bet · GK01JuU3 · 1996-11-14 00:00:00 — Inte minst har avgiftssystemetfått en utformning som även för denjuridiskt bildade framstår sominvecklat.Ett problem är också att förhållandetmellan de parallella system somexisterar - rättshjälpen ochrättsskyddet - inte har fått entillfredsställande lösning med nuvarandereglering. Utskottet noterar t.ex. attstaten genom rättshjälpen beviljarmedborgarna förmåner av ett slag som detstora flertalet ändå kan erhålla via envanlig hemförsäkring. Ett annat problemär att de båda systemen delvisöverlappar varandra, t.ex. genom att denrättsskyddsförsäkrade kan fågrundavgiften för rättshjälpen ersatt urförsäkringen.Den kanske viktigaste invändningen somframförts mot rättshjälpslagen är ändåatt den, trots ett flertal ändringar avbestämmelserna, är mycketkostnadskrävande och att de åtgärder somvidtagits inte har varit tillräckligtkostnadsdämpande. Här kan nämnas attstatens totala kostnader förrättshjälpen /90 var ca494 och att de /94 hade stigit till ca874 . I åretsbudgetproposition (prop. 1996/97:1utg.omr. 4, avsnitt 9.1) beräknarregeringen rättshjälpskostnaderna för år1996 till över 900 miljoner kronor.Mot dessa kostnadsökningar skallställas de nedskärningar av statensutgifter på olika områden som riksdagenbeslutat om . Även förkommande år kan förutses betydandebesparingar inom statsförvaltningen.Enbart inom Justitiedepartementetsarbetsområde skall enligt vad som anförsi budgetpropositionen kostnaderna minskamed t.o.m.budgetåret 1998.Utskottet anser mot den angivnabakgrunden att det nu är dags att igrunden reformerarättshjälpslagstiftningen. Syftet börvara att göra rättshjälpslagstiftningenmer lättillgänglig och anpassad tillnutida förhållanden och att få tillstånd en minskning av kostnaderna fördet rättsliga biståndet. måsterättshjälpens funktion som ett ytterstaskyddsnät för dem som inte kan få hjälppå annat sätt upprätthållas.En naturlig utgångspunkt för en reformenligt nu angivna riktlinjer är enligtutskottets mening att den som genomförsäkring redan har ett skydd somtäcker den aktuella angelägenheten inteskall ta statens resurser för rättshjälpi anspråk. Utskottet konstaterar isammanhanget att huvuddelen av svenskafolket har enrättsskyddsförsäkring som väsentligenger samma förmåner som utgår vidrättshjälp.Rättshjälpssystemet måste i övrigtutformas så att det, utan att kravet påkostnadseffektivitet eftersätts, ger ettfullgott bistånd för de fall därrättsskyddet inte gäller och för dem somhar godtagbara skäl att inte varaförsäkrade. Rättshjälpen måste också ståöppen för de allra mest utsatta, t.ex.människor med vissa sociala problem, ochi vissa speciella situationer såsom närbarn är inblandade.Det förslag som regeringen nu läggerfram uppfyller enligt utskottetsuppfattning de krav som bör ställas påen ny rättshjälpslagstiftning. Utskottetkan således ställa sig bakom grundtankeni propositionen att rättshjälpen börvara subsidiär tillrättsskyddsförsäkringar. Ävenregeringsförslaget i övrigt - som kansägas vara avhängigt av dennasubsidiaritet - har enligt utskottetsmening fått en i princip riktigutformning. I sammanhanget villutskottet särskilt framhålla att det medtillfredsställelse ser att det ipropositionen föreslås en ny form avrättsligt bistånd i bodelningsärenden.Vad som anförts innebär attutskottet inte kan tillstyrka yrkandet imotion Ju8 om att propositionen skallavslås eller vad som uttalas i motionenom behovet av förändringar i dennuvarande rättshjälpslagen och förnyatutredningsarbete. Motionen avstyrkssåledes.Utskottet går så över till motionernaJu5 och Ju7 i vilka yrkas avslag påpropositionens förslag i 9 § om att görarättshjälpen subsidiär tillrättsskyddsförsäkringar m.m.När det först gäller vad som anförs imotion Ju5 om risken för förändringar påförsäkringsmarknaden vill utskottetframhålla att regeringens förslag harutformats på ett sådant sätt attförsäkringstäckningen när det gällerrättsskydd även bör kunnabli mycket hög. Utskottet noterar ocksåatt regeringen, för det fallförutsättningarna för rättsskyddetskulle ändras väsentligt, förordar enflexibel tillämpning av bestämmelsernaom när rättshjälp skall kunna beviljas.Utskottet vill i denna del särskiltframhålla att rättshjälpen enligtförslaget alltjämt kommer att utgöraett yttersta skyddsnät för dem som intekan tillgodose sitt behov av rättsligtbistånd på annat sätt.Vad beträffar motion Ju7 instämmerutskottet i regeringens uppfattning attförslaget om att göra rättshjälpensubsidiär till rättsskyddsförsäkringarinte står i strid med Europarådetsresolutioner om rättshjälp.Mot bakgrund av vad som har anförtstillstyrker utskottet förslaget ipropositionen om att göra rättshjälpensubsidiär till rättsskyddsförsäkringaroch avstyrker motionerna Ju5 och Ju7 ihär aktuella delar. Utskottettillstyrker alltså regleringen i 9 §första stycket.Utskottet kan inte instämma i vad somanförs i motion Ju5 om att det erfordrasen mer utförlig reglering i 9 § andrastycket i den föreslagnarättshjälpslagen av i vilka situationerrättshjälp skall beviljas den som saknarrättsskyddsförsäkring. Inte heller kanutskottet ställa sig bakom påståendet imotion Ju7 om att regleringen i dennadel är otillfredsställande. De faktorersom kan vara av betydelse förbedömningen av om rättshjälp skallbeviljas en oförsäkrad rättssökande ärav en mängd olika slag, och de låter siginte lätt uppräknas i en bestämmelse ilag. Enligt utskottets mening är det enlämpligare ordning att, som föreslås ipropositionen, ge mera övergripandeanvisningar i lagen och låta dennafyllas ut med de uttalanden som görs inu aktuella lagförarbeten och irättspraxis m.m. Detta är ju ocksåsedvanlig lagstiftningsteknik. Utskottetavstyrker motionerna Ju5 och Ju7 i dennadel.Vad slutligen beträffar begäran imotion Ju4 om en utredning av konsekvenserna av regeringens förslagkonstaterar utskottet att regeringen ipropositionen framhåller att den har föravsikt att följa upp det nya systemetoch göra en utvärdering avbestämmelserna när dessa har varit ikraft . Även utskottet villunderstryka det angelägna i att reformenföljs upp såväl fortlöpande som - närdet finns ett tillräckligt underlag -genom en mer samlad utvärdering.Särskild uppmärksamhet måste därvidägnas utvecklingen påförsäkringsområdet. Någottillkännagivande härom till regeringenerfordras inte. Motionen får med detanförda anses vara tillgodosedd och denavstyrks.Med anledning av övriga motionsyrkandenoch de yttranden som i ärendet avlämnatsav lagutskottet ochsocialförsäkringsutskottet återkommerutskottet i det följande till olikaenskildheter i regeringens förslag iövrigt.RådgivningRättshjälpsformen rådgivning, somregleras i 46-48 §§ i den nu gällanderättshjälpslagen, innebär rådgivningeller annan jämförlig åtgärd i enrättslig åtgärd under högst en timme.Rådgivning kan lämnas i nästan allarättsliga angelägenheter. Vissaangelägenheter är dock undantagna, t.ex.upprättande av självdeklaration,förrättande av bouppteckning ochinskrivningsärenden enligt jordabalken.Rättshjälp genom rådgivning står öppenför såväl fysiska som juridiska personeroavsett inkomst. Rådgivning sker mot enavgift som för varje påbörjad tidsperiodom motsvarar en fjärdedelav grundbeloppet.Avgiften får sättas ned så att den inteöverstiger den grundavgift som skulle habestämts om allmän rättshjälp beviljats.Rådgivning ges av advokat ellerbiträdande jurist på advokatbyrå. Densom meddelar rådgivningen har rätt attsätta ned avgiften.Ersättningen till den som har meddelatrådgivning utgörs avrådgivningsavgiften. Om avgiften harsatts ned utgår ersättning förmellanskillnaden av allmänna medel tillden som har meddelat rådgivningen. Dennehar också rätt till ersättning förkostnader för tolk och för översättningsom uppdraget har krävt.Om allmän rättshjälp beviljas efterrådgivning skall kostnaden förrådgivningen anses som en kostnad förden allmänna rättshjälpen. Erläggande avrådgivningsavgift skall anses som enbetalning på grundavgiften.Rättshjälpsformen rådgivning har kommitatt utnyttjas i allt mindre /94 uppgick antaletrådgivningsärenden vid de allmännaadvokatbyråerna till 1 987 jämfört medca 25 000 /74. Det totalaantalet rådgivningar har uppskattatstill drygt 3 000. Till detta torde kommade ärenden där rådgivning övergår i etträttshjälpsärende och därför interedovisas särskilt.Regeringen föreslår i propositionen atträttshjälp skall föregås av minst entimmes rådgivning. Om rådgivning äruppenbart obehövlig eller om det finnssärskilda skäl skall rättshjälp dockkunna beviljas även om rådgivning intehar skett.Rådgivning enligt rättshjälpslagenskall kunna ges i alla rättsligaangelägenheter och kunna pågå i tvåtimmar. Vid behov skall rådgivningenkunna delas upp på två tillfällen.Avgiften för en timmes rådgivningskall, liksom , i princip motsvara dentimkostnadsnorm som gäller förersättning till rättshjälpsbiträden. Fördem som har det sämst ställt skallavgiften liksom nu kunna sättas ned tillhälften.Om rådgivning ges i mer än en timmeskall avgiften för den överskjutandetiden avräknas från den minimiavgift somenligt regeringens förslag skall betalasi rättshjälpsavgift.Sveriges advokatsamfund har i sittremissvar anfört att helarådgivningsavgiften bör kunna avräknasfrån rättshjälpsavgiften. Enligtregeringens mening är detta emellertidinte lämpligt. Tvärtom menar regeringenatt det skulle kunna motverka deintentioner som ligger bakom lösningenmed en mer eller mindre obligatoriskrådgivning. Avgiften för dcn inledanderådgivningen kan enligt regeringen istället ses som en första grundavgift,lika för alla utom för dem som har detsämst ekonomiskt ställt.I motion Ju5 (mp) förordas attrådgivning enligt rättshjälpslagen skallkunna pågå i och atthela kostnaden för rådgivningen skallkunna avräknas om rättshjälp beviljas.Utskottet instämmer i regeringensbedömning av hur rådgivningsinstitutetbör utformas. Utskottet tillstyrkersåledes regeringens förslag i denna deloch avstyrker ifrågavarande yrkande imotion Ju5.Förutsättningar för rättshjälpInkomstgränsen för rätt till rättshjälpRätten till allmän rättshjälp haralltsedan rättshjälpslagens tillkomstbegränsats av att den rättssökandesinkomst inte får överstiga ett visstbelopp. Fram till varinkomstgränsen knuten till basbeloppetenligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring. Den som hade en beräknadårsinkomst som översteg åtta gångerbasbeloppet kunde då inte komma i frågaför rättshjälp. I samband med 1983 årsändringar i rättshjälpslagen upphävdeskopplingen till basbeloppet bland annatav besparingsskäl, och inkomstgränsenbestämdes till ett fast belopp, 110 000kr. Det förutsattes att inkomstgränsen istället skulle omprövas allteftersomförändringar i penningvärdet motiveradedet. En sådan omprövning skedde dockförst genom rättshjälpsreform.Då höjdes inkomstgränsen från 110 000 krtill sju basbelopp (prop. 1987/88:73,JuU21, rskr. Basbeloppsregelninnebär för en inkomstgräns på249 000 kr.Regeringen föreslog (prop.1991/92:159, JuU26, rskr. 307) att denövre inkomstgränsen för rätt tillrättshjälp skulle sänkas från sju tillfyra basbelopp. Utskottet anförde i sittbetänkande (s. 9) bl.a. att ettgenomförande av förslaget kunde kommaatt medföra en återgång till den ordningsom gällde på den fria rättegångens tid,nämligen att enbart de ekonomiskt sämstställda och de som har en god ekonomikan ta till vara sina rättsligaintressen. Flertalet vanligainkomsttagare för vilka ett rättsligtförfarande innebär avsevärda ekonomiskapåfrestningar kunde enligt utskottetkomma att helt utestängas från allmänrättshjälp. Mot den angivna bakgrundenvar utskottet inte berett att tillstyrkaförslaget i propositionen. Utskottetkonstaterade också att det krävdesbesparingar och effektiviseringar inomrättshjälpsområdet, och i detta syfteborde ärendet återgå till regeringen förförnyade överväganden. följdeutskottet.I det ärende som blev resultatet av deförnyade övervägandena från regeringenssida (prop. 1992/93:109, JuU12, rskr.104) beslutade om besparingarpå rättshjälpen i form av höjda avgifterför de rättssökande och utvidgadåterbetalningsskyldighet för tilltaladei brottmål. Inkomstgränsen för rätt tillrättshjälp ändrades således inte.Enligt vad som anges i propositionenframgår av uppgifter från Statistiskacentralbyrån, SCB, att ca 620 000personer i hade eninkomst på eller mer. Dettaantal motsvarar av befolkningen.Den genomsnittliga löneökningen underåren 1993 till 1996 beräknas enligtregeringens finansplan uppgå till 12,. Grovt räknat skulle därmed enligt vadsom anförs i propositionen ytterligareca 200 000 personer eller avbefolkningen hamna över gränsen. Ipraktiken innebär det att avSveriges befolkning kan få rättshjälp. Isjälva verket torde denna andel enligtpropositionen vara ännu större eftersomeventuell försörjningsbörda inte harbeaktats.Rättshjälpsutredningen anser attinkomstgränsen bör sänkas till 200 000kr. Med denna gräns skulle enligtovanstående beräkningsunderlag ca 80 %av befolkningen vara berättigade tillrättshjälp.Flertalet remissinstanser tillstyrkerförslaget eller lämnar det utan erinran.Konsumentverket anser dock att gränsenär för snäv. advokatsamfundliksom menar att en stor gruppställs utan möjlighet till juridisktbiträde om förslaget genomförs.Regeringen framhåller att målet förrättshjälpen bör vara att ge biståndtill den som inte annars skulle hamöjlighet att ta till vara sinarättsliga intressen. Staten bör däremotinte bidra till kostnader som enrättssökande själv har ekonomisk förmågaatt stå för.Regeringen delar den uppfattningjustitieutskottet redovisade i 1992 årslagstiftningsärende, att inkomstgränseninte får sättas så lågt att de flestautestängs från möjligheten tillrättshjälp. En mindre sänkning avgränsen kan dock enligt regeringen görasutan att det får sådana allvarligakonsekvenser. poängterarregeringen att gränsen inte får sättasså lågt att rättshjälpen bara kommer attberöra de allra sämst ställda. Enetergång till vad som gällde på den friarättegångens tid är enligt regeringeninte aktuell.Enligt regeringens mening är detrimligt att som utredningen föreslåranknyta till bestämmelserna om den s.k.skiktgränsen eller brytpunkten, dvs. deninkomstgräns där en skattskyldig skallbetala statlig inkomstskatt. De som harinkomster som överstiger brytpunktenanses ha förmåga att betala s.k.värnskatt. Dessa personer bör enligtregeringens mening också ha förmåga attstå för sina egna rättsliga kostnaderutan bidrag från staten. För att undvikaatt lagen skulle komma att behövajusteras alltför snart anser regeringenatt gränsen bör sättas strax överbrytpunkten.Om gränsen sätts strax över brytpunkteneller vid skulle, med deberäkningsmetoder som redovisats ovan,enligt regeringen fortfarande över 80 %av befolkningen ha möjlighet att erhållarättshjälp. Regeringen påpekar särskiltatt det vid denna beräkning inte hartagits någon hänsyn tillförsörjningsbördan, vilket innebär attännu fler hamnar inom det område därrättshjälp kan ges.Utredningen har föreslagit att degränsvärden som anges i lagen skalluttryckas i siffror. De flesta avremissinstanserna har inte haft någrainvändningar mot en sådan ordning. Någraav remissinstanserna är dock kritiskatill förslaget och anser attanknytningen till basbeloppet börbibehållas så att lagen inte behöverjusteras för att penningvärdetförändras.Regeringen framhåller att fördelen medatt gränserna anges i basbeloppnaturligtvis är just den att lagen intebehöver justeras för att penningvärdetförändras. Frågan är emellertid om dennafördel uppväger de angivna nackdelarna.Det är enligt regeringen inte hellergivet att gränserna alltid bör följapenningvärdets förändringar.Regeringen delar utredningensuppfattning att bestämmelserna blir merlättillgängliga om lagens gränsvärdenuttrycks i siffror i stället för ettvisst antal basbelopp eller en vissandel av basbeloppet. Inkomstgränsen börenligt regeringen alltså anges isiffror. Regeringen framhåller att detsjälvfallet måste bevakas att beloppetjusteras om penningvärdets förändringareller andra faktorer ger skäl tilldetta. Det är, anför regeringen, integivet att en sådan justering måste skevarje år.I motion Ju6 (kd) förordas att det inteskall finnas något inkomsttak för rättentill rättshjälp. I motion Ju7 (v) yrkasatt inkomstgränsen för rätt tillrättshjälp alltjämt bör vara sjubasbelopp. Enligt vad som anförs i densistnämnda motionen innebär regeringensförslag att en alltför stor grupp skullekomma att stå utanförrättshjälpssystemet.Utskottet erinrar om att rätten tillrättshjälp alltsedan rättshjälpslagenstillkomst har begränsats av att denrättssökandes inkomst inte får överstigaett visst belopp. Denna inskränkningkommer sig av att rättshjälpen är avseddatt ge rättsligt bistånd till den somannars inte skulle ha möjlighet att tatillvara sina rättsliga intressen.Staten skall med andra ord inte bidratill kostnader som den rättssökandesjälv har ekonomisk förmåga att svaraför. Utskottet anser inte att det finnsskäl att frångå denna ordning.Utskottet konstaterar vidare attregeringens förslag till inkomsttak förrätt till rättshjälp innebär att denstora majoriteten av befolkningenalltjämt kommer att vara berättigad tillrättshjälp. Endast en mindre krets, somfår anses ha förmåga att själv stå försina rättsliga kostnader, kommer att ståutanför systemet. Med hänsyn härtill ochtill vad utskottet tidigare anfört omatt statens kostnader för rättshjälpenmåste minska är det inkomsttak somregeringen föreslår enligt utskottetsmening väl avvägt. Inte heller harutskottet något att erinra mot att denstränga bindningen till basbeloppet tasbort.Utskottet tillstyrker med det anfördaregeringens förslag i denna del ochavstyrker motionerna Ju6 och Ju7 såvitthär är i fråga.Behov av biträdeAllmänt om behov av biträdeRättshjälp skall enligt 6 § i den nugällande rättshjälpslagen beviljas omden rättssökande har behov av sådanträttsligt bistånd. Behovet skall bedömasmed utgångspunkt i hans eller hennesbehov av någon eller några av deförmåner som anges i 9, 9 a eller 10 §§.De förmåner som finns angivna i dessabestämmelser är bl.a. biträde och bidragtill kostnader för bevisning ochutredning. I de allra flesta fall är denrättssökandes behov av biträde detavgörande skälet till att rättshjälpbeviljas.Utredningen föreslår att rättshjälpbara skall beviljas om den rättssökandehar behov av biträde.En majoritet av remissinstansernatillstyrker utredningens förslag ellerlämnar det utan erinran.Regeringen anför att behovet avrättshjälp naturligtvis är störst isådana fall där det kan uppstå några merbetydande kostnader, nämligen när detbehövs biträdeshjälp. Denna förmån ärden viktigaste och mest kostsammaförmånen. Den nuvarande regleringen -som innebär att rättshjälp beviljas omden rättssökande har behov av någon avde förmåner som räknas upp irättshjälpslagen - är mot denna bakgrundinte tillfredsställande. Den naturligaordningen är enligt regeringen i ställetatt, i enlighet med utredningensförslag, fokusera på den rättssökandesbehov av juridiskt biträde och låtadetta behov avgöra om rättshjälp skallbeviljas eller inte.Regeringen föreslår därför atträttshjälp bara skall beviljas om denrättssökande har behov av biträde. Densom har mycket små ekonomiska resurseroch därmed kan ha behov av bidrag äventill andra, mindre, kostnader bör enligtregeringen få sådan hjälp oberoende avom rättshjälp beviljas eller inte.Regeringen lägger i propositionen framförslag om särskilda regler i dettahänseende, jfr 7 § i förslaget till nyrättshjälpslag.Den föreslagna ändringen är enligtregeringen också naturlig och nödvändigmot bakgrund av det nya avgiftssystemsom föreslås i propositionen.Rättshjälpsavgiften skall enligt detförslaget beräknas som en vissprocentuell andel avbiträdeskostnaderna. Med ett sådantavgiftssystem kan nuvarande ordning förbehovsprövning inte behållas bl.a.därför att det skulle medföra enväsentlig ökning av kostnaderna förrättshjälpen. Det skulle enligtregeringen nämligen ofta vara lönsamtatt få rättshjälp då staten alltidskulle bidra till vissa av kostnaderna.Som exempel nämner regeringen att enrelativt välbärgad rättssökande somklart skulle kunna bära en mindrekostnad för t.ex. ansökningsavgift ochersättning till ett par vittnen skullekunna få dessa kostnader betalda avstaten.Regeringen framhåller i sammanhangetatt rättshjälp inte skall beviljas ombehovet av biträde kan tillgodoses påannat sätt, t.ex. genom det rättsskyddsom ges genom fackliga organisationereller när intresseorganisationer bistårsina medlemmar.Om den rättssökande själv kan ta tillvara sina intressen kan han eller honenligt regeringens uppfattning inteanses ha behov av biträde.När det gäller frågan om denrättssökande själv har förmåga att förasin talan skall enligt regeringenärendets svårighetsgrad ställas mot denrättssökandes personligakvalifikationer. Av betydelse är, anserregeringen, bl.a. den rättssökandesfysiska och psykiska tillstånd. Enbartspråksvårigheter bör inte medföra attden rättssökande har behov av biträde. Iförsta hand skall enligt regeringenmöjligheten till tolkning utnyttjas.Behov av biträde i förvaltningsmålRegeringen framhåller att behovet avbiträde i hög grad är beroende av vilkendomstol - allmän domstol eller allmänförvaltningsdomstol - som skallhandlägga ärendet.Förvaltningsdomstolarnas materiellaprocessledning och utredningsansvarenligt förvaltningsprocesslagen görenligt regeringen att biträdesbehovet idessa domstolar inte är detsamma som imål vid allmän domstol.Frågan om en utvidgning avmöjligheterna till rättshjälp i mål vidförvaltningsdomstolarna har behandlatsvid ett flertal tillfällen sedanrättshjälpslagens tillkomst. Senast togsfrågan upp i samband med attjustitieutskottet behandlade regeringensproposition om tvåpartsprocess m.m. i deallmänna förvaltningsdomstolarna (prop.1995/96:22, JuU7, rskr. 55 och 56).Utskottet avslog en motion i ärendet medhänvisning till förvaltningsdomstolarnasutredningsskyldighet enligt 8 §förvaltningsprocesslagen, och utskottetpekade särskilt på att denna skyldighetinte påverkas av reformen omtvåpartsprocess. Utskottet ansåg dockatt frågan om domstolensutredningsansvar är så betydelsefull attden borde ägnas särskild uppmärksamhetvid den utvärdering av reformen somskall ske. Resultatet härav borde enligtutskottets mening tas till vara i defortsatta överväganden rörandeförvaltningsprocessen som alltjämt pågåri till följd avDomstolsutredningens förslag (se SOU1991:106).I den lagrådsremiss som föregick den nuaktuella propositionen framhölls, någotsom också påpekats av någraremissinstanser, att det dock kan finnasbehov av juridiskt biträde i vissa mål iallmän förvaltningsdomstol. I remissennämndes att sådant behov t.ex. kanfinnas i vissa socialförsäkringsmål ochandra mål som rör funktionshindradepersoner och att det t.ex. kan finnasanledning att bevilja rättshjälp om enförvaltningsmyndighet överklagar ettbeslut som har ändrats till denrättssökandes fördel.Enligt Lagrådet är vad som anfördes ilagrådsremissen härom inte tillräckligtfullständigt eller klarläggande.Lagrådet pekar på ett flertal faktorersom kan påverka behovet av biträde iförvaltningsprocessen.Lagrådet erinrar först om den sedan enlängre tid pågående utvecklingen mot attolika frågor med större eller mindrerättslig anknytning inomförvaltningsområdet förs över tillavgörande av förvaltningsdomstol, någotsom ytterligare utökatförvaltningsdomstolarnas rika flora avmåltyper. Lagrådet nämner vidare EG:somfattande och komplexa regelverk somblivit att beakta i inte minstförvaltningsrättskipningen. Enkonsekvens av att Europarättsligaprinciper får genomslag i vårt land ärför övrigt enligt Lagrådet atthandläggningen i förvaltningsmål alltoftare torde få inslag av muntlighet medpartsnärvaro. Det etappvis infördasystemet med krav på prövningstillståndi kammarrätt i flertalet mål förtjänarenligt Lagrådet också att nämnas. Deförenklingar som därigenom uppnås vidhandläggningen bör enligt Lagrådet ommöjligt ge utrymme för kvalitativthögtstående rättskipning i de mål somtas upp till fullständig sakprövning;självfallet bör enligt Lagrådet därvidförbättrad biträdeshjälp i de merkomplicerade målen ses som en positivfaktor.