bet · GJ01JuU14 · 1996-02-15 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottetolika straffrättsliga frågor som väcktsunder den allmänna motionstiden år 1995.Motionerna gäller åtgärder till skyddför målsägande och vittnen samtbestämmelserna om brottslighet medvapen, egenmäktighet med barn, utlämningav film och videogram, rasistiskbrottslighet, vissa frågor rörandeordning och säkerhet och vissapåföljdsfrågor.Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats 9reservationer. 1994/95:Ju208 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att införa obligatorisksamhällstjänst som en del i straffsatsenför brott där det finns bakomliggandefrämlings- och invandrarfientliga motiv.1994/95:Ju217 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om attförbud mot att bära mask för ansiktetvid demonstration skall kunna påbjudasom polisen så finner lämpligt vidtillståndsgivningen.1994/95:Ju228 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om ytterligare föreskrifter somsyftar till att motverka missbruket avnödraketer och andra nödsignaler.1994/95:Ju603 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av åtgärder för attkomma till rätta med problematiken kringolika mc-gäng.1994/95:Ju622 av () variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av ändring avbrottsbalken med avseende på bedömningenav rån.1994/95:Ju625 av (m)vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om påföljd efter brott somutförts under akut psykisk sjukdom,2. att hos regeringen begären översyn av berörda lagrum med siktepå en tydligare möjlighet att döma tillpåföljden vård eller fängelse vid brottsom begåtts under inverkan av akutpsykisk sjukdom men där den tilltaladeåtergått till ett "psykisktnormaltillstånd" vid tiden förrättegången.1994/95:Ju630 av m.fl.(fp, s, m, c, v, kds) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär attregeringen tillsätter en utredning meduppgift att se över lagen om hets motfolkgrupp.1994/95:Ju631 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om att en översyn görs avstraffbestämmelserna så att straffskalanför brott som begås av dödliga vapeneller s.k. attrapper jämställs.1994/95:Ju633 av ()vari yrkas1. att hos regeringen begärförslag om ändring i BrB 17:10 § ienlighet med vad som anförts i motionen,1994/95:Ju801 av m.fl. (m)vari yrkas7. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om livstids fängelse för grovnarkotikabrottslighet,13. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om psykiskt störda brottslingar.1994/95:Ju802 av m.fl. (m)vari yrkas4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om effektivisering av denuvarande straffbestämmelserna i 16 kap.10 c § om otillåtenutlämning av film eller videogram,1994/95:Ju809 av m.fl.(c) vari yrkas31. att hos regeringen begärlagförslag om ändring i brottsbalken17:3, övergrepp i rättssak, i enlighetmed vad som anförts i motionen.1994/95:K431 av m.fl.(fp) vari yrkas4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om åtgärder i syfte att motverkavåld och övergrepp mot homosexuella.1994/95:L405 av Skånberg (kds) variyrkas2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om ändring i lagstiftningen vadgäller egenmäktighet med barn.1994/95:Sf611 av . (kds) vari yrkas22. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om förbud mot rasistiskaorganisationer, i enlighet med FN:skonvention mot rasism.1994/95:Kr412 av . (c) vari yrkas4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om åtgärder mot våld ianslutning till idrottsevenemang. Åtgärder till skydd för målsägande ochvittnen, m.m.I motion Ju603 (fp) begärs olikaåtgärder för att förhindra brottslighetutförd av medlemmar i s.k. mc-klubbar.Motionären förordar bl.a. strängarestraff för övergrepp i rättssak ochbättre stöd till målsägande och vittnenvid rättegång. Även i motionerna Ju633(c) och Ju809 (c) begärs skärpta straffför övergrepp i rättssak.Den som med våld eller hot om våldangriper någon därför att han gjort enpolisanmälan eller vittnat vid domstol,eller för att hindra honom från en sådanåtgärd, döms enligt 17 kap. 10 §brottsbalken (BrB) för övergrepp irättssak till böter eller fängelse ihögst . Detsamma gäller för densom med annan gärning, som medförlidande, skada eller olägenhet, ellermed hot om sådan gärning, angriper någoni det syftet. Är brottet grovt döms tillfängelse i lägst och högstfyra år.Bestämmelsen om övergrepp i rättssakändrades (prop.1992/93:141, JuU16, rskr. 220) som ettled i en genomgripande harmonisering avBrB:s bestämmelser. Vid detta tillfällesänktes maximistraffet för övergrepp irättssak av normalgraden från två tillett års fängelse som densärskilda straffskalan för grovt brottinfördes.Utöver det nu nämnda straffstadgandetfinns vissa andra bestämmelser somsyftar till att ge stöd eller skydd förmålsägande och vittnen.Lagen (1988:609) om målsägandebiträde,som trädde i kraft (Prop. 1987/88:107, JuU33, rskr. 318),ger en målsägande möjlighet att i vissafall få ett eget juridiskt biträde vidförundersökning och rättegång. Lagenstillämpningsområde har successivtutvidgats, (prop. 1993/94:26, JuU12, rskr. 124).Enligt 1 § första stycket 1 i lagenskall i mål om sexualbrott enligt 6 kap.BrB ett målsägandebiträde förordnassedan förundersökning har inletts om detinte är uppenbart att målsäganden saknarbehov av sådant biträde.Målsägandebiträde skall enligt 1 §första stycket 2 förordnas även i mål ombrott mot liv och hälsa eller brott motfrihet och frid enligt 3 och 4 kap. BrB,om fängelse kan följa på brottet, samt imål om rån eller grovt rån eller försök,förberedelse eller stämpling till sådantbrott, om det med hänsyn tillmålsägandens personliga relation tillden misstänkte eller andraomständigheter kan antas att målsägandenhar behov av biträde. Slutligen anges i1 § första stycket 3 i lagen attmålsägandebiträde skall förordnas isamtliga mål om brott enligt BrB, omfängelse kan följa på brottet och om detmed hänsyn till målsägandens personligaförhållanden och andra omständigheterkan antas att målsäganden har ettsärskilt starkt behov av biträde.Här kan nämnas att regeringen har gettDomstolsverket i uppdrag att undersökahur lagen om målsägandebiträde tillämpasoch inkomma med en redovisning senastden 1 juni 1996.En målsägande som skall höras medanledning av åklagarens talan och sominte har behov av ett målsägandebiträdekan i stället åtföljas av en s.k.stödperson under rättegången. Enbestämmelse härom finns i 20 kap. 15 §rättegångsbalken (RB). En stödperson fårenligt 23 kap. 10 § tredje stycket RBäven närvara vid förhör underförundersökning, om en sådan närvarointe är till men för utredningen. Enstödperson får inte företa någrarättshandlingar utan skall främstfungera som ett moraliskt stöd förmålsäganden. Stödpersonen har inte idenna sin egenskap rätt till ersättningav allmänna medel (prop. 1987/88:107 s.12). Till skillnad från en målsägandehar vittnen ingen lagstadgad rätt attåtföljas av en stödperson underrättegången. På några platser i Sverigefinns emellertid särskildavittnesledsagare som arbetar påfrivillig basis. Ett sådantfrivilligprojekt i har fåttekonomiskt stöd av bl.a. någraförsäkringsbolag.Den 1 juli 1994 trädde ändringar i RB ikraft (prop. 1993/94:143, JuU25, rskr.320) som syftar till att vissinformation av personlig natur om målsägande och vittnen inte skall komma tillden tilltalades kännedom. Av 45 kap. 9och 16 §§ RB framgår således numera attuppgifter om målsägandes och vittnesålder, yrke eller bostadsadress inteskall framgå av det exemplar avstämningsansökan som delges dentilltalade om uppgifterna saknarbetydelse för åtalet. Detsamma gällerenligt 51 kap. 8 och 10 §§ och 55 kap. 8och 10 §§ RB i högre instans beträffandeöverklaganden och svarsskrivelser. Lagändringarna innebär också att rätteninte längre obligatoriskt skall frågamålsäganden eller vittnet om ålder, yrkeoch hemvist, utan detta skall görasendast om det behövs. Eftersom enmisstänkt efter avslutad förundersökningenligt 23 kap. 21 § RB har rätt att påbegäran få en kopia avförundersökningsprotokollet, hardessutom som en konsekvens av här nämndalagändringar intagits en bestämmelse i21 § förundersökningskungörelsen(1947:948) om att vissa personligauppgifter om målsägande och vittne skallantecknas i förundersökningsprotokolletendast om uppgiften har betydelse förbrottsutredningen. I övriga fallantecknas uppgifterna i en särskildhandling.Det bör också framhållas att det i 36kap. 18 § och 37 kap. 3 § första stycketRB finns bestämmelser som gör detmöjligt för rätten att förordna att enpart eller åhörare inte får varanärvarande vid vittnesförhör ellerförhör med målsäganden. En anledning attmeddela ett sådant förordnande kan varafarhågor att vittnet eller målsägandenpå grund av rädsla inte kommer att frittlämna sin berättelse. På så sätt kanbestämmelsen sägas fylla enskyddsfunktion. Detsamma kan i någon månsägas beträffande reglerna omtelefonförhör i 46 kap. 7 § RB, somunder vissa förutsättningar gör detmöjligt för den hörde att slippa avgesin berättelse öga mot öga med dentilltalade. Vidare kan ett visst skydd iförhållande till åhörare ges genom atträtten i enlighet med 5 kap. 1 § RBförordnar om att förhandling skallhållas inom stängda dörrar.I situationer där det föreligger enmera uttalad hotbild mot en målsägandeeller ett vittne finns möjlighet tillmera ingripande skyddsåtgärder. Enligtlagen (1981:1064) om säkerhetskontrollvid domstolsförhandling kan rättenbesluta om säkerhetskontroll av åhörareoch de som kallats till rätten, om dettill följd av särskilda omständigheterfinns risk för att det i samband meddomstolsförhandling kan komma attförövas brott som innebär allvarlig faraför någons liv eller hälsa eller friheteller för omfattande förstörelse avegendom.I sammanhanget kan också nämnas någraåtgärder som tillkommit i första handför att skydda kvinnor som hotas,trakasseras eller förföljs av tidigarepartner men som kan användas även i häraktuella situationer. Sålunda kandomstol enligt lagen (1988:688) ombesöksförbud meddela förbud för enperson att besöka eller på annat sätt takontakt med en annan person eller attfölja efter denna person. Ett sådantbesöksförbud får meddelas om det pågrund av särskilda omständigheter finnsrisk för att den mot vilket förbudetavses gälla kommer att begå brott,förfölja eller på annat sätt trakasseraden som förbudet avses skydda. Enförutsättning för besöksförbud är attsyftet med detta inte kan tillgodosesgenom någon mindre ingripande åtgärd. Ivissa fall kan ett besöksförbud utvidgastill att avse förbud att uppehålla sig inärheten av en annan persons bostadeller arbetsplats eller annat ställe därden personen brukar vistas. För särskilthotade målsäganden och vittnen finnsmöjlighet till fysiskt skydd i form avlivvakt som tillhandahålls av polisen.Sådant skydd är emellertid sällsynt,bl.a. därför att det innebär ettbetydande intrång i den berördesprivatliv.Polisen har ocksåmöjlighet att utrusta hotade personermed s.k. trygghetspaket, som bl.a.innehåller larm och utrustning för attsnabbt komma i kontakt med polisen. Ivissa fall ingår i paketen också s.k.skyddsspray för självförsvar. Förnärvarande finns det inom polisen ca 300trygghetspaket för utlåning.Här kan också erinras om att det försärskilt utsatta personer finnsmöjlighet till skydd för uppgifter ifolkbokföringen, se bl.a. 16 §folkbokföringslagen (1991:481) och lagen(1991:483) om fingerade personuppgifter.Frågor om skydd för målsägande ochvittnen behandlades av Våldskommissioneni betänkandet (SOU 1990:92 s. 157 f)Våld och brottsoffer. i uppgift att utreda hur vanligtdet var att parter och vittnen utsattesför våld och hot i anslutning tillförundersökningar och rättegångar.Kommissionens slutsats var att det rentgenerellt inte förekom våld eller hotmot vittnen i någon större omfattningoch att människors motvilja mot attvittna och ställa upp i rättegångarsnarare berodde på en allmän olust- ochobehagskänsla än på ett reellt hot. Förvissa grupper, t.ex. inblandade i våldinom familjer och i kriminella kretsar,kunde man dock enligt kommissionen antaatt det fanns en högre beredskap för attmed våld eller hot om repressaliersabotera en brottsutredning.Kommissionen lade bl.a. fram förslagbeträffande påföljden för övergrepp irättssak och rätten tillmålsägandebiträde som delvis hartillgodosetts genom ny lagstiftning.Justitieministern tillsatte hösten 1994en arbetsgrupp med uppgift att undersökavilka åtgärder som kan förbättrasituationen för vittnen och målsägande idomstol och lämna förslag på sådanaåtgärder. Arbetsgruppens övervägandenpublicerades i promemorian(Ds 1995:1) Vittnen och målsägande idomstol. Promemorian harremissbehandlats, och den bereds nuvidare i Justitiedepartementet.I promemorian föreslås bl.a. att böterbör utgå ur straffskalan förnormalgraden av övergrepp i rättssak ochatt maximistraffet höjs till fängelse . För vissa särskilt utsattavittnen bör enligt promemorian införasen möjlighet för domstolarna att efterframställan av åklagare förordna ettvittnesbiträde som skall fungera somstödperson. Vidare bör enligtpromemorian organisationer som på ideellbasis tillhandahåller vittnesledsagareerhålla stöd från statsmakterna. Ipromemorian diskuteras också hurdomstolsmiljön skall kunna göras meraanpassad för målsägande och vittnen. Detbör enligt promemorian inte varaobligatoriskt för domstolarna attinrätta särskilda väntrum för målsägandeoch vittnen i de nuvarandedomstolsbyggnaderna. Närdomstolsbyggnader byggs om bör man dockdgna frågan uppmärksamhet. Tills vidarebör enligt promemorian domstolarna haberedskap för att ordna ett särskiltväntrum när behovet uppstår.Riksdagen tog ställning förett tillkännagivande om behovet av enutvärdering av åtgärderna för att stärkabrottsoffrens ställning (1994/95:Ju13 s.18 f, rskr. Med anledning häravtillsatte regeringen enutredning, (dir1995:94), med uppgift att utvärderaåtgärderna på brottsofferområdet ochredovisa förslag till förändringar avlagstiftningen och andra åtgärder somkan vara befogade.I utredningens direktiv anförsbeträffande hot mot målsägande ochvittnen att när sådana hot förekommer ärdet ett allvarligt hinder för enfungerande rättskipning. Hoten innebärnaturligtvis också en mycket storpåfrestning för dem som utsätts.Möjligheten att låta vittnen m.fl. varaanonyma i förhållande till denmisstänkte eller tilltalade ses ofta somden bästa lösningen på problemet.Hittills har en sådan möjlighet enligtdirektiven dock ansetts inte kunnaförenas med principen om en parts rätttill insyn i processmaterialet.Det konstateras i direktiven att närVåldskommissionen behandladefrågan ansågs problemen inte vara såomfattande att någon förändring bordegöras. Förhållandena är enligt vad somanförs i direktiven måhända annorlunda . Utredningen skall därför undersökaom omfattningen av hot mot vittnen m.fl.har ökat och om någon förändring harskett när det gäller arten av de hot somförekommer.Enligt direktiven är det ofta så attredan innehållet i de uppgifter somlämnas avslöjar uppgiftlämnarensidentitet. I sådana fall måste det tillandra åtgärder än en rätt tillanonymitet för att skyddauppgiftslämnare, t.ex. livvaktsskyddeller identitetsbyte. Utredningen skallundersöka i vilken omfattning de problemsom finns skulle kunna lösas medmöjligheter till anonymitet och i vilkenomfattning andra åtgärder krävs.I sammanhanget erinras i direktiven omregeringens ovannämnda uppdrag tillDomstolsverket att undersöka hur lagenom målsägandebiträde tillämpas. Denfortsatta beredningen iregeringskansliet av förslaget omvittnesbiträden i den ovannämndapromemorian Vittnen och målsägande idomstol kommer enligt direktiven attanstå tills resultatet avDomstolsverkets undersökning föreligger.Riksåklagaren beslutade i december 1994att utreda vissa frågor kring säkerhetoch skydd för målsägande och vittnen.Utredningens överväganden publicerades idecember 1995 i rapporten (1995:2)Säkerhet och skydd för bevispersoner.Rapporten innehåller en bred översiktöver problemen på området, bl.a. medutgångspunkt i brottslighet medanknytning till mc-klubbar, och olikaförslag till åtgärder.Rapporten kommer att under våren 1996tjäna som underlag till ett antalseminarier som Riksåklagaren anordnarför åklagare och poliser. Avsikten medseminarierna är att diskutera hur man iden praktiska verksamheten skall kunnaöka säkerheten och skyddet för i förstahand målsägande och vittnen.När det särskilt gäller de s.k. mc-gängen bör slutligen nämnas attRikspolisstyrelsen och landetslänspolismästare vid ett möte den 27november 1995 antog ett handlingsprogramavseende grov mc-relaterad brottslighet.I syfte att förbättra samordningen avpolisens insatser mot mc-brottslighetenskall enligt handlingsprogrammet ensamordningsrupp bildas medrepresentanter för Riksåklagaren,samtlänspolismästarna i , Göteborgoch , , , Värmlandsoch . Samordningsgruppenskall verka för enhetlighet ochlångsiktighet vad gäller strategier,metoder, utbildning och insatser för attbekämpa mc-relaterad brottslighet.Gruppen skall också verka för att detfinns en god handlingsberedskap ochförstärkningsresurser att tillgå förbekämpandet av denna brottslighet. Denskall också utvärderabrottsutvecklingen, polisens arbete ochdomstolspraxis på området.I handlingsprogrammet förutskickas ensamordnad och förstärktkriminalunderrättelseverksamhet medinriktning mot mc-kriminalitet.Rikskriminalpolisens arbetsinsatserskall utökas och samverkan utvecklasmellan polismyndigheterna,Säkerhetspolisen, Generaltullstyrelsenoch samtutländska och mellanstatligapolisorganisationer.Polisbyrån vid skallenligt handlingsprogrammet i samråd medRikskriminalpolisen ochlänspolismästarna inhämta ochsammanställa kunskap om metoder förbekämpning av mc-relaterad brottslighet.Vid skall bedrivasutbildning rörande insatser mot ochutredning av denna brottslighet.Mot bakgrund av mc-brottslighetensutbredning bör enligthandlingsprogrammet insatserna mot dennaförstärkas också i länen. Det ankommerpå länspolismästarna att se till att såblir fallet. Härutöver skallRikskriminalpolisen liksom hittillstillhandahålla nödvändigaspaningsresurser.Utskottet vill framhålla betydelsen avatt samhället försvarar rättsväsendetmot angrepp i form av t.ex. våld och hotmot målsägande och vittnen. Utskottetkonstaterar att det ingår i uppdragetför att se överomfattningen och arten av hot motvittnen m.fl. och att lägga fram förslagtill förändringar av lagstiftningen ochandra åtgärder. Frågan är ocksåuppmärksammad genomdepartementspromemorian Vittnen ochmålsägande i domstol som bereds iJustitiedepartementet liksom genomRiksåklagarens genomfördautredning och den seminarieverksamhetsom skall följa på denna. Härutövervidtas nu inom åklagar- ochpolisväsendet åtgärder som är särskiltriktade mot den s.k. mc-relateradebrottsligheten, både på ett generelltplan och när det gäller övergrepp isamband med rättegångar m.m. Motbakgrund av det arbete som pågår behövsenligt utskottets uppfattning ingetinitiativ från sida medanledning av motion Ju603. Motionenavstyrks.Inte heller motionerna Ju633 och Ju809bör i rådande beredningsläge föranledanågon åtgärd. Även dessamotioner avstyrks således.Brottslighet med vapen m.m.I motion Ju622 (m) anförs att rån somutförs med vapen eller vapenliknandeföremål alltid bör bedömas som grovtrån. I motion Ju631 (c) förordas attbrott som utförs med vapen respektivevapenattrapper skall föranleda sammastraff.Påföljden för rån är enligt 8 kap. 5 §BrB fängelse i lägst ett och högst sexår. Är brottet att anse som grovt dömsenligt 6 § för grovt rån till fängelse ilägst fyra och högst . Vidbedömande av om brottet är grovt skallsärskilt beaktas om våldet varitlivsfarligt eller om gärningsmannentillfogat svår kroppsskada ellerallvarlig sjukdom eller om han eljestvisat synnerlig råhet eller på etthänsynslöst sätt utnyttjat den rånadesskyddslösa ställning.Högsta domstolen har i rättsfallet NJA1972 s. 323 slagit fast att rån motpenninginrättning med skarpladdatskjutvapen i regel bör bedömas som grovtrån.I rättsfallet NJA 1994 s. 732 bedömdeHögsta domstolen hur två rån som, såvittkunde utredas, begåtts med hjälp avvapenattrapper skall rubriceras.Gärningarna hade av tingsrätten bedömtssom grova rån och av hovrätten som rånav normalgraden.Högsta domstolen konstaterade i sinadomskäl inledningsvis att inga av deomständigheter som enligt 8 kap. 6 § BrBskall kunna kvalificera ett rån somgrovt förelåg i de aktuella fallen.Domstolen anförde vidare, med hänvisningtill bl.a. det ovannämnda rättsfallet,att såväl lagstiftning somrättstillämpning har präglats av vissåterhållsamhet när det gällt att anserånbrott som grova, särskilt närskarpladdade vapen inte kommit tillanvändning. De ifrågavarande gärningarnamåste visserligen enligt domstolen ansesallvarliga vid en samlad bedömning avomständigheterna, främst planeringen,det hot och tvång som har förekommit, depsykiska besvär som har orsakats och devärden som har stulits. Att utan stöd avden - enligt domstolen i och för sig ejuttömmande - uppräkning som ges i 6 §rubricera gärningarna som grova ingavemellertid betänkligheter; entillräckligt kraftfull reaktion kundeockså beslutas inom den straffskala somgäller för normalbrott. En ändradbrottsrubricering skulle enligtdomstolen föra med sig att bankrånnormalt eller i vart fall i stor och ejpreciserbar utsträckning blir att bedömasom grova rån. För det kunde enligtdomstolen i och för sig skäl anföras,men med tanke på att det rör sig om ensedan lång tid mycket uppmärksammadbrottstyp är det närmast lagstiftarenssak att ta initiativet. Med hänsyn tilldet anförda och till straffrättenslegalitetsprincip som kommer tilluttryck i 1 kap. 1 § BrB, där det bl.a.stadgas att brott är en gärning som ärbeskriven i BrB eller i annan lag ellerförfattning, borde gärningarna enligtHögsta domstolen bedömas som rån avnormalgraden. Två justitieråd varskiljaktiga och fann vid en samladbedömning av omständigheterna i måletatt rånbrotten var så allvarliga att demåste bedömas som grova.I anledning av ett regeringsuppdragpresenterade våren1993 rapporten (RPS Rapport 1993:2)Åtgärdsprogram mot rån i butiker ochpenninginrättningar. Rikspolisstyrelsenhar i rapporten lämnat ett flertalförslag till åtgärder som bl.a. rörolika frågor om skydd och säkerhet ivissa rånutsatta inrättningar samtpolisens utbildning och arbetsmetoder.Rikspolisstyrelsen föreslår också att 8kap. 8 § BrB tillförs ett ytterligarerekvisit som innebär att rån med vapeneller vapenliknande föremål skall ansessom grovt brott.Rikspolisstyrelsens rapportöverlämnades av regeringen tillTrygghetsutredningen (dir. 1993:37), somnyligen avlämnat sitt slutbetänkande(SOU 1995:146) Trygghet mot brott,rollfördelning och samverkan.Betänkandet innehåller en bred genomgångav olika aktörers roll när det gälleratt förhindra brott samt förslag tillåtgärder som skall kunna skapa ökadtrygghet mot brott, särskilt s.k.vardagsbrottslighet ochordningsstörningar. I betänkandet tasdock inte upp frågan om utformningen avrånbrottet.I sammanhanget kan också nämnas att1995 års vapenutredning har i uppdragatt överväga om någon form av regleringav införsel och tillhandahållande avvapenattrapper och andra föremål som kanförväxlas med fungerande skjutvapen börinföras. Därvid skall beaktas såväl debrottsförebyggande aspekterna som riskenför att nödvärnssituationer kan uppstå.Utredningens arbete skall vara slutförtföre utgången av år 1996.Utskottet avstyrkte i ett ärende våren1993 (1992/93:JuU16 s. 23 f) en motionliknande den nu aktuella med hänvisningtill den pågående beredningen inomJustitiedepartementet avRikspolisstyrelsens nämnda rapport.Våren 1994 behandlade utskottet(1993/94:JuU19 s. 37) en motion i vilkenförordades att alla brott där vapenanvänds skall bedömas som grova brott.Utskottet konstaterade att brott somförövas med vapen ofta bedöms som grovaav domstolarna.