prot · GI09113 · 1995-06-01 00:00:00 — Jag kanske inte blev klokare av detsvaret, men jag tror jag förstår vad KerstinHeinemann avser. Jag skall naturligtvis fundera överett bra sätt att ge information kanske litettidigare om hur arbetet fortgår.Jag vill erinra om att det somnu återstår av förslag är detsom kanske är det mest utspridda, om jag får användadet uttrycket, över samhällets alla olika områden ochsom berör väldigt många olika nivåer när det gälleransvarstagande. Det är inte enbart fråga om regeringoch riksdag utan också kommuner och landsting.Det är i det syftet som vi nu skickar ut FN:sstandardregler till kommunerna för att de skalluppmärksammas på det som är grundläggande, ochnaturligtvis även annan typ av information. När detgäller information till om det fortsattaarbetet med handikappfrågorna skall jag be att fååterkomma till hösten.Anf. 133 () replikHerr talman! Jag vill haka på frågan om dehandikappade. Jag har också en konkretplaneringsfråga.Socialministern nämnde att äröversatta och att man från sidahade påverkat för att ökatillgängligheten för de handikappade.Nu läser jag i dagens nummer av :"Ministern stoppade den nya lagen som ska hjälpahandikappade". Det har visat sig att man tydligen frånFinansdepartementet har strukit en lagparagraf, §21 a, som har följande lydelse: "I lokaler därallmänheten har tillträde och på allmänna platser skallföre enkelt avhjälpta hinder mottillgängligheten och användbarheten för personer mednedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga varaundanröjda i den utsträckning som följer avföreskrifter meddelade med stöd av denna lag. "undrar jag: Är socialministern informerad omdetta? Kan vi i så fall få en kommentar till denartikeln?Anf. 134 Socialminister ()Herr talman! frågan har varit iLagrådet har man kunnat konstatera att det inte fannsnågra ordentliga beräkningar på kostnadsaspekter avatt genomföra åtgärderna.Eftersom nu står i avsikt att fatta beslutom att inte lägga ut uppdrag på bl.a. kommuner ochlandsting som medför ökade kostnader utan attsamtidigt anvisa hur man skall finansiera den typen avnya åtgärder, har fått i uppdrag, ellerkommer att få i uppdrag, att se över hur detta skallkunna beräknas och återkomma med en redovisningav kostnadsberäkningar på förslagen.Därefter bör det vara möjligt att komma tillbakatill med en särproposition närman har fått ordentliga underlagsberäkningar.Anf. 135 () replikHerr talman! Jag är ändå fortfarande litet nyfikenpå detta. har anslagitpengar till miljardsatsningar på byggområdet. Jagtänker på allergisatsningar och den senastebyggsatsningen. Vilken syn har Socialdepartementetpå detta? Vore det inte rimligt att man också kundeanvända litet av byggsatsningarna till sådanaangelägna ändamål? Jag skulle vilja hörasocialministerns uppfattning i den frågan.Anf. 136 Socialminister ()Herr talman! Jag tycker att det är alldeles utmärktatt man använder investeringsmedel i de fall där mangår in och gör reparation, ombyggnad och tillbyggnadeller där man gör allergisaneringar. Man kan då se tillatt utnyttja möjligheten att göra bostäder, allmännalokaler och annat tillgängliga.Nu handlar det här förslaget om en tillgänglighet ivid mening, och inte enbart till det vi nu pratar om,nämligen sådant som kunde få hjälp avinvesteringsmedel via ROT-anslag. Därför bör detdels bearbetas fram i utkast till föreskrifter, delskostnadsberäknas. Det är anledningen till att det gårtill en särskild prövning.Anf. 137 ()Herr talman! Med anledning av hur den härdebatten har gestaltat sig tycker jag att det finns skälatt se över debattordningen. Vi är nu inne i den tredjeperioden av debatten. Jag vill påstå att ingen debattvinner på den här typen av uppläggning.Jag går över till själva primärvårdsdebatten.Herr talman! Förslaget i propositionen omprimärvård och om privata vårdgivare är att betraktasom ett veritabelt lustmord på de privata vårdgivarna.För att ha ... ser man till att processen blir utdragen.Resultatet kan dock bara bli ett: Privata vårdgivarehar genom förslagen ingen framtid.Det gör samma regering som säger sig vilja satsapå små och medelstora företag. Det gör sammaregering som säger sig vilja satsa på kvinnligtföretagande.Var finns många små företagare? Var finns mångakvinnliga entreprenörer? Jo, de finns inomvårdsektorn.Socialdemokraterna säger i praktiken en sak ochgenomför någonting helt annat. Då framstår sveketmot väljarna som totalt.Slagen som riktas mot de privata vårdgivarna ipropositionen och i utskottsbetänkandena är många.Genom regleringar om vårdavtal med landstingenupphävs systemet med etableringsfrihet. Detstipuleras om en minsta arbetstid. Åldersgräns införs.Remisstvång införs. Reglerna för ersättningundergrävs. Möjligheterna till ersättningsetableringarstoppas.Vi kan bara hoppas att landstingen inte utnyttjarmöjligheten att begränsa privata vårdgivaresmöjligheter, säger bl.a. i debatten.Det uttalandet framstår inte bara som naivt. Detinnebär dessutom att man förnekar politiska realiteteroch politiska mål, som återfinns hos många landsting iSverige.Jag anser att privata vårdgivare skall erbjudasvillkor som gör att de når upp till likvärdigakonkurrensmöjligheter som den landstingsdrivnasjukvården. Att ett sådant behov föreligger är dennaproposition ett bevis på. Genom propositionensinnehåll överlämnas privata vårdgivare tilllandstingens godtycke. Begrepp som centraliseringoch monopol är i allra högsta grad relevanta.Herr talman! Propositionens innehåll är inte enbartett slag mot privata vårdgivare. Det innebär även ettslag mot anställda inom den offentliga sjukvårdensom vill ha möjlighet att välja mellan olikaarbetsgivare eller att starta eget. Den möjlighetenmåste kunna erbjudas dem. Vem vill söka anställninginom en verksamhetsgren som inte har någon framtid?Jag anser att privata vårdgivare berikarvårdutbudet. Nya verksamhetsformer har haft enmöjlighet att växa fram och utformas. I praktikeninförs nu ett "berufsverbot" för gott i vården.Sist men inte minst är förlorarna alla de patientersom ser privata vårdgivare som ett alternativ.Förslagen måste därför avvisas.Anf. 138 () replikHerr talman! Det förekommer många övertoner idebatten. Det blir antingen det ena eller det andra. Detblir ytterligheter åt båda hållen beroende på vem sompåstår det ena och det andra. Det är inte så det ser ut iverkligheten. Om det är något som ärverklighetsfrämmande är det väl det som framkom idet senaste inlägget.De här övertonerna får mig att tänka på ett citat urGrönköpings : "Det har gått politik ivalrörelsen." Det är väl samma sak här: Det har gåttpolitik i riksdagsarbetet. Det är minst sagt politiskaövertoner som kommer till uttryck.Det är väl inte naivt att tro att landstingspolitikerfungerar precis som andra politiker? Det är väl intenaivt att tro att landstingens företrädare inte skullegöra något annat än vad deras företrädare i riksdagenvill och tycker?Jag tycker att det här är övertoner. Det finns i dagprivata vårdgivare, och det kommer att finnas privatavårdgivare även i framtiden.Det som är skillnaden mot det som gäller medhusläkarlagen är bara att det skall vara vårdavtal, ochdet är för dem som etablerar sig efter detta. De somredan är etablerade som vårdgivare får fortsätta somvanligt om de inte kan komma fram till ett avtal. Jagtycker därför att vi skall avstå från de härövertonerna, försöka se till vad som är pragmatisktoch praktiskt och försöka föra debatten om det somkan vara problem. Det kan nämligen finnas problem,precis som det har funnits problem med dennuvarande husläkarlagen. Låt oss föra en diskussionom det i stället för att försöka göra saker tillnågonting annat än vad de är.Anf. 139 () replikHerr talman! Det är egentligen inga övertoner somfinns här, . Jag svarar för en ganskagod kunskap om hur landstingen agerar i de härfrågorna. nämnde ett exempel,och jag vill påstå att det finns flera exempel på attlandstingen går in och försöker påverka valfrihetenför medborgarna. Det är politiska mål, och det är enpolitisk realitet att det finns grupper avlandstingspolitiker som till varje pris motarbetaretableringar av privata vårdgivare. Det är realiteten.Anf. 140 () replikHerr talman! Om det nu är på det sätt sombeskrivs här, är det något fel med vår svenskademokrati. Då är den kommunalasjälvbestämmanderätten någonting som i grundenmåste vara fel. Om man på den kommunala ochlandstingskommunala nivån struntar i vad riksdagensäger i bred enighet måste man se över detdemokratiska systemet. Då skall man inte angripaproblemen på något annat ställe än just där. Det är därman skall titta på vad som skall göras. Kanskepartierna behöver byta ut sina företrädare på olikahåll, om de struntar i vad vi som företräder riksdagensäger.Hos oss har vi inte det problemet, utan vårapolitiker stöder våra partiprogram ute i detkommunala arbetet och i det landstingskommunalaarbetet. Jag förutsätter att andra politiska partiersföreträdare gör likadant. Därför skall det här intebehöva bli något problem.Det ni förespråkar från olika håll är en vision, sominte har någon täckning i det förslag som ligger.Anf. 141 () replikHerr talman! Då kan man ställa sig frågan: Omman nu anser att privata alternativ är en tillgång ochde inte finns, varför lämnar man då över tilllandstingen att bestämma i de här frågorna? Varförbehåller inte initiativet i de här frågorna?Man kan också ställa den frågan mot bakgrund av nu inför och förhindrar möjligheten tillersättningsetableringar, vilket i praktiken kommer attinnebära att kåren riskerar att försvinna.Anf. 142 ()Herr talman! När man är färdigutbildad ochgodkänd sjukgymnast förklaras man avSocialstyrelsen behörig att utöva yrke inom hälso- ochsjukvården m.m. Då får man sin legitimation.Anledningen till att jag berättar detta är att jagbehöver det stöd i ryggen när jag nu skall följa uppden motion jag skrivit angående remissförfarandet försjukgymnaster.Själva poängen är nämligen att det medicinskayrkesansvaret, disciplinansvaret och den formella ochreella kompetensen måste ställas i relation till andraaspekter, dels vad gäller läkare, vilket oftast är detsom diskuteras, dels vad gäller sjukgymnastiskverksamhet.Den motion jag har skrivit tar alltså upp frågan omremissförfarandet för legitimerade sjukgymnaster,som behandlas i propositionen om primärvård, privatavårdgivare m.m.Det viktigaste för all hälso- och sjukvård är attbästa möjliga behandling för en skada eller sjukdomkommer människor med behov till godo. Vårdbehovetskall kopplas till kompetens, och därigenom skall eneffektiv vård uppnås. Så tydligt, enkelt och klart.I motionen berättar jag att remisskravet förprivatpraktiserande sjukgymnaster tidigare motiveratsi lagen av att det är ett brakommunikationsinstrument. Man behöver inte sökaspeciellt länge för att hitta exempel på faktiskt rakamotsatsen, vilket kan vara en minst lika viktiginformation.Jag kan inte nog understrykaRiksförsäkringsverkets och Socialstyrelsenskonstaterande av samma sak och instämma i derasförslag på ändrade regler. Som jag försökt påvisa harsjukgymnaster yrkeskompetens och utför utifrån detbehandlingar i enlighet med den gällandelagstiftningen med hjälp av erkända och beprövademetoder och etiska regler.Jag tror i och för sig inte att vare sig regeringeneller socialutskottet har någon annan föreställning,och därför är det märkligt, anser jag, att man hållerfast vid sin inställning i remissfrågan.Läkarordination har historiskt varit engrundläggande förutsättning för att ersättning försjukgymnastisk behandling skall betalas ut från denallmänna försäkringen. Detta remisskrav har undersenare år kommit att omfatta endast ersättning tillansluten privatpraktiserande sjukgymnast.LSR, som är legitimerade sjukgymnastersriksorganisation och fackförbund, har framfört attläkarremiss inte bör utgöra en förutsättning för attprivatpraktiserande sjukgymnaster skall erhållaersättning för sjukgymnastisk behandling. Dettainstämmer jag i.Riksförsäkringsverket har hävdat att kravet påremiss har en begränsande effekt på antaletbehandlingar och därmed också utgjort enkontrollmöjlighet av försäkringskostnaderna.Remissen har däremot inte, såsom den kommit attanvändas, varit det instrument för samarbete ochinformationsutbyte mellan läkare och sjukgymnastersom varit avsikten med denna.I och med att ett ekonomiskt utgiftstak medspeciella taxor föreslås sättas för utgifterna inomverksamheten drar jag slutsatsen att den politiskastyrningen av verksamheten säkras.För att ytterligare beskriva problematiken skall jagnämna ett par konkreta exempel på problem somdiskuterats inom hälso- och sjukvården. I i landsting gårman t.ex. in och styr antalet sjukgymnastiskabehandlingar på den politiska nivån. Man använderremissredskapet för detta ändamål.Detta skulle i förlängning kunna innebära enpolitisk styrning av den sjukgymnastiskabehandlingen. Detta vore mycket olyckligt, och jagifrågasätter starkt tanken bakom detta. Det minsta detkan vara är att vara kostnadseffektivt därför att detleder till förmodad ökad administration, därför attinget kommunikationsinstrument i världen kan ersättasjälva åtgärderna. Detta uppmärksammade ConnyÖhman och även i sina anföranden,vilket var bra.Ett annat konkret exempel har jag hämtat frånlandstinget i . Där står att läsa i ettprotokoll från förtroendenämnden att fritt val avsjukgymnast i princip innebär att patienten själv kanvälja sin behandling genom att välja en sjukgymnastsom uppfyller hans eller hennes önskemål. Därförskall remissen vara ett tvång.Jag tycker att det här handlar om synen påyrkesutövandet och hur man i flera sammanhanganvänder remisstvång som lösning på ett olyckligtsätt. Det är att göra det enkelt för sig på kort sikt.Det får inte gå att missuppfatta socialutskottetsinställning i denna fråga och uppfatta det som ettinstämmande i det ovanstående och som en ytterligarebekräftelse på att kvinnodominerade yrkesgrupperfortfarande inte alltid behandlas utifrån kompetens.Om det skulle vara så att en sjukgymnastbevisligen bedriver "skenbehandling", exempelvisutifrån en patients omotiverade egna önskemål, börlegitimationsrätten för den enskilde yrkesutövaren sesöver. För detta ändamål finns såväl disciplinäraåtgärder som ansvarsnämnd.Herr talman! Jag kommer inte att yrka på någonvidare prövning av mitt förslag, men jag känner detabsolut nödvändigt att föra fram dessa synpunkter ochfölja upp min motion här i kammaren.Är man legitimerad sjukgymnast så är manlegitimerad. Det finns bara en definition på det.Remissen är inte ett bra instrument för att styraverksamheten, varken ekonomiskt eller administrativt.Det säger oss erfarenheten.Jag ber därför socialutskottet att ha följande iminnet: Om konsekvenserna av de i propositionenföreslagna förändringarna skulle visa sig motverkasyftet, att resurser ges för sjukgymnastisk behandlingsom är föranledd av skada eller sjukdom, börregeringen uppmanas överväga behovet av eventuellaåtgärder. 143 ()Herr talman! Jag kan instämma i väldigt mycketav vad sade. Jag kan också råda henneatt i kommande voteringar stödja något av deborgerliga partierna, som inte tycker att vi skall haremisstvång och som sätter väldigt stor tilltro tillyrkesutövarna inom vården och icke enbart tilllandstingsmonopolet.Jag har gått den långa vägen i svensk sjukvård.Jag har arbetat som vårdbiträde, sjuksköterskeelevoch sjuksköterska . Dessutom har jagvarit landstingspolitiker . Jag tror att jag vetvad jag talar om, mer än många som skriver och sägervackra ord men som i handling gör någonting heltannat.Jag har med stort intresse lyssnat på dagens debattmen också med stort vemod. Om det blir så attutskottsmajoritetens förslag blir beslut -allt tyder på det - är det en sorgedag för svensksjukvård. Det är ett beslut som kommer att ha oerhörtstor principiell betydelse för vårdens framtidautformning. Jag beklagar att socialministern inte ärhär , för hon hade behövt lyssna till någrasanningens ord.Om beslutet blir så som jag tror och som allt tyderpå, kommer svensk sjukvård att blitotalmonopoliserad och politikerstyrd, mersocialiserad än . Frågan är om dennågonsin har varit så socialiserad. Är detta de fastaspelregler som socialministern så vackert talade om?Den begynnande valfrihetsrevolution som denborgerliga regeringen genomförde är totalt bortblåst.Inom kommunerna har vi kunnat notera att vi nu ärtillbaka på t.ex. ett totalt kommunaltbarnomsorgsmonopol. Vi står i begrepp att införa etttotalt landstingsmonopol.Jag sade att vi inledde en valfrihetsrevolution iden borgerliga regeringen. Vi inledde, men vi bordeha fortsatt och gått vidare. Men därtill hade det krävtsen annan finansiering och andra idéer när det gällerutformningen av svensk hälso- och sjukvård. Jagbeklagar djupt att HSU 2000 inte ens får utreda enannan finansiering än landstingens ochlandstingsskatten.Jag skall inte upprepa alla de argument somframförts tidigare av borgerliga företrädare, men jagskall ta upp tre aspekter som jag tycker är viktiga,nämligen valfrihet, näringsfrihet och jämställdhet.Valfriheten: Inom så gott som allasamhällsområden anser vi det vara viktigt mervalfrihet och konkurrens. Vad skulle vi som kundertycka om vi enbart hade eller ICA att gå till,att enbart bli erbjudna en sorts tandkräm ellerfalukorv? Vi anser det vara fullständigt självklart attvi skall kunna välja mellan olika varor och olikaalternativ. Men när det gäller ett samhällsområde,vården, som vi alla i livet är beroende av- ofta när vi är särskilt utsatta - ja, då skall vi bara hadet allenarådande att gå till. Detta ärabsurt, mina vänner!Näringsfriheten: Även om många av oss anser attSverige är ett ganska socialiserat land och framför alltatt flera steg har tagits tillbaka i socialistisk riktning,så tillhör vi dock en marknadsekonomi. Vi brukar ju ialla fall berömma oss av detta. I regeringsformen slåsdet faktiskt fast att rätten att driva näring endast iundantagsfall får inskränkas.Näringsfriheten är med andra ord av fundamentaltvärde i vår rättsordning, och den utgör en mänskligfri- och rättighet enligt . Fådrömmer väl om en återgång tilllöntagarfondsekonomin. Nej, vi ser valfrihet ochkonkurrens som ett bra sätt att öka effektivitet ochservice och som en möjlighet att hålla priserna nere.Vi vet också att den privat bedrivna vården är effektivoch att kostnaden är två högre i denoffentliga vården än i motsvarande privatvård.Men, herr talman, när det gäller vård och omsorgär det klent beställt med konkurrensmöjligheterna. Dealternativ som har växt upp inom dessa sektorer påsenare år kan knappast sägas kunna konkurrera påsamma villkor som giganterna det kommunala ochlandstingskommunala monopolet. Jag tänker dåfrämst på ojämlikheten t.ex. när det gäller moms ochannat inom service- och tjänstesektorn ochmonopolställningen för de offentliga verksamheterna.Landstingen, som är producenter av vård, skall varaden instans som bestämmer över konkurrenterna, deprivata vårdgivarna. Tala om livegenskap!I och med att den privata vården nu blir heltlivegen under landstingen blir näringsfriheten likamed noll för de läkare och sjukgymnaster som önskardriva egen verksamhet. Yrkesgrupperna inom vårdenär alltså negativt särbehandlade i mer än ett avseende.De vet inte om de kan överlåta sin verksamhet påannan person genom ersättningsetablering.Landstinget bestämmer godtyckligt. En yrkesutövaresom fyller göre sig icke besvär! Omvederbörande skall fortsätta sin verksamhet får hon taett högt pris för sin vård. Socialdemokraterna inför envård för de rika.Jämställdheten: berömmer sig av att havärldens mest jämställda riksdag och regering.Landets vice statsminister är tillikajämställdhetsminister. Hon borde vara här ikammaren och vara djupt indignerad över attkvinnor inom vårdyrken är så särbehandlade iförhållande till män och kvinnor inom andra yrken.Vad finns det för jämställdhet i att kvinnor inomvårdyrkena endast skall ha en arbetsgivare,landstingen, att gå till eller att dessa kvinnor skallförmenas rätten att bedriva egen verksamhet? JämOborde bestämt ta sig en titt på situationen för kvinnorinom vården.Herr talman! Jag upprepar: Det är enbedrövelsens dag för svensk sjukvård om majoritetensförslag går igenom. Valfriheten försvinner, det görsett allvarligt ingrepp i näringsfriheten, och kvinnornainom vården särbehandlas i förhållande till andrayrkesutövare.Roland har talat vackert om att det noginte blir så farligt - han har en from förhoppning omatt det inte blir det. Socialministern sade att här skallinte stängas några dörrar. Jag vill bara berätta attinom det röda har allavårdavtal sagts upp. Vad blir det för valfrihet ochrättvisa för patienter och yrkesutövare? Jag barafrågar.Men jag är ändå inte pessimist. Även omlandstingspolitikerna i vårt avlånga land gör som mangör i det röda , kommermänniskorna förr eller senare att ta saken i egnahänder. De kommer att kräva alternativ även i vården.Och även inom denna sektor, herr talman, kommerSocialdemokraterna att få inse att verkligheten ärSocialdemokraternas värsta fiende.Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till dereservationer som har yrkat bifall till.Anf. 144 ()Herr talman! Landstingen måste ta ett störreansvar, skriver på Brännpunkt den 7april. Detta budskap genomsyrar också regeringensproposition om den framtida primärvården. Jagbeklagar att ministern redan har lämnat debatten.Roland vill att vi skall debattera det somkan bli problem. Jag lovar att det är problemen jagskall ta upp.Remisstvång uppmuntras, och det är landstingenssak att själva bestämma. Att landstingen har anammatdetta har inte minst visat sig i . Depatienter som "tillhör" vissa sjukhus får ej söka vidandra sjukhus utan remiss. Detta står i bjärt kontrastmot den valfrihet som förespråkas i den nyaföreskriften i hälso- och sjukvårdslagen: "När flerabehandlingsalternativ är möjliga skall patientens valvara avgörande." Ja, patientens valfrihet gäller, baradet inte är doktor eller sjukhus som patienten villvälja.Det är beklagligt att man i propositionen inte harförstått vad konsekvensen blir av att remisstvånginförs. Detta, , är verklighet och ingenvision.Det finns även tendenser till att patienter styrs bortfrån den privata vården. Detta är olyckligt, eftersomden privata vården är billigare än motsvarandeoffentlig vård. Privatvården präglas dessutom avkontinuitet och långvariga relationer mellanvårdgivare och patienter. Ett remisstvång stryperdenna husläkarrelation, vilket kan vara ödesdigert,särskilt för patienter med kroniska sjukdomar.Missnöjda patienter kostar pengar.Behovet av ersättningsetableringar för läkare ochsjukgymnaster har inte ens berörts i propositionen.Det är ett problem som jag aktualiserade meden fråga till socialministern och också en enskildmotion.Behovet kommer att aktualiseras ytterligare i ochmed en åldersgräns . Det innebär att flerahundra läkare kommer att lämna sin praktik inom denärmaste åren. Läkarpraktiken med alla patienter kaninte längre överlåtas till en kollega. Det innebär attmånga hundratusentals patienter står utan doktor. Detinnebär också en massiv kapitalförstöring avmedicinsk-teknisk utrustning, och personalen sägsupp. Den privata vårdens personal har inte, somlandstingens, en sysselsättningsgaranti.Det innebär också att alla dessa patienter kommeratt belasta den dyrare offentliga vården, i slutändan enmerkostnad för landstingen. Vi hörde tidigare IngelaThalén tala om att vi skulle hushålla med vårdensresurser. Jag hoppas att man verkligen tänker på dettaoch tar vara på den privata, billigare vården.Bara för att läkarna försvinner, försvinner intepatienterna. Detta förefaller tyvärr alltför ofta vara enmissuppfattning.Avsaknad av ersättningsetablering slår väl så hårtmot de privata sjukgymnasterna. Kutymen har varitatt när en sjukgymnast eller läkare går i pension,överlåter man patienter och praktik till en kollega somkan fullfölja kontinuitet och ge patienterna trygghet.Det innebar också att vårdgivarna vågade investera imodern utrustning och att man på så sätt kunde följamed i den tekniska utvecklingen.