prot · GI09112 · 1995-05-31 00:00:00 — Han har ocksåsagt att han var medveten om att den innebar storarisker för bankvärlden. Men han har inte vidtagitnågon som helst åtgärd för att förhindra att statensegen bank skulle drabbas.Det visade sig att statens egen bank drabbades all-ra värst. Därför är det viktigt att i efterhand ocksåutkräva någon form av ansvar. Annars gör vi i konsti-tutionsutskottet oss skyldiga till något som också ärallvarligt. Vi struntar i det som har hänt, suddar utansvarsrollerna och låter alla bli lika goda kålsupare.Det är inte heller bra. Det är viktigt med klara rolleroch klara ansvarsgränser.Anf. 40 () replikFru talman! Jag vill bara för klarhetens skull sägaatt varken eller något annat statsrådunder har brutit mot bankaktiebolagsla-gen eller mot de reglementen som beskriver statensägande. Det måste trots allt sägas. Hade så varit fallethade utfallet av den här prövningen blivit helt annor-lunda. Förmodligen hade de blivit dragna inför civildomstol också.Dessutom får rikta kritiken avkreditavregleringen mot riksdag, som harfattat beslut om att genomföra den. Det är en heltannan sak.Peter får bestämma sig. Om man skallgenomföra en sådan kreditavreglering som Sverigegjorde innebär det att staten får ta ansvaret för dengenom regering och riksdag. Det ansåg man då måste göra. Om staten är ägare avföretag som har att agera på denna nya marknad fårman försöka göra det på bästa möjliga sätt, precis somandra privata ägare har agerat på denna marknad.Det kan ju inte vara så att staten ägnar sig åt förmycket insideraffärer. Har man företag, banker i dethär fallet, och är man aktieägare och majoritetsägarehar man att följa ungefär de regler som finns påmarknaden i övrigt. Annars måste linjen att man inte skall ha några statliga före-tag, utan staten skall enbart lagstifta.Anf. 41 () replikFru talman! Jag är inte motståndare till statliga fö-retag. Jag har inte heller sagt att harbrutit mot aktiebolagslagen, banklagen eller någotannat. Men han har brustit i sitt ansvar som företräda-re för staten och som ägare av en av störstabanker.Det är helt uppenbart att de privata företag somledde stora banker i klarade av situationenväl. Man kan knappast påstå att det var någon slagsinsiderinformation att kreditavregleringen hade letttill stora bankproblem i andra länder. Att överlämnaen sådan information och att agera i enlighet med detkan knappast vara något insiderbrott, . Det är naturligtvis att ta sitt ansvar som ägare.Det är det jag är ute efter. Det är viktigt, för annarsvisar staten att man inte klarar av att vara ägare. Jagtycker att det vore mycket olyckligt.Anf. 42 () replikFru talman! Staten har tagit sitt ansvar som ägare.Nordbanken går mycket bra, och är ock-så en statlig bank.Sedan är det ytterligare en miljard som har gått tillSparbankerna och som de skall betala tillbaka.Staten har fått tillskjuta oerhört mycket pengar tillsina banker, precis som de privata ägarna, S-E-Banken och , har gjort. Det är ett äga-ransvar som staten har fått ta. Det har man gjort dehär senaste fyra fem åren.Anf. 43 () replikFru talman! Det vi i dagligt tal kallar för bankkri-sen inleddes i och med att förlus-terna uppdagades. Sedan har natur-ligtvis rätt i att det fanns ett förspel till det här i ochmed kreditavregleringen och mycket annat.Men ansvaret för statens ägande under den härperioden har alldeles klart innehafts av Kjell-OlofFeldt och . Det har legat på deras ansvaratt utöva ägandet på bolagsstämmorna och att på olikasätt ge direktiv till bankens ledning.Direktiven till bolagsstämmorna har varit ganskalätta att kontrollera. Direktiven till bankledningen iövrigt har inte gått att kontrollera därför att de hargetts muntligt och direkt till , som harvägrat att komma.Men en betydande del av ägarutövandet ligger i attutse och välja en kompetent styrelse. Om man då tillstyrelse utser sådana personer som inte har kredit-kompetens och som inte har möjlighet att bedöma dentypen av frågor, påtar man sig ett mycket stort ansvarsom ägare.Accepterar man som vice ord-förande i en bank, accepterar man iarvode till henne för att hon sitter i kreditkommitténoch hon dessutom inte ens går dit, då är det klart har ett stort ansvar.Anf. 44 ()Fru talman! Jag pekade tidigare under den här de-batten på hur grannlaga det är att hålla isär olika sakernär det gäller KU:s granskning.Det är givet att bankkrisen, som vi kallar den,hänger samman dels med en kapitalism som till sinkaraktär är sådan att den alltmer ägnar sig åt spekula-tion - det var en kraftig spekulationskonjunktur islutet av 80-talet - dels med avreglering av kredit-marknaden. Det var ju politiska beslut, som i riksda-gen stöddes av i princip alla partier utom Vänsterpar-tiet.Det finns anledning att kräva politiskt ansvar i denallmänna politiska debatten och bland väljarna.Bankkrisen och finanskrisen var ett uttryck för hurdet kapitalistiska systemet fungerade. Det gjordesgrova felbedömningar.Vi måste granska regeringens göranden ur konsti-tutionell synvinkel. Man har följt de regler och lagarsom varit för handen. Utskottsmajoriteten, som jagansluter mig till, vidgår att regeringen var passiv i sinägarroll. Därmed riktar man kritik mot hur regeringenbedrev sin politik.Om inte bankkrisen ägt rum hade denna kritiskadebatt inte uppstått. Då hade säkert passiviteten iägarrollen fått fortgå genom olika regeringsadminist-rationer. I och med att inga formella fel har begåttsfinns det inte anledning att rikta en skarpare kritik motdetta än vad som ligger i det som utskottsmajoritetensäger.Däremot ligger det ett politiskt ansvar på den riks-dagsmajoritet som har värnat om och genom kreditav-regleringen spetsat till de spekulativa sidorna hos detkapitalistiska systemet.Anf. 45 ()Fru talman! Jag tycker att histo-riebeskrivning är fel. Jag satt inte själv i riksdagenunder , men jag vet att miljöpar-tiet riktade mycket allvarlig kritik mot kreditavregle-ringen. Vi lyfte fram de erfarenheter som fanns från andra länder.Att man ansåg att de beslut som fattadevar dåliga är naturligtvis inte skäl för att rikta kritikmot i efterhand. I sin egenskap avföreträdare för staten och ägare för Nordbanken harhan brustit i ansvar. Därför vill jag yrka bifall tillreservationen.Uppgifter om underrättelseverksamhet mot Sovjet-unionen (avsnitt 11.1)Anf. 46 ()Fru talman! Vänstermajoriteten i utskottet villrikta, som det heter, viss kritik mot förre statsminis-tern med anledning av vissa uttalanden somhan gjort efter utrikesnämndens sammanträde den 9augusti 1994.Den fråga som behandlades avsåg den svenskaunderrättelseverksamheten mot under1950-talet.Från utskottsmajoritetens sida menar man att ettavvikande från en tidigare officiell ståndpunkt - i dethär fallet att man 1957 från svensk sida förnekade skulle ha varit iblandat i underrättelseverksamhetmot - borde ha varit föremål för en omfattandeberedning.Det är emellertid alldeles uppenbart att det varfråga om uppgifter som var väl kända. Redan på1950-talet förekom i pressen uppgifter som i efter-hand har visat sig vara helt riktiga. Vi hade aktivitetersom riktades mot . Redan regeringsbe-slutet om att ex ge en halv miljonkronor till den tidigare estniske motståndsmannenEvald Hallisk innebar ett erkännande från svensk sidaatt verksamhet av det här slaget hade ägt rum. EvaldHallisk hade suttit i sovjetiska koncentrationsläger.Han misslyckades med sin uppgift. Han blev fastpraktiskt taget när han landsteg på denestniska kusten.När yttrade sig i samband med vissapressuppgifter uttalade han sig svepan-de, men menade att de ryska protesterna var berättigade. Orsaken till att han gjorde dessauttalanden var önskemålet om en större öppenhet irelationerna med , en större beredvillighet atterkänna att det har funnits motsättningar; motsätt-ningar som man nu hoppas skall vara över, men somförvisso var en del av det kalla kriget.Statsministern har däremot inte kommit med någranya uppgifter. Den omständigheten att han förordaröppenheten tycker jag är något man bör ge ettplus i kanten för. Det finns alltså ingen anledning attrikta någon som helst anmärkning mot statsministernför hans agerande i det här sammanhanget. Tvärtomvill jag se både denna anmälan och majoritetsuttalan-det som okynnesanmälan och okynneskritik som ärhelt obefogade. De bör avvisas av riksdagen.Anf. 47 ()Fru talman! Okynnesanmälan eller inte, men manfår en känsla av att den kritik som majoriteten harsamlats kring är exempel på en eftersläng med bak-grund i en långvarig utrikespolitisk rivalitet mellan endel socialdemokrater och . Det är välbekantatt det har funnits en sådan. Man hävdar att här harskett en avvikelse från en tidigare officiell ståndpunktoch att det borde ha beretts på olika sätt.Nu handlar det ju inte om vilken tidigare officiellståndpunkt som helst, utan en som blivit fullständigtpasserad av den historiska utvecklingen. Det var all-mänt bekant att stöddeviss verksamhet i som syftade till att åter-upprätta dessa ockuperade grannländers självständig-het. Det var naturligtvis känt i också. Manläste svenska tidningar och insåg naturligtvis att detvar väl känt även i att det förhöll sig på detsättet. Man tog säkert dessutom reda på ett och annat.Man kan konstatera att i det här fallethar påmint om en verklighet som existerade men sominte längre är aktuell. Inga detaljer av något slag omnågot som kan tänkas vara känsligt har avslöjats. Omkonsekvenserna av detta blev att fick enbättre uppgörelse med staten än vad som annars hadevarit möjligt, ser jag inte att det har med ämnet attgöra.En tanke som tycks finnas i majoritetens argumen-tering är att uttalande skulle ha bidragit tillatt framställa , som ju hade det ytterstaansvaret för dessa ting , som en personsom då for med osanning. Det är ju inte det det ärfråga om.Det som sades officiellt var natur-ligtvis det enda som kunde sägas då, det enda som varrimligt att säga under pågående kallt krig mellan tvåsamhällssystem. De historiska förutsättningarna vartotalt annorlunda. Men det som inte kunde sägas dåkan ofta sägas nu - det gäller inte bara just det härärendet, utan över lag förhållanden som var aktuellaför 30 eller sedan.En annan tanke tycks vara att det skulle vara sär-skilt allvarligt att uttalande var allmäntoch svepande. Men det var naturligtvis just så hanborde uttala sig om han nu skulle kommentera de härfrågorna. Om man går in på detaljer tar man natur-ligtvis risken att säga något som kanske på någonpunkt skulle ha förbehållits en trängre krets.Att i allmänna ordalag påminna om något somvarenda intresserad och läskunnig person vetat om iårtionden kan inte gärna ha skapat några problem.Kanske är det rent av så att det här uttalandet bidrogtill att lätta upp samtalsatmosfären mellan ochRyssland och skapa ett större mått av förtroende.Jag kan i alla fall inte på något sätt se att riket harutsatts för några risker genom detta uttalande, ochdärför tycker jag att den rimliga slutsatsen här är attkammaren borde bifalla reservation 4.Anf. 48 ()Fru talman! , direkt efter ettsammanträde med , höll dåvarandestatsminister en mycket improviseradpresskonferens på . Sompåpekats här gjorde då uttalanden om bl.a.vissa händelser och notväxlingen mellanSverige och 1957, där svenska myn-digheter hade anklagats för att ha bedrivit omstörtan-de verksamhet mot Sovjetunionen.Som väl alla måste komma ihåg och hålla med omväckte statsministerns uttalande stor uppmärksamhetoch ledde till att en häftig debatt utbröt i svenskamedier. Det blev även en häftig debatt mellan stats-minister och oppositionsledaren vid dentidpunkten, hur formulerade sig har inte kun-nat fastställas, men enligt samstämmiga uppgifter imedierna skulle ha sagt att han i samtalmed ryssarna erkänt att tidigare bedrivit nå-gon form av spionage mot ryssarna. Enligt DagensNyheter hade uttalat att han för ryssarnaförklarat att de hade haft rätt den gången under detkalla kriget när de protesterade.Inför utskottet, det kan inte bestridas, har CarlBildt förklarat att tidningsuppgifterna om att han medföreträdare för skulle ha fört förtroligasamtal om saken är felaktiga. Vid utfrågningen harCarl Bildt inte helt kunnat utesluta att han använtordet spionage när han talade till journalisterna. Detär också viktigt att lägga på minnet. Han har alltsåinte kunnat utesluta att så kan ha skett.Klart är emellertid att uttalar sig mycketsvepande, precis som tidigare talare här har nämnt.Det skulle ju också senare visa sig att hans mindregenomtänkta formuleringar på borggården skulleskapa problem och få besvärande konsekvenser.Samtidigt som uttalade sig svepande påborggården om 50-talshändelserna säger han ju klartoch tydligt att han varit fullt medveten om att detpågick en domstolsprocess mellan staten och EvaldHallisk, en av de 14 estniska motståndsmän som hadearresterats av ryssarna.Detta medgivande måste betraktas som mycketuppseendeväckande. Att som statsminister uttala sigotydligt och svepande i ett ärende under en pågåendedomstolsprocess med alla de risker som föreligger förmissförstånd är faktiskt ganska anmärkningsvärt. Detär ingen okynnesanmälan från socialdemokraternassida som ligger bakom den här granskningsanmälan,. Det är knappast välbetänkt av enstatsminister att uttala sig svepande i en fråga i ettläge då domstolsprocess pågår. Jag tror uppriktigtsagt att t.o.m. innerst inne kan erkän-na det för sig själv.Ett statsministeruttalande är faktiskt inte vilketuttalande som helst. JK, som företrädde staten i måletmot Hallisk, kom genom statsminister uttalande i ett besvärligt läge. Det glömdebåde och att tala om!Hallisks advokat förklarade också i enskrivelse till JK att saken nu hade kommit i ett annatläge.Carl Bildts svepande formuleringar på borggårdenoch hans agerande därefter skapade med andra ord enosäkerhet i processen mellan staten och blev t.o.m. nödvändigt för justitiekanslern attförsöka få klarhet i, om statsministerns uttalande i sakvar skiljande från det regeringsbeslut som fattats den28 och på vilket JK hade byggt upp sittsvaromål i processen.Att i det läget hävda att denna anmälan skulle varaen okynnesanmälan är ju verkligen okynnigt sagt. Denhär anmälan bär såvitt jag förstår väldigt långt, efter-som man inte kan utesluta att statsministerns kanskeinte alltför väl valda ord på borggården bidragit till attförändra situationen i en rättslig process. Det äregentligen, får man väl erkänna, en ganska allvarligsituation.Man kan alltså, mot den bakgrund som jag harförsökt beskriva, inte komma fram till någon annanståndpunkt än att det mycket väl kan förhålla sig så attstatsministerns uttalande på borggården den 9 augustiförändrat situationen i själva domstolsprocessen, ochdet kan man inte bara bortse från. Vi vet alla att varjeord i ett uttalande av en statsminister vägs på guldvåg.En statsministers uttalande i en fråga som rör för-hållandet till främmande makt bör därför övervägasnoga och utformas så, att det inte ger upphov till någ-ra onödiga missförstånd. Inte minst gäller det om densvenska underrättelseverksamheten är berörd. Dåmåste man vara särskilt noga. Är avsikten att avvikafrån en tidigare intagen officiell ståndpunkt i en vissfråga är det naturligtvis rätt att, som utskottsmajorite-ten säger, uttalandet bör föregås av en beredning ochövervägande i de former som normalt förekommer vidställningstaganden i sådana fall.Håkan säger att det här historiskt sett ären fullständigt passerad fråga. Ja, att uttalandet gälleren händelse som ligger långt tillbaka i tiden är natur-ligtvis obestridligt - 1957. Å andra sidan skall vikomma ihåg, , att vi har 70-årigsekretess. Att en händelse ligger långt tillbaka i tidenförändrar egentligen ingenting i sak i det avseendet.Sekretessen är naturligtvis ändå ett viktigt faktum attta hänsyn till.Även om en händelse ligger långt tillbaka i tidenupphäver man inte 70-årssekretessen hur som helst.Man måste vara väldigt noga med hur man hanterarden. Det borde vi ändå kunna vara överens om, HåkanHolmberg. Man kan diskutera om frågan om att lättapå en sådan sekretess är en fråga för en statsministeratt ensam avgöra vid ett möte med pressen på borg-gården , utan särskild genomgång ochberedning.Jag tycker att det är fullt berättigat att ställa såda-na frågor. Att kalla det för okynne tycker jag att Bir-ger Hagård borde hålla sig för god för. Jag tycker attdet här ärendet verkligen fyller de krav som man kanställa för att KU på ett allvarligt sätt skall gå in ochgranska förhållandena.Utskottsmajoriteten har kommit fram till att CarlBildt som statsminister i det nu aktuella fallet inte harlevt upp till de krav som jag redo-visade och som jag tycker att man borde ställa i dethär sammanhanget. Däri ligger också den kritik somvi i det här fallet riktar mot f.d. statsminister . 49 () replikFru talman! Det är alltid lika roligt att debatteramed . Han har en förmåga att eldaupp sig till den milda grad att han t.o.m. tror på vadhan säger. I det här fallet fanns det åtskilliga dunklapunkter i vad sade.Han talade om att 70-årssekretessen skulle ha varitberörd. Här uttalar sig alltså stats-minister i mycket svepande ordalag om tingsom hände och som är var mans egen-dom. Vi visste egentligen alla vad som pågick, om viöver huvud taget var intresserade av att ta reda pånågot. Att svensk underrättelseverksamhet riktadesmot , att vi vidtog åtgärder för vårtförsvar, var definitivt inte någon nyhet. Man behövdeinte ens, som jag själv råkade, vara engagerad i densvenska underrättelsetjänsten vid den här tidpunktenför att känna till vad som pågick.Den häftiga debatten i svenska medier och denhäftiga debatten mellan och var kanske inte fullt så häftig som i efterhand vill göra gällande. Det är möj-ligt att den var häftig från sida, mendet var väl också det enda i det sammanhanget.Att uttalandet skulle ha påverkat domstolsproces-sen finns det väl inte någon större anledning att tro.Här hade regeringen , alltså näs-tan , fattat ett beslutom att bevilja en halv miljon kronor.Därmed hade man de facto erkänt att hadeförpliktelser mot Hallisk. Att Hallisk inte var nöjdutan ville gå vidare är en annan sak; det uppnåddes idet sammanhanget en förlikning där ytterligare 120 000 kr.Detta är verkligen är att göra en höna av en fjäder.Jag står fast vid vad jag tidigare sade: Detta är enokynnesanmälan, och den har lett fram till en okynne-skritik. Den är egentligen inte värd att behandlas avKU.Anf. 50 ()replikFru talman! Det förvånar mig oerhört mycket attBirger Hagård så envist håller fast vid att det härskulle vara en okynnesanmälan.Man kan naturligtvis fråga sig vad det kan finnasför anledning att egentligen diskutera en så här all-varlig fråga med en person som anser att saken skullevara så bagatellartad. Med utgångspunkt i det kanman förutsätta att vederbörande inte har varit särskiltintresserad av att sätta sig in i själva sakförhållandet.Om inte hade betraktat det här som enokynnesanmälan kanske han skulle ha använt mer tidtill att försöka tränga in i ärendet. Jag tror att detskulle ha varit nyttigt.Jag är också något förvånad över när det gäller 70-årssekretessen. Jaghoppas verkligen att det inte är en moderat ståndpunktatt betrakta 70-årssekretessen på det lättvindiga sättsom gör.Jag tror alltså att de flesta som har försökt sätta sigin i sekretessfrågorna skulle reagera ganska häftigt påom t.ex. parti skulle inta den stånd-punkt i den frågan som han ger uttryck för.Birger Hagård har rätt på en punkt, nämligen attregeringen tog ställning första gången om att medgeHallisk . Intressant i sam-manhanget är att efter borggårdstalet tvingades fak-tiskt JK att gå upp till för att förhörasig om huruvida det verkligen förhöll sig så att stats-ministern anförande inte hade förändrat sakförhållan-det. JK tvingades till detta. Kom då inte och säg attdet inte skulle ha betydelse i sammanhanget.Anf. 51 () replikFru talman! Det är väl alldeles utmärkt att JK ärnitisk och sköter sitt ämbete. Om JK finner att detföreligger några oklarheter skall han naturligtvis ock-så reda upp det.Samtidigt vill jag påpeka att det inte finns någotsom helst belägg för att på någon endapunkt skulle ha brutit mot 70-årssekretessen. Det ärfråga om allmänna och svepande ordalag. Precis somHåkan sade tidigare var det bra att det varså, därigenom var det inte fråga om att han behövdebryta mot 70-årssekretessen.Jag är litet förvånad över att man över huvud tagettar upp den här frågan från socialdemokratiskt håll.Jag undrar om det inte i ganska stor utsträckninghänger samman med att man anser att den gamlamyten om och Undéns ofelbarhet har blivitnaggad i kanten och att det är den man så gärna villslå vakt om.Anf. 52 ()replikFru talman! Jag vet inte om det är medvetet frånBirger Hagårds sida, men jag upplever att vi litetgrand pratar förbi varandra. När jag pratar om 70-årsregeln så pratar jag om den utifrån rent principiellautgångspunkter. Då spelar det kanske mindre rollvilken fråga det gäller.Faktum är att 70-årsregeln inte har tillkommit aven tillfällighet. När det gäller den typ av frågor somfaller under sekretessen är det naturligtvis oerhörtviktigt - även om frågan ligger långt tillbaka i tiden -att man hanterar den här typen av sekretessfrågor påett tillfredsställande sätt enligt praxis i de här sam-manhangen. Jag varnar för att t.ex. t.o.m. statsminist-rar på borggården och på improviserade presskonfe-renser kastar ur sig sådana uttalanden som kan fallaunder sekretess utan att ha gjort en sådan prövningsom förutsätts skall ske innan man gör sådana uttalan-den.Birger Hagård sade att JK är nitisk. Vi har enduktig JK. Men även måste väl tyckaatt det är uppsendeväckande att en JK som är en in-blandad i en process som statens talesman mot EvaldHallisk mitt under processen skall behöva gå till re-geringen för att få klarhet i om regeringens stånd-punkt är densamma då som den var i januari 1993.Nog borde väl även kunna inse att ensådan situation kan påverka domstolsprocessen somsådan. Det kan inte bestridas.Anf. 53 () replikFru talman! Jag vill påminna om att uttrycketokynnesanmälan inte från början var mitt, och jag toginte ställning till om det var en sådan eller inte.Däremot tycker jag att det här ärendet har drag avpolitiska efterslängar till en debatt och kontroversmellan olika personer i svensk politik, vilket vi ärvana vid . Som sådanfinner jag att hela frågeställningen är ganska konstrue-rad.Kurt uppehöll sig vid 70-årssekretessen. Det är klart att det är en viktig princip.Men när man talar om principer så kan man iblandråka hamna i något som kanske bättre skulle kunnakaraktäriseras som principrytteri.Jag vill påminna om att inte offentlig-gjorde några detaljuppgifter utan uttalade sig mycketallmänt om sådant som egentligen var allmänt bekant.Dessutom berörde uttalandena ett land som inte läng-re existerar, , och det handlade om ettockuperat grannland som är ockuperat ochvars självständighet är internationellt erkänd av bl.a.det numera icke existerande efterföl-jare . När världshistorien har förändrats såtill den grad, måste jag säga att det blir mycket an-strängt och konstruerat att ifrågasätta att statsminis-tern i det här fallet undslapp sig en kommentar ommycket allmänt kända förhållanden så som han gjor-de. Jag kan inte på något sätt bli upprörd över detta.Hade det varit så att hade gett detaljupp-lysningar om saker och ting från hade detnaturligtvis kunnat vara annorlunda. Men det var inteså det gick till. Den debatt som möjligen var upphet-sad och som pågick har naturligtvis något att göramed att det så länge har varit så tyst i om vadsom i verkligheten skedde under denna period.Anf. 54 ()replikFru talman! Jag är glad över att avstånd från att den här anmälan kallas okynne-sanmälan. Jag tycker att det faktiskt är hederligt avHåkan att säga det.Samtidigt vill jag bestrida att det här skulle varaett slags politiskt eftermäle. Det är det absolut inte.Jag hoppas verkligen att de som lyssnade på mininledning ändå insåg att den här anmälan verkligen ärallvarligt menad.