bet · GJ01LU16 · 1996-02-06 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet fyramotioner om sjöfylleri från den allmännamotionstiden . I motionernaförespråkas införandet av promilleregleräven för sjötrafiken. I en av motionernaframhålls behovet avinformationsinsatser för att motverkasjöfylleri.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga yrkanden. 1994/95:L902 av och () vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om promillegräns vid sjöfylleri,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av eninformationskampanj om sjöfylleri införkommande båtsäsong.1994/95:L903 av Skånberg (kds) variyrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att låta samma regler gällaför onykterhet vid framförandet avfartyg som gäller vid framförandet avfordon på väg.1994/95:L906 av . (s) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en översyn avreglerna för sjöfylleri.1994/95:T238 av m.fl. (fp)vari yrkas19. att hos regeringen begärlagförslag om promillegräns till sjöss ienlighet med vad som anförts i motionen. För sjötrafikens del infördes först år1966 en uttrycklig straffbestämmelse medavseende på trafikonykterhet. De nugällande bestämmelserna tillkom genom enlagändring som trädde i kraft den 1 juli1991 (prop. 1990/91:128, bet. LU35).Ändringarna innebar bl.a. att sjölagensonykterhetsbrott delades in i tvåsvårighetsgrader, sjöfylleri (325 §) ochgrovt sjöfylleri (325 a §).Straffbestämmelserna har överförtsoförändrade till den nya sjölagen(1994:1009) och intagits i 20 kap. 4 §resp. Ett av de uttalade syftenamed uppdelningen var att det skullekomma tydligare till uttryck att vissagärningar borde bedömas strängare.Samtidigt innebar ändringarna att detgavs utrymme för att göra en meranyanserad bedömning i påföljdsfrågan medhänsyn till omständigheterna i varjeenskilt fall. Ändringarna kan ses somuttryck för den grundläggande tanken attpåföljderna för olika slag avtrafikonykterhetsbrott i möjligaste månbör bestämmas efter samma principer.Före reformen var det endast denförhållandevis vida straffskalan (bötereller fängelse ) som antydde attvissa gärningar borde bedömas strängareän andra.För sjöfylleri skall den dömas somframfört ett fartyg eller i övrigt påett fartyg fullgjort uppgift avväsentlig betydelse för säkerheten tillsjöss och därvid varit så påverkad avalkoholhaltiga drycker eller något annatmedel att det kan antas att han inte påett betryggande sätt kunnat utföra vadsom ålegat honom. Vid bedömningen av ombrottet är grovt skall särskilt beaktasom gärningsmannen har varit avsevärtpåverkad av alkohol eller något annatmedel, om den uppgift som gärningsmannenhaft att fullgöra varit särskiltkrävande med hänsyn till fartygetsegenskaper eller andra omständigheter,eller om framförandet av fartygetinneburit en påtaglig fara försäkerheten till sjöss.Sjölagen innehåller i motsats tilltrafikbrottslagen inte någrapromillegränser. Detta förhållandekritiseras i fyra motioner som väcktsunder den allmänna motionstiden år 1995.I motion L902 av ochSigge Godin (båda fp) framhålls attdagens trafik på sjön präglas av storaoch små båtar i ofta höga hastigheter.En del är så snabba att de mäter sig medfarten i biltrafiken på land. Framförallt krävs nykterhet i sjötrafiken ochdet är angeläget att snabbt få enpromilleregel även för sjötrafikens del.Regeringen bör därför ges i uppdrag attskyndsamt förelägga förslagtill sådan lagstiftning (yrkande 1).I motion L903 anför Skånberg(kds) att det nu är nödvändigt att gåvidare för att få ned antaletdödsolyckor till sjöss genom att låtasamma regler gälla vid framförandet avfartyg som vid fordon på väg. En sådanlagskärpning skulle enligt motionären hasamma normerande effekt som lagen omrattonykterhet haft i trafiken, och sommed all säkerhet lett till färretrafikdödade. I motionen begärs attriksdagen ger regeringen detta tillkänna.Även i motion L906 av Nils-ErikSöderqvist m.fl. (s) framhålls att detär synnerligen angeläget att samhälletskärper attityden till alkoholförtäringtill sjöss. Lagstiftningen bör därförvara utformad på samma sätt som förtrafiken på land. Detta gäller inteminst med tanke på risken med fartyg somgår i linjetrafik och de stora riskerför miljökatastrofer som fartygsolyckorinnebär. Motionären begär att riksdagenger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en översyn avreglerna om sjöfylleri.I motion T238 av m.fl.(fp) begärs att av regeringenbegär ett lagförslag om promillereglerför sjötrafiken (yrkande 19).Motionärerna, som framhåller attolycksriskerna ökar även på sjön omföraren är påverkad av alkohol ellerandra droger, anser att har allanledning att leda utvecklingen och attdet inom det svenska territorialvattnetbör gälla samma regler för sjötrafik somgäller för motorfordonstrafik på land.Utskottet erinrar om att frågan ominförande av promillegränser försjötrafiken övervägdes i samband med1991 års lagändringar. I propositionengjordes emellertid bedömningen att detdå inte fanns ett tillräckligtbeslutsunderlag för att lägga fram ettsådant förslag. Departementschefen ansågdet angeläget att frågansnarast blev föremål för förnyadeöverväganden och att en utredning därförborde få i uppdrag att övervägapromilleregler till sjöss.Vid riksdagsbehandlingen deladeutskottet i sitt av godkändabetänkande /91:LU35departementschefens uppfattning att detsaknades ett tillräckligtbeslutsunderlag för att bestämmelser ompromilleregler skulle införas isjölagen. Med hänsyn till vad somanfördes i propositionen utgickutskottet från att direktiven för enutredning på området skulle komma attutformas så att arbetet inriktades påfrågan om en promillereglering. Enlagstiftning om promilleregler tillsjöss är emellertid, erinrade utskottet,förenad med åtskilliga svårigheter,vilka bl.a. har samband med attförhållandena till sjöss i väsentlig månavviker från dem till lands. Utskottetpekade därvid på att sjölagenstrafiknykterhetsbestämmelse har ettbetydligt mer vidsträckttillämpningsområde äntrafikbrottslagens. Det var enligtutskottet varken lämpligt ellermotiverat att regler om promillegränserfick omfatta samtliga fartyg i sjölagensmening eller alla de ombordvarande somden nuvarandetrafiknykterhetsbestämmelsen kantillämpas på. Också andra skillnadermellan trafikförhållandena till landsoch till sjöss måste enligt utskottetbeaktas, liksom övervaknings- ochkontrollaspekterna.Väg- och sjöfyllerikommittén (Ju1992:03), som fick i uppdrag att delsgöra en utvärdering av bestämmelserna omgrovt rattfylleri, dels överväga fråganom införandet av gränsvärden föralkoholkoncentrationen till sjöss,presenterade i slutet av år 1992resultatet av sitt arbete i betänkandet(SOU 1992:131) Grovt rattfylleri ochsjöfylleri.När det gäller sjöfylleri (s.k. enkeltbrott) avstyrkte kommittén tanken påinförandet av ett nedre gränsvärde föralkoholkoncentrationen i blodet ellerutandningsluften. Straffbarheten bordeenligt kommittén liksom tidigare prövasgenom en s.k. klinisk bedömning. det vara både möjligtoch lämpligt att genom ett övregränsvärde bestämma vad som skallstraffas som grovt sjöfylleri.Gränsvärdet borde enligt kommitténöverensstämma med det som i betänkandetföreslogs som ett nytt och lägre värdeför grovt rattfylleri, nämligen 1,0promille alkohol i blodet eller 0,50milligram per liter utandningsluft. Förgrovt brott skulle dessutom krävas attdet begåtts i en syssla som ställt högakrav på gärningsmannen.När regeringen i proposition 1993/94:44Grovt rattfylleri m.m. togställning till kommitténs förslag ladesnågot förslag om promilleregler försjötrafiken inte fram. Regeringen pekadei det sammanhanget på att de svårighetersom är förknippade med införandet avsådana regler till sjöss kan hänförastill de särpräglade och mycket varieradeförhållanden som råder inom sjötrafiken.Medan nykterhetskravet i vägtrafikenendast avser förare, gäller för sjölivetdessutom att nykterhetskravet ombordomfattar inte enbart den som framför ettfartyg utan även den som i övrigtfullgör uppgift av väsentlig betydelseför säkerheten till sjöss.Vidare framhöll regeringen att etteventuellt behov av promilleregler påsjön främst gör sig gällande inom vissaslag av sjötrafik. I första hand tordedetta gälla nöjestrafik med snabbgåendemotorbåtar och även annan sjötrafik isituationer som påminner om trafik påland. Också sjötrafik som innefattaryrkesmässig befordran av passagerareeller farlig last kan i många fall varahänförlig till denna kategori. Att i enlagbestämmelse skilja ut de situationerdär ett behov av promilleregler kansägas föreligga från situationer därnågot sådant behov inte finns är, enligtvad regeringen framhöll, förenat medbetydande svårigheter.Mot den angivna bakgrunden deladeregeringen och sjöfyllerikommitténsuppfattning att något nedre gränsvärdeför sjöfylleri inte borde införas.Regeringen fann visserligen den avkommittén föreslagna lagtekniskalösningen till en promilleregel förgrovt sjöfylleri i många styckentilltalande, men ansåg det vara svårtatt bortse från att den föreslagnaregeln skulle kunna medföra vissatillämpningsproblem, t.ex. i fråga omgränsdragningen mellan uppgifter somställt höga krav på gärningsmannen ochandra uppgifter.Till följd av den tveksamhet somsåledes kunde framföras mot kommitténsförslag och med beaktande av atteffekterna av lagändringar intevar klarlagda ansåg regeringen att detfanns anledning att avvakta med nya lagändringar på området. I stället bordeBrottsförebyggande rådet ges i uppdragatt utvärdera effekterna av 1991 årsändringar på sjöfyllerilagstiftningensområde. När resultatet av en sådanutvärdering föreligger får frågan omytterligare skärpningar - t.ex. i formav promilleregler - tas upp på nytt. Detfanns därför enligt regeringen - med ettundantag - inte skäl att vid dettillfället genomföra de av kommitténföreslagna ändringarna avsjöfyllerilagstiftningen.Det nämnda undantaget avsåg en höjningav straffmaximum för bl.a. grovtrattfylleri och grovt sjöfylleri frånett till fängelse. Ett skäl förskärpningen var att åstadkomma en bättresamklang med straffskalorna för andra, istraffvärdehänseende, jämförbara brott.Därtill anförde regeringen att grovtsjöfylleri i likhet med vad som gällerför grovt rattfylleri är ett brott somgenerellt sett innebär fara förmänniskors liv och hälsa. Engrundinställning bör därför vara att manskall se strängt på detta brott. Enhöjning av straffmaximum för brottetansågs vidare stå i överensstämmelse medprincipen att olikatrafikonykterhetsbrott så långt det ärmöjligt bör bedömas på ett likartatsätt. Den föreslagna höjningen avstraffmaximum för grovt sjöfylleriskulle enligt regeringen - på samma sättsom vid grovt rattfylleri - också kunnabidra till en ökad nyansering avstraffmätningen.I sitt yttrande 1993/94:LU1y ianslutning till justitieutskottetsbehandling av den förutnämndapropositionen, 1993/94:44 Grovtrattfylleri m.m., framhöll lagutskottet- i linje med vad utskottet uttalade i1991 års lagstiftningsärende - att deändringar som då gjordes ilagstiftningen om sjöfylleri innebar ensträngare syn på onykterhet till sjössgenom att brottet delades in i tvågrader och genom att förutsättningarnaför ansvar vidgades. innebarändringarna att det ges utrymme för ennyanserad bedömning av påföljdsfrågan ivarje enskilt fall. I likhet medregeringen ansåg utskottet atteffekterna av dessa tämligen omfattanderegeländringar borde klarläggas innanman överväger att ytterligare skärpalagstiftningen på området i form avt.ex. För dettatalade också enligt utskottet att självafrågan om gränsvärden föralkoholkoncentrationen till sjöss kanbehöva övervägas ytterligare i olikaavseenden. Utskottet hade följaktligeningen erinran mot att skulle ges uppdraget att utvärdera1991 års ändringar av lagstiftningen.Regeringen gav ettsådant uppdrag till . Utvärderingen skulle i förstahand ta sikte på att klarlägga i vad månlagändringarna har påverkat beteendettill sjöss och sjösäkerheten samt vilkenbetydelse ändringarna haft fördomstolarnas påföljdsval. Uppdragetskulle ha slutredovisats senast den 1februari 1995.Brottsförebyggande rådet redovisadesitt uppdrag först den 22 januari 1996genom att till regeringen överlämnarapporten , en utvärdering av1991 års ändringar av bestämmelserna isjölagen om onykterhet till sjöss. Irapporten sägs bl.a. att den aktuellalagstiftningen har gettsjöfylleribrottet en störreuppmärksamhet med betoning på värdet avatt inte använda alkohol till sjöss.Eventuella förändringar i beteendet tillsjöss anses dock inte kunna hänförastill lagändringar. När detgäller lagändringarnas betydelse fördomstolarnas påföljdsval ansesutvärderingen ge stöd för slutsatsen attpåföljden för grovt sjöfylleri harträffats enligt relativt enhetliganormer.Mot bakgrund av vad som sålundaredovisats kan utskottet konstatera attfrågan om införandet av ett gränsvärdeför alkoholkoncentrationen i blodet somen ytterligare omständighet bland demsom särskilt skall beaktas vidsjöfylleri har diskuterats i fleralagstiftningsärenden och har därtillunder en följd av år övervägts medanledning av motionsyrkanden. De skälsom främst har anförts mot sådana reglerär de särpräglade och mycket varierandeförhållanden som råder till sjöss. Detär en vansklig uppgift att avskilja desituationer där promilleregler ärönskvärda från dem där ett sådant behovinte finns. Sjölagens bestämmelseromfattar nämligen, som ovan sagts, inteenbart den som framför ett fartyg utanäven den som på annat sätt har enuppgift ombord som är av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss.Därtill kommer att all sjötrafik, frånsegelbrädor och kanoter till oceangåendefartyg av olika slag, omfattas av deaktuella bestämmelserna.Som utskottet framhållit i tidigaresammanhang är alkoholförtäring i sambandmed sjötrafik inte förenlig med de kravsjölivet ställer och leder till ökaderisker för allvarliga olyckor. Undersenare år har antalet fritidsbåtar ökatkraftigt, och trafiken på vattnet hardärmed kommit att bli allt tätare. Tillbilden hör att allt fler fritidsbåtarhar kapacitet för höga hastigheter. Detkan numera med fog hävdas att särskiltunder sommarmånadernatrafikförhållandena till sjöss alltmerkommit att likna dem på vägarna.Båtlivet ställer därför högre krav äntidigare på reaktionssnabbhet, gottomdöme och andra för säkerheten viktigaegenskaper. Bl.a. dessa förhållanden harlegat bakom utskottets ställningstagandeatt man borde överväga om inte ensträngare syn på onykterhet till sjössborde komma till uttryck genom enändring i sjölagen så att bestämmandetav påföljd för brottet närmareanpassades till vad som gäller enligttrafikbrottslagen. Utöver nödvändighetenav att beakta de ovan nämndaskillnaderna mellan förhållandena tilllands och till sjöss har utskottetsärskilt framhållit bl.a. att det tillsjöss ofta kan uppkomma situationer dådet får anses mindre straffvärt attnågon fört båt i alkoholpåverkattillstånd. Ett betydande utrymme förutdömande av böter som påföljd vidonykterhet till sjöss liksom för ennyanserad bedömning av varje enskiltfall måste således finnas även ifortsättningen (se bl.a. bet.1990/91:LU35).Utskottet har ingen annanuppfattning. Som framgår av det sagda äremellertid ett införande avpromilleregler för sjötrafikenförknippat med betydande svårigheter.Rättssäkerheten kräver en lagtekniskmodell som i största möjligautsträckning undanröjer detillämpningsproblem som gör siggällande. En straffbestämmelse av detslag frågan nu gäller måste nämligenenligt utskottets mening vara så klartoch tydligt utformad att den kantillämpas på ett förutsebart sätt.Det bör i sammanhanget framhållas attavsaknaden av promilleregler i sjölageninte innebär att alkoholkoncentrationeni den misstänktes blod ellerutandningsluft skulle sakna betydelsevid tillämpningen av bestämmelserna omsjöfylleri. I proposition 1990/91:128framhöll departementschefen att det ären fördel om det i förundersökningarnafinns tillgång till analysbevis omalkoholhalten. I de fall däranalysresultatet visar att alkoholhaltenuppgår till i blodet tordegärningsmannen - med hänsyn till vad somär känt om alkoholens inverkan påmänniskan - i allmänhet få anses havarit så avsevärt påverkad av alkoholatt ansvar för grovt sjöfylleri kan varamotiverat. Avsevärd påverkan kanemellertid förekomma även vid lägrealkoholhalter. Vid bedömningen av ombrottet skall anses som grovt måste dockockså andra omständigheter än graden avpåverkan vägas in. Även omgärningsmannen inte varit avsevärtpåverkad kan därför förhållandena likvälvara sådana att sjöfylleriet skall ansessom grovt.Sedan utvärderingen av 1991 årslagändringar nu är slutförd, synesunderlaget vara tillräckligt för attbedöma vilka ytterligare ändringar ireglerna om sjöfylleri som kan varamotiverade. Utskottet utgår därför frånatt regeringen på nytt överväger defrågor som tas upp i motionerna ochdärefter återkommer till medbesked om sitt ställningstagande. Någotinitiativ från sida är därförnu inte påkallat.Till följd av det anförda avstyrkerutskottet bifall till motionerna L902yrkande 1, L903, L906 samt T238 yrkande19.I motion L902 av ochSigge Godin (båda fp) begärs också attregeringen inför kommande båtsäsongsnarast uppdrar till berörd myndighetatt bedriva en informationskampanj omsjöfylleri och dess konsekvenser(yrkande 2).I denna del vill utskottet erinra omatt ett likalydande motionsyrkandebehandlades (se bet.1993/94:LU31). Utskottet anförde därviddels att - sedanSjösäkerhetsrådet integrerats i verket -är den myndighet som skall främjasjösäkerheten också förfritidsbåtstrafiken genom informationoch rådgivande verksamhet, dels attinformationsinsatser för att motverkasjöfylleri redan görs inom ramen fördenna verksamhet.Utskottet, som inte har något annatatt anföra i frågan, avstyrker bifalltill motion L902 yrkande 2. beträffande sjöfylleriatt avslår motionerna1994/95:L902 yrkande 1, 1994/95:L903,1994/95:L906 och 1994/95:T238 yrkande19,2. beträffandeinformationskampanjatt avslår motion1994/95:L902 yrkande 2.Stockholm den 6 februari 1996På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), IngerSegelström (s), (),(), (), (), dePourbaix-Lundin (m) och Per ().Gotab, 1996