prot · GJ0927 · 1995-11-22 00:00:00 — Detgår också att behandla och rehabilitera narkotika-missbrukare, även om det är svårt. Hivsmittan spridsju dels via sexuellt umgänge, dels via blodsmitta -bl.a. genom att narkomaner delar infekterade sprutor.Mot bakgrund av dessa fakta har Världshälsoor-ganisationen kommit fram till att sprututbytesprogrami den form som utprövats i och är detsom man vill rekommendera för att hindra spridning-en av hiv bland narkomaner. Det är genom dem somrisken sedan är stor för en spridning ut i övriga sam-hället. Också en internationell sammanslutning, Par-lamentariker mot aids, med säte i är av sam-ma uppfattning.Socialstyrelsens uppfattning har vi genom dessrapport. Men man kan också se att Socialstyrelseninte är främmande för att låta speciella läkare få deltai sprututbytesverksamheten. Här i ser rege-ringen det hela dock fortfarande som ett försök sombehöver vidare utprövas.Sprututbytesprogram enligt den skånska modelleninnebär att man har hård kontroll på utdelningen avsprutor. återlämnande har angetts här. Men ävensiffran nämns. Man skärper den härkontrollen. Man får också tillbaka sprutor som intedelats ut genom programmet, dvs. sprutor somkommit in på annat sätt.Man förenar denna utdelning med preventivme-delsrådgivning. Kondomer delas ut. Hivtestning sker.Narkomanvård erbjuds också. Genom det här sprutut-bytesprogrammet har ett stort antal tidigare okändanarkomaner givit sig till känna och därmed har dekunnat erbjudas vård, behandling och rehabilitering.Uppföljningen har visat, vilket po-ängterar, att programmet inte har lett till en spridningav narkotikamissbruket och att narkomanerna, tillskillnad från narkomaner i och Köpen-hamn - med undantag för ett fåtal fall - förskonatsfrån hivsmitta och också från hepatit.Det enda negativa fynd som dykt upp gäller sam-arbetet mellan hälso- och sjukvården och socialtjäns-ten. Det samarbetet har inte fungerat optimalt. Vistryker i vår motion under att det här samarbetet be-höver förbättras och att och här har en viktig roll att spela.I den etiska konflikt som här föreligger har alltsåFolkpartiet liberalerna kommit till en annan slutsatsän , nämligen att sprututbytesprogram iden form som det genomförs i efter tillståndoch uppföljning av borde kunna sessom en etablerad metod för att förebygga spridning avhiv. Det skulle kunna införas i områden där man ansersig ha behov av ett sådant program; under strikt kon-troll och med möjligheter att stoppa det hela om detskulle leda fel.Socialdemokraterna, som representerar utskotts-majoriteten, stöder tanken på en fortsatt försöksverk-samhet. Jag tror inte att man, när det gäller att bevisanyttan av sprututbytesprogram, kommer längre genomatt fortsätta i form av försök. Det skall i så fall varautvecklingen av samarbetet mellan ochhälso- och sjukvården. Jag ser Socialdemokraternasställningstagande i den här svåra etiska frågan som eninsikt om vilka risker man löper om man skulle avbry-ta verksamheten i , med dess närhet till Köpen-hamn där en stor andel av narkomanerna är hivinfek-terade.Leif var inne på den etiska konflikten. läste jag artikel i och jag undrade då hur egentligensåg detta - om man såg en etisk konflikt. Det gör manuppenbarligen, som har redovisat. Menhur långt har man analyserat konsekvenserna för in-blandade parter?Jerry talar mycket om signaler, liksomLeif gör. Sprututbytesprogram skulle vara ensignal om ett narkotikaliberalt samhälle. har det här programmet använts, men ändå harinte stöd givits för nämnda misstanke. Den signal somett sprututbytesprogram sänder ut är enligt Folkparti-ets mening att narkomaner, liksom andra människor isamhället, har rätt till en framtid. då deförsöker komma till rätta med sitt missbruk skall viinte löpa risken att förstöra våra liv genom att blismittade av hiv. Det är inget hot mot narkotikapoliti-ken, utan det är en insats för de sämst ställda i samhäl-let!Med detta yrkar jag bifall till reservation 2 avse-ende mom. 1 samt i övrigt till hemställan i betänkan-det.Anf. 124 () replikFru talman! säger att det ärstark kontroll, att man noga kontrollerar hur mycketman får in och att man skärper kontrollen.Hon nämnde där siffran och att det fanns upp-gifter om . Det är möjligt. Men faktum är att manredovisar att 59 002 sprutor lämnades ut mellan 1989och 1992. Man fick tillbaka 41 132, . Beträf-fande kanylerna fick man in 61,7 %.Barbro säger att man skärper kontrol-len. Men om jag vänder mig till den bästa av källor,nämligen själv, och ser till vadhon sade får jag veta att manfick tillbaka av sprutorna och av kanyler-na. Det har alltså skett en väsentlig försämring underde här åren; det kommer vi inte ifrån.Som tur är - ske lov, skulle jag vilja säga - ärdet en låg frekvens beträffande hiv och aids i Sverige.Det kan dock knappast hänga samman med program-met i och . Det finns heller inte belagt attdet skulle vara mindre där. Däremot kan man se att idet land i som har det utan tvekan störstasprututbytesprogrammet, nämligen , är nyin-sjuknandet i hiv/aids långt större än här. Samma resul-tat får man fram vid en internationell jämförelse. Detfinns multinationella undersökningar från ,, , och som visarpå samma tendens. Sprututbytesprogrammet kan ickesägas vara någon garanti för minskad smittspridning.Snarare bidrar det kanske till att man lättare missbru-kar narkotika.Anf. 125 ()replikFru talman! Siffran gäller i inledningen dåprogrammet var begränsat. Sedan sjönk siffran. Det ledde sedan till en skärpning. Man ärnaturligtvis oroad och vill ha tillbaka 100 %.Leif nämner andra program ute i världen,men de är mycket sämre. Det är just därför somVärldshälsoorganisationen rekommenderar den mo-dell som vi i har. De andra programmen skallvi inte ha i vårt land.När det gäller detta med att det ären liten spridning i den svenska narkomangruppen: Ja,tack och lov, man har fått ut god kunskap om hursprutor görs rena, trots att myndigheter inte ville ställaupp på det. Man gör sprutorna rena med klorin. Vida-re ser man till att smittade narkomaner får den deladesprutan sist i raden. Men vi har inga garantier för attden här kunskapen finns.Jag ser sprututbytesprogrammets stora värde i atthälso- och sjukvården kommer i kontakt med de härnarkomanerna och kan hjälpa dem in i rehabilitering.Anf. 126 () replikFru talman! Jag håller med om att det är fantas-tiskt bra om narkomanerna kan hjälpas in i hälso- ochsjukvården. Problemet med det här programmet ärockså att, till skillnad från vad som sades 1985-1986när det talades om nödvändigheten att gå in med sär-skilda metoder för att komma åt smittspridningen -det var ju grunden till utbytesprogrammet - och skulle ha väl fungerande behandlingsenheter ochfå in narkomanerna i behandling, av dem som deltar iprogrammet är det som kommer till nar-komanvård. Det är alltså en utomordentligt usel siffra.Det visar, som utvärderarna säger, att detta snararevisar på risken att utbytesverksamheten underlättar förmissbrukarna att missbruka narkotika. Det menar jagär allvarligt.Enligt undersökningen är är anonymahämtare. Anonyma personer får alltså ut sprutor ochkanyler till andra. Det är klart att här utan tvekan finnsen inkörsport till spridning av sprutor och kanylerutanför tänkta krets. Därmed kan de användas somlockelse eller handelsobjekt för att få in unga männi-skor som kanske provat på lättare narkotika men intevågat ta injektioner just därför att de känner till smitt-risken. Här kan de få kanyler som är garanterat rena.Sedan är de fast. Detta kan inte fortgå.Har man inte kunnat påvisa säkra re-sultat är det inte rimligt att fortsätta. Slutligen: Det ärinte möjligt att föra ut två budskap - att det är olagligtatt handskas med narkotika och att det ärlagligt att få sprutor för att bedriva missbruk somskall fyllas med brottsligt innehåll. Den narkotika somman skall fylla sina sprutor med måste man ju få tag ipå ett ohederligt sätt.Anf. 127 ()replikFru talman! Jag tror att har bristandekunskaper om hur narkomaner fungerar. Narkomanerär rädda för myndigheter. De är rädda för Polisen ochför människor som kan ingripa i deras frihet.I har hälso- och sjukvården fått ett stortförtroende. Man går dit, men man är rädd för social-tjänsten. Jag menar att det här glappet mellan justhälso- och sjukvården och måste över-bryggas. Gör vi det, kommer fler nyupptäckta narko-maner att gå över till och till rehabilite-ring. Det är jag övertygad om. Detta får dock inte tassom intäkt för att programmet inte fungerar. Dethandlar ju om ett betydande antal människor som hardet svårt ställt och som vi på bästa sätt måste hjälpa.Där ser jag detta program som en del. Jag tycker attdet är skönt att Socialdemokraterna vill fortsätta meddetta program.Anf. 128 ()Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservation 6. Vi i vill nämligen tillsät-ta en arbetsgrupp för att kartlägga narkotikamissbru-kets utbredning bland ungdomen. Syftet är att få ettgrepp om frågan och att få ett stopp på ett begynnan-de missbruk.Skälet till vårt yrkande framgår av betänkandet.Man har låtit och narko-tika göra regelbundna undersökningar av narkotika-användningen bland ungdomar och även hos befolk-ningen i stort.Bl.a. står det: "har, blandannat i CAN:s regionala rapporteringssystem, allt flerrapporter om nyrekrytering till mera allvarliga miss-bruksformer kommit in. Det har framför allt gällt ettökat missbruk av s.k. rökheroin bland ungdomar, meddet rapporteras också en ökning av det tillfälligamissbruket av amfetamin, ecstasy och kokain blandvuxna. Dessutom har en allmänt ökad nyfikenhet påcannabis iakttagits. Skol- och värnpliktsundersök-ningarna visar att det experimentella bruket av narko-tika ökat. Andelen elever som använtnarkotika låg på mellan åren1986 och 1990. Därefer har den ökat till "- alltså en fördubbling - "bland pojkarna och femprocent bland flickorna. Andelen värnpliktiga somprövat narkotika har ökat från sex till cirka nio pro-cent . "Detta är skälet till att vi valt att yrka på att en sär-skild arbetsgrupp tillsätts för att titta på just ungdo-mars problem. Det är trots allt där det börjar. Därföryrkar jag, som sagt, bifall till reservation 6. I övrigtyrkar jag bifall till hemställan i betänkandet som jagtycker är bra.Anf. 129 ()Fru talman! Narkotikafrågan är något som engage-rar de svenska politikerna, och de flesta vill ha enrestriktiv narkotikapolitik. De flesta vill även finnavägar för att mildra de skador som drogerna medför.Ett av de hot som man vill minska är den smittasom sprids när ett flertal narkomaner använder sig avsamma spruta vid injicering av narkotika. Den för-söksverksamhet som bedrivs i och , därrena sprutor lämnas ut till narkotikamissbrukare iutbyte mot använda i ett försök att minska spridningenav aids, är omdiskuterad, vilket vi har hört här i dag.Av de försök som har pågått har man intekunna påvisa att utdelningen av utbytessprutor medsäkerhet har minskat spridningen av aids.I utvärdering framgårdet att man i försöken inte heller vet om man får till-baka de utlämnade sprutorna och att de inlämnadesprutorna bara motsvarar av de utdelade,vilket redan har talat om.Det finns en stor risk att sprutorna kan vara bes-mittade. Om de hanteras tanklöst kan olyckor inträffaoch skador uppstå, vilket kan leda till tragedier. Dethar hänt att barn har hittat begagnade sprutor, lektdoktor och stuckit sig. Detta har man hört mångagånger och kanske kan tro att det är skrönor. Men jagvet att det har hänt.Om försöken skall få fortsätta måste sprutorna ut-delas på ett sådant sätt att man försäkrar sig om får tillbaka just de sprutor och kanyler som harlämnats ut. Det skulle kunna ske genom någon formav märkning. Vi får inte heller glömma bort sprutspet-sarna. Inom vården räknas de som riskavfall. Därförmåste vi även ställa mycket höga krav på hanteringeni ett sådant här projekt. Men jag vet inte riktigt hurman skall lösa detta, men på något sätt måste det lösasom försöken skall få fortsätta.För att försöken skall vara meningsfulla måste deäven utvecklas på ett sådant sätt att den kontakt somskapas vid utdelningstillfällena kan utnyttjas och påsikt hjälpa missbrukarna in i ett rehabiliteringspro-gram. Det måste ske en skärpning i fråga om detta.Jag yrkar bifall till reservation 3 som gäller mom.1.Anf. 130 ()Fru talman! Som redan sagts här råder det nästantotal enighet i vårt land om att vi skall driva en re-striktiv narkotikapolitik. Jag är mycket glad för det.Allt icke-medicinskt bruk av narkotika anser vi är ettbrott mot de normer och värderingar som är djuptförankrade hos svenska folket.Fru talman! Jag tycker att det är viktigt att poäng-tera att detta gäller allt icke-medicinskt bruk av nar-kotika, eftersom det finns så många människor som ärsvårt sjuka och som behöver dessa preparat för attkunna leva ett någorlunda gott liv.Samtidigt som vi vet att denna förankring finns ärvi väl medvetna om att kampen mot narkotikan måstesträcka sig utanför våra egna gränser, annars blir deninte verkningsfull. Insatser måste göras såväl när detgäller produktion och handel som när det gäller an-grepp på de härdar varifrån missbruket sprider sig.Både här i och runt om i pågårdebatten om hur man skall komma till rätta med nar-kotikaproblemen. Det är bra. Tyvärr andas argumen-ten på sina håll uppgivenhet och handlingsförlamning.Det är allvarligt. Som jag ser det måste vi göra allt föratt kämpa mot narkotikan. Vi får aldrig spara någrakrafter, och vi får aldrig lämna några goda förslagoprövade som syftar till ett minskat bruk av narkotika.All missbrukspolitik måste vara motiverad utifrånsolidaritet och omtanke om medmänniskor. Vår krist-demokratiska grundsyn är att vi måste skapa ett sam-hälle där alla människor om möjligt trivs och kanutvecklas. En viktig målsättning i det arbetet är attstärka individens självkänsla. Det hör i synnerhet tillett sådant här avsnitt av det politiska arbetet. Vi måsteinse att vi människor är olika. Varje individ är unik.Ingen är fullkomlig, men vi duger ändå. Det är viktigtatt detta synsätt lärs ut redan i skolan, så att männi-skor byggs upp och blir starka och så att de känner entillfredsställelse över vad de är. Jag tror att det är ettutmärkt sätt att motverka behovet av droger.Fru talman! Produktionen och missbruket av samthandeln med narkotika är som redan sagts ett synner-ligen allvarligt problem. Konsekvenserna är förödan-de för såväl samhället som för den individuella miss-brukaren. Dessutom vet vi att det före-kommer organiserad brottslighet i dessa sammanhang.Tyvärr skiljer vi ofta på socialpolitik och kriminal-politik, trots att dessa representerar två sidor av sam-ma mynt. Därför måste också kampen mot narkotikapräglas av ett övergripande arbetssätt, både sektorsvisoch internationellt.Man kan inte heller skilja alkoholpolitik och nar-kotikapolitik åt, eftersom vi vet att det finns klarasamband mellan dessa. Jag har redan i den tidigarealkoholpolitiska debatten sagt att det inte finns någonsom nykter prövar narkotika. Alkoholen är alltsåinkörsporten. Jag tror att vi måste ha med detta fak-tum när vi arbetar med alkoholproblematiken.I arbetet med narkotikaproblemen måste man ar-beta både långsiktigt och kortsiktigt. Vi kan inte en-bart ha brandkårsutryckningar när något går snett. Detär för dyrbart både mänskligt och ekonomiskt. Själv-klart skall vi hjälpa människor som har hamnat snett.Det skall vi göra med värme och generositet. Men vifår aldrig glömma det långsiktiga arbetet. För migsom kristdemokrat är det självklart att också i dessasammanhang betona familjens roll. Jag är övertygadom att den allra viktigaste åtgärden för att motverkamissbruk är att ge förutsättningar för trygga familjer.Arbetet mot droger måste ha som utgångspunkt attvi skall befria människor från detta gissel. Det måsteframställas som positivt att vi befriar våra barn, ung-domar och alla andra människor i vårt land från detta.Kampen måste genomsyras av medmänsklighet ochförståelse men också av fasthet och kraftfullhet.Jag vill nämna några ord om skolan och den s.k.ANT-utbildningen. har det varit svårtatt vidta förebyggande åtgärder, vilka är mycket vik-tiga. Det har förekommit ganska många klagomålbåde på utbildningen och på fortbildningen, inte minstnär det gäller lärare. Vi har påpekat vikten av den härANT-kunskapen inom den högre utbildningen avlärare, inom pedagogutbildningarna och inom läkar-och vårdhögskoleutbildningarna.I utbildningen bör man särskilt uppmärksamma deskadeverkningar på kroppen som narkotika för medsig. Hitintills har de flesta kunskap om att narkotiskapreparat är vanebildande, men man saknar ofta kun-skap om hur de inverkar på kroppen. Vi tror att detäven i skolan måste föras in att alkohol är inkörsporttill narkotika.Fru talman! När det gäller dessa svåra frågor ärdet lätt att hamna i olika fack. Jag tror att vi inom dethär parlamentet är mogna nog att kunna se övergri-pande, att kunna särskilja mål och medel, att kunnahitta konstruktiva lösningar för att bekämpa det somär destruktivt och bryter mer människor. I det arbetetbehövs alla goda krafter.Fru talman! Jag vill avsluta med att yrka bifall tillreservation 4 som handlar om inriktningen av narkoti-kapolitiken och till reservation 5 som gäller en narko-tikakommission. I denna reservation finns en delsynpunkter som överensstämmer med Vänsterns ireservation 6, men vi vill gå litet längre. Vi menar måste titta på helheten.Anf. 131 ()Fru talman! När det gäller narkotikafrågan råderdet en total majoritet i denna kammare. Vi skall medalla lagliga medel bekämpa denna drog som har för-stört så mycket för människor i denna värld. Vi skallvara mycket glada över att vi i alla partier är överens idenna fråga - det är alltså inte som när det gälleralkoholfrågor. Men det kan man inte säga om andraländer i . Vi behöver bara titta på vårt grann-land där man har helt andra problem.I denna fråga, liksom i alkoholfrågan, är informa-tion och upplysning om drogernas konsekvenser vä-sentliga. Alla har vi ett ansvar. Bara för att man harbetalat sin skatt är man inte undantagen från skyldig-heten att visa omtanke om sin omgivning. Helt klarthar föräldrar, skola och dagis ett särskilt ansvar, efter-som man har tillgång till barn i olika åldrar.Vårt mål är ett narkotikafritt samhälle. Alla vet viatt inträdet i Europeiska gemenskapen inte underlättarvår målsättning, och då tänker jag närmast på proble-met vid våra gränser. Därför måste denna fråga priori-teras. Vi måste också öka samarbetet med övrigaEuropa.En början på detta samarbete när det gäller narko-tika är det observatorium som har sitt säte i är att man på ett likvärdigt sätt skall bearbetaoch följa narkotikafrågan i medlemsländerna. har det svenska ansvaret och kommeratt bygga upp ett center för data om narkotikamiss-bruket, dess utbredning, skador och motåtgärder. Iledningsgruppen ingår företrädare för flera statligamyndigheter, bl.a. , Rikspolisstyrelsenoch Alkoholinspektionen.Fru talman! Det finns sex reservationer fogade tilldetta betänkande. Jag skall kommentera reservation nr1 om försöksverksamheten med utbyte av sprutor ochkanyler till narkotikamissbrukare.Utskottets majoritet tycker att den försöksverk-samhet som pågår i och skall få fortsättaatt bedrivas. Den utvärdering som hargjort visar att inga nya fall av hiv har rapporteratsbland narkotikamissbrukare i sedan1990. Detta är glädjande, men resultatet är mycketsvårt att utvärdera. Därför tycker vi att man på enbredare bas skall försöka att mera konsekvent görauppföljningar och att man skall få fortsätta med dennaförsöksverksamhet. Målsättningen måste ändå vara attdessa missbrukare rehabiliteras och får ordning påsina liv. Därför är det väldigt viktigt att socialtjänstenär inkopplad.Det kan verka som att jag tycker att allt är frid ochfröjd i detta försök. Men så enkelt är det inte. Detfinns vissa betänkligheter i detta program. Därför gårvi inte in på den linje där man vill utvidga program-met.Vad är då problemet? Jag har förståelse för LeifCarlsons inlägg. Det är en typ av dubbel bokföringnär man på detta sätt delar ut sprutor och kanyler. Omdet inte var för den hemska sjukdomen hiv/aids skullevi över huvud taget aldrig föra detta resonemang ikammaren. Men jag tror ändå att vi alla i denna kam-mare är väldigt bestämda när det gäller bekämpningenav narkotika. Därför tror jag att det s.k. dubbla bud-skapet eller de signaler som talade ominte behöver få några stora konsekvenser. Vårt förslagär att detta försök får fortsätta under ordnade formeroch att noga skall följa detta. Ävensocialtjänsten skall inkopplas.Vi vet också att det finns betänkligheter när detgäller att vetenskapligt utreda ett så litet material.Men jag hoppas att man gör sitt bästa och att riksda-gen och följer frågan. Skulle någon-ting gå fel, skall försöket genast upphöra.Fru talman! Jag vill yrka bifall till hemställan ibetänkandet och avslag på samtliga reservationer.Anf. 132 () replikFru talman! Jag konstaterar att närmat sig en klokare uppfattning än den somutskottets majoritet står för. Men han har inte närmatsig fullt ut.Som så riktigt säger finns detproblem . Vi behöver bara komma till Danmarkeller resten av , så ökar trycket på legalisering.Rösterna höjs mera nu än då det härförsöket började och låg i sin linda. Därför är det såallvarligt att det kommer signaler från det land somhar haft en fast narkotikapolitik, signaler som kantolkas så att vi börjar rucka på detta. På det sättetsänder vi ut dubbla signaler, och detta är väldigt all-varligt.Som jag famhöll i mitt anförande finns det här enlegaliseringsvåg och den kan inte få stöd. Man skallinte få vatten på sin kvarn genom att vi tillåter ettutdelande av sprutor till narkomaner och på det sättetnärmast främjar verksamheten. Det är fel signaler.Jag har litet svårt att förstå vad se för vits med att fortsätta med ett försök somhar drivits i åtta respektive utan att man kanutvärdera resultatet. säger ju också attäven om försöket fortsätter kan man inte se att det ärmöjligt att göra en bättre utvärdering än den som manhar gjort . En fortsatt försöksverksamhet tillföralltså inte någonting.Sedan framhåller alldeles riktigtatt det är viktigt med rehabilitering. Då är det ännumer oroande att av de som ingår i sprutprojektetkommer till narkomanvård. Det liggeralltså ett misslyckande i detta. Varför skall ett sådantförsök få fortsätta?Anf. 133 () replikFru talman! Jag tycker att det skall få fortsätta påde grunder att man kopplar in på ett heltannat sätt. Det finns också en liten poäng i det hela.Man når de här människorna på ett helt annat sätt, ochom man kan resonera med dem finns det också förut-sättningar för att man kan rehabilitera dem. Det kanman inte bortse ifrån. Det måste ändå vara det primä-ra, att dessa människor kommer ifrån sitt missbruk.Återigen är det hiv/aids som är det stora proble-met. Vi vet också att det finns ett tryck från Malmösoch Lunds kommuner. De tycker att detta är ett fan-tastiskt projekt. Jag måste erkänna att jag inte hopparlika högt som de gör, men och Lunds kommu-ner tycker att det är jättebra.Anf. 134 () replikFru talman! sade att det varsvårt att nå missbrukarna. Det var ju det som jag för-sökte visa. Man når inte fram till missbrukarna, ochdet är därför som det kommer så få till narkomanvårdoch som kommer i kontakt med . Mannår inte missbrukarna. De är endast intresserade av attfå sina sprutor. Dessutom är beteendet så pass slapptatt andelen återkrävda sprutor mot utlämnande av nyasjunker jämfört med de höga tal som man hade 1989.Nu är andelen betydligt lägre. Detta är en allvarligsignal om att försöket inte bör fortsätta.Likaså tillåter man utlämning av sprutor till ano-nyma hämtare. Man vet inte var sprutorna tar vägen.Men det hjälper inte att skärpa reglerna. Det hjälperett litet tag, men sedan blir förhållandena likadanaigen, för det är enklast och bekvämast. Det finns baraett sätt att ge en klar signal om var vi står, och det äratt vi har ett budskap som går ut på att vi inte tillåternarkotika i .