prot · GI09110 · 1995-05-29 00:00:00 — Det gäller inte bara okvalificerade arbeten,som kan vara ingångsarbeten, utan också kvalificera-de tjänster.Man kan inte fullständigt bortse från vikten av attskapa instrument som kan göra att de människor som är arbetslösa får jobb. Detta kunde man arbetamed rent konkret i ett europeiskt perspektiv. Denandra frågan i det sammanhanget är: Vad tänker fi-nansministern göra för att minska skattekilarna inomtjänstesektorn? Eller är det möjligen så att finansmi-nistern menar att vi inte skall ha någon expansion iden generella privata tjänstesektorn, att vi skall behål-la de stora skattekilarna och att vi skall uppfylla denbeklagliga prognosen i finansplanen om en halv mil-jon arbetslösa ?Anf. 41 Finansminister ()Fru talman! Säga vad man vill om -han är flitig och påminner litet om en docka av densorten som efter att ha slagits ned kan resa sig uppigen, eftersom den har tyngdpunkten nedtill. Jag villpåminna om att han och jag har förtdenna diskussion här i kammaren säkerligen femgånger efter valet. Jag har varje gång vädjat till BoLundgren - eftersom han har försökt att regera landetoch har haft ett kanske större personligt ansvar ännågon annan för det ekonomiska moras som vi nuförsöker ta oss ut ur - att han till kammarens protokollskall läsa in vilka tillväxtsiffror som blev resultatet avhans tid i regeringsställning.Hittills har tiden här i talarstolen dock aldrig med-gett att läsa in resultatet av sin egenpolitik till kammarens protokoll. För tydlighets vin-nande bör dock till kammarens proto-koll läsa in facit av den ekonomiska politik som hanrekommenderar. Det är en enkel men mycket flitigmoderat agitation som här ständigt upprepas. Den ficksorgligt nog möta en verklighet i regeringsställning.Den agitationen är vägd och befunnen på tok för lätt.Flexibilitet är ett begrepp som använderfrån sin talarstol. Flexibilitet är ett begrepp som finnsi den ekonomisk-politiska debatten, inte minstkopplad till arbetsmarknaden. Flexibilitet, såsom denoftast uttolkas, är någonting som kopplas till dennyliberala idévärlden och då ofta översätts i kraftigtökade löneskillnader, kraftigt försämrad anställ-ningstrygghet, ett sätt att öka spänningar och klyftor.Det är också en politik som har prövats, Bo Lund-gren. Den har prövats i och i . Även därär resultaten förfärande. Det är en politik som dengamla , med i spet-sen, också försökte sig på, men inte heller här lyck-ades den.Jag är dock anhängare av flexibilitet i en klassisksvensk mening. Flexibilitet som är tillväxtbefrämjan-de på arbetsmarknaden nås av kompetenshöjning.Flexibilitet är ett uttryck för den anställdes förmågaoch beredskap att ta på sig alltmer kvalificerade ar-betsuppgifter. Flexibilitet är därför någonting som ståroch faller med ett bra utbildningssystem, med en bravidareutbildning av anställd personal. Flexibilitet ärockså någonting som därmed är förknippat medtrygghet, hur konstigt det än kan låta i en nyliberalsvärld.Detta om insatser så långt i dennainterpellationsdebatt. Vi får väl en möjlighet att åter-komma. Jag vädjar till att till kammarensprotokoll läsa in resultatet, i form av tillväxtsiffror, avden politik han nu förordar.Johan har en annan utgångspunkt för sittfrågande. Jag har väl ingen större anledning att bekla-ga att han citerar det socialdemokratiska Europapro-grammet i välskrivna bok. är en person som får större möjligheter attinom den europeiska administrationen vara med ochdriva en diskussion, en debatt och ett beredningsarbe-te som också lyfter fram de här tankegångarna.Jag delar uppfattning, som ocksåkommer till uttryck i bok, att det finnsett ökat utrymme för en stimulerande politik om detsker samordnat i . Det är inte så svårt att se omman tittar på den utrikeshandelsandel som den ge-mensamma marknaden har sammantaget. Då ser manatt en stimulerande politik skulle få mycket småläckageeffekter utanför den gemensamma marknadensgräns. Där tror jag att det finns utrymme för en sådanpolitik.Självklart är det intressant att se vad den ny frans-ka regimen kan komma att bära i sitt sköte. Det finnsdefinitivt tongångar av det slaget som siktar mer påstimulans, men också en del av det gamla, det som ärpå väg att överges - det nyliberala, som befunnits förlätt och rimligen också skall lämnas åt sidan.Jag vill också säga att de finansiella marknadernassätt att fungera inte är någonting som bara upptarsvensk debatt. Vi är ett land som har drabbats i denmeningen att vi har fått se en kraftigt försvagad valu-ta. Vi delar det ödet med några andra länder som allabakom sig har misslyckade regeringsperioder vadgäller statsfinansiell sanering. Dock ser också ländersom finns på den andra sidan, som är gemensammahandelspartners med oss, hur konkurrensbalansernarubbas. Även de är bekymrade över den utvecklingsom man nu ser.Här pågår en gemensam europeisk debatt och mansätter fingret precis på de punkter som tarupp i sin interpellation. För mig som aktiv socialde-mokrat och anhängare av Europeiska unionen innebärmedlemskapet en möjlighet att fullt ut utnyttja denplattformen för samtal och diskussioner. Det kommervi faktiskt att göra.Anf. 42 ()Herr talman! Finansministern kallar Bo Lundgrenför en docka som ständigt ställer sig upp. Jag har enliten känsla av att inte är så ledsen föratt få dansa med den här dockan varje gång den ställersig upp. På det sättet kunde han också ägna störredelen av svaret åt den gamla välkända debatten medBo Lundgren.Jag oroar mig naturligtvis också litet grand överden glädje som uttrycker över det fi-nansministern säger. Det är onekligen en viss skillnadmot den väldiga batalj som målades upp mellan mo-derater och socialdemokrater, inte minst i sambandmed EU-valet. Där utmålades att Euro-pa var en sak och det socialdemokratiska varnågot radikalt annorlunda.Med utgångspunkt från den debatten tror jag attdet inte bara var vänsterpartister som hade förväntatsig ett mer aktivt socialdemokratiskt agerande i EUför att driva fram just de krav och programpunktersom finns i det gemensamma socialdemokratiskaEuropaprogrammet. Det är snarare så att man påpunkt efter punkt upplever att regeringen har accepte-rat de moderata ståndpunkterna i exempelvis fråganom oberoendeställning.Göran gjorde jämförelsen med Major iEngland. Men det råder heller inget tvivel om att denekonomisk-politiska hållning som präglar stora delarav den ekonomiska politiken inom de flesta EU-länderna är just den som företräds av sådana somJohn Major i England.Det vore bra med initiativ för samordnad stimule-rande politik. Men jag ser en tydlig motsättning mel-lan det å ena sidan och den mycket ensidiga inrikt-ningen på konvergenskraven å den andra. När detfinns en målkonflikt mellan sysselsättning och infla-tion sätts inflationen före.Till sist säger finansministern att han skall utnyttjaEU för att ta upp samtal om den ekonomiska spekula-tionen. Men återigen, min konkreta fråga gäller detförslag som läggs i det socialdemokratiska Euro-paprogrammet, ett initiativ till att EU skall samtalamed företrädare för och för att konkretaåtgärder skall vidtas: Är finansministern beredd attinom regeringen verka för att det tas sådana konkretainitiativ?Anf. 43 BO ()Herr talman! Inbjudan till dans har väl gåtttill . Och det är ingen lustiger dansprecis, med 55 miljarder i skattehöjningar för svenskafolket och sämre förutsättningar att skapa de jobb somockså finns med i den här diskussionen.I den reviderade finansplan som presenterade för finns en klar analys,även om den är kortfattad, om vad som orsakade deproblem som vi fick ärva 1991. Det var 80-talsproblem. Det upprepas i tre meningar efter var-andra att det var 80-talet som skapade problemen, närGöran satt i regeringen. Det får ta ansvaret för.Facit av vår ekonomiska politik var att vi fick envändning i ekonomin . Vi har fått ettstort antal nya jobb fram tilldags dato. Lejonparten av dem tillkom under denperiod då vi fortfarande hade regeringsansvaret. Detär beklagligt att man nu har vänt och för en antitill-växtpolitik, en politik som försämrar förutsättningarnaför nya jobb.Flexibilitet på arbetsmarknaden säger är att den anställde skall få högre kompetens. Jagdelar den uppfattningen. Vi får bättre betalda jobb. Vifår större möjligheter till tillväxt, välstånd, standardgenom en sådan politik. Det är självklart. Då bör maninte skära ner på högre utbildning och minska resur-serna i det avseendet.Men det gäller också dem som inte är anställda.De som saknar jobb skall kunna få kompetenshöj-ningar för att den vägen komma in på arbetsmarkna-den. Man skall inte straffa ut dem genom andra regler.Medan det fanns ett stort förtroende för den poli-tik som fördes under förra perioden hos dem somskall skapa de nya jobben, människorna ute i företa-gen - det är inte som gör det eller StenHeckscher, som också sitter i kammaren - tycker nutre fjärdedelar av de mindre företagen enligt under-sökningar att regeringen för en i stort sett dålig politikpå det här området. Då är det självklart att de jobbsom behövs för att minska arbetslösheten inte skapas.Det är det som är mitt bekymmer.Facit av vår politik är att vi fick en vändning tillstånd. Den vändningen har planat ut. Vi har en arbets-löshet som är orimligt stor och som förväntar sig skall bestå. Men när jag frågar densom har ansvaret för landets finanser och för denekonomiska politiken vad han vill göra i ochinternationellt för att klara detta problem förfaller hanför femte, sjätte eller sannolikt tionde gången till attbara racka ner på mig och andra och vara allmäntdemagogisk. Jag tycker att de arbetslösa förtjänar ettbättre svar från . 44 Finansminister ()Herr talman! Jag vädjar till att hanåtminstone vid nästa entré i talarstolen, som kommeratt ske alldeles strax i nästa interpellationsdiskussion,läser in resultatet, i tillväxttal, av den politik som hanhär står och förordar att vi skall återuppta. Allt detsom säger kommer, när det står i proto-kollet, att framstå som ingenting annat än tomt prat.Jag vädjar för femte eller sjätte gången, men av någonanledning vill inte redovisa tillväxtsiff-rorna för den period då han själv hade möjlighet attpåverka dessa. Det är tänkvärt, herr talman.Sedan skall jag ägna mig åt . Detär en myt, , som möjligen kan ses somnågon slags upptakt inför EU-valrörelse, att vi inte skulle stå för de synpunkter somfinns i det socialdemokratiska Europaprogrammet, iAllan bok. Vi driver de frågorna, på vårt sättoch vid rätt tillfälle. Vi kan ju, till skillnad från JohanLönnroth, faktiskt också hävda att vi vill ha den härplattformen och den här möjligheten att påverka poli-tiken. har alltid varit motståndare tillden. När vi nu har plattformen anklagar han oss somvill ha den för att inte vara tillräckligt aktiva. Jag tarinte åt mig av en sådan kritik. Jag lyssnar på den.Självklart har vi samma uppfattning nu som tidigare.Jag tror inte behöver vara besvi-ken i den meningen att vi och inte skullekomma på kollisionskurs med varandra. Det lär vi nogfortsätta att göra. Det är samma kamp mellan högeroch vänster ute i som det är och har varit härhemma i . När vänsterns talan kommer attföras i är det de socialdemokratiska partiernasom kommer att göra det, , inte partiermed annan bakgrund. Där har vi socialdemokraternaturligtvis också en trygghet såsom tillhörande denstörsta gruppen i Europaparlamentet.Så till förslaget om en stor gemensam konferenssom hade i sin bok. Den konkreta frå-gan var om vi tänker driva den saken. Den franskefinansministern tog upp just detta vid G7-överläggningen, för att där försöka få till stånd ettgemensamt agerande av det här slaget. Det har tagitsupp inom ramen för IMF, och det har diskuterats avOECD. Jag är trots det inte främmande för tanken attdet kan visa sig finnas ett läge då den här idén åter-igen kan aktualiseras. Men är den inteaktuell.Tillbaka till konvergensprogrammet som för när-varande är under utarbetande. Jag har den uppfatt-ningen, som jag har uttryckt, att konver-gensprogrammets målsättningar är rimliga ekono-misk-politiska mål: låg inflation, låg ränta, låg skuld-sättning och låga underskott. Det är inga dåliga mål-sättningar. Det är mål som nådde vid dentidpunkt då präglades av full sysselsättningoch utbyggd välfärd. Att tro att man genom ett fri-släppande av inflationen - en inflationsromantik somjag anar i resonemang - kan åstadkommaen bättre grund för ekonomisk tillväxt och därigenomstabilare sysselsättningsutveckling är en mycket farligpolitik. Det är en politik som inte kommer att vinnasärskilt stort förtroende eller stor anklang, varken iden här eller ute i Europa.Men här kanske jag missförstod . I så fallvore det bra om han kunde klara ut den saken i sinnästa replik.Anf. 45 ()Herr talman! Jag har verkligen inte påstått att Gö-ran och den inte skulle ståför det gemensamma Europaprogrammet. Jag sprideralltså inga sådana myter som finansministern talar om.Däremot har jag efterlyst de konkreta initiativ som harförespeglats, inte bara i det gemensamma socialde-mokratiska Europaprogrammet utan även i valrörelsenföre folkomröstningen om EU-medlemskapet.Vi vänsterpartister röstade ja till medlemskapetnär svenska folket hade sagt sitt. Vi respekteradealltså resultatet i folkomröstningen. driver vi dehär frågorna genom vår representant iEuropaparlamentet. försöker ta initiativoch lägga fram förslag just i den riktning som manbl.a. pekar på i det socialdemokratiska Europapro-grammet.Om jag skall döma av de berättelser som BengtHurtig kommer med är det mycket svag aktivitet frånde socialdemokratiska ledamöterna i . Man är tydligen väldigt väl infogad i dengemensamma kursen rakt in i reg-ler till sista bokstaven. Vi tycker inte riktigt att detstämmer med den framtoning som finns i det social-demokratiska Europaprogrammet.Det är alltså inte så - jag upprepar det för femtio-elfte gången - att vi tycker att målen i konver-gensprogrammet är dåliga. Vi står bakom samtligamål i konvergensprogrammet. Men det finns någon-ting som heter målkonflikter. Det finns en mycketlång ekonomisk historia i det här landet, där social-demokratiska regeringar mycket tydligt har framhävtatt det kan uppstå vissa målkonflikter och att social-demokratin då anser att sysselsättningsmålet är detöverordnade. När det blir målkonflikter står syssel-sättningen överst på listan.Vi kan inte uppleva att den linjen fullföljs avvår nuvarande regering i samband med utarbetandetav konvergensprogrammet. Vi får väl se - det skall juläggas fram nu om några dagar.Till sist står det alltså i det socialdemokratiska Eu-ropaprogrammet att man vill ha ett världsomfattandeavtal. Det är en ganska stark formulering. Jag förstårinte riktigt varför detta inte skulle kunna vara aktuelltjust . Det är ju just nu som vi har upplevt den oer-hörda kraften i den nya finansmarknadens makt ochpolitikens svårigheter att få ett genomslag gentemotdenna formidabla makt. Det är nu som de här initiati-ven verkligen behövs.Anf. 46 Finansminister ()Herr talman! Jag delar uppfattningen att det nubehövs olika typer av initiativ. Det är just vad sompågår i , och det är det som är så hoppfullt. Detär inte en svensk debatt. Det är inte en debatt som försmellan mig och i den här kammaren,utan det är en internationell debatt. I den debattendeltar länder som har en urstark statsfinansiell ställ-ning. I den debatten deltar också länder som likt Sve-rige har sönderkörda statsfinanser av missköt-sel. I det sammanhanget är vi socialdemokrater enröst. I det sammanhanget är en röst. Vilkainitiativ som från tid till annan exakt skall tas avgörsnaturligtvis mot bakgrund av det läge som för närva-rande råder.Just nu bedömer vi inte att det är lämpligt att ta ettinitiativ för att påkalla ett världsomspännande avtal,för att kanske få det avslaget därför att det inte ärpraktisk politik för tillfället. Det krävs trots allt litetav fingertoppskänsla när man väljer hur man skalldriva sina frågor.Jag tror att det är litet vanskligt att stå här och åbe-ropa som något slags sanningsvittne vadgäller att betygsätta kolleger i . Jagtycker att skall ta upp det med de andra Euro-paparlamentarikerna direkt, om han har synpunkter påderas arbetsinsatser. Jag tror att utifrån singrupp, som väl inte är alltför omfattande i storlek, harsvårt att se in i socialistgruppen och vilket arbete och hennes kamrater där driver. Den därtypen av påhopp har rätt låg kvalitet.Den verkligt känsliga frågan, som gårrunt, är diskussionen om sysselsättning och inflation.Lönnroth har uppenbarligen uppfattningen att detskulle vara intressant att släppa loss en diskussion,som syftar till att ge avkall på inflationsmålet, för attdärigenom uppenbarligen - om man skall följa logi-ken i resonemang - få ett bättre utfall vadgäller sysselsättning.Det förs naturligtvis en internationell diskussionom de här sakerna också. Det är få som hävdar att detinte finns ett samband mellan långsiktigt stabil tillväxtoch låg inflation. Vår egen historia säger oss, att närvi har haft ordning på statsfinanser och penningpolitikhar vi också haft god tillväxt.Jag tror att det är farligt att antyda att vi skulleklara sysselsättningen exempelvis genom att släppaloss inflationen. Jag tror att det finns en politisk ut-veckling som ger en stadig tillväxt med bibehållen låginflation, en stadig tillväxt som är förutsättningen föratt vi skall klara sysselsättningsmålet, som naturligtvisär det övergripande i den ekonomiska politiken.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1994/95:135 om in-formation om behovet av ekonomiska åtgärderAnf. 47 Finansminister ()Herr talman! har frågat statsminis-tern vilka åtgärder regeringen avser att vidta för attgenom saklig information till medborgarna ge legi-timitet åt en politik som kan föra ur krisen.Arbetet i regeringen är så fördelat att jag skall svarapå frågan.Bo Lundgren pekar i sin interpellation på en ut-omordentligt viktig dimension av den ekonomiskapolitiken - förtroendet.För fyra år sedan var ett stabilt och välsettland med balanserade finanser och låg arbetslöshet.Till och med dagens till synes svårnåeliga konver-genskriterier för underskott och skuld var då uppfyll-da. kallades för ett"högriskland" av förutvarande finansministern - det statsråd som under uppkomsten av dentvåsiffriga arbetslösheten och de stora underskottenhade det yttersta ansvaret för den ekonomiska politi-ken. Kontrasterna är slående. Förtroendet är förlorat.För att återskapa detta förtroende räcker det intemed vackra ord och tomma planer. Det krävs beslutoch det krävs resultat. De grundläggande besluten föratt sanera statens finanser har sedan valet fattats, ochresultaten har sakta börjat bli synliga.Jag är övertygad om att det svenska folket förståratt välfärdssamhället inte kan byggas på lånade peng-ar. Jag är också övertygad om att det krävs en rättvisfördelning för att få ett brett folkligt stöd för de åtgär-der som skall föra ut ur det finansiella mora-set och skapa en uthållig välfärd.Därför är de åtgärder som regeringen har förelagtriksdagen utformade med tanke på hur bördorna för-delas. Alla medborgare bidrar till de nödvändigaansträngningarna, och de som har den största förmå-gan svarar också för de största bidragen. De avhushållen som har det bäst ställt bidrar avsaneringen, och den femtedel som har det sämst ställtbidrar med av saneringen.Det är denna rättvisa som i allt väsentligt ger legi-timitet åt de kärva politiska besluten, och det är resul-taten som är den bästa informationen som medborgar-na kan få.Anf. 48 BO ()Herr talman! Låt mig tacka för atthan hade vänligheten att svara på interpellationen.Jag beklagar dock att statsministern inte ville sva-ra, eftersom det här ju rör någonting som har medstatsrådsberedningen och statsministerns övergripan-de ansvar att göra.Det är också beklagligt att i sittsvar inte vill föra en seriös debatt om det han självkallar för "en utomordentligt viktig dimension av denekonomiska politiken". Det är det faktiskt. I ställetförfaller han till samma trista och felaktiga lamenta-tion som vi hörde och som vi har hört så mångagånger.Utgångspunkten för den var att allt var frid ochfröjd i landet till dess det blev en borgerlig regering,; då hände allt negativt.Sedan vändes plötsligt allt till det bästa vid lunchtidden , när tillträdde. Fördet första är det inte trovärdigt i sig. För det andra kanman läsa i egna dokument att det inteär så.Det är samma sak som med de arbetare som vista-des länge i en farlig miljö då asbest varett vanligt byggnadsmaterial. Den läkare som behand-lade asbestosen är inte den som bär ansvaret för attsjukdomen uppträdde över huvud taget.Det vi fick ärva, som jag sade tidigare, var ett landsom hade förts in i en mycket besvärlig situation. Detvar exempelvis finanskrisen, som varmed om att lägga grunden för han satt iregeringen, under det 80-tal då allt gick så snett imånga avseenden.Jag återgår därmed till debattämnet. Det är farligtatt bagatellisera det här problemet. Låt mig ta någraexempel.Hösten 1993 var det största visdom att socialdemo-kratin så snart man fick regeringsmakten skulle åter-ställa a-kasseersättningen till . Man tog emotdemonstranter utanför . ute och pratade litet varstans, även om han såsmåningom tvangs backa litet försiktigt och inte kun-de ge löften om när det skulle återställas. Jag var självi när hade vissa problematt förklara för människor som egentligen hade varittrogna socialdemokrater varför man försiktigtvisbörjade backa.Nu, , är det största visdom att a-kasseersättningen skall vara . Och det är intebara för att man är nödd och tvungen av statsfinansiel-la skäl, utan också för att man ser vissa andra skäl tillatt det är bra att hålla nere ersättningsnivån.Man vänder alltså på klacken och använder en ar-gumentation som i sak är felaktig, och senaregör man tvärtemot. Det är just det som är det farligamed den nuvarande regeringens politik: att man för-söker skapa ett visst intryck och ibland konkret läggerförslag som man vet är orealistiska. När man sedanfår vända blir följden att socialdemokratin rasar nedåttill nivån på drygt 30 %.Det socialdemokratin själv sade sedanär det försöker säga nu: Man kan medhokuspokus lösa alla problem och så småningomåterställa ersättningsnivå och annat. Då ökar detgamla till . Där serGöran direkt resultatet av att föra en politiksom skapar sämre förutsättningar för legitimitet förden politik han egentligen måste föra och borde hainsett att han skulle föra.Självklart skall vi sträva efter att få en debatt somär så bra att SSU:s ordförande inte går ut och säger atthan inte kan försvara den diskuterade lindringen avden dubbelbeskattning som återinfördes - och som jublotta namnet säger är felaktig. Han har ju lärt sig vadGöran sade tidigare. Man blockerar sig självfrån att göra det rätta.Visst skall vi ha en rättvis fördelning av bördorna,men det är ju inte rättvist att höja skatter som gör attarbetslösa inte får jobb. Problemet i är förövrigt inte att höginkomsttagare betalar för litet i skattutan att medel- och låginkomsttagare betalar förmycket i skatt.När det gäller en annan grupp människor skulledet vara intressant att höra utveckla sinsyn. Aktieägare är sådana som finansierar företag somger människor jobb. Ändå använder socialdemokra-terna ofta ordet aktieägare som ett mer eller mindrefult ord i sin retorik. Det skulle vara intressant att höraGöran utveckla sin syn på aktieägare. Är det bra att mångamänniskor äger aktier i ? Är det bra att manvill satsa på att köpa fler aktier? Är det bra att man fårbättre finansieringsförutsättningar för företagen? Skallvi vara positiva?Det här gäller för övrigt också ordet marknadenoch dess betydelse, även om nu nyan-serar sig - som jag sade i den förra interpellationsde-batten - jämfört med vad socialdemokratiska talareägnade sig åt under första maj.