn till att vissa ADB-anpassningar måste göras hos åklagareoch polis föreslås reformen träda ikraft först den 1 juli 1997.ÖvervägandenAvslag på propositionenI motionerna Ju1 (v) och Ju2 (fp) yrkasavslag på propositionen under motiveringatt förslagen inte är godtagbara urrättssäkerhetssynpunkt.Inledningsvis vill utskottet peka påatt en effektiv användning av befintligaresurser för brottsbekämpningförutsätter bl.a. atthandläggningsformerna i olika avseendenförenklas. Detta får naturligtvis inteleda till att avkall görs pårättssäkerheten. Ett viktigt inslag isenare års reformarbete har varit attminska belastningen på bl.a.domstolarna. Införandet och densuccessiva utvidgningen avstrafföreläggandeinstitutet har haftstor effekt i detta avseende. Det storaflertalet mindre allvarliga brottbeivras utan domstols medverkan.Ett mål med reformarbetet har varit attdomstolsprövningen skall förbehållassådana mål där parterna inte är enseeller som avser allvarligare ellerkomplicerade brott.Regeringen anför i propositionen attdetta synsätt även i fortsättningen börprägla reformarbetet beträffandedomstolarna.Vidare anför regeringen atterfarenheterna av det tidigarereformarbetet när det gällerstrafföreläggande är positiva.Institutet medger en snabb och effektivform för att fastställa straff, och ivissa fall medgivna enskilda anspråk,när den misstänkte erkänner gärningen,brottet inte är alltför allvarligt ochdet inte råder någon tvekan ompåföljden. Systemet har, anförs det,förutom att det innebär en effektivareanvändning av resurserna, obestridligafördelar både för den misstänkte ochmålsäganden. Avgörandet kommer snabbt ibåde ansvarsdelen och skadeståndsfrågan.Den misstänkte kan ta ställning till detförelagda straffet - och i förekommandefall till yrkat skadestånd - och självbedöma om det står i rimlig proportiontill gärningen. Han eller hon får,påpekas det vidare, direkt kännedom omden samlade reaktionen på brottet, ochde berörda parterna slipper vidare enibland tidskrävande och kostsaminställelse vid domstol. Mot dennabakgrund anser regeringen att åklagareskall få utfärda strafföreläggande i defall det är uppenbart att påföljdenskall bestämmas till villkorlig dom.Utskottet anser för sin del att enutvidgning av möjligheterna att användastrafföreläggandeinstitutet skullemedföra att resurserna förbrottsbekämpningen kan användas på deområden där de bäst behövs. Samtidigtmåste beaktas att polis och åklagare viddessa förfaranden fullgör såväl denbrottsutredande som den dömandefunktionen. Det finns därför, enligtutskottets mening, en gräns för ivilken utsträckning man kan utvidgaanvändningen av denna reaktionsform.Frågan är då om denna gräns redan nåttseller om det är lämpligt att gå vidaresom regeringen föreslår. I denna frågavill utskottet anföra följande.I samband med attstrafföreläggandeinstitutet utvidgadestill att omfatta alla brott sominnehåller böter i straffskalan (prop.1994/95:23, JuU2, rskr. 40) avvisade,som framgått ovan, den dåvarandeborgerliga regeringen tanken på attutvidga området för strafföreläggandetill att omfatta även brott somföranleder villkorlig dom. Det anfördes(prop. s. 100 f) att villkorlig dom ären påföljd på fängelsenivå. Engrundtanke bakom de nuvarande reglernaför påföljdsval är, anförde regeringen,att fängelse skall ådömas endast närnågon annan påföljd inte kan komma ifråga. Det finns sålunda en presumtionför icke frihetsberövande påföljd ävenvid relativt allvarliga brott. Enmöjlighet att förelägga villkorlig domgenom strafföreläggande innebar motdenna bakgrund en principielltbetydelsefull förskjutning avtyngdpunkten i rättskipningen fråndomstolarna till åklagare. Detta varinte önskvärt. Vidare anfördes attvillkorlig dom i första hand kommer ifråga för förstagångsförbrytare och urkriminalpolitisk synvinkel ansågs detligga ett värde i att påföljden i dessafall utdöms av domstol. Det skullesäkert, ansåg regeringen, uppfattas somen mindre allvarlig reaktion ompåföljden bestämdes genom ettstrafföreläggande. Detta kunde smitta avsig på villkorlig dom som åläggs avdomstol. Regeringen ansåg att det överhuvud taget torde vara en allmänuppfattning att strafföreläggande baraskall användas i fråga om inte alltförallvarliga lagöverträdelser. Denföreslagna utvidgningen skulle i så fallkunna få negativa verkningar i fråga omden enskildes syn på allvaret i olikalagstridiga handlingssätt och därmed förmoralbildningen i samhället. Regeringenansåg i likhet med åtskilligaremissinstanser att dessa skäl medstyrka talade för att åklagare inteskulle få förelägga villkorlig dom sompåföljd.Lagrådet har i den nu aktuellapropositionen (s. 37 f) anfört att deinvändningar och betänkligheter som idet nämnda lagstiftningsärendet fördesmot förslag i alltväsentligt är bärkraftiga.Lagrådet vill likväl inte motsätta sigatt förslaget läggs till grund förlagstiftning - främst med tanke påbehovet av en effektiv användning avbefintliga resurser förbrottsbekämpningen.Utskottet vill för sin del anmärka attdet i domstolarnas praxis förekommer enrad fall där påföljden regelmässigtbestäms till villkorlig dom, normalt ikombination med ett bötesstraff. Detgäller särskilt förmögenhetsbrott avbegränsad omfattning som inte utgöråterfall i brott och där gärningsmannensaknar övervakarbehov. Som exempel påsådana brott kan nämnas stölder avengångskaraktär, bedrägerier bestående iövertrasseringar av eget konto ochförsäkringskassebedrägerier. Det rör siginte sällan om personer som tidigareinte är brottsbelastade men som istundens ingivelse eller på grund avekonomiska svårigheter begår brott föratt bättra på sin ekonomiska ställning.Ansvarsbedömningen är i dessa fall iregel okomplicerad och påföljdsvaletofta helt förutsebart. Regeringensförslag innebär att åklagare i dessafall skall få utfärda strafföreläggandenär det är uppenbart att påföljden skallbestämmas till villkorlig dom.Utskottet anser att regeringens förslagi de nämnda fallen otvivelaktigtmedför att vissa mål skulle kunnahandläggas mer rationellt, men mot dettaskall vägas vad motionärerna anfört omatt villkorlig dom i första hand kommeri fråga för förstagångsförbrytare ochatt det ur kriminalpolitisk synvinkelfinns ett värde i att påföljden döms utav domstol.Utskottet delar i och för siguppfattningen att det i vissa fall kanfinnas ett värde i att lagföringen skervid domstol. Detta gäller särskilt närdet är fråga om unga lagöverträdare, enfråga som utskottet strax närmareåterkommer till. När det gällerförstagångsförbrytare i allmänhet måstedet, som regeringen anför, vägas in attdet föreligger en möjlighet att företabl.a. mål av nu aktuell karaktär tillhuvudförhandling utan att den tilltaladeär närvarande (jfr 46 kap. 15 § RB). Harså varit fallet är den tilltalades endakontakt med domstolen stämningen,kallelsen till förhandlingen, detskriftliga exemplaret av domen och enkortfattad beskrivning av innebörden avpåföljden villkorlig dom. I de falldomen avkunnas i den tilltalades närvarolämnas ofta inte heller någonutförligare beskrivning av vadpåföljdsvalet innebär. För dentilltalade måste därmed skillnadernamellan de olika formerna för beivrandetav brottet framstå somobetydliga.Till detta kommer att strafföreläggandevid villkorlig dom, enligt vad somförutskickas i propositionen, skallpresenteras vid ett personligtsammanträffande mellan åklagaren och denmisstänkte, och alltså bli mindreanonymt än vad fallet blir vid ettförfarande inför domstol där dentilltalade inte inställt sig tillhuvudförhandlingen. Utskottet harinhämtat att tanken är att bestämmelserhärom skall utfärdas i förordningsform.Enligt utskottets uppfattning bör dessabestämmelser innebära att sådantsammanträffande alltid skall äga rum närden misstänkte är mellan 18 och 21 åroch även i övrigt skall huvudregeln varaatt ett sådant sammanträffande skall ägarum. Vad utskottet nu uttalat om ettpersonligt sammanträffande mellanåklagaren och den misstänkte vidstrafföreläggande om villkorlig dom börriksdagen som sin mening ge regeringentill känna.Avslutningsvis vill utskottet uttalaatt det ur kriminalpolitisk synpunkt kanvara väl så viktigt att samhälletsreaktion på den begångna gärningenkommer i så nära anslutning som möjligttill tidpunkten för brottet. Detta kanuppnås i större utsträckning medstrafföreläggandeinstitutet än om enhuvudförhandling i domstol måsteavvaktas.Mot bakgrund av vad ovan anförts kanutskottet i princip ställa sig bakomförslaget i propositionen. Här harutskottet när det gäller de uttaladefarhågorna om att förslaget inte äracceptabelt ur rättssäkerhetssynpunkttagit hänsyn till att reformen begränsastill fall där skuldfrågan skall varaokom-plicerad och påföljdsvalet heltförutsebart. Utskottet vill också isammanhanget påpeka att åklagare redanenligt gällande regler har möjlighet attmeddela åtalsunderlåtelse i sådana falldär det kan antas att påföljden ihändelse av åtal skall bli villkorligdom och det föreligger särskilda skäl(jfr 20 kap. 7 § RB; prop. 1984/85:3,Ju10 s. 11). Utskottet utgickvisserligen från att åtalsunderlåtelse idessa fall endast var avsedd attförekomma i undantagssituationer när enlagföring inför domstol framstod somopåkallad. Från principiell synpunkt kanemellertid hävdas att det inteföreligger någon större skillnad mellandenna åklagarnas rätt och den föreslagnaordningen. Utskottet avstyrker bifalltill motionerna Ju1 och Ju2.Till en enskildhet i förslagetåterkommer utskottet nedan.Förslagets omfattningFrån den föreslagna reformen undantassådana fall där den misstänkte var då brottet begicks.I motion Ju3 (m) begärs att ävenungdomar i ålderskategorin 18-21 årskall undantas. Som motiv för yrkandetanförs att det ur kriminalpolitisksynpunkt finns ett inte obetydligt värdei att påföljden även i dessa fall åläggsav domstol.Även Lagrådet har synpunkter i dennafråga (prop. s. 38). Lagrådet anser attdet finns anledning räkna med att enrätt betydande del av målgruppen förden föreslagna reformen kommer att beståav lagöverträdare i åldern ochatt det därför kan konstateras attreformen i vissa hänseenden torde stå imindre god överensstämmelse medregleringen i och avsikterna bakom deändringar som vidtogs i lagen(1964:167) med särskilda bestämmelsen omunga lagöverträdare (prop. 1994/95:12,JuU1, rskr. 39 och 1994/95:JuU6, rskr.165; SFS 1994:1760).Det reformarbete som Lagrådet hänvisartill då det gäller unga lagöverträdareoch som skett har rörthandläggningen av ungdomsmål och ettsnabbare förfarandet hos polis, åklagareoch domstol. Reformerna har i huvudsaktagit sikte på förfarandet vid lagföringav ungdomar , men ävenungdomar i ålderskategorin 18-21 årberörs bl.a. på så sätt att även i målmot dessa skall handläggningen i domstolske med lagfaren domare och en nämnd,som med avseende på intresse ochfallenhet är särskilt lämpade föruppgiften. i dessa mål skallockså, om det inte finns synnerligahinder, muntligen avkunnas i samband medhuvudförhandlingen.Regeringen vidhåller i propositionen,trots Lagrådets kommentarer härvidlag,sitt förslag att undantaget frånreformen bör begränsas till att gällaungdomar . Här konstaterarregeringen (prop. s. 15) att bakgrundentill reform angående ungalagöverträdare var att lagföring avungdomar ansågs ställa särskilda krav påförfarandet och på dem som hanterar det.Detta krav gör sig, anför regeringen, ihögre grad gällande beträffande denyngsta kategorin; 15-18-åringarna, ochtyngdpunkten reform lågdärför på dessa ungdomar. Bedömningen avfrågor om påföljd är också, anförs det,mer grannlaga för dem som inte har fyllt18 år än för den äldre kategorin.Utskottet delar regeringens bedömningoch avstyrker bifall till motion Ju3.I övrigt har utskottet inte något attanföra när det gäller propositioneneller motionerna. beträffande avslag påpropositionenatt avslår motionerna1996/97:Ju1 och 1996/97:Ju2,res. 1 (fp)res. 2 (v)2. beträffande personligtsammanträffande mellan åklagaren ochden misstänkteatt som sin mening gerregeringen till känna vad utskottetanfört,3. beträffande 18-21-åringaratt med avslag på motion1996/97:Ju3 antar det i proposition1996/97:8 framlagda förslaget tilllag om ändring i rättegångsbalkensåvitt avser 48 kap. 4 §,res. 3 (m)4. beträffande lagförslagen iövrigtatt antar det i proposition1996/97:8 framlagda förslaget tilllag om ändring i rättegångsbalkensåvitt det inte omfattas av vadutskottet hemställt ovan ochförslaget till lag om ändring i lagen(1963:197) om allmäntkriminalregister.Stockholm den 7 november 1996På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), (), BirtheSörestedt (s), (), GötheKnutson (m), (),(), (), (), AliceÅström (v), (), (), (), RolfÅbjörnsson (kd), (), JeppeJohnsson (m) och (). Avslag på propositionen (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrandepå s. 6 som börjar med Utskottet delar och slutar med och Ju2 bort haföljande lydelse:Utskottet delar i likhet med vad somframförts i motion Ju2 den uppfattningsom den borgerliga regeringen gavuttryck för i proposition 1994/95:23 därtanken på att utvidga området förstrafföreläggande till att omfatta ävenbrott som föranleder villkorlig domavvisades. I likhet med vad Lagrådetanfört i det nu aktuella ärendet kanutskottet konstatera att de invändningaroch betänkligheter som framfördes i detlagstiftningsärendet i allt väsentligtfortfarande är bärkraftiga. Utskottet ärsåledes inte berett att tillstyrkapropositionen.dels att utskottets hemställan under 1bort ha följande lydelse:1. beträffande avslag påpropositionenatt med bifall till motion1996/97:Ju2 och med anledning avmotion 1996/97:Ju1 avslår proposition1996/97:8.2. Avslag på propositionen (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrandepå s. 6 som börjar med Utskottetdelar och slutar med och Ju2 bort haföljande lydelse:Regeringens förslag innebär attåklagares befogenheter att utfärdastrafföreläggande utvidgas till attockså gälla fall där det är uppenbartatt påföljden skall bestämmas tillvillkorlig dom eller sådan påföljd iförening med böter. Reformen ärbegränsad genom att den inte gäller falldå den misstänkte var närbrottet begicks. Skälen till förslagetär att uppnå besparingar på ca 12miljoner kronor inomrättsväsendet.I likhet med vad som framförs i motionJu1 är utskottet inte berett att antaförslaget. Utskottets huvudinvändning äratt rättssäkerheten blir lidande omlagförslagen antas, vilket inte vägerupp den ekonomiska vinst som kan uppnås.Vid strafföreläggande fullgör nämligenpolis och åklagare såväl denbrottsutredande som den dömandefunktionen. Det finns därför, enligtutskottets mening, en gräns för i vilkenutsträckning man kan utvidgaanvändningen av denna reaktionsform.Utskottet anser att denna gräns redannåtts.Villkorlig dom är en påföljd påfängelsenivå, och en grundtanke bakom denuvarande reglerna för påföljdsval äratt fängelse skall ådömas endast närnågon annan påföljd inte kan komma ifråga. Det finns alltså en presumtionför en icke frihetsberövande påföljdäven vid relativt allvarliga brott.Enligt utskottets mening bör mål pådenna nivå handläggas av domstol. Detger den insyn som behövs och denoffentliga domstolskontrollenupprätthålls. Men även sett urindividens perspektiv kan ett införandeav det föreslagna förenklade förfarandetfå negativa följder då denne inte inserallvaret i påföljden.Utskottet avstyrker bifall tillpropositionen.dels att utskottets hemställan under 1bort ha följande lydelse:1. beträffande avslag påpropositionenatt med bifall till motion1996/97:Ju1 och med anledning avmotion 1996/97:Ju2 avslår proposition1996/97:8.3. 18-21-åringar (mom. 3), , och (alla m)anserdels att den del av utskottets yttrandepå s. 7 som börjar med Utskottet delar och slutar med motion Ju3 bort haföljande lydelse:Utskottet delar regeringens uppfattningatt det ur resurshushållningssynpunktkan anföras skäl för att utvidgastrafföreläggandeinstitutetsanvändningsområde till att omfatta fallsom är okomplicerade och där det äruppenbart att påföljden skall bestämmastill villkorlig dom. Förslaget gällerdock inte yngre förstagångsförbrytareunder 18 år.Lagrådet har ifrågasatt om inte ävenungdomar mellan börundantas från reformen med hänsyn tillde ändringar i lagstiftningenbeträffande unga lagöverträdare somvidtogs . Även utskottetanser i likhet med vad som framförs imotion Ju3 att det ur kriminalpolitisksynpunkt finns ett inte obetydligt värdei att påföljden även i dessa fall åläggsav domstol.