prot · GI09113 · 1995-06-01 00:00:00 — efter det atttalmannen slagit klubban i bordet och betänkandetantagits av kammaren kommer en anmälan att skickastill kommissionen.I ett tidigare avgörande i EG-kommissionensammanfattar kommissionen sitt ställningstagande påföljande sätt:"Kommissionen är av den åsikten att artikel 10 (a)i direktivet förutsätter att en arbetstagare endast kanstraffas med uteslutning från det i direktivet nedlagdagarantisystemet då arbetstagaren bevisligen gjort sigskyldig till fel i den meningen att arbetsgivaren varit ibedrägligt samförstånd med arbetstagaren för attmissbruka systemet. Under alla andra förhållanden ärarbetstagarna behöriga att erhålla garantiersättning. "I samband med ett ärende med anledning av entvist angående karensreglerna i tingsrättföreslog kommissionen att den aktuella frågan skullebesvaras enligt följande:"Artikel 10 a) i direktiv /987/EEG måste tolkasså att en nationell bestämmelse vilken, på andragrunder än arbetstagarens missbruk, utesluter enarbetstagare från det skydd som direktivet föreskriver,går utöver de åtgärder som medlemsstaterna enligtartikeln är behöriga att vidta för att undvikamissbruk. "Klarare kan det inte uttryckas.Slutligen, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservation 2. Eftersom lagförslaget trots allt innebärvissa förbättringar, som jag berörde tidigare, godtar vii avvaktan på resultatet av den utredning som skallhandlägga ärendet propositionens förslag. Också vivill, precis som , ta ett samlat grepp pådetta, men eftersom det i propositionen ochbetänkandet trots allt föreslås vissa förbättringar,godtar vi tills vidare propositionens förslag.Anf. 22 ()Herr talman! I lagutskottets betänkande1994/95:30 behandlas löneskydd vid upprepadekonkurser. Det grundar sig på regeringens proposition1994/95:180. I propositionen föreslås en ändring i 9 a§ lönegarantilagen. Enligt regelns nuvarande lydelsehar en arbetstagare som förekonkursbeslutet har beviljats lönegarantiersättning förlönefordringar vilka har uppstått i huvudsakligensamma verksamhet rätt till garantiersättning vid densenare konkursen endast om han av en offentligarbetsförmedling anvisats den anställning i vilken denfordran som prövningen avser har uppstått. Denföreslagna ändringen innebär att det vid regelnstillämpning blir möjligt att ta större hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet.Den praktiska tillämpningen av detta är, såsomdepartementet har bedömt det, att ersättning skallkunna utgå i det fall det inte föreligger ett uppsåt därarbetstagare har varit i maskopi med arbetsgivare omatt en ny anställning kommer att leda till en förnyadkonkurs.Att propositionen över huvud taget lagts fram viddet här tillfället är av två skäl. Det ena är att dendåvarande borgerliga regeringen den 1 juli 1994försämrade lönegarantilagen ganska väsentligt bl.a.med avseende just på missbruksregeln, såsom härockså har framförts. Det andra skälet är denföreslagna ändringen i lönegarantilagen.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan i desshelhet i lagutskottets betänkande och avslag på dereservationer som avgivits från ochVänsterpartiet.Anf. 23 PER () replikHerr talman! Det har i debatten anförts attändringarna skulle vara föranledda av detstatsfinansiella läget och att lönegarantin kostar statenför mycket pengar. Men om man i alla situationer iförsta hand vill hävda det statsfinansiella läget, skulleman lika gärna kunna göra gällande att det bordeinföras i sjukförsäkringen i falldär den sjuke inte kan visa att sjukdomen inte harförorsakats av honom själv. Det är en parallell till detförslag till förändring av lönegarantin vilket nuföreligger.Jag hävdade i mitt anförande att lönegarantin är ensocial skyddslag. Det vore intressant att höra omsocialdemokraterna delar min uppfattning i dettaavseende. Är lönegarantin en social skyddslag? I såfall skall samma principiella regel gälla i dessasammanhang.Jag undrar också hur kommissionens utlåtande angåendetvisten i tingsrätt.Anf. 24 ()replikHerr talman! Såsom departementet har bedömtfrågan är det första skälet till att frågan över huvudkommer upp att det har ingått en anmälan till av att handläggningen inte tillgodoserkraven i . En prövning är alltså på gång.Ett sätt för att undvika att bli fällt i är att man gör en anpassning av dennuvarande lagstiftningen i den riktning som föreslås ipropositionen.Det andra skälet, där jag har mycket stor förståelseför det som Per säger, är att lagen har ensocial karaktär och utgör ett skydd för arbetstagarenvid konkurs och upprepad konkurs, så att denne dåinte skall göra en ekonomisk förlust utan i möjligastemån skall få ersättning.Jag kan också tycka att den ändring som nuföreslås inte riktigt lever upp till denna målsättning.Det har inte heller varit meningen, utan det gäller enanpassning med anledning av den gjorda anmälningentill EFTA-domstolen.En anledning till att det är viktigt att avvakta ochnu inte gå längre för att uppnå ett gott syfte för denanställde är att det har tillsatts en utredning som skallpåbörja sitt arbete ochsom skall se över hela lönegarantilagen i syfte att geett skydd för den anställde och att tillse att lagen inteöverutnyttjas, som var fallet innan den föregåendelagändringen kom till stånd.Anf. 25 PER () replikHerr talman! hävdar i sitthuvudanförande att ersättning skall kunna utgå utankarens. Men det är ju faktiskt på det sättet att EG:sdirektiv säger att ersättning skall utgå om man intekan bevisa ett missbruk och maskopi medarbetsgivaren.Antingen råder det en viss förvirring pådepartementet eller en stor okunnighet i frågan. Det ärde enda tolkningarna jag kan göra. Jag vill återigenläsa upp vad sade, nämligen attdirektivet "måste tolkas så att en nationellbestämmelse vilken, på andra grunder änarbetstagarens missbruk, utesluter en arbetstagare fråndet skydd som direktivet föreskriver, går utöver deåtgärder som medlemsstaterna enligt artikeln ärbehöriga att vidta för att undvika missbruk".Klarare kan det hela inte uttryckas, och jag förstårinte hur departementet och den socialdemokratiskagruppen här i kan tolka detta på något annatsätt.Anf. 26 ()replikHerr talman! I mitt huvudanförande framförde jagprecis det Per åsyftar. Enligt de kontakterman från utskottsmajoritetens sida har haft meddepartementet skall den praktiska tillämpningen varaföljande: detta med särskilda skäl skall tolkas så attdet skall utgå ersättning i de fall då det inte kanpåvisas att det har varit ett uppsåt mellan arbetstagareoch arbetsgivare att utnyttja lagen på ett felaktigt sätt.Därmed bör det som föreskrivs i EG-direktivenoch som Per hänvisar till vara tillgodosett.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutJoU23 Gravfrid över . utskottets hemställan med den ändring däri somföranleddes av bifall till mot. 1 och 2 avThomas ()Kammaren biföll utskottets hemställan medacklamation.JuU21 Påföljdsregistrering, m.m.Mom. 1 (riktlinjer för uppbyggnaden av en nyregisterstruktur)1. utskottet2. 1 (v, mp)Votering:274 för utskottet35 för res. 140 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Mom. 3 (registrering av minderåriga lagöverträdarem.m.)1. 3 (m)Votering:234 för utskottet75 för res. 31 avstod39 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Mom. 4 (rättsstatistiken beträffande våld m.m. motkvinnor)1. utskottet2. 4 (c, v, mp)Votering:254 för utskottet56 för res. 339 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Mom. 5Kammaren biföll utskottets hemställan.JuU22 Några delgivningsfrågorMom. 1 (effektiviseringar på delgivningsområdet)1. utskottet2. 1 (m)Votering:235 för utskottet75 för res. 339 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Övriga momentKammaren biföll utskottets hemställan.LU30 Löneskydd vid upprepade konkurser1. 1 (m)3. res. 2 (v)Förberedande votering:78 för res. 132 för res. 2200 avstod39 frånvarandeKammaren biträdde res. 1.Huvudvotering:218 för utskottet75 för res. 316 avstod40 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.14 § Transplantationer och obduktioner,psykiatrisk tvångsvård, primärvård,handikappfrågor och m.m.FöredrogsSocialutskottets betänkande 1994/95:SoU21Transplantationer och obduktioner m.m. (prop.1994/95:148)betänkande 1994/95:SoU23Vissa frågor om psykiatrisk tvångsvård (prop.1994/95:194)betänkande 1994/95:SoU24Primärvård, privata vårdgivare m.m. (prop.1994/95:195)betänkande 1994/95:SoU25HandikappfrågorFörste vice talmannen meddelade attsocialutskottets betänkanden /95:SoU21, SoU23,SoU24 och SoU25 skulle debatteras gemensamt.Anf. 27 ()Herr talman! Vi behandlar nu fem betänkanden.Jag vill först säga att det noggranna och seriösa arbetesom nedlagts av alla partier för att nå en så bragenomlysning som möjligt avtransplantationsfrågorna visar på en väldigt stor viljaatt nå fram till en samsyn i dessa mycket svåra frågor.Ingrid kommer senare att närmareredogöra för arbetet.Jag yrkar bifall till hemställan i betänkandeSoU21 om transplantation m.m., liksom tillhemställan i betänkande SoU23 om psykiatrisktvångsvård och betänkande SoU27 om SBL VaccinAB. Vad gäller betänkandet om handikappfrågor stårjag bakom våra reservationer, men jag nöjer mig medatt yrka bifall till reservation 1.Herr talman! till dagens huvudfråga: primär-och privatvården.Jag menar att vi här står inför ett vägval. Skall vigå vidare på vägen och stärka monopolet - densocialistiska vägen med mycket begränsad valfrihetför patienterna, en vårdgivare och inskränkningar inäringsfriheten? Eller skall vi gå vidare på deninledda valfrihetsrevolutionen och fortsätta medförsvaret av mångfald, eget val och en näringsfrihetmed rätt att erbjuda sin kunskap i konkurrens medandra?Regeringen har lämnat sitt besked: Monopol!Det gör den under en döljande slöja av honnörsordom valfrihet, alternativ och samarbete. Men det ärtomma ord, endast avsedda att dölja en mycketdystrare verklighet.Primärvårdens roll som bas i hälso- ochsjukvården behöver, enligt regeringen, förstärkas. Jagbörjade själv som provinsialläkare,som det då hette. Under hela har man talatom att satsa på primärvården, men landstingen haraldrig mäktat med detta. , utan påtagliga skäl, trorregeringen på deras kompetens, förmåga och godavilja. Det verkar minst sagt inte betryggande förprimärvården, särskilt inte om man drar sig till minnesvad revisorer konstaterat. Skillnadenmellan "verbala satsningar" och landstingens verkligasatsningar noteras särskilt i deras rapport Den svenskahälso- och sjukvården /91.Nya undersökningar av självtvisar också att landstingen lyckats erövra en säkerställning som ej pålitliga eller trovärdiga urpersonalens och allmänhetens perspektiv. Det finnsalltså enligt min mening ingenting som talar för attlandstingen nu skulle vara mera benägna att följastatsmakternas intentioner vad gäller primärvården ände tidigare varit.Herr talman! harSocialdemokraterna kritiserat husläkarlagen för attvara detaljerad och därför ha inskränktvalfriheten, åtminstone för landstingen. Hur man kanfå en lag, som garanterade varje svensk rätten att väljasin egen läkare, som garanterade yrkesfrihet förläkarna och ersatte landstingens monopol med ökadvalfrihet och ändå gav landstingen möjlighet attutforma en egen variant i varje landsting, att bli en lagom minskad valfrihet och för omfattande detaljeringär och förblir en gåta.När nu regeringen föreslår att husläkarlagenupphävs och ersätts med ett system med en fastläkarkontakt är det man gör egentligen inget annat änatt man både avskaffar och behåller den nu gällandelagen. En fast läkarkontakt är bara andra ord för enbra husläkarrelation. Det är bra, men otillräckligt.Herr talman! I propositionen talas det bl.a. omlämplig läkartäthet, förbättrad rekrytering och ett ökatantal ST-tjänster. Det är bra, liksom betänkandetsmarkering i den frågan. Men några garantier för enrimlig läkartäthet i primärvården ges inte.Landstingen skall själva bestämma. Inte heller harregeringen några förslag till hur man kan stimuleralandstingen att öka specialistutbildningen iallmänmedicin. Jag tror att den förbättring avrekryteringen som har skett nukommer att avbrytas. De senaste årens agerande frånlandstingens sida visar heller inte på någon vilja attförbättra situationen. Det finns inget samband mellanantalet utbildningsplatser på grundnivå och antaletST-tjänster i allmänmedicin.År 1994 tillsattes 63 ST-tjänster, men tre gångerså många vore mera relevant.Historien visar att det är berättigat medmisstroende mot landstingens förmåga att leva upp tillförväntningarna i propositionen vad gällerprimärvården. Primärvårdens problem är, och haralltid varit, att landstingen bestämt allt. Möjligheternaatt stärka primärvården med hjälp av propositionensynes små. För att travestera furst Metternich:Propositionen är i denna del "ett högtklingande intet".Herr talman! Propositionen handlar också om deprivata vårdgivarna. Man säger att det är viktigt attvillkoren för alternativ är goda. Det ger stimulans.Privata vårdgivares insatser lovordas. Här nöjer mansig inte med ord utan fyller på med lagtext. Men pånågot obegripligt sätt går denna lagtext tvärtemot allaord om alternativens betydelse och samarbetets vikt.De privata vårdgivarna erbjuds insvepta i vackraord villkor som kommer att leda till deras snarautdöende. Den privata vården skall bli helt utlämnadtill landstingspolitikernas godtycke utan lagligt skydd.Det är ett dystert besked. Landstingen förväntasplötsligt ha blivit samarbetsvilliga och villiga attmedverka till vård på likvärdiga villkor för de privata.Jag blev uppringd av en privatpraktiker som vidett möte med företrädare för länslandsting på en förfrågan om fortsatt verksamhet försin del fått svaret: Var glad att du har din praktik ibolag! förlorar du bara den, och inte bil och villa.Samarbetsviljan kan ta sig egendomliga uttryck!Det är också dystert för patienterna. Det handlar juom rätten att själv få välja vem som skall handskasmed något så privat som den egna hälsan ochkroppen. Det handlar också om rätten att somyrkesman eller -kvinna få erbjuda sina tjänster och sittkunnande till den som efterfrågar dessa. Det handlarom att få ägna sig åt sitt yrke, inte om att vara anställdhos en monopolarbetsgivare. Det handlar omnäringsfrihet.Enligt vår mening står propositionens mångordigatal och därmed också majoritetens betänkandetext omvikten av alternativ i vården i bjärt kontrast tillregeringens förslag. Den privata vården kommer, omdetta genomförs, att helt avskaffas. En sådanutveckling kan Moderata samlingspartiet aldrigacceptera.Herr talman! Förvisso är det svåra frågor somuppkommer runt kostnaden för sjukvård, effektivtresursutnyttjande och människors rätt att välja.Regeringen anser sig, med rätta, inte ha erforderligakunskaper om privatvårdens utveckling. Vad jag inte respekterar är att man,trots att man inte har någon kunskap, föreslår mycketlångtgående förändringar och inskränkningar förprivatvården. Det är ytterst beklagligt.Regeringen konstaterar också att en nationelldelegation behöver inrättas för att närmare granskaeffekterna av de privata etableringar som kom tillstånd . Jag respekterar och delarregeringens uppfattning att konsekvenserna av de nyavårdformerna, patientens valfrihet och samverkanmellan offentlig och privat vård behöver studeras.Kunskap är en bra grund om man skall fatta beslut.Men det är häpnadsväckande att man först avskaffarprivatvården och etableringsfriheten för att sedantillsätta en delegation som skall se överkonsekvenserna av det man just satt stopp för. Det ärnärmast hyckleri, tycker jag. Vi anser att delegationenskall tillsättas. Men i avvaktan på en rapport skallytterligare åtgärder inte vidtas. Är väl en verksamhetavskaffad, inrättas den sannerligen inte så lätt igen.Herr talman! Näringsfriheten är av grundläggandevärde för vår rättsordning och den skyddas avgrundlagarna. I linje med det bör privat verksamhetinom det som närmast enbart är offentligverksamhet underlättas, inte motarbetas. Enskildverksamhet ger människor möjlighet att välja mellanolika alternativ och sporrar till effektivitet i bådeoffentlig och privat vård - skattebetalarna till frommaoch patienterna till gagn. Rätten att välja är förbundenmed rätten att erbjuda och att få starta en verksamhet.Försvinner konkurrerande enskild verksamhet, dåförsvinner valfrihetens kärnpunkt: att göra vårdenberoende av patienterna och inte tvärtom, som dettyvärr blir med regeringens förslag.Det intressantaste, tyvärr både iLandstingsförbundets rapport och i regeringensproposition om de ökade kostnaderna för privatvårdenoch den fria etableringen, är att man över huvud tagetinte ens berör möjligheten att ökade inslag i enskildvård i en förlängning kommer att innebära ett minskattryck på landstingsverksamheten. I stället anklagarman privatvården för att fördyra sjukvården. Ivaldebatten hävdade man att alla brister inomsjukvården berodde på att de privata läkarna ochsjukgymnasterna kostade så mycket. I ett land medfärre privata vårdgivare än nästan alla andra länderskulle sjukvårdens problem bero på att nämndavårdgivare är så dyra och så många.Det är rätt självklart att det tar litet tid för ettprivat konkurrerande utbud att växa fram. Självklartblir kostnaderna för nyetableringar högre om inteförändringar görs i befintlig egen verksamhet. Mensådana förändringar tycks ligga utanför landstingensföreställningsvärld.Problemet är inte utbyggnaden av den privatavården, utan problemet är att landstingen saknarförmågan och viljan att omstrukturera sin egenverksamhet! Den fria etableringen måste finnas kvar.Herr talman! Jag konstaterar också att regeringensförslag saknar förutsättningar för en bred lösning, omman i en sådan inkluderar de vårdgivare som skallfullgöra vården. Man bygger in motsättningar mellanprivat och offentlig vård. En samverkan måste byggapå parter med någorlunda lika styrkeförhållanden.Dessutom måste de ha viljan att samverka. En partkan inte tillåtas ha diktatorisk makt. Det är enavgörande invändning mot vårdavtal i denpresenterade formen.Landstingen har en sådan styrka att de kan dikteravillkoren i avtalen. Avtalen blir alltså inte avtal utanföreskrifter från landstingen. Detta tycks också, trotspratet om samarbete, vara regeringens avsikt. Man harju inga tvingande instruktioner att ge.Man kan också undra om inte den här typen avavtal strider mot de arbetsrättsliga principerna. Ettsådant avtal mellan landsting och en privat vårdgivarefår tydliga drag av anställningsavtal - utan attlandstingen tar åt sig de arbetsgivarrättsligaskyldigheterna. Man kommer närmast att tänka pålivegenskap.Herr talman! De vårdgivare som har särskiltarvode för tidskrävande patienter, utlämnas tilllandstingens godtycke och blir enligt regeringensförslag tvingade att teckna vårdavtal genom att detsärskilda arvodet skall inrymmas i det totalaersättningstaket och inte som ligga utanför. Detsärskilda arvodet har stimulerat och möjliggjorthögkvalitativ specialistvård av sjukgymnaster ochläkare utanför sjukhus. Dess avskaffande kommer iprincip att omöjliggöra för utsatta patientgrupper attfå sitt vårdbehov tillgodosett.Herr talman! Ingenstans i propositionen berörsfrågan om ersättningsetablering. Den privatavårdsektorn kräver för sin fortlevnad en tryggad rätttill ersättningsetablering. Rätten att överlämna sinverksamhet garanterar också att verksamheten hållspå en modern, kvalificerad nivå ända tillöverlåtelsetillfället. Incitament till nyinvesteringar blirde sista åren obefintliga om inte dessa kan nyttiggörasgenom en överlåtelse till annan vårdgivare. Dettadrabbar direkt de enskilda patienterna.Jag har svårt att se hur principen om näringsfrihetkan förenas med att man fråntar privata vårdgivarerätten att överlåta verksamhet. Ingen torde vågaetablera en gruppmottagning då man vet att helamottagningen kan falla om en kollega slutar. Deexisterande gruppmottagningarna står också inför atten delägares sjukdom eller pensionering kan ödeläggahela verksamheten, då t.ex. en mottagning för fyrainte kan bäras av tre. Detta svär mot regeringens talom alternativ. Landstingen kommer att få oinskränktmakt att bestämma hur sjukvården skall organiserasoch se ut i framtiden.Herr talman! Regeringen föreslår att riksdagenskall besluta om krav på heltidsverksamhet förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Vianser att regering och riksdag inte skall besluta omarbetstiden för en särskild yrkesgrupp. Det måste varaupp till den enskilde att själv bestämma om han ellerhon skall arbeta hel- eller halvtid.Förslaget om remisstvång i privatvården är mycketilla genomtänkt. Remisstvång minskartillgängligheten och valfriheten. En sådan åtgärdskulle inte medföra den hushållning med resursernasom man eftersträvar. Det finns i det här fallet enavgörande skillnad mellan privat och offentlig vård.Skillnaden består i att det är små kostnadsdifferenser iprivatvården mellan ett besök hos en allmänläkareoch hos en specialist. Men i den offentliga vården ärdet stor skillnad mellan besök hos en allmänläkareoch besök hos en specialist. Därför kan det i denoffentliga sektorn vara av intresse att styrapatienterna.Herr talman! Det är ett övergrepp av principiell artatt diskriminera på grund av ålder; att man avåldersskäl inte får bestämma över sin verksamhet. Vimoderater kan inte acceptera förslaget om krav på enåldersgräns för rätten att uppbäravårdersättning. Möjligheten att fullgöra en mycketgod insats inom vården kan inte enbart kopplas tillåldern. För många äldre patienter skulle regeringensförslag innebära att för länge sedan etableradevårdrelationer upphör. Dessutom innebär regeringensförslag att bara de som har råd kan behålla sin doktor.Alternativet är att patienten, för att få förbli hos singamle doktor, måste betala hela kostnaden själv. Förde flesta pensionärer är det inget alternativ alls; detligger helt utom ekonomiskt räckhåll. Det äregendomligt att Socialdemokraterna, som ofta talarom att penningpungen inte skall få avgöra vård, alltidär de som genomdriver förslag som i praktiken gör attendast de välsituerade kan åtnjuta valfrihet. Det ärsocialism i den högre skolan.Herr talman! Jag noterar också med förvåning attdet förslag om att stärka skyddet för den personligaintegriteten som regeringen har lagt och som är braförkastas av utskottets majoritet. Här stöder vipropositionen.Herr talman! Denna proposition tillför inteprimärvården något substantiellt, utan bara fagra ord.Den utgör ett hot mot patienternas valfrihet och moten sund konkurrens i vården. Den är också ett förtäcktangrepp på näringsfriheten. leder den till ennärmast fullständig avveckling av den privata vården,alternativet till vårdmonopolet. Brist och köer skapaspå nytt. Den gör det under en täckmantel avhonnörsord. Här agnas med ord om samarbete och omvikten av alternativa vårdformer som komplement ochstimulans för att dölja att bytet, de privata vårdgivarnaoch egna företagare skall sväljas av landstingensomättliga gap tillsammans med patienternas reellavalfrihet. Aldrig har landstingen getts en sådan makt.Vi får en helt socialiserad sjukvård. Det kan Moderatasamlingspartiet aldrig acceptera.Herr talman! Jag står givetvis bakom alla vårayrkanden, men för tids vinnande yrkar jag bifall baratill reservationerna 1, 10 och 22 i betänkandet omprimärvård och privatvård. (Applåder)I detta anförande instämde: ,, , , , , , ,, Per , ,, Per , , , , , , , , NilsFredrik , , , , , ,, , , , , ,, , , , , , , , , , , , ,, , ,, , ,, , ,, , Per , , , ochMargareta E (alla m).Anf. 28 ()Herr talman! Jag hade faktiskt med glädje noteratden goda närvaron i kammaren och hoppades i detlängsta att den berodde på intresse för ämnet, men nuser jag tyvärr att de flesta lämnar kammaren. Det ärsynd.Låt mig då i stället passa på att hälsasocialministern välkommen hit. Jag tycker att detämne vi skall diskutera är utomordentligt viktigt.Det handlar om sådana frågor som nog kräver ett stortengagemang och ett stort intresse. Därför är detviktigt att representanter för alla partier deltar iarbetet. Så har skett på ett väldigt fint sätt isocialutskottet.Som här har sagts behandlas fem olikabetänkanden i fem olika ärenden i den härdebatten.