prot · GI09105 · 1995-05-15 00:00:00 — Jag har också fått tadel av hans brevväxling med statsrådet.Sedan interpellationen ställdes har jag också fåttveta att han här i av CancerOch Allergifonden har tilldelats dess första miljöme-dicinska pris. Jag har av dess vetenskaplige rådgivarefått motiveringen till detta, vars senare hälft jag gärnavill återge:Forskningen är av världsklass och har karaktär avspjutspetsforskning. Hans forskning kommer sanno-likt att få stor betydelse för framtidens elektronikfors-kare. arbete är grundforskning, menkunskapen kan leda till att teknikutvecklingen såsmåningom klarar att förebygga orsakerna till elöver-känslighet.Jag tycker att detta är ett betyg som talar för sigsjälvt.Från berörda och från fördetta inkopplade experter på olika områden har jagfått mycket information och tagit del av korrespon-dens som tillställts bl.a. och . De har även redovisat och hänvisat till demånga rapporter från undersökningar i andra ländersom man bort ta till sig. En öppnare attityd i framta-gandet av den aktuella rapporten hade även kunnat gevägledning för . finns i ställetskepsis och olust.Med tanke på att det är uppenbart att de berördabåde följer forskningen nära, av förståeliga skäl, och,vilket väl också statsrådet och jag får finna glädjande,håller ett öga på vad vi gör och säger i denna kamma-re tror jag att de väntar på en tydlig signal, ett klartuttalande från statsrådet om att forskning som pågårpå detta område inte får försvåras - det framkommerockså av svaret på interpellationen - men även attrapporten från inte bör tillmätas någonöverordnad eller vägledande roll utan bara skall läg-gas till övriga rapporter som ett debattinlägg vilketsom helst.Anf. 40 vice talman ()Herr talman! Jag tackar socialminister för svaret. Jag finner svaret vara intressant ivissa delar. Jag skönjer en ödmjukhet inför problem-ställningen, något som jag uppskattar och anser varanödvändigt.Den komplexa värld som vi själva skapar tvingaross ju till ständiga reträtter, omvärderingar, förbud,saneringar m.m. och ställer krav på en annan typ avkunskap än den som vi har tillgodogjort oss.Det som i svaret benämns som "upplevda pro-blem" är i allra högsta grad reellt. Jag har fått mångabrev om elkänslighet, ofta kombinerad med känslighetför metaller, vilket jag utgår ifrån att har fått. I de flesta brev berättar människor attläkare och tandläkare försöker påtvingadem en psykologisk förklaringsmodell, eftersom dessaläkare ens vägrar tänka tanken att det finns något somheter elöverkänslighet.Socialstyrelsen har också stöttat den inställningenmer än någon annan inställning trots att, som social-ministern säger, ingenting har kunnat bevisas.Ett brev har särskilt upprört mig. Det är ett brevfrån en ensamstående mor med en son . Poj-ken har konstaterats elöverkänslig av en professor ochen läkare efter noggranna tester och undersökningar.Pojken har inte klarat klassrumsmiljön utan varittvungen att skydda sig mot de 21 lågt sittande lysrö-ren i klassrummet. Skolläkaren försöker emellertidtvinga mamman till psykologer, för läkaren underkän-ner expertutlåtandena utan att vara expert själv ochhänvisar dessutom till som säger attdet inte finns något som heter elöverkänslighet.Dessutom tillåter att människorsom är elöverkänsliga utsätts för terapi. De skall lärasig att tåla. Vi som följt frågan om allergier, t.ex.läkare och mödrar, vet att allergier byggs på - inteminskar - av att människor utsätts för påverkan avnågot som de reagerar mot, såvida orsaken inte heltkan elimineras.Psykiatrifonden går i en folder ut med informatio-nen att psykisk sjukdom är en folksjukdom. Är detvad vi har att vänta oss? Är det vad pojken och hansmamma har att vänta sig? Jag tror varken socialminis-tern eller jag accepterar den typen av inställning.Jag håller med socialministern om att vi inte en-dast kan inrikta oss på elsanering. Det betyder storainskränkningar för de elkänsliga eftersom vi inte sane-rar överallt. Det är helt rätt. Jag vill understryka detsom anges i svaret, nämligen vikten av att ta reda påandra orsaker, t.ex. tungmetallers inverkan. Det finnskvicksilver i amalgam, och det finns också E-ämnen ivåra livsmedel. Man kan nästan inte köpa något somär behandlat utan att det finns ett E-ämne där. Detfinns också andra miljöfaktorer. Vi måste alla se tillden totala miljöbelastningen. Jag anser att socialmi-nistern har betonat detta i svaret.Jag tycker också att det är bra att socialministernkräver en öppen attityd. Ingen av oss får ha förutfatta-de meningar eller låsta positioner - inte ens Socialsty-relsen. Vi politiker kan naturligtvis inte agera domarei forskartvister - det förstår jag också - men vi gerinte oss själva rätt att avstå från att använda försiktig-hetsprincipen och värna människor från giftiga ämnenoch dåliga miljöer. Vi politiker kan de facto inte väntapå vetenskapliga bevis och låta människor komma ikläm mellan vetenskap och beprövad erfarenhet. Vi ärvalda för att lyssna på människor. Förhoppningsvisställer läkare sina diagnoser utifrån att ha lyssnat påsina patienter. Det är bara patienten som vet hur haneller hon mår.Jag uppskattar dessutom att socialministern ochregeringen betonar att elkänsliga skall bemötas medrespekt av inte bara hälso- och sjukvården utan ocksåsocialtjänsten, och andra samhälls-organ. Jag noterar också betoningen på kontinuitetoch ett omsorgsfullt omhändertagande då orsakssam-banden ofta är oklara.Det stämmer inte med vad som sägs i de brev jagfår. Det framkommer i brev och i samtal med männi-skor att de förvägras sjukpenning därför att de inte haren erkänd och vetenskapligt bevisad diagnos. Deförvägras sjukskrivning därför att de vägrar att betrak-ta sig som psykiskt sjuka. Vissa län är hårdare änandra. Människor behandlas inte lika. Jag vill därföratt socialministern svarar mig på följande frågor.Är det patienten som skall betala för att den me-dicinska vetenskapen inte vet? Vad är kriteriet för attfå sjukpenning? Är det att man är sjuk och inte orkararbeta, eller är det att man erkänner sig ha rätt sjuk-dom, t.ex. att man är psykiskt sjuk?Jag ställer dessa frågor därför att det är för mångasom skriver - jag får flera hundra brev - om justdessa saker. Det kan inte bara bero på inbillning ellerpå att någon är paranoid och anser sig förföljd. Detmåste finnas något som systematiskt genomsyrar vårainstitutioner.Jag reagerar starkt därför att vi här i ochäven regeringen har tagit initiativ till och beslutat omett sjukförsäkringssystem där sådant inte får hända.Anf. 41 Socialminister ()Herr talman! Jag vill börja med att säga att detsom är genomgående både för , GörelThurdin och mig är den öppna attityden och åsiktenatt människor skall behandlas med respekt och att allainblandade - läkare, försäkringskassa, socialtjänst ochforskare - skall ha stor förståelse för att vi faktisktinte vet. Varken , ellerjag vet. Inte heller forskarna vet. Men vi kanske kankomma att få kunskap om detta framöver.Det är den attityden som jag tycker skall prägla oss.Man har i sin kritik av skjutit insig på ett avsnitt av en tjock dokumentation. Det tyck-er jag är orättvist gentemot rapport.Det är en rapport. Det är alldeles riktigt. Men denskall inte läggas till handlingarna. Den skall användassom en del av det material vi behöver för att kunna gåvidare i diskussionen om att handskas med dessafrågor på ett bra sätt ute i samhället.Jag vill än en gång betona att jag anser att forskar-världen skall söka sig vidare. Det finns forskningsme-del, och man skall använda de vanliga kriterierna närdet gäller forskningsprojekt. Man skall inte göra någ-ra undantag eller udda bedömningar när det gällerdenna forskning.Jag vill återigen betona det jag sade i mitt svar närdet gäller attityden från hälso- och sjukvården, soci-altjänsten och självfallet också från försäkringskassan.Man måste vara medveten om att det finns väldigtmånga olika individer ute i samhället. Det är fråga omatt ständigt föra en diskussion och hjälpas åt med attha denna öppna attityd. Det finns många enskilda. Detfinns skeptiker och det finns förespråkare på allaområden.Det som händer nu är att diskute-rar möjligheten att utreda hur just elkänsliga vårdasoch behandlas och på vilket sätt man skall kunnanärma sig den frågan inom hälso- och sjukvården påett litet mer systematiskt sätt, oavsett om det finns envetenskaplig bakgrund eller inte. Det framgår av So-cialstyrelsens rapport att , ,och Arbetarskyddsstyrelsenunder våren gemensamt kommer att gå in med klar-lägganden om vilka åtgärder som kan vara nödvändi-ga för att begränsa exponeringar från elektromagne-tiska fält, t.ex.Utöver det jag mer konkret sade i mitt första svarvill jag påpeka att vi på inget sätt släpper greppet omdenna fråga. Den måste drivas vidare med den öppnaattityd som jag anser att jag har. Den måste drivasvidare med en diskussion och ett seriöst samtal mellanalla inblandade.Jag vill än en gång understryka att jag tycker attalla inblandade - bl.a. försäkringskassa och sjukvård- har all anledning att ha en mycket stor respekt förde symtom och reaktioner som man möter. Man måsteta dem på stort allvar även om man inte vet exakt.Anf. 42 ()Herr talman! Det finns mycket att säga i dennafråga. tog upp en sak som också jaghade tänkt att tala om i detta inlägg: De psykosocialafaktorer som man ofta åberopar är ofta inte en avorsakerna utan en följd av den situation man har ham-nat i. Man hamnar utanför när man inte kan vara till-sammans med andra.Jag tycker att man har tittat i fel ända. Påtvingadpsykoterapi och annat gör att man snarare förstärkerdessa människors sjukdomsbild än hjälper dem.Vi accepterar allihop att våra yuppienallar - våramobiltelefoner - inte är tillåtna på sjukhus därför attde påverkar. Vi får inte ha dem påslagna när vi flyger,för de påverkar. Vi vet att de processer som försiggåri människokroppen till karaktären är biologiska menfysiokemiska. Kan något påverka andra fysiska ochkemiska processer är det en självklarhet att det ocksåkan påverka oss.Därför är jag litet fundersam över en och annandel i de rapporter som jag har tagit del av. Jag tyckerdess värre inte att man hittar den öppenhet som stats-rådet mycket riktigt påpekar att vi tre som diskute-rar frågan har hos alla forskare.Det faktum att inte alla forskare tycker lika inne-bär ju inte att vi inte vet. Flera av dessa forskare vetutifrån sina utgångspunkter annars skulle de inte vågaframföra sina forskningsresultat.Jag tror också att det sista som statsrådet sade an-gående roll - det framgick också avsvaret - kommer att verka oroande för många. Det haruppstått en stor misstro gentemot efterden här rapporten. Den måste repareras på något sätt.Jag tror inte att vi gör det på detta sätt.Det är nog riktigt att finansieringen sker från såvetenskapliga utgångspunkter som man kan vänta sig,men det är ofta inte bara en fråga om pengar. Dessvärre är de så i den akademiska världen, det vet jagsjälv, att man kan försvåra, förhindra och förändra försina kolleger utan att man tar bort ett öre. Pengarnakan betalas ut , man kan få förändrade arbets-förhållanden och mycket annat. Det är sådant somfaktiskt har förekommit på ett, som jag tycker, litetbarnsligt sätt i det här sammanhanget.Jag hoppas verkligen att ett klart besked från stats-rådet på något sätt skall undanröja de negativa effek-ter som har uppstått efter rapport.Om statsrådet skulle få litet tid över - det händerväl då och då att statsrådet får det också - finns detmitt i det elände som detta utgör för de inblandandeen fascinerande läsning som både belyser det medi-cinska problemet i sig och hur spelet kring frågan hargått. Om jag då anpassar mig till ministerns politiskatillhörighet kan jag kanske få rekommendera en bokfrån , Fältslaget om de elöverkänsliga.Det fanns också ett förhoppningsfullt reportage iArbetet Nyheterna efter vår förra diskussion.Det handlar om fyra kvinnor som får hjälp medelsanering av bostäder. Den tjänsteman som handläg-ger dessa ärenden har sett tillräckligt själv och intetagit intryck av rapporterna. Det är tur att sådanamänniskor finns, men är han rädd för att hansöverordnade kan slå till bromsarna. Det vore negativt.Anf. 43 vice talman ()Herr talman! Jag tror att det är mycket viktigt ochhar väldigt stor betydelse när det kommer klara signa-ler från socialministern som är högst ansvarig inomdet här området. Jag anser personligen att det ärmycket viktigt att regeringsledamöter ger tydligasignaler. Man reagerar för detta vare sig vi pratar ommiljösaneringar ute i industrin eller om att förbättralivsmiljön för människor så att de klarar av att hanterasitt eget liv.Socialministern sade just att det intefinns någon säker och systematiskt uppbyggd kunskapom elsanering. Det är ju egentligen litet konstigt efter-som vi faktiskt har ett genomelektrifierat samhälle -nu använder jag det ord som fanns i svaret från soci-alministern. Det har pågått under ganska många åräven om man kan säga att det har exploderat på sisto-ne. Det går fortare och fortare.Då kan man ju fråga sig vems felet är att det intehar skett en mer systematisk och konsekvent uppfölj-ning av vad som finns i samhället, de företeelser sommänniskor upplever, de symtom man visar upp osv.Om man pratar med skyddsingenjörer har de betydligtstörre insikt i de här frågorna om vad olika apparaterkan betyda för att påverka hjärtverksamhet och annathos människor. Om man pratar med forskare ellerläkare som företräder den medicinska vetenskapen ärdet inte alltid att de har någon som helst förståelse fördetta. Den forskningen styrs strikt av vetenskapligakriterier. Jag undrar varför Medicinska forskningsrå-det är så kritiserat.Det finns ju en bok, och jag antar att det kanskevar den som den andra interpellanten , nämligen bok. Hon ärju journalist på TCO-Tidningen. Den handlar just ommaktspelet. får det mig att tänka på att det är såmånga kvinnor som skriver till mig om hur de blirbehandlade.Det är kanske kvinnoperspektivet som fattas iforskarsamhället, även om jag har en manlig medin-terpellant. Det är ju konstaterat även av utbildnings-ministern. Vi behöver kanske fler kvinnliga professo-rer för att vi skall få en ödmjuk inställning inomforskningen som kan se det breda perspektivet så attvi inte låser oss i prestigemässiga förhållanden, oav-sett vad som händer ute i samhället.Anf. 44 Socialminister ()Herr talman! Låt mig knyta an till om den stora misstron mot Socialstyrel-sen. Jag skall inte fördjupa mig i den diskussionen,men låt mig återigen säga att i det material som Soci-alstyrelsen har gått ut med står bl.a. att för att relevan-ta åtgärder skall kunna genomföras är det angelägetatt en helhetsbedömning görs av patientens totalamiljö och livssituation. Brister i miljön som patientenvistas i både på arbete, hem och fritid bör utredas. Detkan gälla ventilation, ergonomi, belysning osv.De har koncentrerat sig på sjukvården. Jag har imitt svar vidgat det till och försäkrings-kassan. Man betonar också vikten av att sjukvårdenger dessa patienter ett respektfullt bemötande. Konti-nuitet och omsorgsfullt omhändertagande är mycketviktigt vid dessa mångfasetterade symtombilder därorsakssammanhangen är oklara.Jag vill verkligen hävda att harknutit sig fast vid en formulering som för många kankännas som ett slag i magen. Men jag hävdar att So-cialstyrelsen inte har knutit sig fast enbart vid depsykosociala frågorna utan verkligen breddat det. Jagtycker inte heller att man skall stanna upp vid dennarapport. Jag anser att man skall gå vidare.När det gäller den akademiska världens inre arbetehoppas jag inte att vare sig eller Len-nart menar att jag skall ge mig in i den somminister och peka ut den enes eller den andres arbete.För mig är det väsentligt att arbetet präglas av detsom är vetenskaplig grund.Låt mig också säga till att inte ger några pengar. I mittsvar har jag framhållit Arbetsmiljöfonden och . Det beror just på att det är de somger de stora pengarna till detta arbete.Med systematisk uppföljning eller systematisk bildmenar jag snarare systematiskt entydig bild. Det ärklart att det finns forskningsrapporter, sammanställ-ningar och resultat både här hemma och i andra delarav världen om elektromagnetiska fält. Alldeles nyli-gen kom tillförordnade professor iLund med en forskningsöversikt som naturligtvis kanbli ett underlag, tillsammans med det som både Len-nart och har nämnt här, för denfortsatta diskussionen. Vi är ännu bara i början avdetta.Jag vill återigen knyta an till det jag sade inled-ningsvis. Det måste vara en öppen attityd. Jag har enöppen attityd. Det måste finnas en stor respekt, ochdet måste finnas mer kunskap om just detta ute i häl-so- och sjukvård, socialtjänst och försäkringskassor.Anf. 45 ()Herr talman! Jag kan hålla med statsrådet om inte skall ge sig in i den akademiska världen.Man vet aldrig vad som händer innan man kommer utdärifrån.Men, skämt åsido, det är viktigt att signalerna hä-rifrån är klara. Man måste hålla sig med en öppnareattityd än vad man har gjort på en del håll. Jag vågarfaktiskt hävda att man inte har haft en öppen attityd.Det finns alltför mycket av revirmarkeringar ochannat på det här området.Jag hoppas att det inte bara är de som är drabbadeav elöverkänslighet som håller ett öga på vad vi sägerhär i kammaren utan att även de som sysslar med detforskningsmässigt kan ta del av det vi sagt här. Detskall alltså vara en öppen attityd. Man skall verkligensamarbeta för att få fram det bästa möjliga. Man skalli första hand utgå ifrån det upplevda, vilket GörelThurdin också mycket nogsamt betonade här. Manmåste utgå ifrån individen som förhoppningsvis intehade blivit en patient om man hade sett upp med enhel del av de problem som finns här och som vi ska-par själva.Det sades också inledningsvis att detta bara är endel av ett komplex av frågor där vi människor harförsatt oss i en situation som vi ofta inte behärskar. Vivet ju inte vilka saker det är som samverkar. Alla somär i den här salen just nu kan mycket väl befinna i densista delen av marginalen som gör att nästa steg vi tarnär det gäller exponering från olika ämnen och olikastrålningar kan vara det som gör att en mycket be-svärlig allergi utlöses hos vem som helst av oss. Detär därför man måste koncentrera sig kring detta och fåfram en situation där vi undanröjer alla faktorer somkan utlösa allergier och som kan skapa fortsatta pro-blem. Då måste man ha en mycket öppen attityd. Jagvågar påstå att en del av de som ägnar sig åt detta inteär tillräckligt goda experter på sitt område. Framförallt är de så inriktade bara på sitt att de inte ser detsamband i vilket dessa frågor uppträder, och det är detsom är så beklagligt.Anf. 46 vice talman ()Herr talman! Jag vill ta upp en fråga i anslutningtill det som socialministern säger om uppdraget tillBoverket. I svaret sägs att skall bedöma ochanalysera i vilken utsträckning som elsanering haftnågra effekter på de elkänsligas symptom och hälsa.Här finns det naturligtvis stora mörkertal. Läkarehar inte förmedlat patienters elkänslighet. Det finnsingen fullständig statistik. Patienter har själva bekos-tat elsanering, och det gäller också individer somkanske inte hunnit bli patienter. Hur skall fåtag i dem? Byggföretagen och bostadsföretagen självabekostar och erbjuder hyresgäster elsanering så atthyresgästerna kan bo kvar.Jag litar till att socialministern tar upp också dessasynpunkter. Jag tror det är väldigt viktigt att vi tar tagi mörkertalen som finns på dessa diffusa områden därvetenskapen inte vet, och där vi andra definitivt inteheller vet.Jag konstaterar att socialministern och jag i grun-den har samma uppfattning om hur människor skallbehandlas och att man skall ha ödmjukhet och öppen-het inför komplexa och svåra frågor. Jag utgår ifrånoch litar också till att ger andra tydligasignaler än vad den har gjort ut till försäk-ringskassor, läkare, osv. om att man måste ha dennaöppna attityd. Det har de facto visat sig att man intehar haft det.Jag vill slutligen lyfta fram frågan om ekonomi.Det har i stor utsträckning förts fram att det är för dyrtoch att det kostar väldigt mycket för samhället attelsanera. Det var precis samma argument som indust-rin en gång anförde när den inte ville göra en mil-jövänligare produktion. Sedan kom den på att det blevbilligare och mer kostnadseffektivt att miljösaneraproduktionen och se till att den slapp saneringskost-naderna i slutändan. Dessutom blev den mer konkur-renskraftig.Jag är övertygad om att det är precis på sammasätt här för samhället totalt sett. Om vi minskar miljö-belastningen, vi kan börja med det, och tar bort detsom vi vet är farliga ämnen och som kan utsättamänniskor för en dålig livsmiljö, är jag övertygad omatt vi får tillbaks detta i form av färre sjukskrivningaroch mindre sjukfrånvaro över huvud taget. Långtids-sjukskrivna människor blir psykiskt sjuka förr ellersenare.Vi skulle bli vinnare om vi bidrog till en sådanmiljösanering. Jag vädjar till socialministern om detta,och jag vill väldigt gärna samarbeta. Jag tycker inteatt vi bara i ord skall förmedla vad vi vill utan ocksåvisa i handling att vi tar hand om dessa människor isamhället och att vi värnar om den livsmiljö de befin-ner sig i.Anf. 47 Socialminister ()Herr talman! Först skall jag be att få tacka GörelThurdin och för att de har ställt inter-pellationerna. Jag tror att det är väldigt viktigt att fåden här diskussionen på det sätt man kan få i en riks-dagsdebatt. Precis som sade tror jagatt det blir väldigt uppmärksammat på ganska mångaolika håll.När det återigen gäller rapportframgår det mycket tydligt att det är en rapport omdagens kunskap. Det är viktigt. Men det är inte enrapport om morgondagens kunskap. Det är inledning-en till en öppnare attityd om vad man måste kunnalära sig framöver. Jag har förståelse för den vanmaktsom många kan känna inför att dagens kunskap intetillräckligt öppnar vägen för det svar man hade hop-pats att få när man ser rapporter om vilken kunskap vihar i dag.Det är förmodligen sant, vilket båda interpellan-terna har tagit upp, att det finns forskare som vet. Jaghar träffat en del forskare som vet någonting heltannat. Det är politikernas uppgift att lyssna på bådasom vet, även om de vet olika saker.När det sedan gäller på vilket sätt man skall få in-formation om vilka som blir berörda i det uppdragsom nu och har fått när detgäller kartläggningen, står det i uppdraget att manunder arbetets gång skall ha kontakter med och med ochbildskärmsskadade. Det betyder att också dessa bådakommer att vara inblandade i kartläggningen ochdärmed kan bidra med sina kunskaper i arbetet medkartläggningen.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1994/95:110 om ar-betsskador på grund av kvicksilverbelastningAnf. 48 Statsrådet ()Herr talman! har frågat socialminis-tern om vilka åtgärder regeringen avser vidta för atttandsköterskor skall få sina sjukdomar klassade somarbetsskada. Arbetet inom regeringen är så fördelat attdet är jag som skall svara på interpellationen.Enligt nekas tandsköterskor konsek-vent att få sina skador till följd av kvicksilverbelast-ning klassade som arbetsskada, trots att de lämnatvetenskaplig dokumentation till berörda instanser.Män som blivit utsatta för kvicksilver i sitt arbeteunder liknande arbetsförhållanden blir enligt SiwPersson däremot trodda och får sina skador godkändasom arbetsskador.Om en person varit utsatt för skadlig inverkan isitt arbete skall enligt 2 kap. 2 § lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring en skada som han eller honådragit sig i arbetet godkännas som arbetsskada omövervägande skäl talar för det. Denna regel gäller likaför alla på arbetsmarknaden, oavsett yrke eller kön.I de fall där Försäkringsöverdomstolen inte god-känt tandsköterskors skador som yrkesskada berordetta på att domstolen inte har funnit tillräckligt stödför ett samband mellan kvicksilverexpositionen ochden aktuella skadan. Den sjukdomsbild som uppvisasi det enskilda fallet är avgörande för bedömningen avom den exponering för kvicksilver som en viss personvarit utsatt för i arbetet kunnat orsaka den aktuellasjukdomsbilden.