prot · GJ098 · 1995-10-13 00:00:00 — Kommunerna har också enviktig uppgift i att främja frivilliga insatser, t.ex. ge-nom frivilligcentraler dit den som vill göra en insatskan vända sig.Herr talman! Innebörden av vårt förslag om trygg-hetsgaranti för de äldre är att de får veta vilken ser-vice de kan räkna med från äldreomsorgen och sjuk-vården. Om den brister skall den enskilde kunna vän-da sig till en namngiven person - en lokal äldreom-budsman - för att få hjälp.Folkpartiet liberalerna anser att följande mål skallha uppnåtts i alla kommuner och landsting senast år2000:- Rätt till lämplig bostad inom sex månader.- Rätt till eget rum på sjukhem för den som såönskar.- Rätt till rimliga avgifter på sjukhem.- Rätt till service för den som bor kvar hemma.- Rätt till trygghetslarm.- Rätt till en egen husläkare.- Rätt att välja sjukvård vid behov.- Rätt att välja, dvs. den äldres önskemål skalltillgodoses så långt som möjligt- Rätt till anhöriga att få stöd.- Rätt till kompensation om service eller vårduteblir eller försenas.- Rätt till information och ytterligare bedömning-ar, t.ex. vad gäller olika behandlingsmetoder ellerbedömning av ytterligare en läkare.- Rätt att fråga och få hjälp när trygghetsgarantinbrister.- Rätt till kunskap om åldrandet.Våra krav är egentligen inte speciellt uppseende-väckande, även om listan är lång. Det handlar endastom krav på rättigheter för människor i en utsatt situa-tion för att de skall kunna känna trygghet inför fram-tiden och för att deras sista år i livet också skall bli åratt glädjas åt.Herr talman! Hur vi utformar framtidens äldrevårdberor också på de attityder vi har till de äldre. Varförsäger vi "ung och vacker" men "gammal och ful"?Lars Tornstam har i en av sina böcker refererat till enuppsats av en tolvårig pojke som frågar: "Varför ärdet finare att vara en gammal möbel än en gammalmänniska? "Vi måste i alla sammanhang arbeta för att ändraattityderna till de äldre och åldrandet. Åldersdiskrimi-nerande attityder och fördomsfull behandling av äldrei vårt samhälle måste bekämpas med all kraft. Av-slutningsvis, herr talman: är gamla människorvackra!Anf. 24 ()Herr talman! Jag vill börja med en liten kortkommentar till de föregående två timmarnas debatt.Statsrådet ställde i början av sittanförande en retorisk fråga: Har inte längreråd med rättvisa? Jag sitter med i en utredning somarbetar med en "baklängesreform", nämligen HSU2000, där rättviseargumentet har anförts som ett skälför avskaffande av den s.k. fria listan över läkemedelför vissa grupper av svårt kroniskt sjuka. Som jaguppfattar det kan rättvisan vara ett trubbigt vapen, omden används för konsekvent, dvs. om man inte ser tillhelheten utan bara till detaljer.Det är t.ex. inte rättvist att vissa skall vara sjukaoch ha ett livslångt lidande medan andra får varafriska och kan tjäna bra med pengar. Egentligenskulle vi kanske i stället ställa frågan på följande sätt:Har inte längre råd med solidaritet? Det kanmånga gånger vara viktigare med solidaritet än rider på rättvisan.Vi menar att den fria listan bör kunna bibehållas.Det är en kontroversiell fråga, som inte kommer uppnu men efter det att vi har av-lämnat vårt betänkande.Herr talman! Det är inte ofta som vi diskuterarsjukvården här i , trots att vi vet att det är enfråga som upplevs som väldigt viktig för de flestamänniskor.Jag har i tidningen sett att manpå haft en debatt därman bekymrade sig över hur mycket man skall tvingasfortsätta att dra ned på sjukvården i . Det finnsprognoser som tyder på att sjukvårdens andel av BNPskulle sjunka . Vi har även inom sjuk-vårdsutredningen 2000 fått ta del av sådanarapporter.Om det är sant att utvecklingen är sådan, är detmycket anmärkningsvärt. I de flesta länder som vi kanjämföra oss med är utvecklingen precis den motsatta.Där är sjukvården i stället en av de kraftigaste till-växtbranscherna. I många europeiska länder närmarsig sjukvården som andel av bruttonational-produkten. I och ligger andelen betyd-ligt högre, i ända upp emot 14 %.I stället för att kräva ett utgiftstak för hur mycketsjukvården får kosta, börjar det därför nu kanske varadags för att kräva att man sätter en nedre gräns, undervilken inga fler nedskärningar tillåts. Ty det verkarinte finnas någon naturlig gräns för den nedåtgåendespiralen. Trots att vi vet att väljarna vill ha ett stoppför nedrustningen av sjukvården och trots att det rim-ligtvis borde finnas en positiv inställning till sjukvår-den här i , verkar nedrustningen rulla påmed någon sorts obönhörlig automatik.Jag kan bara finna en rimlig förklaring till dettaförhållande, och det är att sjukvården har för svagaföreträdare i riksdag, i landsting och i kommuner. Visaknar politiker som kan ställa upp för sjukvårdensförsvar. Jag vill också påstå att den s.k. professionen,dvs. , , framför allt klinikcheferna -som enligt vissa beräkningar svarar för av deekonomiska besluten inom sjukvården - är för dåligapå att hävda sjukvårdens intressen.Sjukvården har alltför länge präglats av revirstri-der. Har man fått resurser till sitt eget område, harman varit nöjd och struntat i hur det har gått för deandra. Det är denna brist på solidariskt tänkande somsjukvården nu dyrt får betala.Den utveckling som pågår är djupt olycklig.Trots att sjukvården har stora möjligheter att utveck-las till en spjutspets i den framtida utvecklingen, meddess rika innehåll på kompetens, servicetänkande,avancerade teknik och kunskapsintensitet, ser vi nuframför oss en nedrustning och kapitalförstörelse.Den största kapitalförstörelsen sker när man stöterut människor med mångårig erfarenhet och kompetensi meningslös arbetslöshet, trots att deras kunnandeoch erfarenhet så väl skulle behövas i en framtidsin-riktad och human sjukvård.Men det är också kapitalförstörelse när man un-derlåter att utnyttja den kapacitet och kunskap somfinns tillgänglig och i stället låter vårdköer och ope-rationsköer växa enbart för att spara pengar i en pres-sad budget.Det är också ett gigantiskt slöseri när man försö-ker pressa ned lönerna för vårdpersonalen genom atttvinga ut dem i en förnedrande konflikt för att försva-ra en redan låg lönenivå. Det visar också på inkompe-tensen hos dem som skall försvara sjukvårdens intres-sen när man är beredd att göra sina anställda till ett B-lag på arbetsmarknaden.I många inlägg under dessa tre dagars debatt pågående konflikten mellan de offentliganställdaoch arbetsgivarna förts på tal. Många har förmanatoss att inte lägga oss i den konflikten. För min del ärdet självklart att vi ställer upp på de anställdas sida.Vi menar att det är viktigt att vi vänder den nega-tiva trend som varit förhärskande i synen på den of-fentliga sjukvården och den offentliga sektorn underde . I själva verket är hälso- och sjukvår-den en framtidsbransch med stort kunskapsinnehålloch bärare av en kompetens som vi kan ha stor nyttaav även i krasst ekonomiskt avseende om vi låter denutvecklas på ett bra sätt.Redan i dag ser vi hur läkemedelsbranschen kanskörda stora exportframgångar. Även inom andraområden kan vi utnyttja sjukvården på detta sätt.Anf. 25 ()Herr talman! Mitt anförandebehandlar en oerhört väsentlig del av den politiskasfären. Liknande anföranden har hållits här , men för mig känns det alltid viktigt att få sägadet i inledningen. Det är inte den debatt här i kamma-ren som brukar röna störst intresse. Det är tyvärr så.Trots det är det ett område som är av helt avgörandebetydelse för människor som drabbas av sjukdom.Herr talman! För att belysa detta vill jag berättaom en 49-årig tjänsteman i ett av våra svenska före-tag. Han hade sparat semesterför att just få ut sju veckors sammanhängandeledighet. Såväl mannen som hans hustru och övrigafamilj såg fram emot att under hela få varaute med familjens båt i den vackra svenska skärgår-den. Ett nytt segel var inköpt för att än en gång maxi-mera båtens framfart.Bara en sak skulle göras innan semesterresan kun-de påbörjas: Han måste ta ett litet tag bland ogräset ipotatislandet. När det var klart ställde mannen sinajordiga stövlar på trappan för att ta en kopp kaffetillsammans med sin fru. Han höll sig i dörrkarmen dådet plötsligt svartnade för hans ögon. Han ramladeihop och förlorade medvetandet.Den 49-årige mannen vaknade sedermera upp påsjukhusets intensivvårdsavdelning. När han vaknadeupptäckte han att halva hans kropp var förlamad. Detvar naturligtvis en fruktansvärd chock för honom.Han tänkte: Var det så här sommaren skulle bli? Vadskulle jag med sju veckors sparad semester till? Var-för var det så viktigt med det nya seglet? Tankarna forrunt i huvudet på mannen.På ett nu hade hela tillvaron förändrats. Plötsligtvar sakerna han tidigare hade planerat inte viktigalängre. Allt var så annorlunda. Det enda som varviktigt nu var att snabbt få hjälp och bli bra igen - attfå ett omhändertagande som gav honom förutsättning-ar för att bli bra. Just det var huvudfrågan.Herr talman! Jag vill berätta om denna händelseför att påminna om den verklighet som så oändligtmånga människor befinner sig i och som kanskemånga av oss - ni och jag och andra - kommer attdrabbas av . Kanske är det först när vi självaeller någon i vår närhet drabbas av sjukdom som viriktigt inser vikten av en god vård och omsorg närman behöver den.I kunde vi påett stort mittuppslag läsa: "är världsbäst på attspara i vården". När resten av världen satsar alltmerpengar på sjukvård går i motsatt riktning.Sjukvårdens andel av samlade resurserminskar, som vi hörde. sker det på ettdramatiskt sätt, skriver i DagensMedicin. Hälso- och sjukvårdens andel av bruttona-tionalprodukten är nu den lägsta någonsin, eller ,och några bedömare skriver att den kommer att bli6 %. avviker faktiskt därmed från den inter-nationella utvecklingen. I de flesta länder som vibrukar jämföra oss med satsas i stället en växande delav resurserna på sjukvård.Att är världsbäst på att spara i vården ärenligt min mening verkligen inget att vara stolt över.Stolthet kan man bara känna om vården och omsorgenfungerar på ett tillfredsställande sätt utifrån patientens- vårdtagarens - perspektiv. Tyvärr kan vi inte alltidsäga det.Vi får gång på gång bevis på att vården inte funge-rar och att resurserna inte räcker för att möta de storavårdbehov som finns. Fler och fler vårdarbetarepermitteras ute i våra kommuner ochlandsting. Detta kommer med all sannolikhet att in-verka negativt på vårdkvaliteten. Det måste vi ocksåha med i beräkningen.Det finns en gräns bortom vilken det inte längregår att upprätthålla en god sjukvård. Med en krym-pande andel av samhällsresurserna till vårdsektornnärmar vi oss gränsen, och på vissa områden har denredan passerats.Det är nämligen inte så lyckligt att vi svenskar blirallt friskare och att vårt behov av sjukvård minskar.Tvärtom ökar antalet äldre och svårt sjuka. De tillhörde grupper som är i behov av stora vårdinsatser.Samtidigt kan vi konstatera - det är naturligtvis posi-tivt - att sjukdomar som inte tidigare varit behand-lingsbara nu kan botas och lindras, vilket också ställerökade krav på resurser men framgent kommer att varaekonomiskt besparande.Min tid är snart slut, men jag vill säga följande:Hellre än en, så att våra gamlaoch sjuka kan få vård och omsorg!Hellre åtta miljarder till vården i stället för mat-momssänkning, så att våra gamla och sjuka kan kännatrygghet!Anf. 26 ()Herr talman! Jag tänkte tala om rehabilitering avsjuka och arbetsoförmögna.Under har Arbetslivsfonden verkat ochgivit ekonomiskt bidrag till åtgärder på arbetsplatsen,dels för att minska sjukfrånvaron - eller för att ökanärvaron, vilket jag tycker låter mer positivt - dels föratt förhindra utslagning från arbetslivet.Arbetslivsfondens verksamhet har upphört frånden . Fondens verksamhet har haft storbetydelse för att åstadkomma en varaktigt förbättradarbetsmiljö, dels genom fysiska åtgärder, dels genomen förändrad arbetsrätt och förändrad arbetsorganisa-tion.Arbetslivsfonden har samverkat med andra aktörerpå arbetsmarknaden, t.ex. försäkringskassorna ocharbetsförmedlingarna.Den erfarenhet som har vunnits somArbetslivsfonden varit verksam måste nu tas till varaför att användas i det förebyggande arbetet och i re-habiliteringsarbetet.Här har försäkringskassorna ett särskilt ansvar attanvända sig av den vunna erfarenheten. Kassornassamordnande och förändrade roll mer ett mer utåtrik-tat arbetssätt och aktivt deltagande i det förebyggandearbetet gör dem särskilt lämpliga att använda ochförmedla dessa erfarenheter i sitt utåtriktade arbete.Herr talman! Samarbetet mellan kassorna och Ar-betslivsfonden har varit mycket fruktsamt. Kassornahar gjort ett bra arbete. Men gäller det att gå vida-re.En ökad närvaro på arbetet, och därmed minskadutslagning från arbetslivet är av stor vikt för samhäl-let, som får minskade kostnader, för arbetsgivarna,som kan behålla erfaren personal och därmed minskasina vikarie- och sjuklönekostnader och för den en-skilde individen, som har möjlighet att vara kvar iarbetslivet med en högre livskvalitet och inte riskeraratt bli varaktigt utslagen.Utbetalningen av sjukpenning har minskat kraftigt.Antalet dagar har gått ner med för hela riketjuni 1991-juni 1995. motsvarar det enminskad utbetalning på . Varjedags frånvaro från arbetet på grund av ohälsa beräk-nas till 1,4 miljarder.Under de tre senaste åren har antalet utbetalda er-sättningsdagar för sjukpenning minskat med i stor-leksordningen 13 miljoner dagar. Utbetalning avförtidspension och sjukbidrag har däremot ökat medknappt 9 miljoner dagar. Det innebär totalt en minsk-ning med ca 4 miljoner dagar. Detta motsvarar mins-kade utgifter för samhället med i runda tal 1,2 miljar-der.Man kan också beskriva den ökade närvaron på ettannat sätt. De 4 miljoner dagarna motsvarar ca 20 000årsarbetare som är i arbete i stället för att uppbära ensocialförsäkringsförmån.Herr talman! Den ökade förtidspensioneringen ärmycket olycklig och har till stor del sin grund i densituation som rått på arbetsmarknaden under de senas-te fem åren och på de strukturförändringar som skett iarbetslivet. Förändringarna har medfört svårigheter attomplacera de anställda i det egna företaget samtidigtsom det har varit en hög arbetslöshet, vilket har gjortatt det inte funnits andra arbetstillfällen i samhället.För att öka möjligheten att förebygga ohälsa ochrehabilitera dem som drabbas av ohälsa är det viktigtatt aktörerna, bl.a. arbetsgivare, myndigheter, läkareoch de fackliga organisationerna kan samverka för attfinna lösningar i det enskilda fallet.Arbetsgivarna och de fackliga organisationernamåste kunna ta ett större ansvar för att ta till sig degoda erfarenheter som kommit fram under Arbetslivs-fondens år. Arbetsgivarna har ett stort ansvar förarbetsmiljön och rehabiliteringsarbetet.Arbetsgivarna bör särskilt uppmärksamma de erfa-renheter som många företag gjort när de har förändratsin ledningsmodell, att leda företaget genom klararamar och mål samt ge ett ökat ansvar och ökadebefogenheter för de anställda. Den modellen leder tillökad närvaro och ökad produktivitet, och dessutomuppnås ökad trivsel.Ett nära samarbete mellan olika aktörer innebäräven att ett överutnyttjande av socialförsäkringsför-månen försvåras. Arbetsgivarringar är ett sätt att sam-verka. De ekonomiska resurserna och kompetensenkan även användas för en helhetssyn i stället för attenbart användas begränsat inom det egna området.Det bör vara en uppgift för regering och riksdagatt undanröja hinder som försvårar en rationell sam-verkan och förhindra en rundgång mellan olika in-stanser som har ansvar för olika delar av välfärden.Anf. 27 () replikHerr talman! Rehabilitering är viktigt. Det tyckerockså vi moderater. Jag kan hålla med om mycketsom har tagit upp. Det behövs ensamordning mellan sjukvård rehabilitering, förtids-pensioner och sjukpenning. Där har vi mycket attvinna både för patienternas bästa och ekonomiskt.Men det finns något som jag undrar över, LennartKlockare. När nu rehabilitering är så pass viktigt,varför drar då regeringen in 70 miljoner, vilket dengjorde , från rehabiliteringen? Är inte det felsignal? Vi moderater motsatte oss detta när det gjor-des.Anf. 28 () replikHerr talman! Det är mycket viktigt med rehabili-tering. Det förstår jag att med om. Sjukvårdens roll i rehabiliteringsarbe-tet är också mycket viktig.För att alla de parter som är verksamma på mark-naden skall kunna samverka behövs det ett intresseoch engagemang från de parter som finns där. Peng-arna är i detta sammanhang inte hela lösningen. En-gagemanget från de aktörer som finns bör vara vägle-dande.Anf. 29 () replikHerr talman! Pengarna är inte hela lösningen. Detär jag glad att Socialdemokraterna har kommit framtill. Ofta har Socialdemokraterna diskuterat resursermen inte innehållet i vården. Det är väl så väsentligtatt göra.Jag förstår fortfarande inte varför man drar bortpengar när vi har problem på rehabiliteringsområdetoch varför man inte gör mer för att samordna mellanolika system för att på bästa sätt hjälpa patienter ochförebygga förtidspensioner.Anf. 30 () replikHerr talman! parti ingicki den förra regeringen. De åtgärder som vidtas när vialla här i samhället får vara med och spara är följderav den kris som innebar ökad arbetslöshet och ökadekostnader för samhället. Det är av dessa skäl som vimåste klara av att minska kostnaderna.Om vi i stället kan arbeta på ett positivt och ratio-nellt sätt och samverka tillsammans skall vi ändåkunna nå ett gott resultat med det arbetet för de en-skilda individerna, som inget hellre vill än att vara iarbete i stället för att uppbära socialförsäkringsförmå-ner.Anf. 31 HANS ()Herr talman! befinner sig i ett besvärligtekonomiskt läge. Den mycket kraftiga ökningen avarbetslösheten och den ökade statsskulden som blevresultatet av den förra regeringens politik tvingar nustaten, landstingen och kommunerna till besparingaroch därmed försämringar av såväl ersättningsnivåersom den offentliga sektorns service.Det finns skäl att vara orolig för den utvecklingsom vi nu ser framför allt inom vård och omsorg.Grupper som inte syns och hörs så mycket i den of-fentliga debatten kan råka särskilt illa ut om vi inte äruppmärksamma.Vi nåddes av oroande sig-naler från om att funktionshindradeinte fick den lagenliga hjälp som de har rätt till. Det ärnaturligtvis alldeles särskilt viktigt att det inte någon-stans i landet tummas på de rättigheter som dennakammare har tillerkänt dessa grupper.Dessa rättigheter har inte tillkommit av en slump,utan därför att med bred uppslutning funnitdet särskilt angeläget att ge människor med funk-tionshinder möjlighet till ett bättre liv.Det handlar i grunden om alla människors likavärde och lika rätt. Människor med funktionshinderskall ha möjlighet att som andra vara med i samhälls-gemenskapen och delta i olika aktiviteter. Målet förhandikappolitiken är att uppnå full delaktighet ochjämlikhet. Staten, landstingen och kommunerna hardet yttersta ansvaret för att de handikappolitiska må-len kan förverkligas.Herr talman! Under senare årtionden har lev-nadsvillkoren för människor med funktionshindersuccessivt kunnat förbättras. Det är viktigt att det viuppnått på detta område inte raseras. Det ekonomiskaläget är allvarligt. Det är då särskilt viktigt att priori-teringar sker utifrån en bedömning av vilka människorsom har det största behovet av samhällets stöd såvälnär det gäller ekonomi som stöd och service.Till grund för en sådan bedömning måste liggaden generella välfärdspolitiken. Det måste därutöverkompletteras med riktade handikappolitiska insatser,såväl insatser av ekonomisk karaktär som lagstiftning.Tyngdpunkten i senare års reforminsatser inomhandikappområdet har syftat till att förbättra ochutveckla det individuella stödet till personer medfunktionshinder. måsteockså frågor om tillgänglighet i miljö och olika verk-samheter ges ökad uppmärksamhet. De förslag somlämnades i slutbetänkande Ettsamhälle för alla är viktiga utgångspunkter för dennasträvan.I lagrådsremissen till ny plan- och bygglag fannsdet förslag i den riktningen. Dessa förslag drogs docktillbaka. Det är angeläget att regeringen så snart sommöjligt återkommer med dessa förslag. Detta skulleinnebära att hinder mot tillgänglighet till byggnaderoch platser där allmänheten har tillträde enkelt skullekunna åtgärdas före år 2005.Herr talman! En annan grupp medborgare somockså har ett utsatt läge när kommuner och landstingtvingas skära kraftigt i utgifterna är de äldre. Platsernai de särskilda boendeformerna tenderar att bli färre.Mindre personal ger försämrad service och kvalitet.Tryggheten försämras när och särskildanattpatruller glesas ut.Målen för äldreomsorgen kan sammanfattas i trepunkter:1. Självbestämmande och integritet.2.3. Valfrihet.6.Äldre kvinnor och män skall ha rätt att själva be-stämma över sina liv och få behålla sin integritet.Service och vård måste utvecklas så att människorskall kunna välja att bo kvar i sitt eget hem och sinegen miljö. Äldre skall kunna känna trygghet, närhettill anhöriga och grannar och kontinuitet när det gällerpersonal. Tillgång till personal dygnet runt är viktigt.Människor skall kunna påverka innehållet i och ut-formningen av samhällets service och vård. Det börfinnas ett varierat utbud av vård och service även isärskilda boendeformer.Det är dessa mål för äldreomsorgen som delvisär hotade. Många kommuner tvingas spara myckethårdhänt för att klara ekonomin. En del besparingar ärbra och ger en bättre användning av skatteinkomster-na, medan andra ger försämrad trygghet. Trygghetenurholkas och valfriheten begränsas.Herr talman! Det är viktigt att vi i våra ansträng-ningar att sanera ekonomin förmår att hålla undansådana förändringar som leder till utanförskap ochökade klyftor. Det är viktigt att regering och riksdagnoga följer utvecklingen. Men det räcker inte meddet. Vi måste också vara beredda att bistå kommuneroch landsting om besparingarna hotar livskvalitetenför äldre och funktionshindrade.Anf. 32 () replikHerr talman! tog upp handikappa-des och funktionshindrades behov av vård och om-sorg. Då skulle jag vilja fråga vadsocialdemokraterna tänker göra när det nu visar sig attlagen om stöd och service inte fungerar. Den hjälpsom handikappade och funktionshindrade har rätt tillges inte ute i kommunerna. På vilket sätt tänker soci-aldemokraterna åtgärda detta?Anf. 33 HANS () replikHerr talman! Lagstiftningen i LSS och skallnaturligtvis följas. pågår det ju dessutom en över-syn eftersom regelverket inte var fullkomligt frånbörjan. Regeringen återkommer med förslag på detområdet. Men grundinställningen måste naturligtvisvara att de lagar som denna kammare har stiftat skallefterlevas.Anf. 34 () replikHerr talman! När de inte efterlevs måste man juförsöka göra något. Det måste ske något för de handi-kappades skull. Jag hoppas att ni tänker göra det.Jag skulle också vilja veta vad socialdemokraternatänker göra med den akuta sjukvårdskris som vi fak-tiskt står inför. Den drabbar ju såväl äldre och handi-kappade som alla sjuka patienter. Vad tänker social-demokraterna göra för att lösa den akuta sjukvårdskrissom vi står inför?Anf. 35 HANS () replikHerr talman! Jag är lika oroad som många andratalare här i kammaren över vad som händer i sjuk-vården. Vi måste naturligtvis följa utvecklingen ut-omordentligt noga. På många håll har vi redan nåttsmärtgränsen, och på andra håll är vi på väg att göradet. Vi måste mycket noga följa hur sjukvården ut-vecklas.Det finns ju en utredning som är i fullt arbete,HSU. Den kommer säkert även att ta upp dessa delar.Anf. 36 () re-plikHerr talman! Jag hade inte tänkt att ta replik påHans Karlsson, men jag blir upprörd när och socialdemokraterna gång på gång skyller påförra regeringen för allt som sker.Den borgerliga regeringen satt . Statsskul-den är faktiskt uppbyggd , främstunder 80-talet. Det är oerhört viktigt att man inteskyller ifrån sig. Jag tycker att socialdemokraterna ärrysligt fega.Jag vill fråga om inte socialdemokraterna skullekunna tänka sig att prioritera litet bättre så att det bliren bättre fördelningsprofil.