prot · GI09105 · 1995-05-15 00:00:00 — Jag delar inte åsikten att man utifråndetta kan påstå att någon särbehandling av tandskö-terskor förekommer. Försäkringsöverdomstolen harför sin bedömning tagit in yttranden från olika veten-skapliga experter. Det är på grundval av en samladbedömning av dessa yttranden som domstolen byggersitt ställningstagande.En mycket intensiv forskning pågår på området,såväl i som utomlands.Några särskilda åtgärder från regeringens sida ärmot bakgrund av vad jag nu sagt enligt min uppfatt-ning inte påkallade.Anf. 49 ()Herr talman! Jag tackar statsrådet för ettsvar om var allting annat än uttömmande. Men jag ärinte förvånad.Tandsköterskor, kvinnor, är en yrkesgrupp i vårtland av någon outgrundlig anledning verkar ha sigsjälva att skylla om de blir drabbade och sjuka. Tand-sköterskor har arbetat och arbetar tyvärr fortfarandemed kvicksilver. Kvicksilver är ett dödskallemärktgift.Enligt skyddsföreskrifter skall man vidarbete med kvicksilver använda slutna system, hapunktutsug och undvika direktkontakt. Apparatur sominnehåller kvicksilver får inte uppvärmas eller svetsas.Den personliga utrustningen skall vara andningsskyddsom kan bestå av helmask med gasfilter, specialfilterför kvicksilver eller andningsapparat, och man skallha skyddshandskar vid behov.Ovanstående finns som krav i ASS kungörelser.Men vi skall komma ihåg, att då de drabbade tandskö-terskorna arbetade fanns ingen av dessa föreskrifteroch ingenting av denna utrustning. Då rörde de inteamalgamet i en beredare och överlämnade det färdig-knådade amalgamet i linnelapp med skyddshandskar,utan de beredde det manuellt i handen 20-30 gångerom dagen utan någon form av skydd.På den tiden arbetade de drabbade tandsköters-korna med att slipa amalgamstansar utan ansiktsmask,utsug eller dragskåp. De arbetade vid ej vattenkyldaborrmaskiner, något som man vet ökar kvicksil-verånga dramatiskt. Sterilutrymmena var små, och devar inte ventilerade. Det fanns som regel både het-luftsugn och kokapparater, och samtliga värmde uppkvicksilverrester på instrumenten. Detta är bara någraav de moment som de gjorde. Allt detta har man integjort ordentliga utredningar om.Nu vill jag fråga statsrådet varför maninte har gjort någon rekonstruktion av tandsköterskor-nas arbetsplats från den tid då de arbetade på det härsättet? Vågar man inte riskera att få fram den verkligabelastningen på tandsköterskorna?Varför, statsrådet , har man utgått fråntandläkarnas arbetssituation och inte från tandsköters-kornas?Tandsköterskorna arbetar bara undantagsvis vidsidan av tandläkaren som assistent. Den största delenav tandsköterskornas arbetsuppgifterna har utförts ochutförs fortfarande inne i sterilrummet. Vi måste ocksåkomma ihåg, statsrådet, att satt tandskö-terskorna t.o.m. mycket ofta och åt sin lunch inne isterilrummet.Professor , som varWHO:s expert i kvicksilverfrågor, säger om tandvår-dens arbetsmiljö: "Det sätt, på vilket kvicksilver tidi-gare användes inom tandvården, har medfört uppen-bara risker för en skadlig exponering för såväl metal-lisk kvicksilverånga som för aerosoler av oorganiskakvicksilverföreningar. "Professors utlåtande har man inte hellertagit hänsyn till.Professor har visat att jämförel-ser med kloralkalieindustrins exponering inte går attanvända i tandvården. Trots detta har man ändå an-vänt sig av de mätningar som har gjorts i kloralkalie-industrin och utgått från mätningar i blod och urin.Detta är felaktigt enligt WHO:s experter.Jag vill litet provocerande fråga statsrådet om detär för att det gäller kvinnor som det är så omöjligt attfå skadorna från yrkesarbetet klassade som arbetsska-da.När jag läste de olika rapporterna som var ett un-derlag till domen i Försäkringsöverdomstolen, komjag spontant att tänka på talesättet: Som man ropar iskogen får man svar. Har man inte velat gå på djupetoch verkligen ta reda på hur förhållandena var närdessa drabbade tandsköterskor arbetade? StatsrådetHedborg är väl i alla fall intresserad av att få reda påhur verkligheten såg ut för de drabbade tandsköters-korna?Varför är man så rädd för att ta reda på hela san-ningen när det gäller kvicksilverdrabbade tandskö-terskor och tandpatienter?Anf. 50 vice talman ()Herr talman! Jag har begärt att få delta i den härdebatten, eftersom det är viktigt att visa att vi faktisktär ganska många riksdagsledamöter som delar in-ställningen att det är något underligt med de här om-rådena där det fortfarande inte finns vetenskapligabevis. Positionerna är låsta, och det finns förutfattademeningar om hur olika miljöproblem påverkar ossmänniskor.Världshälsoorganisationen har faktiskt sagt att detinte går att visa på generella effekter, eftersom indivi-der reagerar så olika. Man kan inte bara generalisera idessa fall. Det gäller både den här debatten med stats-rådet och den tidigare debatten . Manmåste faktiskt fortfarande höra på människorna. Detär de som vet att de inte klarar av en viss situation.Det här gäller tandsköterskorna och tandvårdskli-nikerna. Det visar sig att man ibland också har denhär inställningen när det gäller andra arbetsmiljöer därdet har funnits och finns kvicksilver. Det gäller t.ex.laboratorier. Kvinnor som blir skadade på det härsättet anses bara inbilla sig, och det sägs att de ärpsykiskt sjuka. De får inte fortsätta att vara sjukskriv-na, och de skall arbetstränas på sin arbetsplats. Ändåklarar det inte av det utan säckar ihop. Så fortsätterdet hela.Ibland funderar jag över vad det är i samhälletsom gör att många människor upplever inhumanamiljöer trots att vi i tycker att vi tar väl handom människor. Företrädare för bl.a. myndigheter skalländock ta till vara samhällets intresse. Individensintresse sammanfaller väldigt ofta med samhällets.Jag vill understryka vad har tagit upp.Det finns ingen öppen attityd. En del av tandsköters-korna har varit ganska unga när de har blivit sjuka ochsjukskrivna, och sedan har de inte kunnat repa sigordentligt. De bemöts med attityden att de inte har enarbetsskada, trots att de hanterar ett av världens mesttoxiska ämnen.Man skulle önska att Kemikalieinspektionen ochen mängd andra organ gick in i debatten på ett heltannat sätt för att visa på farligheten med ämnetkvicksilver. På något sätt måste även statsrådet ta initiativ och gå före med kraftfulla signa-ler, liksom socialministern gjorde i det förra ärendet.Det är det som påverkar. När de högsta beslutandeoch ansvariga i samhället går ut med tydliga signalerpåverkar det hur man agerar i samhället. Det ger enviss bas att arbeta utifrån. Det ger en trygghet för demsom skall ta ställning i olika frågor. De känner att deinte bara sitter och hittar på utan att det finns ett stödför det beslut som skall fattas. Jag tycker att det här ärupprörande.Siw började jobba med de här frågornabetydligt tidigare än jag. , jag och mångaandra i och utanför har fått en massa brev.Det visar sig att de tandsköterskor som vi debatterar inte blir tagna på allvar. De har inte haft någonannan arbetsplats, så vad skall de åberopa? Därför villjag uppmana statsrådet : Ta initiativ, gå föreoch se till att vi får en öppen attityd och framför alltatt även de som skall fatta beslut vid våra myndighe-ter intar attityden att kvicksilver är ett farligt ämne.Anf. 51 Statsrådet ()Herr talman! Såsom det har påpekats är det ingentvekan om att kvicksilver är ett mycket farligt ämne. Istor koncentration kan kvicksilver leda till skador ochsjukdomar. Det hygieniska gränsvärdet för kvicksilverligger på per kubikmeter. Man harfaktiskt undersökt arbetsmiljön för tandläkare ochtandsköterskor. Det är riktigt att miljön för tandskö-terskor är sämre i det här avseendet. Medianvärdet,vilket i och för sig inte är ett extremvärde, är 2,1. Detär dock mycket långt ifrån gränsvärdet på 50. I tand-läkarnas arbetsmiljö uppmäter man något lägre halter,per kubikmeter.Det kan naturligtvis stämma som sä-ger att tandsköterskornas situation var mycket sämretidigare. Såvitt jag har kunnat utröna är vetenskapensnuvarande ståndpunkt att de sjukdomssymtom somdet är fråga om och som möjligen kan knytas tillkvicksilverförgiftning brukar klinga av när personeninte längre exponeras för ämnet och de är av det all-männa slag som är knutet även till en mängd andrasjukdomar. Vad skall en stackars socialminister göra?Man får på något sätt ändå lov att acceptera att mantvingas luta sig emot det som vetenskapen säger.När det gäller den här typen av frågor får man nogkonstatera att på vetenskapens nuvarande ståndpunktär inte orsak och verkan så belagt i dessa fall att ska-dorna kan klassas som arbetsskador. De hindrar inteatt de personer som uppger att de är sjuka faktiskt ärsjuka och skall behandlas med all respekt för sinsjukdom. Men själva arbetsskadebedömningen är enlitet annan sak.Det faktum att vi har en typ av kriterier för sjuk-skrivning och en annan för arbetsskador gör att kravetpå vetenskapliga belägg blir relativt tydligt när detgäller att klassa sjukdom som arbetsskada.Jag hoppas att jag kan vara både nyfiken ochuppmärksam på vad som händer på detta område. i interpellation som jag har upp-märksammat särskilt är det hon skriver om att deteventuellt skulle förhålla sig på ett annat sätt med mänsom har varit utsatta för motsvarande exponering. Jaghar försökt att få fram om det finns några indikationerpå att så skulle vara fallet. Jag har inte lyckats hittillsatt hitta fall där män skulle ha behandlats olika ochdet skulle vara en rent könsmässig särbehandling. Detvore högst pinsamt om så vore fallet, att man i prakti-ken skulle bedöma kvinnors och mäns skador ellersjukdomar på olika sätt. Jag vill dock inte säga att detär något alldeles givet, om man går till botten medvarje arbetsskadefall i dessa sammanhang. Så långtjag har kunnat utröna är det mycket svårtatt se att det skulle finnas män som har behandlats påett annat sätt. Så får det naturligtvis inte vara.Rättssäkerhet och en rimlig behandling är oerhörtviktigt, alldeles oavsett om människor blir behandladesom arbetsskadade eller inte. Det är en fråga som mansjälvklart måste hålla ögonen på och intressera sigmycket för, om det kan förhålla sig så att det finns ensorts männens konspiration när det gäller sjukdoms-tillstånd som drabbar kvinnor. Efter vad jag har kun-nat utröna har jag, åtminstone inte , kunnat hittanågra sådana fall.Anf. 52 ()Herr talman! Vi vet att kvinnor alltför ofta får farailla i onödan beroende på att mallarna har satts upp avmän. Det har man konstaterat när det gäller hjärtsjuk-domar, bara för att ta ett exempel. Det skulle varaföga förvånande om det visar sig att också dessakvinnor drabbas extra illa bara för att det råkar varamanliga läkare som sätter upp mallarna på detta om-råde.Det var mycket lättare att få en arbetsskada god-känd före än efter. Jag vill understry-ka att det var så för alla utom tandsköterskorna. Dehade hela bevisbördan på sina axlar. Det är en omöj-lig situation. De hade det, men ingen annan hade det.Statsrådet sade att kvicksilver i stora koncentra-tioner kan ge skador. Kvicksilver är så farligt att detäven i små koncentrationer kan ge skador, neurolo-giska skador. Det kan ge sådana neurologiska skadorsom tyvärr inte klingar av.Det finns vetenskapliga arbeten. Det finns mäng-der av vetenskapliga arbeten. Av någon underliganledning finns det inte så många i . Interna-tionellt finns det väldigt många. Dessa internationellaarbeten har man inte velat ta till sig inom Socialstyrel-sen och på andra håll i Sverige.Det finns t.ex. också en stor enkätundersökningsom har gjort, som omfat-tar 130 tandsköterskor. Det har man inte brytt sig omatt ta till sig.Jag kommer spontant att tänka på vad någon sadetill mig, att sekreteraren är den viktigaste personen ien utredning. Varför då, frågade jag. Jo, inte för vadden personen tar med utan för vad den personen ute-lämnar.Till sist vill jag vädja till statsrådet: och tittalitet extra på detta. Studera vad som sägs av de 130tandsköterskorna i enkätundersökningen. Granskakritiskt de som har ansvaret för att samla på sig inter-nationella vetenskapliga arbeten, antingen de nu job-bar inom WHO, som , eller inte. Det är mycketintressant läsning. Man måste tyvärr säga, som jag görnu, att tandsköterskorna får fara onödigt illa därför attdet har gått prestige i denna fråga.Anf. 53 vice talman ()Herr talman! Det är som jag säger, att det inte är bramed generella värden när det gäller denna typ avpåverkan. Det har konstaterats i forskning och avVärldshälsoorganisationen. Människor är så indivi-duella. Även bland människorna finns sådana som ärmycket känsligare än andra och reagerar mycket star-kare.Det är prestige även i denna fråga. Det finns enganska naturlig koppling till amalgamet. Vi vet hurinfekterad den frågan är. Man är livrädd för att erkän-na att tandsköterskorna har blivit dåliga just av sinarbetsmiljö. Då går det vidare. Det leder till ytterliga-re ställningstaganden. Det är det man försöker för-hindra också.Som säger finns forskningsresultat iandra länder som man inte vill lyssna till här hemma iSverige. Jag begriper inte om det är för att ärett så litet land, att vi är så begränsade och har en såoerhört effektiv byråkrati, som information utestängsom den forskning som bedrivs i andra länder. Jag harförsökt utröna det, därför att jag tycker att det är full-ständigt obegripligt. Det finns ställen där tandsköters-kornas skador av detta slag har klassats som arbets-skada. Man har alldeles förstått att man måstegöra det. Jag tycker att det är viktigt att statsrådet tarinitiativ till att verkligen ta reda på hur det är i andraländer och vad man har kommit fram till, utan attsaker och ting utelämnas.Jag var ordförande för kommittén för jämställd-hetsforskning . Då fick jag verkligen redapå att det är och har varit mindre intresse, framför allttidigare, för att forska kring det som drabbar kvinnor.Som parlamentariker har vi träffat gynekologer påsjukhus, även manliga, som visar på att kvinnosjuk-domar inte är lika intressanta att forska kring somsjukdomar som drabbar i första hand män. Det är enrealitet. Jag tror att vi måste ta till oss det. Forskar-samhället är fortfarande oerhört manligt. Vi får verk-ligen se fram emot att det blir en ändring när det gäl-ler tillsättande av professorer och också när det gälleratt ge kvinnor starka forskartjänster. De tillfaller of-tast män.Anf. 54 Statsrådet ()Herr talman! Vi kan vara alldeles överens om attdet är viktigt med fortsatt forskning. Forskningskun-skap och översikt är också mycket viktigt. Det gälleratt bedöma den forskning som bedrivs och också sevilka hål som kan finnas i forskningen och vad sombehöver göras.Frågan om hur kvinnor och kvinnors sjukdomarbemöts är intressant. Det finns, som , ganska många exempel på att man har präg-lats i sin manliga värld av synen på kvinnors sjukdo-mar. Vi har tillsatt en utredning om hur kvinnor be-möts i sjukvården, med som utredare.Däri kan naturligtvis också denna fråga ingå. Dock ärdet fortfarande viktigt att kunna konstatera om detfaktiskt är så att män i motsvarande situation harbehandlats på ett annat sätt. Jag är för min del intres-serad av att få reda på, ganska konkret, vari de ex-emplen skulle kunna tänkas bestå. I så fall är det na-turligtvis högst allvarligt.När man, som vi, har två olika försäkringar, å enasidan sjukförsäkringen med förtidspensionerna och åandra sidan arbetsskadeförsäkringen, måste man hållapå att den vetenskapliga bedömningen skall vara detsom avgör vid sorteringen. Även om det var ett någotlägre beviskrav i arbetsskadeförsäkringen tidigare,sker bedömningarna fortfarande i huvudsak enligt degamla reglerna. Jag skulle tro att det är enligt dengamla lagen som bedömningarna har gjorts i alla defall som har avgjorts, eftersom det är arbetsskadefallsom har inträffat tidigare.Naturligtvis finns det någon sorts kontinuitet i far-ligheten, och det finns individuella skillnader mellanhur känsliga människor är. Men det jag vill visa medde här gränsvärdebeskrivningarna är att det ändå ärväldigt stora skillnader mellan det som man kanuppmmäta av kvicksilverexponering och det som ärgränsvärde. Man har dessutom konstaterat att det ärdet dubbla gränsvärdet som är farligt. Där har mankunnat iaktta kvicksilverförgiftning som ett resultat avexponeringen.Så till frågan om vad som är en stor koncentration.Egentligen är inte ens per kubikmeteren stor koncentration utan en ganska liten sådan. Ochjämför man det med per kubikmeter ärdet senare trots allt en liten koncentration. Det är denkoncentration man har kunnat iaktta i den arbetsmiljösom är tandsköterskornas.Jag känner mig inte ett dugg tvärsäker i den härfrågan, och jag tror inte att man skall vara det. Manskall vara öppen för att vi inte vet allt och för att ve-tenskapen utvecklas. Det skall den göra, och det skallvi ställa krav på att den gör, också på det här området.Anf. 55 ()Herr talman! Jag vill än en gång säga till statsrådetatt hon gärna kan ta kontakt med de tandsköterskorsom är aktiva inom . De kanpeka på guldsmeder och svetsare som visserligen intehar jobbat som tandsköterskor - kanske det finns eneller två som gjort det - men som har jobbat underlikartade förhållanden med kvicksilver som bas.Vi skall också komma ihåg att i en tandklinik finnsinte bara kvicksilver utan också andra mer eller mind-re potenta gifter. Man har väldigt mycket kemikaliernär man jobbar med tandmaterial.Fortsatt forskning är naturligtvis viktig. Jag komatt tänka på att det finns underlag för att det skall varavetenskap och beprövad erfarenhet. Då skall man tahänsyn till vetenskapen, men man skall också ta hän-syn till beprövad erfarenhet. Har man som läkarearbetat med ett stort antal fall kan man luta sig motdem. Det finns en fortsättning som jag tycker att dethade varit skönt om man hade tagit till sig: och stän-digt söka vidga sina kunskaper. Varför har man intetagit till sig det? Det finns också läkaretiska reglersom man skall följa.Det är också konstigt i det här sammanhanget, bå-de när det gäller tandsköterskor och andra drabbade,att trots att säger att tandläkare saknarmedicinsk kompetens tillåter sig Riksförsäkringsver-ket att använda sig av tandläkare för att göra medi-cinska utlåtanden.Det finns alltså underlag, men jag måste med sorgi hjärtat konstatera att jag alltför ofta - även i dettafallet - har märkt att det verkligen saknas vilja atthjälpa de drabbade.Anf. 56 Statsrådet ()Herr talman! Alla människor som drabbas av ar-betsskada har självklart exakt samma rätt att bli be-dömda som arbetsskadade. Det finns exempel påandra grupper än tandsköterskorna där man självkänner sig övertygad om att det är arbetet som harvarit den huvudsakliga orsaken till det sjukdomstill-sånd som man lever i.För det första är det naturligtvis viktigt, inte minstför deras självkänslas skull, att de blir bemötta medrespekt för sin övertygelse. För det andra skall viockså vidga våra kunskaper på de områden där detfinns tillräckligt många människor som är övertygadeom att det ser ut på ett visst sätt.När vi har olika ersättningar för olika typer avtillstånd kommer vi som inte är del av vetenskapen attvara i händerna på det som vetenskapen utifrån sinnuvarande ståndpunkt beskriver som orsakssamband.Vetenskapen är inte så precis alla gånger, och detfinns naturligtvis all anledning att följa och uppmärk-samma frågan, inte minst därför att den skall varaunder offentlighet och debatt. måste vikräva av forskningen och vetenskapssamhället att mangår vidare och tar reda på om man kan hitta orsaks-samband av det här slaget. måste männi-skorna självklart bemötas med respekt.11 § Svar på interpellation 1994/95:115 om för-bud mot tobaksreklam inom EUAnf. 57 Statsrådet ()Herr talman! har frågat soci-alminister hur ståndpunkt ifråga om ett EU-förbud mot direkt och indirekt to-baksreklam kommer att beredas inför nästa socialmi-nistermöte och hur denna ståndpunkt kommer attförankras i och i riksdagsparti-erna i övrigt. Arbetet inom regeringen är så fördelatatt det är jag som skall besvara frågan.I samband med riksdagsbehandlingen av proposi-tionen 1993/94:98 Vissa ändringar i tobakslagen gavriksdagen regeringen till känna att frågan om förtäckttobaksreklam skyndsamt måste utredas (bet.1993/94:SoU17, rskr. 1993/94:149). Med anledningav detta beslutade regeringen den 1 september 1994att en särskild utredare skulle tillkallas med uppdragatt utreda frågan om förbud mot indirekt tobaks-reklam och möjligheterna att införa ett sådant förbud(dir. 1994:88). Utredaren utsågs i början av decembermånad 1994 och utredningsarbetet har pågått sedanmitten av januari 1995.Enligt direktiven skall utredaren bl.a. analyseradet nuvarande rättsläget och särskilt pröva frågan motbakgrund av bestämmelserna i , Yttrandefrihetsgrundlagen och den varumär-kesrättsliga lagstiftningen samt internationella kon-ventioner. Utredaren skall utforma förslag till lagreg-lering. Utredningen beräknas vara avslutad den 31oktober i år.EU:s direktivförslag om förbud mot både direktoch indirekt tobaksreklam reglerar marknadsföring avtobaksprodukter inom EU. Det är baserat på artikel100 A i i dess lydelse enligt Ma-astrichtfördraget och kan således antas med kvalifice-rad majoritet. Folkhälsoartikeln 129 ger inte utrymmeför direktiv.Frågan har inom ministerrådet behandlats avhälsoministrarna då direktivförslaget har starka kopp-lingar till EU:s grundläggande målsättningar om attupprätta en hög hälsonivå.Redan år 1989 lade kommissionen fram ett förslagtill direktiv om reklamförbud mot tobaksprodukter.År 1992 lade kommissionen fram ett nytt mer långt-gående förslag som omfattade både direkt och indi-rekt tobaksreklam. Såväl förslag som 1992års förslag har bromsats av en blockerande minoritetav medlemsstater.Under det tyska ordförandeskapet, ,framlades ett kompromissförslag. Huvuddraget i dettaförslag gick bl.a. ut på att varje medlemsstat har rättatt fritt besluta, å sitt territoriums vägnar och å devaror som är producerade inom detta territorium, omoch till hur stor utsträckning man vill introduceraförbud mot tobaksreklam eller upprätthålla redanbefintliga restriktioner.För att inga hinder mot den fria cirkulationen avjust tobaksvaror inom EU skulle uppkomma föreslogsatt alla medlemsländer som ett minimum skulle till-lämpa ett tiotal restriktioner vad gäller tobaksreklam itidskrifter och radio. Exempel på dessa är förbud mottobaksreklam som ger en uppfattning att rökning inteär hälsofarlig, förbud mot reklam som uppmuntrarunga att röka och att tobaksreklamen måste innehållade varningstexter som regleras av ett särskilt direktiv.Det tyska kompromissförslaget vann inte gehör.Vissa medlemsstater ansåg att en minimilagstiftningvar otillräcklig, då länder som har ett reklamförbudmen som ligger inom ett större språkområde över-svämmas av dagspress och veckopress från närlig-gande länder som inte har ett reklamförbud. Andramedlemsstater ansåg att direktivförslaget var förlångtgående och att EU borde överväga andra åtgär-der för att minska tobakskonsumtionen.Frågan om ett nytt direktiv om förbud mot tobaks-reklam vilar fortfarande inom ministerrådet.Under hälsoministermötet fram-höll vikten av insatser inom den europeiskaunionen som förbjuder tobaksreklam.Med anledning av det pågående utredningsarbeteti om förbud mot indirekt reklam och hur ettsådant förbud kan regleras framhöll dock ville avvakta detta utredningsarbete innan slutligställning togs för förbud mot indirekt tobaksreklam.Jag vill dock understryka att det inte är fråga omatt vi vill hindra utvecklingen inom EU vad gällermöjligheterna att få till stånd ett samlat förbud mottobaksreklam. Om bred uppslutning kunde nås kringdenna fråga nationellt vore detta självklart mycketbra. Frågan om indirekt tobaksreklam är dock särskiltkomplicerad, eftersom den sannolikt kräver grund-lagsändring. Innan vi ger uttryck för en mycket be-stämd uppfattning i en sådan fråga är det angeläget attförutsättningarna på svensk sida är klargjorda. Attgöra det är den sittande tobaksutredningens uppgift.Den segslitna frågan om förbud mot tobaksreklamfinns inte på dagordningen för nästa hälsoministermö-te , alltså inte .