bet · GJ01UU17 · 1996-05-21 00:00:00 — Enligtvad som då uttalades i förarbetena bordekriminaliseringen behållas inte minstsom ett uttryck för samhällets moraliskafördömande av otillåtna utsläpp (jfrprop. 1982/83:87 s. 14 f).Frågan om ändringar ivattenföroreningslagen ligger utanförutskottets beredningsområde ochutskottets avsikt har endast varit attpeka på en möjlighet att lösa ettstraffrättsligt problem som uppkommit pågrund av konventionsåtagandena.Utskottet tar således inte ställningtill andra konsekvenser, t.ex. om denantydda regleringen skulle kunna stridamot andra svenska internationellaåtaganden eller om det är lämpligt attgenomföra en sådan lagändring utanytterligare beredning.Härutöver vill utskottet anföraföljande.Utskottet kan konstatera attoljeutsläppen i svenska farvatten ökatunder senare tid och att havsmiljönblivit allt sämre. Från Kustbevakningenhar utskottet inhämtat att under 1995registrerades 153 oljeutsläpp i Sverigesekonomiska zon. I 23 fall varutsläppskällan känd och flertalet tordeha rapporterats till polismyndighet.Uppgift saknas om huruvida något avfallen lett till åtal (detta gällersvenska fartyg). Enligt vad utskotteterfarit har regeringen inte i något fallbehandlat eller meddelat tillstånd tillåtal för utsläpp från utländskt fartyg iSveriges ekonomiska zon.Under år 1996 har höjtambitionsnivån innebärande att svenskafarvatten intensivövervakats . Detta har inneburit att hittillsi år har 115 oljeutsläpp registrerats iden ekonomiska zonen. Härav har sjustycken rapporterats till åtal.I sitt remissvar över den promemoriasom ligger till grund för propositionenhar anfört att idet internationella arbetet gjort storaansträngningar med att införa skärptaregler vid föroreningar av miljön ochatt införandet av begränsningslagenrimmar illa härmed. Både Kustbevakningenoch har betonat att detförhållandet att det inte går att utdömaannat än böter för de straffbelagdahandlingarna enligt begränsningslageninte får medföra att gärningarna ansesmindre straffvärda än tidigare;lagändringen utgör alltså endast enanpassning till havsrättskonventionen.Utskottet delar denna uppfattning.Utskottet ser med tillfredsställelseatt en arbetsgrupp underHelsingforskommissionensSjöfartskommitté (HELCOM MC) medföreträdare för Östersjöstaterna vid ettmöte i komöverens om en strategi för Östersjön.Strategin innebär att ett ingående ochomfattande regionalt samarbete föruppbyggnad, utveckling och harmoniseringav systemet med mottagningsanläggningarför oljeavfall i hamnarna runt Östersjönskall inledas. Detta torde kunnanedbringa de olagliga oljeutsläppen.Detta är emellertid inte tillräckligt.Vid sidan härav bör möjligheterna attingripa med straffrättsliga medelalltjämt kvarstå; begränsningslagen fårses som en åtgärd i detta syfte.Alternativet till begränsningslagenskulle nämligen på grund avkonventionsåtagandena varaavkriminalisering.Utskottet anser att det börvidtas åtgärder för att effektiviseradet rättsliga förfarandet när det gälleratt beivra oljeutsläpp i bl.a.Östersjön. Här kan naturligtvis olikavägar prövas. Ansträngningar bör t.ex.göras inom berörda myndigheter för attföra ytterligare fall till åtal; här serutskottet med tillfredsställelseKustbevakningens höjda ambitionsnivå.Vidare kan sanktionssystemet förbättrasinte minst genom ett effektivareindrivningsförfarande. Ett samarbete medövriga kuststater med detta syfte skullekunna aktualiseras.Vid sidan av de rent straffrättsligaåtgärderna finns, som nämnts ovan, ävenekonomiska sanktioner att tillgripa. Dethandlar dels om företagsbot, som dockförutsätter att det kan visas att brottföreligger (se 36 kap. 7-10 §§brottsbalken), dels omvattenföroreningsavgift. I sistnämndafall gäller strikt ansvar. Avgiften, somvarit oförändrad , harnyligen höjts (prop. 1994/95:28, TU5,rskr. 121) för att behålla sinpreventiva verkan. Enligt vad utskotteterfarit från finns dockvissa svårigheter att driva in dessaavgifter. Även här skulle åtgärder föratt effektivisera indrivningen alltsåkunna verka avhållande. Utskottetförutsätter att åtgärder i dennariktning vidtas.Miljöbalksutredningen bör särskiltingående undersöka olika möjligheter pådet straffrättsliga området för attkomma till rätta med föroreningen av denmarina miljön. Här kan utvidgadedirektiv i det pågåendeutredningsarbetet komma i fråga. Ävenandra vägar kan prövas. tidigare utgått från att det isamband med utvärderingen avföretagsbotsinstitutet sker övervägandenom institutets användning påmiljöbrottsområdet (jfr 1994/95:JuU24 s.27).Avslutningsvis vill utskottet framhållaatt det naturligtvis, som alltid när detgäller nya åtgärder, måste göras enavvägning mellan tillgängliga resurseroch effektiviteten i de åtgärder somövervägs.Det får ankomma på regeringen att ilinje med vad som anförts vidta deåtgärder som behövs för att åstadkommaett bättre skydd för den miljön.Utskottet anser att bör göraett tillkännagivande med den innebördsom utskottet nu gett uttryck för.I övrigt har utskottet inte något attanföra när det gäller propositionen.Åklagarens kompetens vidmiljöbrottslighet m.m.MotionenI motion U33 (yrkande 1) begärs etttillkännagivande om svårigheterna attåtala och döma personer som begått brottmot t.ex. vattenföroreningslagen. Enligtmotionärerna är en av förklaringarnatill att brott mot nämnda lag intebeivras bl.a. åklagarnas bristandekompetens vad gäller denna typ avbrottslighet. , anförmotionärerna, finns varken resursereller tid att ägna sig åt dessa brott.Motionärerna anser att regeringen börkomma med förslag till åtgärder somt.ex. leder till en ökad kompetens förmiljöbrottslighet hos åklagarna. Vidarebör enligt motionärerna miljöbrottenprioriteras.Tidigare riksdagsbehandling m.m.Utskottet har vid flera tillfällenbehandlat motioner som rör åklagarenskompetens rörande miljöbrottslighet.Senast under förra behandladeutskottet frågan.I samband med beredning avbudgeten för polisväsendet behandladeutskottet en motion vari begärdes attmiljöbrottsligheten skulle utgöra ettprioriterat område i polisarbetet.Utskottet (1994/95:JuU14 s. 7) påpekadeatt miljöbrottslighet, särskilt i grövreformer, ofta utgör ett led i ekonomiskbrottslighet som polisen i enlighet medvad regeringen uttalade ibudgetpropositionen hade att särskiltprioritera. Utskottet var emellertidinte berett att härutöver ta ställningför att bekämpningen av allmiljöbrottslighet skulle prioriterasframför bekämpningen av annan,allvarlig, brottslighet. Utskottetavstyrkte i sitt av godkändabetänkande bifall till motionen.Även i samband med riksdagsbehandlingenav budgeten för åklagarväsendetbehandlade utskottet en motion variyrkades en ökning av anslaget tillåklagarmyndigheterna för att användasför personalförstärkningar ochutbildning när det gäller miljöbrott.Utskottet (1994/95:JuU18 s. 7) anfördeinledningsvis bl.a. att samtligaaspiranter som antas tillåklagarutbildningen deltar i utbildningi bl.a. miljörätt inför sin juriskandidatexamen, samt attmiljöbrottslighet därutöver behandlasunder ett eget avsnitt i åklagarkurs 1 iåklagarväsendets aspirantutbildning.Utskottet konstaterade attmiljöbrottslighet inte sällan har ettsamband med ekonomisk brottslighet ochhänvisade till att budgetramen föråklagarväsendet under /95förstärkts för anställning av 30ekoåklagare. Utskottet var inte berettatt förorda att åklagarmyndigheternaanvisades ytterligare medel utöverregeringsförslaget. Utskottet förutsatteatt det inom åklagarväsendet vid denödvändiga prioriteringar som måstegöras avsattes lämpliga resurser förutbildning och utredning avmiljöbrottslighet. Utskottet avstyrkte isitt av godkända betänkandebifall till motionen.Även i samband med att utskottetbehandlade regeringens skrivelse omåtgärder mot den ekonomiskabrottsligheten (skr. 1994/95:217)avstyrktes en motion som rörde frågan ommiljöbrottslighet. I skrivelsenredovisade regeringen sin strategi sominnebar att myndigheterna väsentligtskulle fördjupa sitt samarbete för atteffektivisera kontroll, utredning ochlagföring för att i ökad utsträckningkunna förebygga ekonomisk brottslighet.Samverkan skulle, enligt skrivelsen,omfatta såväl statliga som kommunalamyndigheter.I motionen yrkades att de aviseradesamordningsåtgärderna också borde gällamiljöbrottsligheten.Utskottet (1994/95:JuU25 s. 24)konstaterade att det inte förelåg någonoenighet i frågan. Miljöbrottslighetkunde, ansåg regeringen i sin skrivelse,också räknas till den ekonomiskabrottsligheten och det krävdes ocksåsamordning när det gäller åtgärder motekobrottslighet i form av miljöbrott.Utskottet ansåg att motionen fick ansestillgodosedd genom regeringensuttalande.I samma ärende avstyrkte utskottet enmotion vari efterlystes bättreutbildning för rättsväsendet när detgäller miljöbrottslighet.Utskottet konstaterade att bekämpningenav miljöbrottslighet ställer särskildakompetenskrav men avstyrkte bifall tillmotionen mot bakgrund av att regeringenaviserat ett uppdrag till samtligamyndigheter att planera och genomförakompetensutveckling bl.a. inomåklagarväsendet i fråga om ekonomiskbrottslighet.I ett frågesvar i kammareden (riksdagenssnabbprotokoll 1995/96:26) om miljöbrottanförde justitieministern bl.a. att enhöjning av kompetensen rörandemiljöbrott initierats och att särskildautbildningsinsatser för såväl polisersom åklagare vidtagits sedan i vart fallmitten av 80-talet. Hon anförde vidareatt det ges en åttaveckors miljöutbildning för särskildautredare av miljöbrott. Utbildningenomfattar, förutom lagstiftningen påområdet, även ekologi och miljövård samtsamverkan mellan polis ochtillsynsmyndigheter.Inom utredningsväsendet pågår förnärvarande överväganden när det gällersanktionssystemet på miljöområdet.Miljöbalksutredningen skall enligttilläggsdirektiv (1994:134) utreda hurett nytt sanktionssystem kan se ut.Utredningen skall enligt sina direktivlämna ett slutbetänkande sommaren 1996.Vidare har en särskild utredaretillkallats för att utreda frågor omsanktioner vid brott i näringsverksamhetmed syfte att effektivisera bekämpningenav den ekonomiska brottsligheten (dir.1995:95). I uppdraget ingår attkartlägga och utvärdera hur reglerna omföretagsbot tillämpas. Utredaren skallmot bakgrund av denna utvärderingutarbeta förslag till ett effektivtsanktionssystem såvitt avser brott inomnäringsverksamhet. Vid detta arbeteskall utredaren överväga om ett systemmed företagsbot bör ersättas med ettansvarssystem med straff som riktar sigmot juridiska personer i likhet med vadsom finns i vissa andra länder.Utskottet har vidare från Riksåklagarenerfarit att en fördjupad utbildning föråklagare när det gäller brott motmiljölagstiftningen skall genomförasårligen med början . Utbildningenssyfte är att ge en första grundläggandebeskrivning av den viktigastemiljölagstiftningen samt hur enförundersökning bedrivs.ÖvervägandenUtskottet kan konstatera att flerautbildningsinsatser redan initieras förrättsväsendets företrädare när detgäller miljöbrottslighet. Utskottetutgår, liksom tidigare, från att detinom åklagarväsendet avsätts lämpligaresurser för utbildning och utredning avmiljöbrottslighet vid de prioriteringarsom måste göras. När det gällermotionsönskemålet om prioritering avbekämpning av miljöbrottslighet kanutskottet konstatera att denna fråga börbehandlas i samband med beredningen avårets budgetproposition.Utskottet kan vidare konstatera attmiljöbrottsfrågorna är föremål föröverväganden inom ramen för detmiljöbalksarbete som pågår. Ur dettaarbete kan det givetvis komma fram endel förslag som effektiviserar deträttsliga förfarandet.Utskottet anser det inte nödvändigt medett riksdagsuttalande i anledning av nuberört motionsyrkande.Stockholm den 14 maj 1996På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), (), GöranMagnusson (s), (), GötheKnutson (m), (),(), MargaretaSandgren (s), (m), SiwPersson (fp), (),(), (), KiaAndreasson (mp), (),() och (). Sammanfattning 1Propositionen 1Motionen 2Utskottet 2Hemställan 34Reservation 36Särskilt yttrande 37Propositionens lagtext 39Justitieutskottets yttrande 57