bet · GJ01KU30 · 1996-05-09 00:00:00 — Närdet i särskilda fall finns starka skälför leveransgarantier på börde regelmässigt tas upp i utrikesnämndenoch de båda regeringarna emellan i ensärskild överenskommelse.Proposition 1991/92:174 återger (s. 57)med instämmande dessa synpunkter.Härutöver anförs i propositionen medreferens till proposition 1971:146 bl.a.följande beträffande reservdelar tilltidigare levererad krigsmateriel:Med en sträng restriktivitet för urvaletav de stater till vilkakrigsmaterielexport skall medges är detosannolikt, framhölls i propositionen,att tveksamhet uppstår i fråga om exportav reservdelar till materiel, för vilkenlicens en gång lämnats. Skulle dettaändå inträffa, bör enligt dåvarandedepartementschefens mening avgörandevikt fästas vid att reservdelarna är ettkomplement till materiel, somexporterats med vederbörligt tillstånd.Jag delar denna bedömning. För attsvensk krigsmaterielindustri skall kunnaverka på exportmarknaden inom de ramarsom jag har angivit är det angeläget attköparna har goda garantier för att fåreservdelar till inköpt materiel.Följdleveranser av reservdelar m.m. tilltidigare inköpt materiel bör därför fåske oavsett förhållanden som jagtidigare har angivit som hinder förexport med undantag för - - - deovillkorliga hindren. Återkallelse avett givet tillstånd till export avreservdelar m.m. bör ske endast omovillkorliga hinder uppträder.Beträffande ammunition sägs ipropositionen (s. 58) bl.a. attregeringen i praktiken bedömt utförselav ammunition till tidigare utfördapjäser m.m. på motsvarande sätt somreservdelar. Sådana leveranser börenligt propositionen jämställas medreservdelsleveranser, vilket inteinnebär en liberalisering utan enbekräftelse av rådande praxis sedan långtid tillbaka. Enligt propositionen voredet oskäligt att inte medge rimligaleveranser av såväl reservdelar somammunition i sådana fall som angetts ipropositionen, även om förhållandena iövrigt skulle innebära hinder för annanutförsel.Uttolkning av regelverket och tidigareexportEnligt ett beslut den 30 juni 1977klassades det aktuella systemet somhelhet som krigsmateriel. Systemetexklusive sensorer (sök- ochföljeradarantenner) klassades som icke-krigsmateriel till följd av att avsystemet även kunde användas för civiltbruk. klassassystemet som helhet som krigsmaterielför strid (5a).På grundval av den tidigare redovisadeklassningen av systemet kunde dåvarandePhilips () i samarbetemed systerföretaget i , PhilipsSondertechnik (PST), marknadsförasystemet i länder som inte kom i frågaför svensk krigsmaterielexport. PEABlevererade de som icke-krigsmaterielklassade delarna av systemet till PST.PST tillverkade på en tidigare lämnadlicens, som inte krävde svenskttillstånd för vidareexport, sök- ochföljeradarantennerna och levererade dekompletta systemen till tyska ochbrittiska varv. Den export som kom tillstånd på denna grund under entioårsperiod hade ett värde av totalt920 . harytterligare leveranser främst avseendereservdelar till ett värde av 90miljoner kronor ägt rum. Den 1 januari1993 fanns utestående offerter värda ca90 , avseende ytterligarereservdelar och uppgraderingsarbeten.I mars 1988 föredrogs för dåvarandeutrikeshandelsminister ochden rådgivande nämnden. Bedömningen blevatt försäljningen inte vartillståndspliktig i formell mening motbakgrund av klassningsbeslutet och detlicensavtal med tyska PST som intekrävde tillstånd för vidareexport. Detförutsågs dock att ny lagstiftning i ettsenare skede skulle komma att utformasså att kontroll över denna export blevmöjlig. Så skedde också genom deförändringar i lagstiftningen sominträdde från den 1 januari 1993.Förändringarna innebar en restriktivaresyn dels på uppdelningen av system ikomponenter med olika klassning, dels påklassningen av komponenter med bådecivila och militära användningsområden.KMI:s bedömning beträffande harvarit att det inte föreligger någon konkret konflikt av någon betydelse urriktlinjesynpunkt .Som framgått ovan får utförseltillståndbeviljas för följdleveranser tilltidigare, med vederbörligt tillstånd,exporterade system under allabetingelser utom vid ovillkorligahinder. Följdleveranserna omfattar intebara reservdelar utan även andraleveranser t.ex. av ammunition som harsamband med tidigare utförsel eller därdet annars vore oskäligt att inte getillstånd . Skrivningen i riktlinjernaspeglar enligt KMI den praxisutvecklingsom skett beträffande vad som kan kallaskompletteringsleveranser. Principen omkompletteringsleveranser har enligt KMIlegat till grund för regeringsbeslut1986 och 1991 avseende viss export avmateriel till Boforskanoner ochluftvärnsrobotar.Enligt KMI:s bedömning kanGulfländernas mycketkonsekventa val av 9 LV somledningssystem för fartyg liggatill grund för bedömningen att det iriktlinjernas mening vore obilligt attinte bevilja kompletteringsleveransertill . Härtill kommer enligt KMI:smening att den aktuella materielen äravsedd för patrullbåtar och korvettermed i första hand defensiva uppgifter.Utskottets tidigare granskning avkrigsmaterielexport till har i sin granskning avkrigsmaterielexporten, avseende 1993,behandlat bl.a. exporten till (1993/94:KU30 s. 133 f.).Av redovisningen framgår bl.a. attregeringen beviljade sexoch utrikeshandelsministern fyrautförseltillstånd gällande . Fyra avtillstånden avsåg regelrättexportförsäljning och sex utförsel förövriga ändamål (reparation,demonstrationsmateriel etc.). Tre avexporttillstånden avsåg reservdelar m.m.till materiel som inteklassades som krigsmateriel. Återståendetillstånd avsåg materiel som tidigareklassades som krigsmateriel, nu somövrig krigsmateriel. Värdet avexporttillstånden uppgick till 10,7miljoner kronor. Beloppet avsåg i sinhelhet övrig krigsmateriel.Vid utfrågningen avkrigsmaterielinspektören våren 1994framkom bl.a. att alla beslut under 1993gällande hade avsettreservdelar som utgjorde övrigkrigsmateriel. Den materiel som tidigareklassificerades som civil och somexporterats till hadefrämst varit elektroniskaeldledningssystem för fartyg, 9LV. Dettasystem hade tidigare till ejklassats som krigsmateriel. På dengrunden hade det sålts förpatrullfartyg, som byggts i ,och . Sammanlagt etttrettital system hade sålts under entjugoårsperiod. Vissa delar av systemetvar krigsmateriel, men de tillverkades iTyskland och monterades vid bl.a. tyskavarv.Den materiel för vilken exporttillståndbeviljats hade i stor utsträckning varitreservdelar till existerande marinaeldledningssystem. Enstaka reservdelarklassades som övrig krigsmateriel, menhela elektronikpaketet tilleldledningssystemet klassades somkrigsmateriel för strid. De reservdelaroch reparationer som varit aktuella förGulfstaterna hade inte gälltsådan materiel som kommit till dessaländer genom otillåten vidareexport.Utskottet konstaterade i sin bedömningav exporttillstånden till Gulfländernaatt dessa länder enligt regeringensprövning uppfyllt riktlinjernas villkoravseende utförsel av övrigkrigsmateriel. Det hade framgått avredovisningen att alla beslut hadeavsett tillstånd för utförsel av övrigkrigsmateriel eller tillfällig utförselav prov- eller demonstrationsmateriel.Utskottet ansåg sammanfattningsvis attregeringen tillämpat riktlinjerna på ettkorrekt sätt. Regeringen syntes ha följtden rådgivande nämndensrekommendationer.Beträffande respekten för mänskligarättigheter i riktlinjerna förkrigsmaterielexport uttalade utskottetatt det är av största vikt attregeringen i sin bedömning avsituationen i ett land som kan blimottagare av krigsmaterielexport fästerstor vikt vikt vid respekten för demänskliga rättigheterna och att denrådgivande nämnden har en viktig roll idenna bedömning.Utrikesutskottets uttalande hösten 1994om situationen för mänskliga rättigheteri GulfstaternaI utrikesutskottets betänkande hösten1994 (bet. 1994/95:UU1) redovisades enav utskottet utförd fördjupadundersökning av förhållandena för demänskliga rättigheterna i ,och . Utskottet hadedärvid funnit att situationen i deberörda länderna alltjämt gav anledningtill betydande oro. Utskottet utgickfrån att regeringen delade dennabedömning och fäste stor vikt vid dettai samband med eventuella nya ansökningarom krigsmaterielexport.Statsrådet svar på skriftligfråga om vapenexport till Klevenås (s) har i en skriftligfråga (1994/95:1128) till statsrådet frågat vilkaåtgärder statsrådet tänker vidta för attinte svenska vapen skall exporteras tillOman. Frågeställaren hänvisar bl.a. tillAmnestys årsrapport , enligt vilkengrova kränkningar av mänskligarättigheter skall ha ägt rum i Oman.Statsrådet anför i sitt svar den12 september bl.a. att i bedömningen avläget för mänskliga rättigheter i ettland är den långsiktiga tendensen,snarare än enstaka händelser, av storvikt. Enligt tillgängliga uppgifter ärOman inte ett land där omfattande ochgrova kränkningar i denna bemärkelseförekommer, anför vidare.Av svaret framgår att bedömningenbygger på uppgifter från en rad källor,bl.a. rapporter från svenskautlandsmyndigheter, amerikanska UD:sårsrapport och Amnesty Internationalssammanställningar. I bedömningen beaktasäven uppgifterna om arresteringar av ca200 muslimska fundamentalister sommaren1994, av vilka 131 kvarhölls ochåtalades för omstörtande verksamhet.Fängelsestraff utdömdes på mellan enmånad och . Två dödsdomaravkunnades, vilka sedermera omvandladestill fängelsestraff.Avslutningsvis anför statsrådet bakgrund av de debattinlägg om Omansom förekommit i massmedier undersommaren vill jag betona att bedömningenav MR-situationen i landet visserligenär central, som ovan nämnts, men inteutgör den enda grunden för beslut omexport av svensk krigsmateriel. Enhelhetsbedömning måste göras i varjeenskilt fall. I denna måste en rad andrakriterier också vägas in, både de somfinns i riktlinjerna och andra som kanvara specifika för ett visst tillfälle.Jag vill särskilt understryka att exportav krigsmateriel från inte ärett självändamål. Ett grundkrav iriktlinjerna är att sådan export skallsyfta till att säkerställa det svenskaförsvarets behov av materiel ellerkunnande.MR-frågorAmerikanska utrikesdepartementetsrapport för 1994Det amerikanska ,State Department, redovisar försenatens och representanthusetskommittéer om internationella relationeren rapport om hur olika länder hanterarmänskliga rättigheter. Den rapport, somutkom , behandlar vadsom hänt på MR-området under 1994.Om rapporteras bl.a. att det finnsobekräftade uppgifter om attsäkerhetspolisen utsatt ett obestämtantal arresterade personer, misstänktaför subversiv verksamhet, för fysiskmisshandel. Det rapporteras vidare attsäkerhetspolisen , juni ochseptember skulle ha arresterat minst 200personer och förhört ytterligare minstett hundratal misstänkta för atttillhöra en subversiv grupp. Senareställdes de arresterade inför rättaanklagade för att undergräva dennationella enigheten och säkerheten ochför att oriktigt ha utövat (misuse)islam. Myndigheterna hade förklarat attpolisen hade genomfört arresteringarnapå grund av arresteringsorder fråndomstolen och att de formellaanklagelserna hade redovisats så snartsig lät göra. På grund av bristen påoffentlig information om fallen kan detenligt rapporten ifrågasättas omarresteringarna varit godtyckliga ochatt rättegångarna varit rättvisa (fair).I december hade myndigheterna, somtidigare inte tillåtit besök ifängelset, meddelat att familjemedlemmaroch vänner fått besöka fångarna.Regeringen hade enligt rapporten ställt131 personer, anklagade för hemlig,subversiv verksamhet, inför den statligasäkerhetsdomstolen, som meddelade sinadomar . Två av de åtaladedömdes till döden och de övriga tillmellan 3 och fängelse.Statschefen, sultanen, omvandlade senaredödsstraffen till fängelsestraff. Deåtalade fick enligt rapporten ingenrättvis rättegång enligt internationellanormer.Enligt rapporten är det inte känt attdet skulle finnas politiska fångar ilandet. Sekretessen kring rättegångarnaangående misstänkt subversiv verksamhetutgör ett hinder för en säkeruppskattning angående regeringensförsäkran att de åtalade faktiskt hadebefunnits skyldiga till att ha utförthandlingar ägnade att destabiliseralandet.Amnesty Internationals rapport för 1994Amnesty Internationals årsrapport för1994 utkom i sin internationella ochsvenska version i början av juli 1995.Amnestys redovisning av tillståndet iOman stämmer i stort sett överens medState Departments rapport. Tillkommandeinformation är att de som arresterades imaj och hade delat ut flygbladsom kritiserade myndigheterna för att deanordnat en konferens där ävenisraeliska delegater var närvarande.Enligt Amnesty hade många av de somarresterats släppts i slutet av augustimen cirka 160 personer hölls fångna ifängelset al-Ramis i . Amnestysbeskrivning av domstolens behandling avfallen stämmer väl överens med StateDepartments beskrivning. Enligtrapporten hade Amnesty vid fleratillfällen tillskrivit den omanskaregeringen och bett om information omhändelserna respektive framfört kritikmot rättegången. hadeinget svar erhållits.I ett brev till ledande svenskapolitiker, bl.a. , dateratden , framförde svenskasektionen av Amnesty kritik för attregeringen refererat till Amnestysårsrapport som avser isamband med beredningen av Oman-ärendet.Organisationen framhåller att 1995 årsrapport förelåg efter attregeringen lämnat sitt besked till CTS.Denna rapport vittnar enligt Amnesty omatt det förekom omfattandeoch grova kränkningar av mänskligarättigheter i Oman.Utskottet har vid kontakter med svenskaAmnesty International erfarit att detvarit möjligt för regeringen att underhand få besked ominnehållet i den kommande rapporten.Human Rights Watch World ReportOman behandlas inte i denna rapport, somavser händelser år 1994.KMI:s/regeringens allmänna övervägandenI en föredragningspromemoria ,som upprättats inom KMI inför allmänberedning , är KMI:sslutsatser inför regeringens avgörandebl.a. följande:KMI anser att mycket starkaförsvarspolitiska ochförsvarsindustriella skäl talar för entillstyrkan av försäljningen av CelsiusTechs ledningssystem tillGulfstaterna. Regelverkets uppfattningmedger en positiv behandling avföljdleveranser, vilka bör medges därdet annars vore oskäligt att inte getillstånd och förutsatt att ovillkorligaexporthinder (dvs. FN-embargo) inteföreligger.I en föredragningspromemoria 1995-02-17upprättad vid KMI inför veckoberedningenmed statsrådet redovisasskälen för KMI:s sammanfattandebedömning att export till bör kunnaövervägas:1. Starka försvarspolitiska skälföreligger för en fortsatt export av 9LV-systemet till Gulfområdet.2. Företagets (CTS) betydelse för detsvenska försvaret.3. Befarade negativa konsekvenser av ettavbrutet 9 LV-samarbete med ochandra Golfländer och förmodadeförsumbara negativa konsekvenser förSveriges utrikespolitiska trovärdighet.4. Ett medgivande skulle inte strida motriktlinjerna för krigsmaterielexport.Följdleveranser får medges även omutförsel av hela system inte kantillåtas.5. Systemet har defensiv karaktär.I en senare promemoria 1995-03-14upprättad vid KMI inför allmän beredning1995-03-16 då regeringen definitivt togställning i frågan om förhandsbeskedtill CTS upprepas i stort sett skälensom enligt den föregående promemoriantalade för export. I den nya promemorianredovisas särskilt överväganden somtalar mot export:1. Utrustningen klassas somkrigsmateriel för strid.2. Att systemet tidigare levererats tillOman innebär i sig ingen utfästelse frånsvensk sida att leverera ytterligareenheter. Följdleveranser hartraditionellt avsett reservdelar tilltidigare levererad materiel.3. Att bevilja den nu aktuella affärenskulle strida mot tidigaresocialdemokratiska uttalanden i fråganbåde före och efter regeringsskiftet.KMI:s promemoriaAv KMI:s promemoria till utskottetframgår följande, när det gäller fråganom vilket bedömningsunderlag, särskiltavseende mänskliga rättigheter,regeringen hade då den tog ställningtill det aktuella ärendet.Inför allmän beredning den 16 mars 1995upprättades en promemoria vid UD:shandelsavdelning som presenterade detaktuella ärendet, regelverketsbestämmelser och deras uttolkning idetta fall samt överväganden för ochemot en export. Till promemorian varfogad en bilaga som mer detaljeratredovisade ärendets tidigarehandläggning, materielens klassning,företagets situation, deförsvarspolitiska motiven för eneventuell export, tidigare leveranser avdet aktuella systemet i Gulfregionensamt regelverkets uttolkning. Ansvarigtstatsråd hade dessutom tillgång till enmer omfattande promemoria upprättad den17 med 9 bilagor, i vilkaredovisas bl.a. PM inför allmänberedning , en landbedömningupprättad vid ifebruari 1995 samt redovisningar från UDbeträffande svenska exportintressen iGulfregionen, från Försvarsdepartementetangående den försvarspolitiskabetydelsen av de aktuella systmenen samtfrån Försvarsmakten angåendeprioritering av inhemsk kompetens på detaktuella området.På frågan vilket avseende regeringenfäste vid utrikesutskottets uttalandehösten om situationen för demänskliga rättigheterna i bl.a. harKMI svarat bl.a. följande.Utskottets uttalande refererades i enpromemoria som upprättades vid UD:shandelsavdelning och somdelgavs bl.a. ansvarigt statsråd, avdelning samtFörsvarsdepartementet. Utskottetsuttalandet överensstämmer enligt KMI medregeringens egen syn på vikten avriktlinjernas krav beträffande demänskliga rättigheterna, såväl vad avserde omnämnda länderna som generellt.Fortsättningsvis anförs i promemorian:En noggrann prövning av förhållandena iOman gjordes i samband med det aktuellaärendet. Särskild uppmärksamhet ägnadesåt MR-förhållandena i landet. Denislamistiska samordnade aktion -anklagelsen gällde sammansvärjning motlandets ledning - som under sommaren1994 ledde till omfattande arresteringari landet var känd, bl.a. genom löpanderapportering från svenskutlandsmyndighet med början i september1994. Bedömningen var att denna händelseinte förändrade den generella slutsatsenatt det i inte förelåg grova ochomfattande brott mot de mänskligarättigheterna. Varken under normalaförhållanden eller som en reaktion påaktionen hade de omanska myndigheternagjort sig skyldiga till utomrättsligaavrättningar, försvinnanden, politiskamord eller systematisk tortyr. Deomfattande arresteringarna hade letttill rättegångar. Fängelsestraff hadeutdömts samt en dödsdom som sedermeraomvandlades till fängelsestraff.Bedömningen gjordes att omfattandearresteringar som förekom sommaren 1994inte utgjorde ett normalt inslag i denomanska regeringens maktutövning utanvar reaktion på en enstaka händelse. Medden bedömningen som grund gavs inte denislamska aktionen någon framträdandeplats i beredningsunderlaget ellerföredragningar i ärendet. Arresteringenav islamska aktivister upptogs inte idet skrivna underlaget. Andra aspekterfordrade en mer detaljerad redovisningför att ärendets riktlinjeimplikationerskulle vara adekvat belysta.Beträffande vilka praktiska möjligheteratt behandla frågan i somförelåg anförs följande ipromemorian.Utrikesnämnden sammanträdde tre gångervåren 1995. Det andra sammanträdet ägderum , dvs. före regeringensbehandling av Oman-ärendet ,då regeringen tog ställning för export.Det bedömdes önskvärt att förankra dettai . På grund av attärendet varit föremål för prövning underexceptionellt och eftersom deomanska myndigheterna stod i begrepp attteckna kontrakt med varv i ,bedömdes det som nödvändigt att lämnabesked i ärendet till månadsskiftetmars/. Det visade sig intemöjligt att få till stånd ett möte medUtrikesnämnden. I stället togs kontaktermed partiledare individuellt. Departiledare som kontaktades var ledarnaför Moderata samlingspartiet,liberalerna ochCenterpartiet, dvs. de partier somförutom Socialdemokraterna varrepresenterade i den rådgivande nämnden.Vid Utrikesnämndens tredje sammanträdeför säsongen, , anmäldesärendet av statsrådet i övrigt inför regeringensställningstagande den 16 mars 1995bestod enligt promemorian av att ärendetföredrogs för ansvarigt statsråd den 20februari 1995 med det underlag somredovisats i det föregående.Föredragningen föregicks av en internberedningsprocess i regeringskanslietdär olika berörda departement gav sinsyn på ärendet.Utfrågning av framträdande fråga vid utfrågningenmed dåvarande utrikeshandelsministerMats gällde vilken rollsituationen för mänskliga rättigheter iOman spelat för regeringens bedömningar.Mats beskrev inledningsvisinnehållet i de tre promemorier som hanhaft tillgång till och som behandladedetta ämne. Av dessa framgick bl.a. attOman var ett av de få länder i världensom inte hadenågot att anmärka mot, att inre väpnadeoroligheter inte förekom och att detunder 1994 förekommit en islamistiskkomplott riktad mot regimen som löstsupp av säkerhetspolisen på kort tid.Enligt hade det inte berörts iunderlagsmaterialet att det förekommitmassarresteringar i samband medkomplottens upplösning. hadedärför inte nämnt något om detta i sinaföredragningar för regeringen ellerUtrikesnämnden. Det hade inte framgåttav promemorierna att den svenskaambassaden i regionen rapporterat omarresteringarna, och det fanns ingadirekta referenser till StateDepartments årsrapport.Den rapport från Amnesty Internationalsom åberopats var och avsågförhållandena . På frågan varför haninte bemödat sig om att skaffa deninformation som fanns i denAmnestyrapport, som höll på attsammanställas svaradeHellström att han föreföredragningen i i börjanav juni fick uppdaterad information omsituationen vad gällde mänskligarättigheter i . Däri ingick inteAmnestys redovisning, utan denna lästeHellström i ett senare skede. Hellströmsade sig övertygad om att han införUtrikesnämnden skulle ha nämntarresteringarna, om han känt till dem,men att han skulle ha sagt att de intepåverkade regeringens bedömning.När frågan bedömdes under hösten 1995inför det slutliga beslutet ,hade man tillgång till Amnestys rapportoch värderade då vad som sades omarresteringarna i . Dennavärdering gav enligt inteanledning för regeringen att ändra sinuppfattning. Arresteringarna var inte avden arten att de svarade mot kriterietomfattande och grova kränkningar avmänskliga rättigheter.En annan framträdande fråga gällderiktlinjernas bestämmelser om kränkningav mänskliga rättigheter. Hellströmerinrade om den skärpning avriktlinjerna som skedde vid revisionen1993 innebärande att frågan om mänskligarättigheter skulle bedömas i sin helhetoberoende av om materielen användes föratt förtrycka det egna landetsmedborgare eller ej. Grova ochomfattande kränkningar av mänskligarättigheter har av olika regeringaransetts som liktydiga med utomrättsligaavrättningar, systematisk tortyr,politiska mord och försvinnanden. Dennatolkning har inte kritiserats avriksdagen. Bedömningen av tillståndetför mänskliga rättigheter måste görasför varje fall för sig.När det gäller grunderna förregeringens bedömning i Omanärendet sadeHellström att det var två principer somstod mot varandra. Den ena principen varatt vi inte bör exportera krigsmaterielför strid till länder i . Denandra principen var att ett avbrytandeav den tidigare exporten till innebära ett väsentligt avbräckfrån försvarspolitiska utgångspunkter.Det skulle verka negativt på svenskaförsvarsintressen i den meningen attleveranserna av motsvarande materielskulle äventyras, om Omanordern inteskulle beviljas av regeringen. Vidbedömningen av Omanärendet bör man ocksåta hänsyn till att den aktuellamaterielen finns i sedan 20år tillbaka i stor omfattning och attden inte verkar destabiliserande,eftersom det rör sig om defensivmateriel.Beträffande klassifikationssystemet förden aktuella materielen sade Hellströmbl.a. att klassades denaktuella typen av ledningssystem somkrigsmateriel för strid och förbjödsdärför för export till vissa länder. Detvar däremot tillåtet att dela uppsystemet i olika komponenter ochproduktioner. Systemet tillverkades iSverige och klassades som civilmateriel, varefter radarantennertillfördes systemet i . Dettavar ett fullt lagligt förfarande.Antennerna tillverkades på licens,vilket innebar att det inte fanns någotkrav på kontroll från svensk sida.