bet · GJ01JuU17 · 1996-03-05 00:00:00 — En ny lag om domstolsärenden I detta betänkande behandlar utskottet ettregeringsförslag om en ny ärendelag som skallreglera förfarandet vid handläggning av ärenden ide allmänna domstolarna. Den nya lagen skallersätta den nuvarande ärendelagen och i huvudsak hasamma tillämpningsområde. Den föreslagnaregleringen är betydligt mera detaljerad än dennuvarande.Utskottet tillstyrker förslaget utom när detgäller en föreslagen ändring av den juridiskaterminologin. Regeringen föreslår att termen"lagfaren domare" byts ut mot termen "juristdomare"i bl.a. den nya ärendelagen. Förslaget avstyrks avutskottet i denna del. Den nya regleringen föreslåsträda i kraft den 1 juli 1996.I ärendet avstyrker utskottet vidare en motion somväckts med anledning av förslaget. Trereservationer har fogats till betänkandet, varav enfrån (m, c, fp, kds), en från (m, c, fp, mp, kds)och en från (fp). I proposition 1995/96:115 ()har regeringen föreslagit att antar de ipropositionen framlagda förslagen till1. lag om domstolsärenden,2. lag om ändring i ,3. lag om ändring i ,4. lag om ändring i ,5. lag om ändring i jordabalken,6. lag om ändring i ,7. lag om ändring i utsökningsbalken,8. lag om ändring i lagen (1845:50 s. 1) om handelmed lösören, som köparen låter i säljarens vårdkvarbliva,9. lag om ändring i lagen (1927:56) om nedsättningav pengar hos myndighet,10. lag om ändring i lagen (1927:85) om dödande avförkommen handling,11. lag om ändring i lagen (1933:269) om ägofred,12. lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskattoch gåvoskatt,13. lag om ändring i lagen (1958:642) omblodundersökning m.m. vid utredning av faderskap,14. lag om ändring i lagen (1975:605) omregistrering av båtbyggnadsförskott,15. lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385),16. lag om ändring i lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift,17. lag om ändring i bötesverkställighetslagen(1979:189),18. lag om ändring i lagen (1981:131) om kallelsepå okända borgenärer,19. lag om ändring i lagen (1984:649) omföretagshypotek,20. lag om ändring i lagen (1987:232) om samborsgemensamma hem,21. lag om ändring i lagen (1987:813) omhomosexuella sambor,22. lag om ändring i lagen (1988:688) ombesöksförbud,23. lag om ändring i lagen (1988:950) omkulturminnen m.m.,24. lag om ändring i lagen (1991:483) om fingeradepersonuppgifter,25. lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20),26. lag om ändring i skuldsaneringslagen(1994:334),27. lag om ändring i sjölagen (1994:1009),28. lag om ändring i lagen (1994:1811) omdisciplinansvar inom totalförsvaret, m.m.,29. lag om ändring i marknadsföringslagen(1995:450),30. lag om ändring i lagen (1995:000) omföretagsrekonstruktion.Propositionens huvudsakliga innehåll redovisas pås. 5.I samband med propositionen behandlar utskottet enmed anledning av propositionen väckt motion.Motionsyrkandena redovisas på s. 2 f.Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, harfogats till betänkandet, se bilaga 1.Propositionens lagförslag nr 30 har överlämnatstill lagutskottet för beredning. 1995/96:Ju16 av och () vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag tillreglering av en enskild parts rätt till ersättningav det allmänna, när denne har en myndighet sommotpart och vinner framgång i processen,2. att avslår förslaget i proposition1995/96:115 och antar följande förslag till lydelseav 24 § i förslag till lag om domstolsärenden:-----------------------------------------------------Propositionens lagförslag Motionärernas förslag-----------------------------------------------------p24 §-----------------------------------------------------Vid sammanträde får Vid sammanträde fårvittnesförhör hållas. IFörhöret får hållas under fråga om vittnesförhöred. I övrigt tillämpas 36 tillämpas 36 kap. 1-18kap. 1-18 och 20-25 §§ och 20-25 §§rättegångsbalken på rättegångsbalken.förhöret.-----------------------------------------------------Förhöret får hållas på telefon, om det är lämpligtmed hänsyn till bevisningens art och övrigaomständigheter eller om bevisupptagning vid ettsammanträde inför domstolen skulle medföra kostnadereller olägenheter som inte står i rimligtförhållande till betydelsen av att bevisningen tasupp på sådant sätt. Vid bevisupptagning på telefongäller inte bestämmelser omkallelser och förelägganden och om påföljder förutevaro.-----------------------------------------------------3. att avslår förslaget i proposition1995/96:115 och antar följande förslag till lydelseav 21 § i förslag till lag om domstolsärenden:-----------------------------------------------------Propositionens lagförslag Motionärernas förslag-----------------------------------------------------p21 §-----------------------------------------------------I fråga om offentlighet och ordning vid ettsammanträde tillämpas 5 kap. 1-5 och 9 §§rättegångsbalken.-----------------------------------------------------Under sammanträdet skall Under sammanträdet skalldet föras anteckningar om det föras protokoll omvad som förekommer vid vad som förekommer viddetta när det gäller detta när det gälleryrkanden, medgivanden, yrkanden, medgivanden,bestridanden, bestridanden,åberopanden, invändningar åberopanden, invändningaroch erkännanden samt om och erkännanden samt omden utredning som läggs den utredning som läggsfram vid sammanträdet. fram vid sammanträdet.Har sammanträdet Har sammanträdetbegränsats enligt 13 §, begränsats enligt 13 §,skall även det antecknas. skall även det antecknas.Om det är lämpligt medhänsyn till sammanträdetssyfte och omfattning fårdet, i stället förprotokoll, förasanteckningar.----------------------------------------------------- InledningVid tingsrätterna handläggs vid sidan om tvistemål ochbrottmål närmare 30 000 domstolsärenden . Förfarandetrörande handläggningen av dessa ärenden regleras i lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden, den s.k.ärendelagen. Ärendelagen har från sin tillkomst inte varit föremål förnågon mera allmän översyn. har lagendock varit föremål för uppmärksamhet i merallmänna reformsammanhang, och flera förslag harpresenterats. Bl.a. lade ibetänkandet (SOU 1991:106) Domstolarna inför 2000-talet fram ettförslag till en ny förfarandelag som skulle ersättainte bara den nuvarande ärendelagen utan också den förde allmänna förvaltningsdomstolarna gällandeförvaltningsprocesslagen (1971:291). Den föreslagna lagen skullealltså vara en för de båda domstolstypernagemensam processlag. förslagremissbehandlades (se Ds 1993:5) men ledde inte tilllagstiftning i denna del. I stället togs frågor om en nyärendelag för de allmänna domstolarna upp i en inomJustitiedepartementet upprättad departementspromemoria.Promemorian, som remissbehandlats, ligger till grund förden nu aktuella propositionen, i vilken det föreslås att enny ärendelag skall ersätta den nuvarande. Vidare tas ipropositionen upp några frågor som behandlas iDomstolsutredningens nämnda betänkande. Det gällertestamentsexekutors uppgiftsskyldighet till tingsrättenoch handläggningen av ärenden som gäller lösöreköprespektive kallelse av okända borgenärer.Bakgrund Vid tingsrätterna förekommer dels sådanrättsvård som innefattar rättskipning i klassiskmening (brottmål och tvistemål), dels annan rättsvård.Rättegångsbalken gäller endast rättskipningen, och balkensregler skiljer mellan tvistemål och brottmål. Annan rättsvård omfattarvitt skilda ärenden, t.ex. om registrering avbouppteckning, anordnande av förvaltarskap, tillståndtill adoption, dödande av förkommen handling, byte avsläktnamn och tillstånd enligt bolagslagstiftningen. På senare tidhar också tillkommit ärenden av en ny typ, nämligensådana som kommer till tingsrätt genom överklagande aven förvaltningsmyndighets beslut (t.ex. enligtutsökningsbalken). Ärendelagen reglerar förfarandet förärenden angående rättsvård som tingsrätt skall ta uppsjälvmant eller efter ansökan och som inte enligt lageller författning skall handläggas i den ordning som föreskrivs förtvistemål eller brottmål. Lagen är dock inte tillämplig påärenden som angår straff eller annan med brott förenadpåföljd. Ärendelagen är inte på samma sätt somrättegångsbalken byggd på muntlighet, omedelbarhet ochkoncentration, och förfarandet är inte som enligträttegångsbalken uppdelat i ett förberedande skede och ett skede föravgörande. Endast vissa frågor regleras direkt. Beträffandealla andra frågor hänvisas i ärendelagen till vad somgäller i om tvistemål "i den måndet är tillämpligt". Normalt är handläggningenskriftlig. Om sökanden eller någon annan som ärendet angår börhöras muntligen för att ärendet skall kunna prövas,kan domstolen dock kalla honom eller henne att komma förhandling. Bland övriga frågor som reglerassärskilt kan nämnas vissa frågor om ansökan, om inhämtande avyttrande och om domstolens sammansättning. Ett ärende avgörs genombeslut, och vid överklagande av ett domstolsbesluttillämpas samma regler som vid överklagande av ettprocessuellt beslut i ett tvistemål eller brottmål, dvs.reglerna om överklagande av beslut i 52 och 56 kap. RB. Trots att detkan röra sig om ett materiellt beslut tillämpas alltså intereglerna i 50, 51 eller 55 kap. RB som vid överklagande aven dom. Tillämpningsområdet för ärendelagen har undan förundan och särskilt kommit att utvidgas.Från att ursprungligen ha avsett endast enklareärenden, främst sådana där det inte förekommer något egentligtpartsförhållande, har ärendelagen kommit att bli tillämplig ocksåför andra ärenden som inte ansetts passa för enhantering direkt enligt . Dettagäller bl.a. sådana fall som kommer tilltingsrätterna genom överklagande. Bakom denna utveckling ligger bl.a.att den primära beslutsnivån för en del ärendetyperflyttats från domstol eller ett domstolsliknande organ . Överklagande till tingsrättkan numera förekomma enligt bl.a. ,utsökningsbalken, aktiebolagslagen (1975:1385), lagen (1976:206)om felparkeringsavgift, konkurrenslagen (1993:20),skuldsaneringslagen (1994:334) och lagen (1994:1811) omdisciplinansvar inom totalförsvaret m.m. Enligtregeringen kan ytterligare lagar inom de närmaste årenförväntas komma att innehålla regler om överklagande till tingsrätt. flesta av de nu berörda ärendena förekommer två ellerflera parter som står mot varandra. är det enmyndighet som står mot en enskild part. Rättegångsbalkenhar på grundval främst avbetänkanden avgivna av (Ju 1977:06)och (Ju 1989:06) varit föremål för enomfattande översyn och modernisering. Detta har inneburitatt ganska många bestämmelser i balken har mjukatsupp. Det ställs exempelvis inte längre samma krav påhållande av huvudförhandling som förut och även i många andrahänseenden har förfarandet gjorts enklare.Ärendelagen har, som ovan nämnts, aldrig varit föremål för någonmera generell översyn, och endast vid några fåtillfällen har det skett ändringar i den. Under detsenaste decenniet har lagen dock varit föremål föruppmärksamhet i mera allmänna reformsammanhang, och flera förslag harpresenterats av bl.a. (SOU 1982:25-26)och, som ovan nämnts, av (SOU1991:106). Inget förslag har emellertid lett tilllagstiftning. I den promemoria som ligger till grund förden nu aktuella propositionen konstateras, i likhet medvad anfört, att det alltid förekommitvissa problem kring tillämpningen av ärendelagen, bl.a. när detgäller gränsdragningen mot regler. En annantyp av problem har gällt frågor om i vilka fallrättegångsbalkens bestämmelser skall tillämpas när detsaknas bestämmelser i ärendelagen. En tredje typ av problemhar gällt frågor om vad som skall ske när det även irättegångsbalken saknats bestämmelser. Andratillämpningsproblem accentueras av, anförs det, att dettill ärendelagen förs nya typer av ärenden, t.ex.utsökningsärenden, skuldsaneringsärenden och ärenden enligtden nya konkurrenslagen. Lagstiftningen bör också, anförs det, bättre ännu anpassas till att det i dessa ärenden skall skeöverklaganden till tingsrätten och till de krav påmuntlighet som följer av våra åtaganden enligt deneuropeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna (), somnumera är inkorporerad i svensk rätt (prop. 1993/94:117,1993/94:KU24, rskr. 246, 1994/95:KU5, rskr 11, SFS1994:1219). Förekommande problem uppges bli mer frekventa itakt med att antalet ärendetyper ökar. Det påvisas vidarei promemorian flera brister i den nuvarande regleringenbl.a. när det gäller kommunicering av processmaterialet mellanparterna, frågor om bevisning, muntlighet ellerskriftlighet och frågor om rättegångskostnader.Vidare uppges de krångliga domförhetsreglernaåterspegla vad som tidigare gällt i . Promemorianutmynnar i ett förslag till en ny ärendelag.Propositionens huvudsakliga innehåll Ipropositionen föreslås att en ny ärendelag skall ersätta dennuvarande. Förslaget innebär att regleringen av ärendenashandläggning blir betydligt mera detaljerad än . Syftetmed detta är framför allt att åstadkomma en ordning sombättre passar sådana ärenden som är av mer kvalificerad typ.Förslaget bygger till betydande del på reglerna i rättegångsbalken.Balkens bärande principer om muntlighet, omedelbarhet ochkoncentration behöver dock inte tillämpas. Därmedföreter lagförslaget principiellt större likheter medförvaltningsprocesslagen än med . De reglersom gäller för processen i förvaltningsdomstol har också istor utsträckning tjänat som förebilder vid utformningen avlagförslaget. Bland de sakliga nyheterna i förslaget kannämnas att den som vill inleda ett förfarande enligt dennya lagen normalt skall göra detta skriftligen, eventuelltgenom telefax. Finner tingsrätten i samband med att ärendetinleds att sökanden vänt sig till fel domstol, skall tingsrätten lämnaöver handlingarna i ärendet till en behörig domstol, omsökanden inte har någon invändning mot detta och detinte heller finns något annat skäl mot överlämnande.Samma regler föreslås gälla för tvistemål och brottmål enligträttegångsbalken. Om en enskild person har överklagat ett beslut aven förvaltningsmyndighet till tingsrätten, skall iåtskilliga fall beslutsmyndigheten vara motpart tillden enskilde och även ha rätt att överklaga ett senaredomstolsbeslut. I ett domstolsärende skall tingsrätten i deflesta fall vara domför med en lagfaren domare. När det finns skäl medhänsyn till ärendets beskaffenhet skall tingsrätten dock kunnabestå av flera domare. Möjligheterna att delegeraarbetsuppgifter till sådana personer som är anställda vidtingsrätten utan att vara domare föreslås bli utvidgadetill att gälla även enkla ärenden om bouppteckning och arvsskatt.I förslaget till den nya ärendelagen ges också utförliga regler om ivilka fall handlingarna i ett ärende skall tillställasen part (kommuniceras). Sakligt sett syftar dessa reglertill att onödiga kommuniceringar undviks och till attbehövliga kommuniceringar sker. Utförliga regler föreslås omnär sammanträde i ett ärende skall hållas. På den punkten föreslåsenskilda få ett betydande inflytande med hänsyn tillde krav på muntlighet som följer av Europakonventionen.Ett sammanträde skall inte vara lika formbundet somenligt nuvarande regler, och ett sammanträde skall undervissa förutsättningar kunna hållas på telefon. Om etttingsrättsavgörande överklagas skall den nya lagen även gällaförfarandet i hovrätt och . Den ordningen ansessärskilt motiverad för sådana fall där det enligtEuropakonventionen krävs muntlighet. Förslaget medföratt tillämpningen av reglerna i rättegångsbalkenom överklagande av beslut, vilka bygger på att förfarandeti den högre domstolen skall vara helt skriftligt, begränsas till atti huvudsak endast gälla överklaganden av processuellabeslut. För vissa ärenden där enförvaltningsmyndighets beslut med nu gällande regleröverklagas direkt till hovrätt föreslås det att den primäradomstolsprövningen i stället skall ske i tingsrätt. Detgäller bl.a. ärenden enligt lagen (1927:56) om nedsättningav pengar hos myndighet. Lagförslagen föreslås träda ikraft . Utskottets överväganden Allmänt om förslaget Utskottet delarregeringens bedömning att regleringen av ärendeförfarandet i deallmänna domstolarna bör bli betydligt mer utförlig än förnärvarande och att en reform därför är nödvändig.Utskottets ställningstagande skall ses främst motbakgrund av det allmänna och grundläggande kravet påförutsebarhet och likabehandling i rättstillämpningen. Även andraskäl talar i denna riktning. Här tänker utskottetbl.a. på ordningen med delegering av vissaarbetsuppgifter från lagfarna domare tilldomstolsbiträden, en ordning som utskottet vid flera tillfällenuttalat sitt gillande av (se 1993/94:JuU21 s. 13 f och därgjorda hänvisningar). En förutsättning för en sådandelegering är givetvis att det inte skall kunna föreligganågon juridisk tvekan i fråga om vad som gäller beträffandesjälva förfarandet. Utskottet har vidare beaktat de övriga skälsom regeringen anfört för reformen, bl.a. behovet av nyaoch moderna regler för att uppfylla de krav som nyaärendetyper, t.ex. ärenden som överklagats från enförvaltningsmyndighet, kan ställa på förfarandet.Utskottet godtar vidare regeringens bedömning av att reformbehovetbör tillgodoses genom att det införs ensärreglering för samtliga domstolsärendens del och attdetta sker i en helt ny lag som i huvudsak skall hasamma tillämpningsområde som den nuvarande ärendelagen. Utskottetgodtar således i princip regeringens förslag. Till enskildheter iförslaget återkommer utskottet i det följande. Termen "lagfaren domarefleraav propositionens lagförslag, t.ex. förslaget till den nya ärendelagen,har termen "lagfaren domare", som förekommer irättegångsbalkens terminologi, byts ut mot termen"juristdomare". Den förra termen definieras ikungörelsen (1964:29) angående kunskapsprov för behörighet som domare,m.m. Där anges dels att såsom kunskapsprov för behörighetatt utöva domartjänst gäller juris kandidatexamen ellerjuristexamen, dels att vad i lag eller författning sägsom lagfaren eller lagkunnig avser den som avlagt sådanexamen. Termen lagfaren domare förekommer på hundratals ställeni lagstiftningen. Några remissinstanserhar i ärendet uttalat att det inte i olika lagar böranvändas två termer för samma begrepp. Regeringen anser(prop. s. 98) att termen lagfaren domare är alltförålderdomlig för att passa in i en nyskriven processlag. Regeringenanser vidare att det knappast kan orsaka några praktiskaolägenheter av betydelse att man tills vidare använder debåda termerna vid sidan av varandra ilagstiftningen. Utskottet kan i och för sig instämma iatt termen "lagfaren domare" är ålderdomlig.Termen är emellertid för den skull inte otidsenlig utanförekommer frekvent i såväl det juridisk-tekniska språket som imer vardagliga sammanhang. Någon oklarhet beträffandeinnebörden torde inte föreligga. Härtill kommer attregeringsförslaget får till konsekvens att termerna"lagfaren domare" och "juristdomare" kommer attförekomma omväxlande i lagstiftningen till synes heltutan konsekvens. Detta begränsar sig inte till attgälla mellan olika lagar; även inom samma lag kommer debåda termerna att förekomma om förslaget genomförs, se t.ex. 15kap. 3 § och förslaget till 18 kap. 4 a § sammabalk. Sammanfattningsvis finner utskottet intetillräckliga skäl föreligga att frångå den gamlaterminologin. Utskottets ställningstagande leder tilländringar i regeringens förslag, vilket framgår avutskottets hemställan nedan. Fakultativ ellerobligatorisk vittnesed Enligt 13 § första stycket förslagettill ny ärendelag skall ett skriftligt förfarande varahuvudregel i den nya ärendeprocessen. Förfarandet kan emellertid iviss utsträckning vara muntligt. Enligt andra stycket iden nämnda bestämmelsen får domstolen besluta att det ihandläggningen av ett ärende skall ingå sammanträde i defall där ett sådant kan vara till fördel för utredningeneller främja ett snabbt avgörande. Sammanträde skall också,enligt 14 §, hållas om det begärs av en enskild part. Sammanträdebehöver dock, enligt sistnämnda bestämmelse, inte hållasom ärendet inte skall prövas i sak, om avgörandet integår parten emot eller om ett sammanträde på grund avnågon annan särskild omständighet inte behövs. Vidsammanträde får vittnesförhör hållas, och 24 § innehåller regler omförhör med vittnen. Det föreslås att ett förhör med ett vittneskall kunna hållas utan att vittnet avlägger ed.I motionen begärs att en ordning med obligatorisk vittnesed skallgälla även i fortsättningen. Motionärerna anför attdenna fråga inte bör få en separat och frånrättegångsbalken avvikande reglering i den nyaärendelagen. Frågan om vittnesförhör utan ed bör, anser motionärerna, fåen mer fullständig genomgång i ett annat och störresammanhang innan en ändring införs. Fleraremissinstanser har även riktat kritik mot förslaget i denna del.Enligt nuvarande regler skall, om ett vittne skall höras i ettärende, regler om vittnen gälla.Bestämmelsen där (36 kap. 11 § RB) innebär att ett vittneskall höras under ed utom i vissa i 36 kap. 13 § RB angivnaundantagsfall. Undantagsfallen avser vittnen som är under 15 åroch vittnen som på grund av psykisk störning saknar erforderliginsikt om betydelsen av ed. Vidare får i brottmål ed inteheller avläggas av vissa närstående till den tilltalade.Oriktiga uppgifter som lämnats under ed kan föranledastraffansvar enligt 15 kap. 1 § (BrB). Där stadgasdet att den som under ed lämnar osann uppgift eller förtiger sanningenkan dömas för mened till fängelse i högst eller,om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt är maximistraffetfängelse . Ansvar kan också, om gärningen begås avgrov oaktsamhet, komma i fråga för ovarsam utsaga jämlikt 15 kap. 3 §BrB. Straffet härför är böter eller fängelse i högst sexmånader. I förvaltningsdomstolarna är reglerna omedsförhör fakultativa. Detta framgår av 25 §förvaltningsprocesslagen där det, i likhet med vad som nuföreslås i den nya ärendelagen, stadgas att ett förhör med ett vittnefår hållas under ed. Regeringen redovisari propositionen (s. 110 f) vissa skäl för attedsregeln i ärendeprocessen bör göras fakultativ. Här pekasinledningsvis på att förfarandet enligt den nya lageni de flesta fall skall vara skriftligt och attskriftliga vittnesintyg skall vara tillåtna tillskillnad mot vad som gäller i tvistemålsprocessen. Den omständighetenatt ett vittne lämnar sina uppgifter skriftligenbefriar, anförs det, honom inte från straffansvar föroriktiga uppgifter då ansvar för osant intygande jämlikt 15kap. 11 § BrB kan komma i fråga i ett sådant fall. Regeringenanför vidare att det dock i en del fall även behöverhållas vittnesförhör, och det gäller framför allt närvittnet inte är berett att avge någon skriftlig berättelse.Vittnesförhöret har vidare, anförs det, den storafördelen att det kan ställas frågor till vittnet. Regeringenpåpekar att vittnet, vid ett vittnesförhör som avges utanedsavläggelse, inte har något ansvar för oriktigauppgifter. Detta medför, anför regeringen, att ettförhör med vittnet måste hållas under ed i de fall därtrovärdigheten av vittnets uppgifter kan sättas i fråga. Bevisvärdetav vittnesutsagan blir dock, anförs det vidare, medhänsyn till den i svensk rätt gällande principen om fribevisvärdering, endast i undantagsfall högre avedsavläggelsen eller straffansvaret. Enligt regeringen kan dettyckas att det inte skulle bereda några störreproblem med att låta alla vittnesförhör ske under ed.Risken med detta är emellertid, anförs det, att parternaöverskattar värdet av sådana förhör och underlåter att ta tillvara möjligheterna att åstadkomma tillräcklig bevisning genomskriftliga vittnesberättelser. Därmed skulle det finnasen risk för att onödiga sammanträden i ärendena skullebehöva hållas. Regeringen pekar slutligen på att denföreslagna ordningen redan gällt under inomförvaltningsprocessen utan att det synes ha riktats någonkritik mot systemet. Sammanfattningsvis anförregeringen att även om det genom förslaget uppstår enskillnad mellan bevisningsreglerna för tvistemål ochmotsvarande regler för ärenden så bör detta godtas.Utskottet, som delar regeringens uppfattning, tillstyrker propositioneni nu berörd del. Motionen avstyrks i motsvarande del.