prot · GI0948 · 1995-01-10 00:00:00 — har budskapet ett annatinnehåll.Under den förra mandatperioden fick taställning till förslag om kraftiga åtstramningar riktademot barnfamiljer. Det framfördes då av ett parti sominte längre finns i . Detta parti tycks förgå,men dess idéer bestå - nu framförda av en socialde-mokratisk regering.Som vice ordförande i finansutskottkommer jag att ta initiativ till en dialog med de övrigaoppositionspartierna för att utröna på vilka punkter,t.ex. inom familjepolitikens område, som en kon-struktiv opposition kan förhindra en föreslagen olyck-lig politik. Vi har i inga illusioner om att detär ett enkelt arbete. Men regeringens budgetproposi-tion påkallar att ansträngningar görs för att komma tillrätta med ett förslag som slår hårdast motbarnfamiljer och arbetslösa och äventyrar den eko-nomiska återhämtning som kampen mot arbetslöshe-ten behöver.Av avgörande betydelse för en sundare samhälls-ekonomi är en förbättrad sysselsättning. Regeringenlägger förvisso fram en del förslag som kan få positivbetydelse. Men tyvärr tycks regeringen ha drabbats avnågonting som jag skulle kunna beteckna som panikpå arbetsmarknadspolitikens område.Fyrpartiregeringen införde ett tillfälligt generelltanställningsstöd, GAS. Det infördes när företagen vari ett sämre läge än nu och när konjunkturuppgångenvar i vardande.Regeringen avser nu att satsa sju miljarder kronorpå ett nytt anställningsstöd. Det kan lämpligen förkor-tas "NYS".Det är också nys att tro att detta skulle leda till vä-sentligt fler nyanställningar. Staten skall enligt dettaförslag lägga mycket pengar på att reducera kostna-derna för företag som skulle anställa oavsett om"NYS" införs eller inte.Nyårsgåvan, ett tolvmånadersstöd, på sju miljarderkronor till arbetsgivarna skulle göra större nytta påannat sätt. För flertalet företag skulle lägre räntor haväsentligt större betydelse. Men det är ytterst tvek-samt om den politik som regeringen har presen-terat ger oss lägre räntor.Centern kommer att presentera andra förslag somsyftar till att sätta fler människor i arbete och tillskatteväxling från arbete till miljöfarlig verksamhet.Regeringen har uppenbarligen gjort så gott den kunnatpå det arbetsmarknadspolitiska området men, vilket äravgörande, saknar ändå förmåga till nytänkande ochframsynthet.Man talar om särskild hänsyn till småföretagen. Vihar lärt oss vad det innebär. Den billigaste åtgärdenhade varit att regeringen skulle ha hållit fing-rarna borta från nya pålagor, t.ex. högre arbetsgivar-avgifter och den förenkling av arbetsrätten som denförre regeringen genomförde.Nu skall AP-fonderna också släppas loss för attköpa aktier i småföretag. Det institutionella ägandetskall tillbaka, precis som den förra socialdemokratiskaregeringen ville. Det var fel väg då. Det är fel väg nu.Miljödepartementet kommer att avlövas avsina ekonomiska resurser. Nedrustningen har sprittsig från försvaret och biståndet till miljöpolitiken ochregionalpolitiken. Vad tycker , som reser-vationslöst röstade fram den socialdemokratiska re-geringen, om en sådan utveckling?Regeringen satsar nya pengar på att människorskall flytta. skall regionalpolitiken nedrus-tas. Den ökade satsning på regionalpolitiken somCentern medverkade till under fyrpartiregeringen isyfte att skapa livskraft i hela landet rivs nu upp. Detär ett övertydligt koncentrationsbesked från regering-en.Under valrörelsen gav Socialdemokraterna in-trycket av att det inte skulle ske några minskningar avantalet anställda inom kommuner och landsting. I denpreliminära nationalbudgeten kan vi nu läsa att rege-ringen räknar med 24 000 färre tjänster i den kommu-nala verksamheten . Vardet inte vården, omsorgen och skolan som skullevärnas? Hur många sjuksköterskor, vårdbiträden ochförskollärare kommer att försvinna? Och vad sägerLillemor om en sådan politik?I regeringsförklaringen talade statsministernom en samarbetsregering. Det står klart attstatsministern då avsåg . Vänster-partiet och trånade också hela hös-ten efter att vara regeringen släpvagn. Detvore intressant att få veta om fortfa-rande trånar efter uppgörelsen med regeringen. Honkan redogöra för på vilka punkter som hon ochVänsterpartiet har gett regeringen sitt stöd. kommer att kritiskt, men i en kon-struktiv anda, pröva regeringens budgetförslag. Vikommer att redovisa förslag till hur statsfinansernaskall saneras med förbättrade förutsättningar för enlångsiktigt hållbar ekonomisk och ekologisk utveck-ling, en ökad sysselsättning, en rättvis fördelning ochen regional balans för livskraft i hela landet.(Applåder)Anf. 8 ():Fru talman! har skapat mycket sto-ra förväntningar på årets budgetproposition och fi-nansplan. Den skall enligt de tidigare utsagorna inne-hålla i minskade utgifter, så att deoffentliga finanserna en gång för alla saneras. Denskall innehålla en jättesatsning på nya jobb, så attarbetslösheten kraftigt sjunker, och den skall ge enrättvis fördelning. Dessa tre saker har sagts vara kärn-punkten. Det står också i finansplanen att dessa är decentrala byggstenarna i regeringens politik. Tyvärr harGöran inte lyckats baka denna goda kaka.Få personer vet bättre än jag att den här uppgiftenär svår, och jag vill ge finansministern en eloge förkraftansträngningen. Visst finns det en del bra saker ifinansplanen. Inte minst vill jag å den borgerligaregeringens vägnar tacka för det indirekta erkännandesom nu finns av att mycket av det som vi gjorde varalldeles rätt och riktigt. Så måste jag nämligen tolkadet faktum att bygger vidare på vårautgiftsminskningar. När det gäller de 113 miljardersom han nämnde räknar han t.o.m. sig själv tillgodo av våra förslagseffekter. Tack för det, finansministern!Det allvarliga är emellertid att , om än aldrig så stor, inte räcker.Hotet om massarbetslöshet kvarstår. I själva verketsäger finansminstern rätt upp och ner att politiken ärotillräcklig för att det skall skapas förutsättningar förden halva miljon nya jobb i näringslivet som krävsunder . med en hög-konjunktur och en hel mandatperiod med vid makten räknar han med att den öppna arbets-lösheten skall bli och den totala arbets-lösheten år 1998.Så sent som påstod socialdemokra-terna att den öppna arbetslösheten kunde pressas nerunder , dvs. , bara socialdemokra-terna fick regera. klarar man inte detta ens till1998, trots att konjunkturen i omvärlden är bättre ochtrots att vi har fått ett ja till EU-medlemskapet.Det stora problemet är, enligt min uppfattning, attregeringen genom höstens många skatteökningar förföretagarna och genom återställare i fråga om struktu-rella reformer inom t.ex. arbetsrätten och arbetslös-hetsförsäkringen allvarligt har försämrat företagskli-matet. Tydligen börjar själv misstänkaatt det kan ligga någonting i denna kritik. Ett av för-slagen i finansplanen är nämligen att arbetsgivaravgif-terna för nyanställningar skall tas bort - det som kallade för "NYS". Detta innebärnaturligtvis i sig ett erkännande av att lägre skatter påarbete ger fler jobb och att högre skatter på arbete gerfärre jobb. Men det vore rejälare att ta tillbaka höstensbeslut om höjda arbetsgivaravgifter i stället för att geen selektiv och ettårig rabatt. Det blir faktiskt lättpatetiskt när socialdemokraterna först under höstenåterställer arbetsrätten till sista kommatecknet ochkrånglar till det för småföretagarna. Sedan erkännerde i finansplanen att det behövs särskilda lösningarjust i fråga om arbetsrätten för de mindre företagen.Först uppmanas parterna att lösa denna fråga avtal-svägen. Sedan tror man tydligen inte riktigt att parter-na kan eller vill detta. Hela frågan hänvisas nämligentill en ny utredning. I avvaktan på detta förlorar Sve-rige jobb som vi väl skulle behöva.En av bovarna i detta drama är naturligtvis rän-teutvecklingen. Även i detta avseende var GöranPersson förut mycket stursk och utlovade lägre räntor,bara socialdemokraterna kom till makten. Men rän-torna är fortfarande skyhöga, farligt höga, som GöranPersson då sade. De svenska långräntorna är ungefär3,, eller 330 punkter, högre än detyska. De är lika höga som . I gårsteg de rejält efter nedgradering av Sverigeoch inför rykten om vad det andra kreditvärde-ringsinstitutet, Standard & Poor, skulle komma attsäga. För skull hoppas jag att räntorna nukommer att sjunka. Annars blir det svårt för Sverigeoch för oss som bor här.Fru talman! Budgetförslaget innehåller många be-sparingar. De är inte fullt så omfattande som GöranPersson har utlovat, men det är ändå en ansenligmängd. Jag noterar t.ex. att socialdemokraterna nu haranslutit sig till den borgerliga regeringens Nathalie-plan i fråga om kommunernas utveckling, av allaområden. Prognosen för den kommunala konsumtio-nen är att det skall vara realt oförändrade utgifter förden kommunala konsumtionen, även om just de ordeninte används. Jag tycker att detta i sak är bra, men jagmisstänker att många socialdemokrater blir mycketöverraskade och känner sig svikna. Så länge social-demokraterna var i opposition kritiserades jag för attstrama åt för mycket i kommuner och landsting. Ing-var erkände i höstens första partiledardebattför att det faktum att socialdemo-kraterna hade givit intryck av att kommunerna skulleslippa spara var en viktig faktor i valsegern. visarsig detta vara en bluff, precis som vi i Folkpartiettrodde. Den kommunala konsumtionen minskar likamycket i socialdemokraternas prognoser som med denbogerliga regeringens politik. Under detta år, 1995,försvinner 13 000 jobb. , 1996, försvin-ner ytterligare 11 000 jobb.Besparingslistan i övrigt innehåller tyvärr inte rik-tigt de utlovade 20 miljarderna i "skarpa" förslag. Detfattas ett antal miljarder som är mer av "lösa skott".Inte heller är budgeten så framtung som man harutlovat. I praktiken tycks genomslaget för budgetåret1995/96 av besparingarna vara ungefär 12 miljarderkronor, kanske något mindre. Men sedan måste ifrån för de nya arbetsmark-nadspolitiska åtgärderna. Därför tycks genomslagetnetto för /96 begränsas till 3 miljarderkronor. Dessutom tillkommer det egendomliga förslagsom har nämnts tidigare om att avskaffa karensdageni sjukförsäkringen. Detta är enligt min uppfattningstrukturellt felaktigt. Det riskerar att leda till en nyökning av korttidsfrånvaron och till stora problem ifråga om produktivitetsutvecklingen i företagen.Jag befarar, fru talman, att åtgärderna sammanta-get är otillräckliga för den nödvändiga saneringen avstatens finanser. Mot bakgrund av att vikten av attstatsskulden skall stabiliseras flera gångerunderstryks i finansplanen och mot bakgrund av attGöran så vältaligt talade om vikten av att manskall sluta låna - jag önskar att han hade gjort detockså under de gångna tre åren - vill jag ställa enfråga: Är beredd att återkomma tillriksdagen med ytterligare förslag om minskade utgif-ter, om utvecklingen visar att det skulle vara nödvän-digt? Om det skall finnas någon realism i talet om inte bara skall stabilisera utan också minskaskuldkvoten blir detta självfallet nödvändigt. Är Gö-ran beredd att snabbt återkomma till riksda-gen med förslag om ytterligare besparingar om detskulle behövas för att stabilisera skuldkvoten?Till sist vill jag nämna något om fördelningspoliti-ken, som var den tredje hörnstenen i den utmåladepolitikbeskrivningen. I finansplanen sägs det på fleraställen att det långsiktigt viktigaste för en rättvis för-delning är att man får fram nya jobb och får ordningpå statens finanser. Jag håller med om det resone-manget. Det är alldeles riktigt, men tyvärr når rege-ringen inte ända fram i dessa avseenden. Arbetslöshe-ten förblir oacceptabelt hög. Också i den kortsiktigafördelningspolitiken finns det enligt min mening ten-denser till brister. Tillsammans med höstens förslagfinns det en stor risk för att dessa förslag innebär enalltför kraftig belastning på barnfamiljerna.Riksdagen har redan beslutat om sänkta flerbarn-stillägg, minskade bidragsförskott och slopat vård-nadsbidrag. tillkommer sänkt ersättning från för-äldraförsäkring, sänkta barnbidrag och möjligen ocksånågot annat.Barnfamiljerna får därutöver precis som alla andrafamiljer, ökade boendekostnader, höjda kommunal-skatter och höjda skatter av annat slag, dvs. utöver deåtgärder som vidtas inom familjepolitiken.Detta finns mycket vällovligt beskrivet i en för-delningspolitisk analys i finansplanen. Där framgåralldeles tydligt att barnfamiljerna, särkskilt de medmånga barn, belastas hårdare än andra familjer. Där-med uppfylls i varje fall inte krav på enrättvis fördelningspolitik.Fru talman! Regeringen säger själv att denna poli-tik bygger på tre hörnstenar: sanering av statsfinan-serna, bekämpning av arbetslösheten och en rättvisfördelningspolitik. Jag tvingas tyvärr konstatera attresultatet inte på något av dessa områden är tillfreds-ställande.(Applåder)Anf. 9 ():Fru talman! Jag vill i mitt första inlägg i den härdebatten, som med nödvändighet mest handlar omsiffror, ta upp en litet annorlunda tråd.Det står på s. 4 i finansplanen: "Vägen ur denekonomiska krisen ställer stora krav på sammanhåll-ning och solidaritet. Att ta ur krisen kräver ettbrett folkligt stöd".Finns då detta stöd ?, blir den naturliga följd-frågan. Jag tror inte det. Men jag är övertygad om attdet är nödvändigt att bygga upp ett sådant stöd och ensådan sammanhållning om vi skall klara den saneringsom nu krävs. Men då måste politiken vara rättvis ochkunna förstås och omfattas av alla.Skall vi klara välfärden måste vi alltså få en ut-veckling med mer av jämlikhet och rättvisa, där dehushåll och företag som bevisligen har pengar ocksåär med och betalar, där bankerna betalar tillbaka depengar de fick nu när de går med vinst, där fall-skärmsavtalen försvinner, osv. Vi behöver alltså merav rättvisa och en långt vidare solidaritet.Den politiska vänster som har majoriteten iriksdagen har genomfört en bra början på en sådanrättvisepolitik , och det är vår ambition,, att fortsätta.Vi måste fortsätta arbetet med att få ner arbetslös-heten, få ner underskotten, få upp jämställdheten ochenvist hävda miljövärn och "gröna" lösningar. Enambition som under valrörelsen gick under beteck-ningen "ryck i vänsterarmen".Men ställer vi krav på solidaritet och samman-hållning måste vi också vara lyhörda för alla deströmningar som finns , så vi vet vad vi skallhålla samman kring och så vi rätt förstår innebörden iordet solidaritet.Parallellt med ökade sociala orättvisor tycks näm-ligen ett nytt kvalitetstänkande växa fram.Bland många människor, inte minst bland ungdo-mar, finns en växande insikt om att målet med livetinte är pengar och ökad konsumtion. Självklart ingårett eget arbete som en central del i våra liv, menmycket annat är också viktigt. Vårt självförtroendesom individer växer inte i första hand av att vi köpeross en ny eller nya märkeskläder. Många avoss anser i stället att vi växer genom samspel medandra människor och genom att kunna göra en per-sonlig insats för miljön, även om det är något så en-kelt som sopsortering och återvinning. Vi växer somindivider genom att vara skapande eller genom attskaffa oss ny utbildning.Jag tror att vi får se en ny utveckling där livskvali-tet, livsåskådningsfrågor och mänsklig gemenskap fåren ökad betydelse. Kanske är det ett slags trötthet påMcDonaldskulturen, reklampåverkan och på de ena-handa våldsfyllda TV-serierna och underhållnings-programmens värld.De egna upplevelserna, att leva i solidaritet, attvärna miljön och kvaliteten i livet blir viktigare änmasskonsumtion.När kampen för allmän rösträtt växte fram i Sveri-ge och i fanns intebara en vision av att alla skulle vara lika värda och fåen röst eller att orättvisorna skulle minska. Där fannsockså drömmar och visioner om människans utveck-ling, att bildning skulle leda fram till fria och själv-ständiga individer.Tanken på en för alla gemensam skola spelade encentral roll liksom folkhögskolorna. Syftet var attbana väg för ett brett demokratiskt deltagande i detsamhällsbygge som vi alla är en del av. Att lyfta varjeenskild människa till ökat självförtroende och tillmöjligheten att själv få förverkliga och forma sitt liv.Den här andan, som fanns i den tidiga demokratis-ka rörelsen, behövs om vi skall kunna skapasammanhållning och brett stöd för att klara ekonomin,men också när vi skall forma en vision för framtiden.I tomrummet efter den moral som fanns i detgamla , och som formats i bygemenskap ochkyrka, behövs en ny och modern moral, som upp-muntrar samarbete och gemenskap, som uppmuntraroch bjuder in människor till samhällsliv och politik.Vi måste utveckla en motkraft till den normlöshet,det konkurrenstänkande och det våld som vi dagligenmöter i TV och medier, och tyvärr också allt oftare iverkligheten. Skolan barnomsorgen och föräldraska-pet har en given del av ansvaret, men också vi politi-ker måste ta vårt ansvar. Det betyder att inse att poli-tiken handlar om livet och livets värden och att peng-arna är medlet och inte målet.Jag tror alltså att det är nödvändigt att vi formule-rar nya, gemensamma samhällsmål som kan ersättareklamutbudets enkla men effektiva budskap: "Köpdig fri, sköt dig själv och strunta i andra".Det resulterar i att vi kan se att en del kanalldeles tydligt kan sko sig genom svindlande löneroch fallskärmsavtal i mångmiljonklassen samtidigtsom andra tvingas leva på marginalen. Det är märkligtatt den som basar över breven har skyhögt mer i lönän en lärare som ansvarar för barnens utbildning ochfostran. Riksdagsledamöter skor sig genom dubbelbosättning som man beslutar om nedskär-ningar för sjuka och pensionärer. Skattesmitare, sombevisligen är skyldiga staten, dvs. oss alla, mångmil-jardbelopp, kan fortsätta att leva sina lyxliv med flottahus, bilar och lyxbåtar. De banker som fick mil-jardstöd är inte självklart återbetalningsskyldiga, somvi vanliga människor är när vi tar lån. Då frågar mansig: Vad skapar allt detta för moral?Vi måste bli tydliga; alla skall bidra, dvs. inte baralågavlönade, arbetslösa och sjuka, utan ocksåbörsmäklare och direktörer, politiker, konsulter ochhöga tjänstemän. Hög som låg. Alla måste visa ansvaroch solidaritet. Vår tids idoler borde vara de somhjälper varandra, inte de som kliver på varandra.Det här handlar om demokratins kärna. Allamänniskor i skall ha rösträtt, men det räckerinte. Vi skall ha respekt för varandra. Vi behöveraktiva, kreativa och väl utbildade människor som kangå lugnt och tryggt på gatorna och som känner att vadde säger och gör har betydelse. Männskor som sätterkvalitet och gemenskap före kvantitet och egen till-fredsställelse på andras bekostnad.Vänsterpartiet har inte alla lösningar, men jag harvelat visa vad som är vår grundinställning när vi nutar itu med förslagen i budgeten. Jag har velat tala omatt för oss handlar inte ekonomi i första hand omdecimaler utan om makt, demokrati och jämlikhet.Fru talman! I mitt nästa inlägg skall jag mer direktkommentera vissa saker i budgeten, men jag tror attjag hinner med två kommentarer . Den ena äratt vi avvisar regeringens förslag om en generellsänkning av barnbidraget med . Den andraär att vi aldrig accepterar en sänkning av biståndet tillfattiga länder. Svältande människor har ingensvångrem att dra åt, som biståndsorganisationen så träffande har uttryckt det.(Applåder)Anf. 10 ():Fru talman! Låt mig först ge en kort sakupplys-ning till . röstade inteförbehållslöst för den socialdemokratiska regeringen.Vi lade ner rösterna, precis som gjorde.Fru talman! Ungefär en tredjedel av statens utgif-ter täcks med nya statslån. Drygt hälften av dessalån går till att täcka statens räntekostnader för tidigarelån. Internationellt sett finns det knappast någon mot-svarighet till den kraftiga svenska skuldökningenunder . var den av BNP.Nu närmar vi oss 100 %.Det är en ohållbar situation som gör oss alla fatti-gare för som går. Ju längre det dröjer innantillräckliga åtgärder sätts in, desto fattigare blir vi iframtiden. Går det riktigt illa kan vi hamna i denfattigdomsfälla där räntebetalningar stjäl frukterna avallt vårt arbete och slit.I det budgetförslag som regeringen nu lägger frami blir statens underskott drygt 243 miljarderkronor. Det är en förbättring i den meningen attskuldökningen minskar. Avsikten är att statsskuldeninte skall öka , och sade 1997.Vi anser att ytterligare besparingar och budgetför-stärkningar kan göras . Vi räknar med attkunna lägga fram en starkare budget den 25 januari.Därigenom bör statens räntekostnader och det all-männa ränteläget snabbare kunna minskas till rimliga-re nivåer än vad vi upplever i dag.Efter en första snabbgranskning av regeringensbudgetförslag är vi i de gröna djupt be-kymrade över inriktningen på regeringens politik.Förslagen till besparingar i socialförsäkringarna,folkpensionerna och barnbidragen drabbar särskiltdem med låga inkomster. Det är just de grupper somredan i dag har råkat värst ut. Frågan är om inte dessaförslag är ett tecken på ett begynnande socialt haveriför det socialdemokratiska partiet.Åtstramningar som slår hårt mot låginkomsttagareslår också hårt mot möjligheterna till återhämtning förden inhemska ekonomin. De är de som har lägre in-komster som är mest benägna att öka sin konsumtioneftersom de har mest eftersatta behov. De som tjänarbättre är mer benägna att öka sitt sparande eftersomdet är uppenbart att staten inte kan ge demlika bra pensioner, sjukpenning, föräldraförsäkringm.m. Därför misstänker vi att regeringens bedömningatt konsumtionen skall öka kommer på skam om viinte kan lossa på tumskruvarna för låginkomsttagarna.Vi i de gröna har tidigare lagt framflera förslag som innebär att låginkomsttagarna un-dantas från besparingar och att de som tjänar bättre istället får mindre statliga bidrag. Vi föreslår bl.a. etts.k. brutet tak i socialförsäkringssystemen. Det inne-bär att ersättningsnivån på för låginkomsttagarebibehålls men att den sänks till för den del avinkomsten som överstiger en viss brytpunkt. I vårtkonkreta förslag ligger den på per år.Det ger en rejäl besparing i statsbudgeten på 4,5 mil-jarder kronor.Varför vill ni sänka ersättningsnivån från till75 % för dem som har det allra sämst, ?Varför kan vi inte i stället sänka mer för dem som harhögre inkomster och därmed betydligt bättre möjlig-heter att klara sig? De har dessutom sparat mer.Det är samma sak med barnbidraget. Där föreslårregeringen en generell sänkning med perbarn och månad för alla. Vi föreslår i stället en höj-ning med och att barnbidraget samtidigtbeskattas. Det betyder en sänkning av barnbidragetmed ca för normalinkomsttagaren somenbart betalar skatt men betydligt mer förhöginkomsttagaren som även betalar statlig skatt. Förde föräldrar som har mycket låga inkomster, t.ex.studerande, blir det en välbehövlig real höjning.Besparingen för statskassan beräknas till drygt 2miljarder. Det kan jämföras med regeringens generel-la sänkning som ger 1,3 miljarder, vad jag har kunnatutläsa. Är det inte dags för regeringen att nu vända sigtill för att uppnå en socialt och ekono-miskt hedervärd kompromiss?Förändringarna i statens budget måste också görasså att en långsiktigt bättre resurshushållning uppnås.Endast därigenom kan välståndet bibehållas.Miljöstörningar innebär undantagslöst försämradresurshushållning.Försurningen minskar tillgången och driver upppriset på råvara till skogsindustri, byggnation ochenergianvändning. Övergödning av kusterna vid åstadkommer långsiktigt samma brister ochfördyringar när det gäller fisket. Den ökande växt-huseffekten medför långsiktiga klimatförändringarsom hotar stora delar av världsekonomin. Allt detta ärkänt och erkänt av socialdemokraterna i olika sam-manhang. Men i det nu framförda förslaget till eko-nomisk politik syns det inte alls, snarare tvärtom.Denna budget är nog den sämsta miljöbudget jaghittills sett sedan jag började i rikspolitiken . Jag upplever den som en krigsförklaringmot miljön, miljöarbetet och den ekologiska dimen-sionens ökande inflytande i politiken.Nerdragningarna på miljöområdet är mycket storaoch helt omotiverade. Utlovade miljöinvesteringaroch miljöskatter saknas.