bet · GK01JuU1 · 1996-11-26 00:00:00 — Enligt rapporten skallfrivårdens programverksamhet varabrottsrelaterad, dvs. den skall utgåfrån den dömdes kriminalitet och syftatill att minska risken i återfall ibrott. Det konstateras att ett antalområden inom frivården behövervidareutvecklas, tydliggöras ochregleras. fortsätternu därför i en andra etapp, där även desynpunkter som lämnats av Riksdagensrevisorer och RRV kommer att beaktas. Iarbetet ingår bl.a. att fastställa enbasnivå för innehållet i skyddstillsynoch övervakning efter villkorligfrigivning.Kriminalvårdens organisation m.m.Kriminalvårdsverksamheten är indelad isju regioner och basen utgörs avanstalterna, häktena ochfrivårdsmyndigheterna.Kriminalvårdsstyrelsen är centralförvaltningsmyndighet för allkriminalvårdsverksamhet. Styrelsen ärchefmyndighet för de sjuregionmyndigheterna, 28 häkten, 67anstalter, 50 frivårdsmyndigheter samtTransporttjänsten. I administrativthänseende är styrelsen chefmyndighetäven för och de 30övervakningsnämnderna.Den 1 juli 1990 infördes den nuvarandeorganisationen i underställdesriksdagen i budgetpropositionen 1990(prop. 1989/90:100, bil. 85-91,JuU22, rskr. 155).Sammanfattningsvis innebarförändringarna att tyngdpunkten inomkriminalvården försköts nedåt iorganisationen. Huvuddelen avklientarbetet handläggs numera lokaltvid anstalter, häkten ochfrivårdsmyndigheter. Den regionalaindelningen har koncentrerats tillkraftfullare enheter, som förstärkts påKriminalvårdsstyrelsens bekostnad, ochsom har till uppgift bl.a. att leda ochutöva tillsyn över kriminalvården iregionerna enligt styrelsens riktlinjeroch stödja verksamheten vid de lokalamyndigheterna. Kriminalvårdsstyrelsensverksamhet har koncentrerats påövergripande uppgifter. Antalet regionerändrades från tolv till sju. Kansliorterför regionerna är , ,, , , Härnösandoch Umeå.I en framställan till regeringen den 31maj 1996 har Kriminalvårdsstyrelsenhemställt att regeringen lägger nedUmeåregionen och Härnösandsregionen ochi stället beslutar att inrätta en nykriminalvårdsregion med kansliort iHärnösand. Den nya regionen föreslåsomfatta samma geografiska område som detvå nuvarande regionerna hartillsammans.Regeringen har i beslut den 7 november1996 bifallit Kriminalvårdsstyrelsensförslag.Även den lokala organisationen är förnärvarande föremål för överväganden.Kriminalvårdsstyrelsen har, efterremissbehandling av ett inom myndighetenupprättat förslag, hos regeringenhemställt att principerna förorganisationen på den lokala nivånändras så att det blir möjligt att inomsamma organisatoriska enhet bedrivaverksamhet inom de treverksamhetsområdena häkte, anstalt ochfrivård.Anledningen tillKriminalvårdsstyrelsens framställning ärde nya krav som ställs påorganisationen, bl.a. mot bakgrund avförsöksverksamheten med elektroniskövervakning, den ökandeprogramverksamheten, behovet avsamverkan med andra myndigheter samtbehovet av högre kompetens inomadministrationen.Enligt förslaget bör ledning ochadministration för häkte, anstalt ochfrivård inom samma geografiska områdesamordnas i lokalakriminalvårdsmyndigheter med gemensamchef, ledningsgrupp och administration.Regeringen redovisar sin inställningtill frågan i årets budgetproposition(utg.omr. 4 avsnitt 7.1.4) och delarKriminalvårdsstyrelsens uppfattning.Enligt regeringens bedömning skulle ensamordning av de olika myndig-hetstyperna ge verksamhetsmässigafördelar både i kriminalvårdens inreorganisation och i det externa arbetet.Exempelvis skulle utbyggnaden avalternativ till fängelsestraff,utvecklande och bedrivande av gemensammamotivations- och påverkansprogram ocharbetet med att förbättrafrigivningsförberedelserna kunnaunderlättas. Fördelarna består, anserregeringen, bl.a. i att kriminalvårdenlokalt kan framträda med en samladprofil i förhållande till sinasamarbetspartner. Resurserna kandessutom utnyttjas effektivt genom attde administrativa funktionerna samordnasoch förutsättningarna för en rationelloch heltäckande planering ökar.Regeringen anser att det bör ankomma påKriminalvårdsstyrelsen att utarbeta ettförslag om vilka lokalakriminalvårdsmyndigheter som skallfinnas och vilka verksamhetsgrenar somskall ingå i dem. Arbetet skall bedrivasmed utgångspunkt i de krav som regeringoch riksdag ställer upp bl.a. medavseende på tillgången på anstalts- ochhäktesplatser. Regeringen avser attkunna fatta erforderliga beslut undervåren 1997.I motionerna Ju504 (c) och Ju508 (s)begärs att tillkännager attett kriminalvårdens hus skall inrättaspå där häkte, anstalt ochfrivård samverkar.Bakgrunden till motionerna ärKriminalvårdsstyrelsens begäran hosregeringen att kriminalvårdsanstalten iVisby skall läggas ned. Enligtmotionärerna fråntas gotlänningarnamöjligheten att verkställa ettfängelsestraff på om dessaplaner förverkligas.Justitieministern har i ett skriftligtfrågesvar i (riksdagenssnabbprotokoll 1996/97:1) i samma frågai år uttalat att spörsmålet om ennedläggning av Visbyanstalten kommer attses i ett helhetsperspektiv, där ocksåeffekter för andra myndighetsområdenkommer att vägas in. I det sammanhangetskall också övervägas andra förslag somhar diskuterats, bl.a. ett förslag omett kriminalvårdens hus på somKriminalvårdsstyrelsen tagit fram.Det ankommer på regeringen att fattabeslut om inrättande och nedläggning avanstalter och häkten.Kriminalvårdsstyrelsen fattar beslut omförändringar i antalet platser.Utskottet har tidigare när det gällerlokaliseringen av anstalter och häktenrunt om i landet uttalat (se1994/95:JuU16 s. 9 och där gjordhänvisning) att det inte är möjligt förutskottet att prioritera ett eller fleraangelägna projekt före andra. Utskottetvidhåller alltjämt denna uppfattning.Utskottet förutsätter dock att etthelhetsperspektiv anläggs på frågan ominrättande respektive nedläggning avhäkten och anstalter. Som utskottettidigare påpekat (se 1994/95:JuU16) kanlokaliseringen av häkten och anstalternämligen få betydelse för kostnadernaäven på andra anslag inom rättsväsendet,t.ex. kostnaderna för offentligaförsvarare. Motionerna Ju504 och Ju508avstyrks.Av samma skäl avstyrker utskottetbifall till motion Ju503 (m, s) där detbegärs ett uttalande om att denplanerade utbyggnaden av häktet iHelsingborg skall fullföljas. Bakgrundenär att ,till följd av de besparingskrav somlades på kriminalvården införinnevarande år, beslöt att lägga nedbl.a. Helsingborgshäktets avdelning iÄngelholm, där det tillhandahölls 15häktesplatser provisoriskt förlagda tillpolisarresten. EnligtKriminalvårdsstyrelsen hade bl.a. dennahäktesavdelning brister när det gällerde krav som kan ställas på bl.a.gemensamhetslokaler för häktade.Nedläggningen ägde rum med beaktande avatt bedömde attdet totalt sett fanns tillräckligt mångahäktesplatser i Malmöregionen.Även denna fråga har varit föremål fören fråga i tilljustitieministern. Hon svarade iett skriftligt svar (se riksdagenssnabbprotokoll 1996/97:1) att det ärriktigt att beläggningen vid häktet iHelsingborg tidigare varit mycket högoch att häktade från därförhar fått placeras i andra häkten, främstKristianstad. hadedock, anförde hon,genomsnittsbeläggningen vidHelsingborgshäktet legat på . Att häktade från , trotsdetta, blivit transporterade tillKrisianstadshäktet föreföll enligthennes mening bero på brister isamarbetet mellan berörda myndigheter.De hade uppmärksammat problemet ochjustitieministern förutsatte attåtgärder för att rätta till problemetskulle vidtas. Vidare anförde hon attHelsingborgshäktet förmodligen inte ialla lägen har en tillräcklig kapacitetför att ta emot alla häktade frånÄngelholm. Vid brist på häktesplatservid ett visst häkte borde man, anfördehon, i första hand undersöka om detfinns några intagna som utan störreproblem kan placeras på ett häkte längrebort. Så kan t.ex. ofta vara fallet medintagna som överklagat domen i förstainstans eller i andra fall därpolisutredningen redan är avslutad. Honkonstaterade avslutningsvis att detfinns flera andra häkten på rimligtavstånd från , bl.a. iKristianstad och . Inom helaMalmöregionen fanns det ett överskott avhäktesplatser. Det finns enligt hennesmening inte några skäl att vidta någrasärskilda åtgärder, t.ex. genom attinrätta fler häktesplatser iHelsingborg.Kriminalvårdsstyrelsen har redovisatsamma inställning vid den utfrågning somägt rum inför utskottet underberedningen av årets budgetproposition.Beläggningsutvecklingen m.m.Under åren 1994 och 1995 varmedelbeläggningen vidkriminalvårdsanstalterna 4 350 intagna,vilket motsvarar av antalettillgängliga anstaltsplatser. innevarande år harbeläggningen minskat jämfört medmotsvarande siffra år 1995.Medelbeläggningen har därefter sjunkitytterligare något.Medelbeläggningen vid häktena har sedanmitten av ökat framtill /94, från drygt 800till närmare 1 380, för att därefterminska till drygt 1 1995. Närmaretre fjärdedelar avbeläggningsminskningen gällde personermed lagakraftvunna domar ochförvarstagna enligt utlänningslagen.Medelbeläggningen på häktena låg underår 1992 på , på , år1994 på och på 82 %.Regeringen bedömer ibudgetpropositionen (utg.omr. 4 avsnitt7.2.4) att behovet av platser vid deöppna anstalterna kommer att minska medca 400 genom den utvidgning avförsöksverksamheten med elektroniskövervakning som träder i kraft den 1januari 1997. Platserna avses kunnaavvecklas . Regeringenkonstaterar vidare att antaletfängelsedomar har minskat från 1993 till omkring 15 1994och drygt 14 1995 men bedömer attnedgången kan vara tillfällig. Enligtregeringens uppfattning skulle enprognos för den fortsattabeläggningsutvecklingen därför blimycket osäker. Regeringen uttalar dock ilikhet med attbeläggningsnivån torde komma att bli oförändradeller något lägre än under år 1995.Ett visst extra utrymme ianstaltsorganisationen är nödvändigt föratt det skall vara möjligt att placeravarje intagen på en plats med rättsäkerhetsnivå och verksamhetsinriktning.Riksdagen har av denna anledning vid ettstort antal tillfällen uttalat attanstaltsbeläggningen inte bör överstiga85 % för att möjliggöra differentieringav olika intagna med ett gottresursutnyttjande (se senast1994/95:JuU16 s. 7).I anslagsframställningen inför nästabudgetår har Kriminalvårdsstyrelsenansett att det i ett längre perspektivkan vara befogat att stanna för enförändrad norm som skulle ligga påomkring av anstaltsorganisationensnominella platsantal.Kriminalvårdsstyrelsen har anfört attdet inte finns behov av att behandlaanstalterna olika med hänsyn tillsäkerhetsklass när det gäller extrautrymme eftersom styrelsen anser att detfinns skäl till ett visst utrymme förvarje säkerhetsklass utifrån olikautgångspunkter.Regeringen bedömer ibudgetpropositionen (utg.omr. 4 avsnitt7.1.3) att det extra utrymme som måstefinnas i anstaltsorganisationen platserna därmed utnyttjaseffektivare. Bakgrunden är att det undersenare tid har skett stora förändringarsom har betydelse för hur stort utrymmeti anstaltsorganisationen behöver vara.Flera anstalter har genom tillbyggnaderblivit större, vilket har ökatmöjligheterna till differentiering av deintagna inom samma anstalt. Regeringenhänvisar vidare till att det pågår ettutvecklingsarbete med ett databaseratplatsplaneringssystem som germöjligheter till ett bättre utnyttjandeav platserna. Variationer i beläggningenöver året är främst, anförs det,beroende av antalet intagna med kortastrafftider. Denna grupp har sedan år1991 legat på en väsentligt lägre nivåän tidigare. Regeringen bedömer attgruppen sannolikt kommer att minskaytterligare i och med attförsöksverksamheten med elektroniskövervakning utvidgas. Sammanfattningsvisanser regeringen att det extra utrymmesom måste finnas ianstaltsorganisationen kan minskas ochplatserna därmed utnyttjas effektivare.Enligt regeringen är den hittillsanvända generella förbeläggningen ett alltför trubbigtinstrument för att mäta och säkerställakvalitet; den utgör endast ettkvantitetsmått. I stället bör det enligtregeringen ankomma påKriminalvårdsstyrelsen att se till attanstaltsorganisationen kan svara mot dekrav och riktlinjer som riksdag ochregering ställer upp. Det gällersäkerhet, utbildning, behandling ochannat verkställighetsinnehåll, närhettill hemort samt differentiering, t.ex.med hänsyn till ålder, kön,narkotikamissbruk eller psykiskstörning. Regeringen har för avsikt atti regleringsbrevet för kriminalvårdennärmare ange de krav och riktlinjer somskall ligga till grund för utformningenav anstaltsorganisationen.Utskottet delar, mot bakgrund av deskäl regeringen anfört, uppfattningenatt 85-procentsmålet kan överges ochersättas med ett flexibelt system somtar hänsyn till förhållandena på deenskilda anstalterna. Det sagda innebärdock inte att utskottet menar attbeläggningen i fortsättningen skall vara100 % på alla anstalter. Tvärtom anserutskottet att det också i fortsättningenmåste finnas extra utrymme som möjliggörtillräcklig differentiering av deintagna med hänsyn till bl.a.behandlings- och utbildningsbehov.Likaså måste det finnas utrymme för attmed kort varsel placera eller omplaceraintagna som av säkerhetsskäl måsteplaceras på anstalter med hög säkerhet.Utskottet förutsätter således attplatsutnyttjandet även efter införandetav den nya ordningen sker med bibehållensäkerhet och hög kvalitet och utgår frånatt regeringen nära följer utvecklingenav beläggningen på anstalterna.VerkställighetsinnehålletI motion Ju901 (m) förespråkas attfängelsetiden bör användas till någotmeningsfullt, t.ex. utbildning, vård ochbehandling, och det begärs att arbetethärmed bör fullföljas och utvecklas.Inledningsvis vill utskottet ianledning av motionsönskemålet erinra omatt det av 10 § lagen om kriminalvård ianstalt följer att en intagen skallberedas lämpligt arbete som såvittmöjligt främjar utsikterna för honom attefter frigivningen inordna sig iarbetslivet. Av andra stycket ibestämmelsen framgår vidare att intagen,som har behov av undervisning,utbildning, arbetsträning eller någonannan sysselsättning eller avmedicinskpsykologisk eller någon annansärskild behandling, skall beredas sådanunder arbetstiden, om det kan ske medhänsyn till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar.Under senare år har det skett enutveckling mot ökad specialisering avverksamhetens inriktning vidanstalterna. Till grund för dennautveckling ligger bl.a. de krav på enökad differentiering som statsmakternahar uttalat.Ett fortlöpande arbete med att se överbehandlingsmetoderna och arbetsformernainom kriminalvården har skett sedankriminalvårdsreformen . Arbetethärmed intensifierades under slutet av80-talet genom påbörjandet avförsöksverksamheter av olika slag, bl.a.för narkotikamissbrukare och medbehandling av män som dömts förkvinnomisshandel och sexualbrott.År 1988 (JuU 1987/88:31 s. 22 f) slogutskottet fast att det var angeläget attförsöksverksamheten med behandling avpersoner som dömts för misshandel ochsexualbrott vidareutvecklades och attdet då var viktigt att all personal haren tillräcklig insikt i det arbete sombedrivs. Detta gav som sinmening regeringen till känna (rskr.1987/88:239).År 1988 inleddes en översyn avkriminalvårdens innehåll ochverksamhetsformer inom regeringskanslietmed särskild uppmärksamhet pånarkotikasituationen.Översynen resulterade i ett uppdragtill innebärandeatt samtliga kriminalvårdsanstalterskulle upprätta och genomförahandlingsplaner för verksamhetensinnehåll enligt vissa av regeringenuppdragna riktlinjer. Enligtriktlinjerna borde en utgångspunkt varaatt verksamheten utformades så att vård-och tillsynspersonalen kunde ges mermeningsfulla arbetsuppgifter och störreansvar för arbetet med de intagna.Strävan var att varje anstalt skulleutforma mål och metoder anpassade tillanstaltens särskilda förutsättningarsåsom klientel, byggnadstekniskaförutsättningar, säkerhetskrav, utbud avolika aktiviteter på orten och andralokala förutsättningar. På anstalter meden hög andel narkotikamissbrukare bordeinriktningen vara att lokalahandlingsplaner mot narkotikaupprättades och genomfördes.År 1991 uttalade utskottet att denverksamhet med behandling av personer,dömda för sexualbrott och våldsbrott,som bedrevs inom kriminalvården bordeytterligare utökas och intensifieras.Målet måste enligt utskottet vara att deintagna som vill och har behov av detskall kunna erhålla sådan behandling. Deerfarenheter som vunnits av verksamhetenborde också tillvaratas i det ordinariebehandlingsarbetet med de intagna. uttalat gav som sinmening regeringen till känna(1990/91:JuU17, rskr. 154).Arbetet med att ta fram lokalahandlingsplaner har successivt lett förändring när det gällerverkställighetsinnehållet, och denspecialisering som skett vid anstalternahar främst inriktats pånarkotikamissbrukarna. Några anstaltererbjuder nu särskilda behandlingsprogramför intagna som har missbruksproblem,och på många håll bedrivs ett omfattandearbete för att motivera intagna attgenomgå behandling. Vissa anstaltereller avdelningar har avdelats för deintagna som inte missbrukar narkotika,så att de t.ex. inte skall utsättas förpåverkan att börja missbruka. På vissaanstalter har man samlat den mycketsvårbehandlade grupp av intagna sommissbrukar och som inte vill gå igenombehandling för sitt missbruk. Avsiktenär att härigenom bl.a. förbättramöjligheterna att hålla andra anstalteroch avdelningar fria från narkotika. Detfinns också program för intagna sommissbrukar alkohol, t.ex. den s.k.rattfällan, som riktar sig till intagnasom har dömts för rattfylleribrott. proposition som låg till grund förde nya regler om grovt rattfylleri m.m.som trädde i kraft (prop. 1993/94:44, JuU11, rskr. 78)angavs att alla som dömts till fängelseför trafiknykterhetsbrott borde genomgåalkoholavvänjande behandling underanstaltstiden. Tvåkriminalvårdsanstalter har inrättasspeciellt för detta ändamål.Vid några kriminalvårdsanstalter finnssärskilda behandlingsprogram för intagnasom har förgripit sig mot kvinnor ellerbarn. Vid ett antal anstalter bedrivsvidare olika utbildningar och särskildvård eller behandling med inriktning påspeciella grupper intagna.Som framgått inledningsvis genomfördesår vissa ändringar ikriminalvårdslagstiftningen beträffandebl.a. anstaltsindelningen ochfördelningen av intagna mellan anstalterm.m. 1994/95:124, JuU20, rskr.331). Förslaget som byggde påFängelseutredningens förslag syftadebl.a. till att förbättra kriminalvårdensmöjligheter att placera intagna påanstalter med lämpligverksamhetsinriktning, bekämpaförekomsten av narkotika och att iövrigt förbättra ordningen ochsäkerheten vid fängelserna.I propositionen konstaterade regeringenatt intagnas behov av behandling ochutbildning är stort och attkriminalvårdens möjligheter att uppnåett bra resultat i arbetet med att förmåde intagna att leva ett liv utankriminalitet i stor utsträckning berorpå vilka förutsättningar det finns atterbjuda dem lämplig behandling ellerutbildning under verkställighetstiden.Mot denna bakgrund ansåg regeringen detvärdefullt att utvecklingen avverkställighetens innehåll inomanstalterna fortsatte. Det konstateradesatt det givetvis inte var möjligt atterbjuda samma behandling och utbildningvid landets samtliga anstalter, utananstalterna måste specialiseras på olikainriktningar. För att en intagen skallkunna erbjudas en verkställighet som äranpassad till hans behov av utbildning,behandling eller liknande, kunde detmedföra att han i många fall måsteplaceras på en anstalt som liggerrelativt långt från hans hemort. I vissafall kunde det också, anfördes det, varabra för den dömde att för kommaifrån närheten till ett för honomskadligt umgänge. Mot denna bakgrund ocheftersom behandlingshänsynen måstetillmätas stor vikt bordenärhetsprincipen inte ha sammaövergripande betydelse som tidigare vidanstaltsplaceringarna. Förslaget ipropositionen gick således ut på attutöka möjligheterna att placera enintagen i en anstalt där han kan fåadekvat vård och behandling underanstaltstiden. I lagen om kriminalvård ianstalt infördes en regel med dennainnebörd.I ärendet behandlade utskottet enmotion, liknande den nu aktuella.Utskottet konstaterade i sitt avriksdagen godkända betänkande attmotionen fick anses tillgodosedd genomde framlagda förslagen.I årets budgetproposition anförregeringen (utg.omr. 4 avsnitt 7.1.1)att utvecklingen avverkställighetsinnehållet skallfortsätta och frigivningsförberedelsernaförbättras. Detta framgår av regeringensplaneringsdirektiv för budgetåret 1997avseende kriminalvården därKriminalvårdsstyrelsen åläggs bl.a. attöka omfattningen av brotts- ochmissbruksrelaterade påverkansprogram.Fler intagna skall få ta del av dessa.Kriminalvården skall säkerställa en högkvalitet i programverksamheten. Vidareanförs att kriminalvårdensutvecklingsarbete skall ske utifrån ensamlad bedömning av vilka behov somfinns, både vad gällerverksamhetsinnehåll och fördelning avplatser med olika inriktning överlandet. Verkställighetens innehåll skallanpassas till de dömdas individuellabehov och förutsättningar.Kriminalvården skall vidare prioriterainsatser som bidrar till att behandlingoch andra åtgärder som inletts underverkställigheten kan fullföljas efterfrigivningen. Vidare skallkriminalvården även i övrigt utvecklasamarbetet med andra myndigheter,framför allt ocharbetsmarknadsmyndigheterna, liksom medorganisationer och enskilda beträffandeinsatser som syftar till att ökaförutsättningarna för den dömde att levaett laglydigt liv.Utskottet anser i likhet med regeringenatt arbetet inom kriminalvården skallbedrivas på ett säkert sätt och i syfteatt förebygga återfall i brott.Satsningen på att utveckla innehållet iverkställigheten måste därför fortsättapå det sätt som anges iplaneringsdirektivet. För attsäkerställa en hög kvalitet i dettaarbete måste, anser utskottet, metoderför utvärdering och uppföljning tasfram. Utbildning, behandling,sysselsättning och påverkansprogram börkombineras med andra insatser för attunderlätta den dömdes anpassning isamhället och detta förutsätter ett välutvecklat samarbete med andramyndigheter, organisationer ochenskilda. Den angivna inriktningeninnebär inom anstalterna att planeringenför den intagne skall omfatta allt frånden dagliga verksamheten på avdelningentill t.ex. arbete, studier,påverkansprogram, olika former avbehandling, fritidsaktiviteter,utevistelser och förberedelser införfrigivningen.Sammanfattningsvis konstaterarutskottet att innehållet iverkställigheten under senare årutvecklats och att utskottet varitpådrivande i det arbetet.Ansträngningarna härvidlag fortsättermed den inrikning som utskottet angettovan. De tankegångar som framförs imotion Ju901 innehåller alltså ingetnytt, och motionen bör inte föranledanågon åtgärd från sida.Motionen avstyrks i denna del.I motion Ju502 (m) förespråkas attundervisning i svenska, utöver den nivåsom behövs för att klaraanstaltsvistelsen, inte bör ges till ikriminalvårdsanstalt utländska intagnasom skall utvisas.Justitieombudsmannen () har i ettärende (dnr 4588-1994) behandlat enfråga som gällde huruvida en utländskintagen med utvisningsbeslut kunde nekasatt få delta i annan utbildning vidanstalten än i svenska för invandrare.Enligt den intagne motiverade anstaltensitt avslagsbeslut med att det svenskaundervisningssystemet inte är gångbartutomlands och att de som skall stanna iSverige i första hand måste få del avskolans begränsade resurser.JO konstaterar i sitt beslut av den 26september 1996 att en intagen medgällande regler inte har någonovillkorlig rätt att bedriva de studiersom han önskar. I varje enskilt fallmåste den intagnes behov av studierbedömas, liksom hans förutsättningar atttillgodogöra sig studierna. Här måste,anförs det, självfallet anstaltensresurser också beaktas. JO uttalar dockatt det inte får förekomma generellabegränsningar i studiemöjligheterna fören viss grupp intagna. Utredningen iärendet gav vid handen att detförekommit generella begränsningar imöjligheterna till studier för intagna iden aktuella anstalten som skulleutvisas efter avtjänat straff.