prot · GI09117 · 1995-06-09 00:00:00 — Det är inte bara den sida som nustyr landet som man skall tala med.Det ankommer dock inte på mig att föreskriva hurparlamentariker skall agera, men jag har inte allsnågot emot den modellen. Vi skall försöka med allaandra modeller också. Enskilda organisationer kant.ex. på ett annat sätt positivt bidra, inte minst till ettallmänt försoningstänkande.Däremot kan vi inte klampa in och anse oss varamedlare utan att båda parter har önskat att någotsådant skall ske. Man måste ha respekt för bådaparter, i annat fall tror jag att man gör en otjänst.Jag tror att näringslivskontakterna som MarianneSamuelsson frågar om kan vara väsentliga så till vidaatt det lankesiska folket naturligtvis vill att normalproduktion och verksamhet skall komma i gång. Då ärbåde stöd och krav utifrån väsentliga. Jag tror att detpå inte minst gäller turismområdet.I en konflikt blir flyktingarna ett problem. Detfinns rörelser av medborgare från även avandra skäl. Vi behandlar medborgare från Sri Lankapå samma sätt som alla andra. Om det finnsflyktingskäl, asylskäl, skall de ha rätt ha stanna. Omdet inte finns sådana skäl skall de inte få stanna här.Vi har särskilda myndigheter som hanterar det här.Regeringen har inte haft anledning att behandladen här frågan.Anf. 20 ()Herr talman! Jag tackar för de ytterligareupplysningar jag fått i sakfrågan.Jag har full förståelse för att man inte kan klampain som medlare; det har jag heller aldrig föreslagit,däremot att man skall jobba utifrån och sompåtryckarland vara med och påverka.Jag tror att utrikesministern och jag är helt överensom att detta är viktigt och att situationangår oss, och det känns bra.Något som utrikesministern inte berörde och somjag är nyfiken på, är FN:s agerande och roll iFN i det sammanhanget.Utrikesministern sade att vi tillsammans med EUhar uttryckt att fredsprocessen bör fortgå. Men vadgör man i FN, som ju ändå är det organ som bör agerainternationellt och kanske också i större utsträckninggå in i en medlarroll?Jag är ibland - ganska ofta - oroad över attSverige inte längre agerar lika kraftfullt i FN somtidigare. Vi syns och hörs inte lika mycket utan gårmer via EU:s utrikessamarbete. Jag vill därför vetalitet grand om hur agerar i FN just när detgäller Sri Lanka.Jag tycker nog att man borde ta till sig frågan omflyktingar och asylskäl av humanitära skäl och intebara hänvisa till att man kan skicka tillbaka dem tillBaltikum, som man gjorde nu med de flyktingar somkom med båt.Att regeringen tar tag i ärendet och funderar översituationen tror jag skulle ge tydligare signaler tilllandet i fråga. När man bara skickar tillbakaflyktingarna signalerar man: Ni har inga egentligaproblem.Därför är jag just i detta fall besviken över att maninte tog upp frågan på regeringens bord och sade borde fundera över situationen för de flyktingarsom kommit, eftersom det nu är en ny situation i SriLanka.Anf. 21 Utrikesminister ()Fru talman! Jag är inte regeringens ansvarige förflyktingfrågorna, men jag vill ändå erinra om attriksdagen genom lagstiftning har slagit fast hur dettaskall hanteras.Regeringen har inte ens möjlighet att plötsligt taupp ett ärende och säga: tar vi hand om detta. Detär Invandrarverket, Polisen och Utlänningsnämndensom har att fatta besluten enligt de regler somriksdagen har slagit fast.FN arbetar mycket i genom sinbiståndsverksamhet och kan på det viset påverka ipositiv riktning. Men FN har ju också en normativsida, och frågan är vad man kan göra i FN:sbeslutande organ. FN:s har tagit uppfrågan om , men har dettainte varit någon stor och svår fråga. Man skall dockkomma ihåg att detta skedde i början av året.Jag tror att har en någotfördomsfull inställning till vad kan göra somEU-medlem, t.ex. inom FN:s MR-kommisssion. Densammanträdde , och då fanns detanledning för att göra fem särskilda inlägg,helt vid sidan av EU. Vi lierade oss i stället med denordiska kollegerna.Det är alltså inte särskilt komplicerat att finnaformer för när man skall agera genom EU:sgemensamma utrikes- och säkerhetspolitik eller närdet passar bättre att göra på annat sätt.Vi håller på att lära oss detta. Vi finner ganskagoda former och kan föra en mycket aktiv FN-politik.Det är ingen tvekan om det.Anf. 22 ()Fru talman! Jag hoppas verkligen att kanfinna formerna och föra en aktiv FN-politik, eftersomjag med oro har sett hur blivit tystareinternationellt just i FN-sammanhang.Det vore därför mycket värdefullt om man snabbtfann dessa former, började visa att man har eninternationell solidaritet och agerade kraftfullt i detinternationella forum som FN är.FN:s roll är otroligt viktig och behöver stärkas påalla sätt. Jag hoppas att regeringen verkligen ställerupp och ser till att FN blir starkt. Det är ju det endainternationella forum där alla länder kan få vara medpå lika villkor, vilket behövs i en värld som ser ut somden gör i dag.Jag blir faktiskt litet beklämd när utrikesministernsäger att regeringen inte har möjlighet att ta uppflyktingsituationen. Om krig har utbrutit i ett land, dären fredsprocess har varit på gång, och flyktingarkommer hit, måste väl regeringen kunna ta uppfrågan. Då kan man inte säga att man struntar iärendet och att man lämnat över det till en annaninstitution som skall behandla det utifrån helt andravillkor.Om världen förändras måste en regering kunnaagera. Jag blir väldigt orolig när utrikesministernsäger att man inte kan ta upp ärendet. I detta fall kanman ju faktiskt använda den rådande situationen föratt utöva påtryckning på ett land.Jag påpekade också att det faktum att det komflyktingar till vårt land skulle kunna initiera ettkraftfullt agerande mot landet. De behöverinternationella påtryckningar; de är känsliga både närdet gäller näringsliv och annat. Jag tror därför attpåtryckningar skulle vara något värdefullt. Detskrämmer mig att detta inte skulle kunna lyftas upp påregeringens bord.Anf. 23 Utrikesminister ()Fru talman! Jag ville bara klargöra saken förMarianne . Det är bäst att gå till akternaoch se hur riksdagsbeslutet om detta, som regeringenhar att handla utifrån, ser ut.Det är precis bestämt vilka myndigheter som skallhantera vissa frågor, och frågorna skall hanterasutifrån de generella lagar som finns. I dessa tasnaturligtvis hänsyn till vad som sker i ett land; det ären självklarhet. Men besluten har lagts i dessamyndigheters händer, och det är inte möjligt förregeringen att gå in i den hanteringen på annat sätt änlagarna tillåter.Man kan tycka att detta är litet konstigt, men låtoss då se över de lagarna. Det kommer att finnasmöjlighet att göra detta sedan dessa frågor nu harutretts. Men detta är snarare en sak förinvandrarministern än för mig att tala om, så jagföreslår att den debatten fortsätter vid ett annattillfälle.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1994/95:147 omutrikes- och säkerhetspolitiken införregeringskonferensenAnf. 24 Utrikesminister ()Fru talman! har frågat mig omregeringen vid EU:s kommande regeringskonferenskommer att motsätta sig borttagandet av vetorätteninom den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken.Svaret på fråga är ja. Den svenskaregeringen kommer att motsätta sig förslag om att tabort vetorätten i utrikes- och säkerhetspolitiken.I frågor som berör vitala nationella utrikes- ochsäkerhetspolitiska intressen kan inte låta sigröstas ned av en majoritet inom EU. Härmed avsessjälvfallet bl.a. frågor som rör vår militäraalliansfrihet.Det är regeringens bestämda uppfattning att detutrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet i EUfortsatt skall vila på mellanstatlighetens grund.Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikeninnehåller emellertid frågor av annan karaktär, därmedlemsländernas nationella intressen inte är likadirekt berörda. I ett perspektiv av ett utvidgat EU med25-30 medlemmar kan det bli nödvändigt att övervägabeslutsreglerna vad avser utrikespolitiska frågor avbegränsad räckvidd. Enhällighetsprincipen skulle t.ex.kunna modifieras vid beslut om insatser för mänskligarättigheter i tredje land.Låt mig emellertid återigen slå fast att regeringenanser att enhällighet alltid måste krävas i frågor, ivilka vitala nationella utrikes- och säkerhetspolitiskaintressen berörs.Anf. 25 ()Fru talman! Den härinterpellationen skrev jag en god tid innanutrikesministern gjorde sitt berömda utspel i Brysselhäromveckan. Det var med anledning av att det pågåren omfattande debatt och ett ganska hårt tryck mot demindre staterna i EU att lämna ifrån sig just vetorätteninom flera viktiga områden, bl.a. inom utrikes- ochsäkerhetspolitiken.De stora länderna trycker på för att få en ökadandel av rösträtten och få bort vetorätten så attmajoritetsbeslut i större utsträckning skall ta överbeslutsordningen. Framför allt är det naturligtvis deintressen som har drivits att få en merfederalistisk utveckling inom EU som trycker på föratt vetorätten skall försvinna.Utrikesministern svarar nu att regeringen anser attvi skall ha kvar vetot när det gäller vitalasäkerhetspolitiska intressen, men att vi kan tänka ossatt ta bort den i övrigt. Det enda exempel somutrikesministern ger om vitala säkerhetspolitiskaintressen är den militära alliansfriheten. Skall jagtolka det som att det handlar om medlemskapet iVEU, dvs. om vi skall vara medlemmar i denvästeuropeiska unionen, eller finns det andra områdendär utrikesministern och regeringen anser att vi måsteha kvar vetorätten?Är regeringen beredd att offra den svenskavetorätten på praktiskt taget alla andra områden? Omdet är regeringens linje innebär det i så fall att devärsta farhågorna är besannade. Det innebär ipraktiken att över huvud taget inte har kvaren självständig utrikespolitik om vi går påden linjen.Sedan kan man fråga sig om det är rimligt och braatt EU skall skicka trupper till andra länder, somutrikesministern här talar om. Insatser för mänskligarättigheter i tredje land kan mycket väl tolkas så, dvs.trupper eller andra insatser för att hävda demokratioch mänskliga rättigheter, vilket t.ex. har gjorttidigare. Är det vi vill se? Är det en klok strävan attEU skall kunna gå in i , eller iTjejenien med truppinsatser för att där upprätthållaordning, demokrati och mänskliga rättigheter iframtiden? Vad är det utrikesministern syftar på idessa sammanhang?Den enda argument som utrikesministern anför föratt vi skall lämna ifrån oss vetorätten är utvidgningen.Det har alltmer kommit att bli det övergripandeargumentet för alla typer av ny överstatlighet inomEU, dvs. att EU planerar eller hoppas att utvidgas tillkanske 25-30 länder . Jag förstår att det också är regeringens argument för att övergevetorätten i utrikes- och säkerhetspolitiken.Jag tycker att det är ett dåligt argument.Regeringskonferensen kommer över huvud tagetinte, såvitt jag förstår, att ta upp frågan om utvidgningi praktiken. Det första ordentliga steg vi ser, omutvidgningen på allvar är en viktig fråga, kommer atttas 1998 när man tar upp frågan om förändringen avbudgeten. Om t.ex. EU-länderna är beredda attreformera jordbruks- och regionalpolitiken ser manom de är beredda att ta in nya östländer.Därefter skall eventuellt förhandlingar pågå enganska , såvitt jag förstår, eftersom detfinns många svåra frågor. Ett eventuellt betydligtutvidgat EU kan inte på allvar bli en stor fråga förränen bra bit in . Därför kan man inte taregeringskonferensen som en utgångspunkt föratt förändra eller ta bort vetorätten i viktiga frågor,införa mer av överstatlighet och göra de starkaländerna ännu mer starka.Den grundläggande frågan handlar givetvis omvad man egentligen vill med EU-samarbetet iframtiden. De som vill ha ett federalt EU, att EU skallbli en stormakt och få en ledande plats i världen, villnaturligtvis att vetorätten skall tas bort.Vi vill värna om de mindre ländernas rätt harockså sett hur viktigt det har varit för EU att detfunnits vetorätt i dessa viktiga frågor. Det har haft enbromsande och återhållande verkan på EU så att maninte gett sig ut på riskfyllda äventyr i världen. Vimåste tillsammans försöka kämpa för att värna de småländernas rätt och att EU skall fortsätta att vara ettmellanstatligt samarbete på dessa områden.Anf. 26 Utrikesminister ()Fru talman! Jag är tacksam att hantar upp frågan också här i talarstolen, så att jag fårreda ut en mängd grundläggande missförstånd.Först och främst: Det jag gjorde såväl när jag hölltal vid ett utrikespolitiskt institut i som när jagtalade allmänt om svensk utrikespolitik var att slå fast,att vad gäller den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken inom EU tänker vi aldrig accepteraen situation där vetot försvinner från sådana områdensom handlar om vitala nationella säkerhetsintressen.Jag är övertygad om att vi delar den uppfattningenmed flertalet andra länder. Det hör till den nationellasuveräniteten. Vi är inte beredda att uppge det. Det ärotvetydigt på det sättet. Sprid ingen annaninformation, för den är falsk, ! Om vi äreniga om detta, och jag utgår från att vi är det, låt ossdå i stället säga: Det är bra att vi är eniga. Vi skall dåföra ut att det är en tydlig svensk åsikt ,sedan förhandlingar, att det är nu och att det kommeratt vara det.Till detta hör självfallet frågor om alliansfrihetoch alliansanslutning. Det som exempelvis nämndeshär, Västeuropeiska unionen, är en militärallians. Detär alltså fråga om medlemskap i en militärallians avdet slaget eller annat slag, t.ex. NATO, som härdiskuteras av vissa partier. Det är just den inre kärnanav säkerhetspolitiken, som man självfallet inte skalllämna ifrån sig. Det finns inte vare sig i regeringensord eller tankar något sådant.Sedan har jag försökt nyansera diskussionen omutrikespolitikens frågor, som är av mångahanda slag.Det finns där en del frågor som är av för Sverigebegränsad räckvidd som man fattar beslut om i EU. Iett perspektiv av att det är 25-30 nationer - noteravad jag sade i , och vad jag säger här - menarjag att vi måste vara öppna för att övervägamodifieringar i enhällighetsprincipen vidbeslutsfattandet.Jag har aldrig talat om att överge vetorätten, attoffra vetorätten, att lämna ifrån oss eller ta bort den.Det var de ord som nämnde. Jag hartalat om att få överväga modifieringar vad gällerenhällighetsprincipen i frågor av begränsad räckviddinom utrikespolitiken. Litet nyansering måste vi välha i debatten om vi skall kunna ha en debatt.Överväganden inför EU och EU:s framtid är vad vivill med detta.Jag tycker att man måste kunna kräva av enriksdagsledamot att han eller hon håller sig till vadden andra talaren faktiskt för fram.När jag exemplifierar med EU:s aktiva politik föratt värna mänskliga rättigheter i länder runt om ivärlden översätter det genast. Man ärtydligen förblindad av att allting skall vara militärt.Vad jag talar om är observatörer - svenska och andra- som åker ner till och försöker finnas med ibyarna så att de mänskliga rättigheterna inte kränks.Jag har aldrig talat om någon militärinsats i dettasammanhang. kommer inte att delta imilitärinsatser i andra länder på annat sätt än somfredsbevarande verksamhet då FN eller ger ossmandatet. Inga EU-beslut kommer att kunna tvinga inoss i något sådant. Det är självklarheter.Låt oss alltså föra en nyanserad diskussion om vadEU-medlemskapet kommer att innebära om vi menarallvar med att faktiskt vidga EU, framför allt österutmen också söderut, med nya medlemmar. Vi kan intebara säga nej till allting. Vi måste kunna överväga,reflektera, tänka och debattera och lyssna påvarandras åsikter i stället för att bara slå varandra iskallen med argument som faktiskt inte finns i denandra debattörens tankar eller ord.Anf. 27 ()Fru talman! Jag måste säga att utrikesministerndefinitivt inte gör sitt bästa om hon vill försöka redaut missförstånd.Hon försöker framhålla att det är samma linje somvi hade när vi drev förhandlingar inför medlemskap iden europeiska unionen. Men detta är definitivt enhelt annat linje än vad vi har talat om tidigare.Socialdemokraternas utrikespolitiske talesman talade t.ex. om att vi har dubbla veton iutrikes- och säkerhetspolitiken.Nu talar man om att vi skall ha kvar vetot i delarav utrikes- och säkerhetspolitiken. Det enda exempelpå frågor där vi skall ha kvar vetot som har angett vad gäller vitala nationella utrikes-och säkerhetspolitiska intressen är den militäraalliansfriheten. Det är det enda exempel på områdedär vi skall behålla vetorätten och där den svenskaregeringen står fast och stadigt på samma grund somman gjorde för några månader sedan.Hon säger å andra sidan att exempel på områdendär vi kan överge vetorätten är observatörerna inomEU. Att skicka observatörer har väl över huvud tagetinte varit något problem i EU-samarbetet? Har någonnågon gång motsatt sig att EU skulle skickaobservatörer till eller andra delar av världen?Ni kan väl inte påstå att det är en avgörande fråga ochatt vi måste ändra traktaten inom EU för att kunnaskicka i väg observatörer? Det måste vara helt andra,allvarliga saker man tänker på när man säger att manvill ändra traktaten för att öka effektiviteten ochminska de enskilda ländernas intressen isammanhanget.Mellan frågan om den militära alliansfriheten ochfrågan om observatörer finns en enorm räckvidd iutrikespolitiken. Var menar att vi skall lägga oss? Är det endaexemplet fortfarande att vi skall behålla den militäraalliansfriheten? Det innebär i praktiken att vi övergervetorätten när det gäller utrikes- ochsäkerhetspolitiken utom vad beträffar den militärakärnan.Handlar det om att ta bort vetorätten i frågor omatt skicka observatörer någonstans är det i praktikeningen förändring, för det har aldrig varit någotproblem. Inget land motsätter sig att man skickarobservatörer.Utrikesministern gör ingenting för att förhindramissförstånd. Problemen med att tolka var regeringenegentligen står är totala.Anf. 28 Utrikesminister ()Fru talman! Det är ni från ochVänsterpartiet som har kastat er upp på debattenshöga höjder och talat om traktatsförändringar. Jag haraldrig gjort det. Vad jag har talat om är att vi i frågorav mindre räckvidd skall ha rätt att övervägamodifieringar. Jag avser självfallet när jag säger detinte de frågor som talar om som harmed säkerhetspolitiken och de vitala nationellaintressena att göra. Låt oss ta bort dem över huvudtaget. De hör inte hemma i denna debatt.Låt oss i stället vara litet praktiska och börja justmed det exempel jag har nämnt om olika MR-insatserdär vi vill främja mänskliga rättigheter i tredje land.Peter säger att det då inte är något problem.Alltså är vi överens.Om vi är överens om att vi inte skall röravetorätten vad gäler alla de stora viktigasäkerhetspolitiska frågorna, låt oss då börja i andraändan och se vilka frågor som är av det slaget att detkanske inte är alldeles nödvändigt med veto ochenhällighet. De är ganska små och obetydliga för oss iett större sammanhang, men det är bra om EU harhandlingskraft.Jag säger inte detta för att vi måste göra saker ochting . Vad jag talar om är att vi skall överväga dettai ett utvidgningsperspektiv.Jag känner inte heller att enhällighetsbeslutenutgör något väldigt stort problem . Det är intemin erfarenhet av EU-samarbetet. Jag tycker att detmellanstatliga samarbetet på utrikespolitikens områdefungerar, men det kan naturligtvis göras bättre.Problemet i ett utvidgningsperspektiv är att det kanbli handlingsförlamning i vissa av de frågor som ärmindre betydelsefulla för varje nation, men som förEU som sådant kan vara väldigt väsentliga. Då kandet vara mindre bra att ett land kan sätta käppar ihjulet för sådana beslut. Det vill jag att vi skallöverväga. Vi skall debattera och analysera detta.Peter säger att vi inte skall ha rätt attöverväga någonting över huvud taget, oavsett hursituationen ser ut vad beträffar antal medlemmar i möjligheter att komma fram till vettiga beslut ijust dessa frågor.Om man tänker efter vad denna fråga faktiskthandlar om och försöker lyssna på vad jag sägerförstår man att det handlar om att vi entydigt står fastvid att vetorätten och enhällighetsbesluten skall varakvar i alla de stora frågorna, dvs. allt som har med detmiltära att göra och allt som har med andrasäkerhetsintressen som har betydelse för vårt land attgöra.Låt oss sedan föra en litet mer nyanserad debatt,. 29 ()Fru talman! Det är litet krångligt, det här. Nutycker jag verkligen att utrikesministern rör ihop sakeroch ting alldeles förfärligt.Hon sade att det inte handlar omtraktatsförändringar. Men jag frågade var regeringenstår inför regeringskonferensen , somuttryckligen är till för att genomföratraktatsförändringar.Utrikesministern svarar att man kan tänka sig attförändra vetorätten inom vissa områden när det gällerutrikespolitiken - oklart hur stora dessa områden är.Hon säger nu att det inte skall ske någraförändringar i de stora viktiga frågorna. Och är vieniga om att skall ha en vetorätt i alla de storaoch viktiga frågorna för EU-samarbetet tror jag att vikan bli överens. I nästa andetag säger utrikesministernatt det i och för sig inte har varit några problemhittills, men att det kan bli en handlingsförlamning iframtiden i frågor som berör ett land så starkt att maninte kan gå ifrån sin egen linje. Då bör alltså EUkunna fatta beslut mot det landets intressen. Då är vitillbaka på noll igen.Utrikesministern menar trots allt att EU skallkunna köra över ett land som , ,, eller . Inför manmajoritetsbeslut så klarar inte ens de tre nordiskaländerna tillsammans med t.ex. eller Belgienatt bromsa ett majoritetsbeslut. Det skall man varamycket medveten om. De små länderna har en litenmöjlighet att hävda sina intressen om man tar bortvetorätten. Man måste liera sig med stora länder föratt klara av detta. För är vetorätten en livlina idet europeiska samarbetet.Tar vi steget från att vi i centrala frågor faktiskthar kvar en vetorätt till att lämna den ifrån oss, har viockså tagit steget över till ett federalt system, som jagser det. Då finns vi faktiskt inte längre kvar som ensjälvständig stat i de utrikespolitiska frågorna.Jag tycker tyvärr inte att utrikesministern harunderlättat för den som vill veta var regeringenegentligen står.Anf. 30 Utrikesminister ()Fru talman! Det vi talar om nu är en diskussionsom skall pågå både inför regeringskonferensen ochinför den mycket viktiga utvidgningen av EU. Detborde vara självklart att man inför en sådandiskussion har rätt att överväga frågor. Det vill jagockså rekommendera att göra.Sedan kan man sätta upp stoppklossar däröverväganden icke bör ske. För oss gäller detnationellt vitala säkerhetspolitiska intressen. Där ärdet över huvud taget ingen idé att överväga detta. Därstår vi så starkt ända sedan förhandlingarna. Sådan ärsituationen , och vi vet hur vi vill ha den iframtiden.Jag tyckte att det fanns en liten öppning att ävenPeter kan inse att det kan vara bra om man ivissa frågor av utrikespolitisk art i förhållande tilltredje land kan få vara litet mer praktisk, dvs. i frågorsom för oss som nation har en begränsad räckvidd.Låt oss göra som jag har sagt i svaret. Låt ossöverväga det. Det handlar inte omtraktatsförändringar i , men om ett övervägande ien diskussion som vi skall ha. Sedan får vi se var vilandar så småningom.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellationerna 1994/95:152, 153och 154 om de svenska positionerna inför m.m.Anf. 31 Statsrådet ()Fru talman! och harställt tre interpellationer till statsministern medanknytning till .