prot · GI09100 · 1995-05-08 00:00:00 — Det råder ingen tvekan om att detenligt EMU:s föreskrifter inte kommer att vara möj-ligt att behålla nuvarande ordning.Ju tidigare vi lägger fram ett förslag på den punk-ten och fattar beslut om det, desto tidigare kan juförändringarna träda i kraft, och det är bra i sig.Dessutom ger det ett besked om att vi avser att tillmä-ta kampen mot inflationen stor betydelse.Socialdemokraterna har kommit en bit på vägen idessa frågor. Länge var man tvekande, för att intesäga negativ.I årets finansplan fäste jag mig vid en formuleringpå s. 22 där det stod: kommer inte att förhind-ra arbetet på EMU. Fattas bara annat! Vi har inteavgett något förbehåll. Formuleringen är hämtad frånförsvarsområdet, där inte motsätter sig dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken menförbehåller sig rätten att stå utanför ett eventuelltförsvarssamarbete.När förhandlingarna om medlemskap inleddes ifebruari 1993 sade den moderate europaministern : vill delta i den framväxandeekonomiska monetära unionen. Om inte finansministern ärberedd att säga det, vad vill då ?Anf. 32 Finansminister ()Fru talman! Jag vill kort säga följande till LarsTobisson. Det som stod i årets finansplan kan natur-ligtvis ses mot bakgrund av att det är viktigt för Sve-rige att deklarera för andra länder i , att om devill gå vidare, men vi fattar ett beslut att stå vid sidanom, tänker vi inte förhindra deras process. Det är ettviktigt besked.Sedan hänger sig fast vid fråge-ställningen om vad Socialdemokraterna vill i den härfrågan. Jag tycker att jag har varit väldigt tydlig i mittsvar. Mot bakgrund av folkomröstningskampanjen harregeringen fått ett mandat av svenska folket att viinnan tar ställning om det tredje steget skallha en diskussion där vi öppet och ärligt analyserar ochväger för och emot.Det är ett oerhört steg som skall ta somnation. Att förhålla sig intellektuellt till en sådanprocess på så sätt att man först går ut i en folkom-röstningskampanj och skaffar sig utrymmet att bedri-va diskussionen, och sedan när diskussionen skallbörja säger: Jag vet dock vad jag tycker; så här skallvi ha det, är att visa litet av förakt mot de spelregleroch det sätt som bör känneteckna umgänge i en de-mokrati.Nu är vi öppna och ödmjuka. Jag har gett tydligabesked om processen, förutsättningarna och tidtabel-len. Jag tror att det räcker för diskussionen om EMUoch dess tredje steg så här långt. Vi lär få anledningatt återkomma.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1994/95:82 om pen-ningpolitik för full sysselsättningAnf. 33 Finansminister ()Fru talman! har frågat mig omvad som skulle hända om vi återinförde en checkräk-ningskredit i för finansiering av statensfinanser.Birgitta har vidare anfört att markna-den har börjat ställa politiska krav på för attge lån på goda villkor och antytt att detta kan ha bety-delse för att vi sedan 1930-taletbörjar få en hög långtidsarbetslöshet, trots högkon-junktur. konstaterar att vår bytesbalans ärpositiv och att vi därför borde ha rätt att göra som vivill inom landet.Jag vill första säga att det som är avgörande förutländska långivare är att lånen återbetalas i kronorsom inte har förlorat sitt värde genom försvagning avväxelkursen. De senaste årens depreciering av kronanhar lett till förluster för utländska långivare. Dessutomhar den snabba ökningen av statsskulden lett till be-tänksamhet hos långivare vad gäller risken för enökning av inflationen och därav följande framtidaväxelkursförsvagning.Regeringens åtgärder för att bryta utvecklingenmed en ökande statsskuld skapar de nödvändiga för-utsättningarna för en starkare krona och fallande rän-tor. Genom att återta kontrollen av statsfinansernaåterger vi också förtroendet för kronan, som delvisgått förlorat . Visst har vi rätt att görasom vi vill inom landet, men staten måste liksom allaandra låntagare ha räkenskaperna i ordning om upp-låningen skall kunna bedrivas utan störningar.Nu till frågan rörande statens checkräkningskrediti . hävdar, som jagtolkar hennes interpellation, att staten har avhänt sigett viktigt finansieringsinstrument, och att detta skullevara en oönskad och dold effekt av medlemskapet iEU. Det krävs ett antal klarlägganden på denna punkt.Det första är vad som avses med en checkräk-ningskredit. , som ansvarar förstatens upplåning, hade fram till till-gång till en kontokredit i . Denna kredit-möjlighet utnyttjades normalt endast för att hanteradagliga fluktuationer i saldot på statens checkräkningi och inte för att finansiera statens budge-tunderskott. Regeringen beslutade attavskaffa möjlighet att utnyttjakontokrediten i fr.o.m. den 1 juni 1994.Därefter sköter sin likviditetshan-tering direkt på marknaden, dvs. tillfälliga underskottpå statens checkräkning i finansierasföreträdesvis genom lån i svenska banker.Det andra är bakgrunden till beslutet att ta bortkontokrediten i . Så länge kontokreditenutnyttjades av fanns en direktkoppling mellan det statliga betalningssystemet ochRiksbankens penningpolitiska likviditetshantering.Exempelvis medförde statliga pensionsutbetalningarökad likviditet i banksystemet om de enbart finansie-rades via kontokrediten i . Fluktuationerpå kontokrediten påverkades således likviditeten ibanksystemet, vilket medförde ett penningpolitisktbehov att prognostisera saldot på statens checkräk-ning. För att likviditeten i banksystemet skulle varaoförändrad, och därmed även de korta penningmark-nadsräntorna, var tvungen att neutraliseraeffekterna av statens betalningar via särskilda mark-nadsoperationer. Genom att avskaffa kontokreditenminskade behov att genomföra dessaoperationer. Åtgärden bidrog även till ett effektivarestatligt betalningssystem. Därtill bidrog åtgärden attavskaffa kontokrediten till en tydligare rollfördelningmellan och Riksgäldskontoret.Det tredje är effekterna på statens utgifter närkontokrediten utnyttjades. hävdaratt finansieringen inte medförde någon utgift för sta-ten, eftersom räntan på kontokrediten bestämdes ochuppbars av . Det är riktigt så tillvida atträntan bestämdes av . Att finansieringeninte medförde någon utgift för staten stämmer dockinte. När statens utgifter finansierades via kontokredi-ten var tvungen att dra in likviditet frånbanksystemet. Indirekt innebar detta förfarande attRiksbanken finansierade statens betalningar genom attdra in likviditet och betala ersättning till motparternapå marknaden. Skulle inte neutraliseralikviditetseffekten vore det detsamma som monetärfinansiering av statens utgifter, eller uttryckt mervardagligt, att statens utgifter betalades av sedelpres-sarna i . Jag tolkar som att det är just sedelpressfinansie-ring hon åstundar.Därmed kommer jag in på den viktigaste delen avmitt svar. Att förhindra alla möjligheter till monetärfinansiering av statens utgifter är ett bidrag till attskapa trovärdighet för penningpolitiken och därmedmöjligheterna att uppnå varaktigt låg och stabil pris-utveckling samt låga räntor, framför allt i ett läge närstatens finanser visar stora underskott. En sedelpress-finansiering, om än i begränsad omfattning, skulleomedelbart få direkta effekter i form av högre räntoroch lägre kronkurs, vilket i sin tur försvårar möjlighe-terna att sanera statsfinanserna och hålla tillbaka in-flationen i ekonomin. Av denna anledning valde re-geringen att i kompletteringspropositionen föreslå enlagändring som förbjuder alla former av monetärfinansiering.Ett eventuellt inträde i EMU:s tredje etapp, meden gemensam valuta, är en helt annan fråga somkommer att avgöras av när den blir aktuell.Anf. 34 ()Fru talman! Jag ber att få tacka finansministern försvaret på min interpellation. När det gäller att klara dedagliga fluktuationerna i saldot på Riksgäldskontoretscheckräkning i verkar det vara en rentteknisk fråga som vi med förtroende kan kan över-lämna åt experterna.Det intressanta är om genom EU-anpassningen avhänder sig penningpolitiska medelsom gör det möjligt att föra en ekonomisk politikenligt våra värderingar. Kan vi t.ex. välja att i enlågkonjunktur underbalansera budgeten mer än vadEU tycker är lämpligt för att stimulera ekonomin ochsysselsättningen? Kan vi föra en traditionell stabilise-rings- och konjunkturpolitik på det nationella planet?Eller är det något vi gav upp när vi anslöt oss till deneuropeiska unionen? Vi på nej-sidan hävdade det,men det förnekades av ja-sidan.Kan vi - och då menar jag i likhet med de allraflesta suveräna stater - välja att öka mängden likvidamedel genom en monetär finansiering av statens utgif-ter?Enligt skrivelse till regeringeni , dnr 1-3 932763, sägs det på s. 13 följandeom : "I cash management syfte kan statenbåde låna till underskottslikviditet och placera över-skottslikviditet i utan några formellarestriktioner. "och verkar inte heller,enligt samma skrivelse, ha några problem att finansie-ra budgetunderskott utanför marknaden.Också har använt sig av en mone-tär finansiering. 7 s. 104 gav den moderatledda regeringen klarsignal att /94 "utnyttjaca för reguljär finansiering avstatliga utgifter. De medel som Riksgäldskontoreterhöll från bokfördes på den då gällandekontokrediten i . "Dessa 160 miljarder registrerades inte som en ök-ning av budgetunderskottet men lades till statsskul-den. Är det egentligen rimligt att ett sådant s.k. lånåterbetalas när nu i sin tur inte lånade avnågon? Vem skulle drabbas om avskrevdetta s.k. lån?Det verkar som om många tycker att det är fuskmed monetär finansiering eller sedelpressfinansieringsom det populärt kallas, även om det inte är fråga omatt trycka några sedlar eftersom dessa bara används ien bråkdel av transaktionerna i vår elektroniska värld.En ryggmärgsreaktion från nödmynt ochTysklands okontrollerbara inflation efter förstavärldskriget tycks inställa sig hos de flesta. Veterligtblev det ingen inflation genom de 160 miljarder somden moderatledda regeringen förde in till staten utanatt ta dem från någon annan.Låg inflation är det vi lyckats bäst med när detgäller EU:s konvergenskrav. När en hög arbetslöshetär det största problemet bör det vara möjligt att se tillatt staten förfogar över lagom mycket pengar för attalla skall tillåtas arbeta och skapa resurser i stället föratt tvingas ligga samhället till last. Kommunerna kun-de t.ex. få pengar för att anställa lärare och vårdper-sonal, rusta upp skolor och satsa på kultur och om-ställningen till kretsloppssamhället i kraftfulla Agenda21-program.Staten kunde se till att forskningen aldrig saknaderesurser för goda projekt. lantbruksuniversi-tet skulle få ökade resurser så att det inte blev tal omatt lägga ner den värdefulla forskningsresurs sombyggts upp vid i , för attnämna ett aktuellt exempel. I stället skulle SLU fåmer pengar för att utveckla forskningen kring krets-loppssamhällets resursbas, de areella näringarna.Att vid behov kunna monetärt finansiera angeläg-na projekt verkar vara ett bra komplement i en suve-rän stats ekonomiska arsenal. Självfallet skall detskötas med förstånd så att inte en överlikviditet isamhället skapar inflation. Det är knappast vårt pro-blem nu.Jag kommer att protestera motionsvägen mot attriksdagen skall lagstifta bort denna möjlighet genomden ändring av riksbankslagen som föreslås i komplet-teringspropositionen.Det är riktigt att EU inte tillåter monetär finansie-ring av den offentliga sektorn. Orsaken är enligtkompletteringspropositionen bil. 7 s. 106 att man vill:"underkasta den offentliga sektorn strikta finansie-ringsvillkor".Jag tycker inte att vi skall rätta oss efter EU:smissriktade krav. Enligt den förra interpellationsde-batten är det alldeles uppenbart att finansministernmenar att vi har en frihet att t.ex. behålla Riksbankensdemokratiska kontroll. Det är ingenting som EUtvingar oss till. Det står visserligen så i en hel delskrivelser, men där kan vi tydligen fortfarande varafria. Då finns det väl all anledning att försöka varafria här också.Jag vore tacksam att få ett svar från finansminis-tern på frågan om det bara är en ryggmärgsreaktionatt det är så livsfarligt att det absolut blir inflation såfort man har en monetär finansiering? Verkar detta förlättvindigt? Måste det göra ont att lösa problem närdet kanske finns en enkel lösning om man använderden med förnuft?Anf. 35 Finansminister ()Fru talman! Ingen skulle nog vara gladare än jag,, om det vore så att vi kunde utnyttjasedelpressfinansiering på ett förnuftigt och enkelt sättutan att det skapade inflation. Denna tulipanaros finnsnog tyvärr icke i sinnevärlden. Därför är det oerhörtviktigt att markera för ett hårt skuldsatt land att vistänger den här möjligheten och inte bara avstår frånden. Skulle vi börja svaja på den punkten och dess-utom kombinera det med något allmänt luddigt tal omatt vi skall stå utanför europeiskt samarbete och att videssutom har väldigt stora projekt att satsa på, allti-från Skogshögskolan i till utbildning ochvård i kommunerna, skulle vi ha en chock iden svenska ekonomin. Jag är säker på att det skullehända om jag skulle gå ut med ett sådant resonemangi anda.Det beror helt enkelt på att vi är internationelltintegrerade, vi har obalanser och vi har offentligaekonomier som inte är i balans. Skulle vi antyda att vilöser dessa problem med sedelpress, i klartext infla-tion, skulle vi få betala en premie i formav högre räntor. Det skulle definitivt knäcka denkonjunkturuppgång vi nu har och investeringarnaskulle komma av sig. Jag tycker att tar för lättvindigt på riskerna med sin politiskaordination.I sin inledning hade hon ett resonemang om att vi ioch med medlemskapet i EU hade fått en finanspoli-tisk situation som gör att vi inte längre har någonfrihet kvar. Det är inte sant. Det tillhör en av demånga myter som sprids. Jag skall inte erinra BirgittaHambraeus om allt som skulle hända när vi blevmedlemmar i som nej-sidan anförde i folkom-röstningskampanjen. Ingenting av detta hemska har juinträffat. Eftersom jag är en sansad person skall jaginte heller erinra om alla de gyllene tillfällen och guldoch gröna skogar som skulle ramla över oss vid ett jasom en del av ja-sidans oförsiktiga företrädare använ-de.Det vart ungefär som förut. Vi fortsätter som tidi-gare. Vi är fast i ett större europeiskt sammanhang därvi samarbetar med andra. Vi har vissa gemensammaprinciper för hur våra ekonomier uppträder. Jag tyck-er att det är en vettig ordning. Jag är en stark tillskyn-dare av den. Skulle jag i ett sådant sammanhang anty-da sedelpressfinansiering skulle komma ivanrykte.Anf. 36 ()Fru talman! I så fall tydligen i samma vanryktesom , , och allaandra länder som under vissa förhållanden användersig av detta. Hur kommer det sig att vi varken fickinflation eller någon väldig reaktion när den moderat-ledda regeringen faktiskt skaffade 160 miljarder tillstatskassan genom monetär finansiering? Jag kankanske få en förklaring på vad som hände med dessapengar.Jag tror att vi är mer överens än vad det verkar.För det första vill vi ha ett internationellt samarbetemed de europeiska staterna. För det andra vill vi åter-ställa förtroendet för och för vår valuta hosmarknadens långivare.Men finansministern kan väl inte mena att det bästskulle ske genom att vi sneglar på dessa marknadersryckiga och dåligt underbyggda analyser av vårt landsekonomi och försöker lista ut vad de vill att vi skallgöra?Vi skall självfallet, som finansministern säger, haräkenskaperna i ordning, men en fri stat är inte attjämställa med andra låntagare, som finansministernpåstår, inte så länge vi har en egen valuta och en riks-bank som styrs av . Jag är mycket tacksamöver de markeringar som finansministern har gjort , både i den föregående interpellationsdebattenoch , om att vi är fria att välja ekono-misk politik i vårt land.Förlorar vi omvärldens förtroende om vi i likhetmed andra länder i undantagsfall skulle använda ock-så detta instrument för monetär finansiering? Medstabilt handelsöverskott och t.o.m. överskott i bytes-balansen gör vi rätt för oss enligt de regler som gällerinternationellt.Jag har hört en expert säga att vi skulle kunna lånai utländsk valuta och därmed markera att vi verkligentror på vårt land och på den svenska kronans förbätt-rade ställning och ökade värde, eftersom vi vet att denär underfinansierad nu.Är det inte så att alla respekterar den som respek-terar sig själv? Det är självförtroendet som är vikti-gast för att få omvärldens förtroende. Vi hade själv-förtroende när vi tillämpade det blandekonomiskasystem som beundrades av hela jorden. Vi tappadebåde vårt självförtroende och omvärldens förtroendenär vi i likhet med andra stater i , som aldrighaft jämlikhet som mål och som inte har en generellvälfärdspolitik eller jämställdhet mellan kvinnor ochmän som mål, började bygga upp en ny ekonomiskpolitik.Det kan hända att en återgång till ett blandeko-nomiskt system som vi är stolta över är ett sätt attockså vinna omvärldens förtroende.Anf. 37 Finansminister ()Fru talman! Hur konstigt det än kan låta vill jagsäga att och jag faktiskt har en delgemensamt. Jag gillar mycket av vad sade i sitt sista inlägg om självförtroende,stolthet och den svenska modellen. Det finns all an-ledning att ta fasta på den.När den fungerade som bäst, , vardet faktiskt en modell där man aldrig kom på tankenatt använda sedelpressfinansiering och som gavurstarka offentliga finanser och stora överskott. Det ärdet som är bakgrunden och hemligheten.Man förde alltså en ekonomisk politik som var avdet slaget att man gott och väl hade täckning för sinautgifter. Man sparade kollektivt, som man uttrycktedet. Det innebar att man byggde upp gemensammatillgångar, exempelvis pensionsfonderna.Den situationen har totalt förbytts i sin motsatsunder , då vi har levt över våra till-gångar i de offentliga finanserna. Vanligt folk kännerinte igen sig i den beskrivningen. Att ta oss ur densituationen med monetär finansiering ligger inte inomverklighetens ramar.Birgitta föreslog att man skulle kunnalåna utländsk valuta och att det skulle vara ett uttryckför självförtroende. Vi lånar i utländsk valuta. I åretsbudgetproposition har vi gått längre och sagt att viskall öka upplåningen i utländsk valuta just därför attvi tror att den svenska ekonomin är mycket bättre änden värdering som av och till görs på de s.k. ryckigamarknaderna visar.Det gör att vi i det läge vi är i har all anled-ning att låna utländsk valuta. Det kommer att vara tillvår fördel.Jag delar uppfattning att poli-tiken inte får läggas upp utifrån utgångspunkten sneglar på vad vissa marknadsaktörer har för sig.Då blir det fullständigt förvirrat. Vi måste tillämpavissa elementära principer - vissa sunda principer -för ekonomisk politik.Dit hör att återupprätta balansen mellan den ge-mensamma sektorns storlek och ekonomiska behovoch det privata näringslivets storlek och förmåga attvara med och finansiera den gemensamma sektorn.Det är de balanserna som har ruckats i . Detkommer vi aldrig att komma till rätta med - inte ensom vi startar sedelpressarna i eller infören ny ekonomisk världsordning.Det är ett tufft och hårt jobb som skall göras. Detär en omställning och en anpassning till verklighetensom vi nu går igenom. Vi får inte lura någon att tro attdet skulle kunna lösas på ett enkelt sätt, exempelvismed sedelpressfinansiering.Den anpassning som sker är real. Det är en svårprocess, men vi är mitt uppe i den. Jag är ganskasäker på, , att vi kan sägaatt vi återigen är stolta över svensk offentlig ekonomi.Vi skall tillbaka dit.Anf. 38 ()Fru talman! Det hände någonting somdelvis var nödvändigt. Det skedde en oerhörd om-ställning. Skattesystemet måste ändras. Det var inteönskvärt att vi ensamma upprätthöll restriktioner påkapitalet när alla andra länder släppte dessa.Dessutom tror jag att den offentliga sektorn be-hövde en del konkurrens. Vi var överens om det. Det var en väldig omställning fråninflationsekonomi till låg inflation.Jag menar inte heller att en monetär finansieringskulle vara det enda svaret. Det inser finansministernsäkert. Men jag tycker att det vore fel att avhända sigdet instrumentet.Jag hoppas och tror att det finns kloka ekonomer.Jag är inte ekonom. Jag har läst en del sociologi ochförsökt sätta in ekonomin i ett större sammanhang.Ekonomerna måste självfallet komma med ett nytän-kande som jag inte kan prestera - i alla fall inte pånågra minuter.Jag ber finansministern att fundera över om detinte är så att är ett av de länder i världen somkommit längst i det postindustriella samhället. Alltfärre kommer att arbeta i den direkta produktionen avsaker, liksom en gång allt färre arbetade med jord-bruk. Våra ökande behov finns nu inom kultur,forskning, utbildning och vård. Det är kanske sektorersom passar ganska bra för offentlig finansiering.Det verkar inte otroligt att det behövs andra mo-deller för att finansiera detta än då ökad industripro-duktion var det centrala. Vore det inte ödesdigert attförbjuda oss själva att utveckla den nya modell somkanske på nytt, liksom , gör oss till ettföregångsland?EU-anpassningen kan vara livsfarlig. För att integöra finansministern besviken tänker jag återigensluta med att framhärda i något som liknar det mingamla kollega sade: Praeterea censeo TractatumMaastrichtiusem esse delendam - för övrigt anser jagatt Maastrichttraktaten bör rivas upp.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1994/95:83 ominternationella valutasystemetAnf. 39 Finansminister ()Fru talman! har frågat mig omhur arbetar för att få till stånd ettfungerande internationellt valutasystem.Hambraeus aktualiserar ett antal frågor som debat-terats intensivt mot bakgrundav en betydande valuta- och ränteoro. Jag instämmer iatt det är angeläget att diskutera tänkbara förbättringarav det internationella valutasytemet. När det sedangäller frågan om vilka möjligheter som ligger i ettökat ekologiskt tänkande menar jag att det integår att överblicka. Där har vi alla ett ansvar att ägnaoss åt omprövning.Det nuvarande valutasystemet kännetecknas av attvarje land har stor frihet att välja växelkursarrange-mang. De tre viktigaste i-länderna - , ochTykland - har valt att låta sina valutor flyta sinsemel-lan. Den allmänna bedömning som ligger till grundför detta val är uppenbarligen att man inte är bereddatt godta de inskränkningar i de penningpolitiskaoberoendet som skulle följa med ett fastare växelkur-såtagande.Andra länder - såväl i- som - har valt attinföra sådana fastare kursarrangemang, t.ex. genomatt knyta den egna valutan till en världsvaluta. Enytterligare variant är det europeiska monetära syste-met med dess växelkursmekanism ERM.Det är mot denna bakgrund inte rimligt att tro attett nytt globalt system med fasta växelkurser skullekunna införas . Det beror inteenbart på att den politiska viljan att genomföra ensådan reform saknas i några viktiga i-länder. Dethuvudsakliga skälet är att en sådan ordning inte skullefungera under dagens förhållanden. Införandet av ettfastkurssystem måste föregås av konvergens i eko-nomisk politik.Inte heller är olika former av kapitalrestriktionernu någon möjlig väg för att försöka åstadkommastörre valutastabilitet. Globala och integrerade finan-siella marknader är något som , liksom andraländer, har behov av. Genom att föra en politik inrik-tad på sunda statsfinanser kan vi avsevärt minska vårtberoende av dessa marknader, men vi kan inte av-skärma oss från dem.Vad kan och bör då göras från svensk sida för attvi skall kunna medverka till lugnare valutamarknaderoch en bättre fungerande världsekonomi i stort? En-ligt min mening bör vi verka för insatser i tre väsent-liga avseenden. Det första är att ansträngningarna föratt förbättra ekonomiska fundamenata måste fortsätta.Annorlunda uttryckt betyder det att varje land måsteföra en ansvarsfull ekonomisk politik. Detta garante-rar inte i sig stabilare kurser, men det kan ses som engrundläggande förutsättning för minskad valutaoro.Internationella organisationer som IMF och OECDoch regionala sammanslutningar som EU kan härspela en viktig roll genom sin övervakning av med-lemsländernas ekonomiska politik. Denna verksamhetsyftar i första hand till att få varje land att föra enansvarsfull politik.