prot · GI09104 · 1995-05-12 00:00:00 — Kraften i ensådan respons och nämnda vilja tycker jag att vi bordeta till vara och använda i en gemensam bred samlingmot våldet.Idrottsrörelsens fina initiativ att starta ett landslagmot våldet borde kunna uppmana riksdagoch regeringen att starta ett rikslag mot våldet. Jagskulle vilja höra vad kulturministern tycker om det.Är alltså kulturministern och regeringen bereddaatt medverka till och ställa sig i spetsen för denna typav initiativ - att, med en bred aktion på bred frontmed alla tillgängliga medel som vi är överens om,försöka att bekämpa och begränsa medievåldsutbu-det?Anf. 14 (mp)Herr talman! Ämnet är oerhört viktigt, fördet ger en vägvisning om vilket samhälle vi vill ha.Ungdomars attityder och reaktioner formas ju så längevi ger ut dessa våldsfilmer och våldsvideor på filmoch TV.Vi kan vara eniga om att de här redovisade åtgär-derna inte räcker. De har inte gett resultat. Människori vårt land har, som jag vet, arbetat aktivt i minst 15 årför att sanera och göra någonting åt det. Men det harbara blivit värre.Vi fick här en siffra på hur många videofilmersom kommer ut . Det har blivit en lavin somvi överöses av. När jag lyssnar på debatten är det endasom skiljer oss åt uppfattningen om vem som skall taansvaret.Under dessa tycker jag att ansvaret har för-sökts att tas av t.ex. Hem och skola-rörelsen, somfinns i hela . Den har gjort mycket i dennafråga men har faktiskt tröttnat, efter-som resultaten har uteblivit.Föräldrarna har försökt att engagera sig i detta,men det är också för stort för dem. Även om jag somförälder är medveten och försöker att stoppa det finnsdet föräldrar som inte är det och som inte orkar. Idessa föräldrars hem samlas barnen och ser på vi-deofilmer, som de alltid får tag i på något sätt, hurman än som förälder försöker stoppa det.Jag är själv en förälder som har försökt att samlaandra föräldrar och prata om detta, men även det harmisslyckats. Man får inte det gehöret för sina åsikter,eftersom de även där är olika, och man blir häpen.Som arbetare i skolan har jag samma upplevelser.Så fort det var fri skrivning var det många av elevernasom skrev på detta vis och behövde hjälp. Vi fickägna stor tid åt att gå igenom och att prata om pro-blemen. Även i andra sammanhang ägnas det väldigtmycket tid i skolan åt att reda ut förvirrade begreppsom kommit av att eleverna hade sett på många kons-tiga våldsvideofilmer.Man säger här att ansvaret skall ligga på skolan.Jag tror att skolan gör så mycket den kan och har gjortdet . Skolan kan inte göra mer. Föräld-rarna kan heller inte, som jag har varit innepå, göra mer än vad de som är medvetna har gjort.Det är där ansvaret skall läggas sägs det. Jag menaratt det inte går. Att lägga ansvaret på butiker, produ-center och de som gör filmerna tror jag inte ett duggpå. De är bara ute efter att tjäna pengar.Det känns på något sätt som att man står vid enmur och kämpar, skola, föräldrar och organisationersom engagerar sig. På andra sidan är ett massutbudsom sponsras av mycket pengar. Det är som att slåssmot jätten . Sedan dyker det i kanterna av mu-ren upp projekt, som t.ex. Stoppa våldet, som gubbeni lådan.Nu fick jag ett pressmeddelande om att världs-och europamästaren i brottning skulle engagera sigmot våldet. har då engagerat sig idetta, och det skall bli ett projekt, Landslaget motvåld. Sådana projekt dyker upp ganska ofta. Men dethar än så länge inte varit någon verkan av dessa pro-jekt.Det jag vill säga är att det som har gjorts tidigare,och där man säger var ansvaret skall ligga, hjälperinte. Jag tycker att staten måste ta ett ansvar. De olikaorganisationer som har kämpat har inte fått ett gen-svar här i . Vi kan inte i yttrandefrihetensnamn tillåta att våra barn sköljs över av ett budskapsom vi andra arbetar mot allt vad vi kan med storenergi.Våldsskildringsrådet har det pratats om här, menjag har aldrig hört talats om det tidigare. Det har nogjobbat i stor tystnad. Det står att det skall samordnaalla statliga insatser på området, men det har inte varitnågot vidare.Det är barns och ungdomars identifiering dethandlar om. Med hjälp av dessa våldsvideofilmeridentifierar de sig till ett antisocialt beteende. Våldetframställs som berättigat och realistiskt, och föröva-ren belönas och får inget straff.De tittare som behöver en identifiering på grundav hemförhållanden eller tråkiga händelser får dettasom en förebild. Då hjälper det inte att jag som läraresäger någonting annat, när dessa förebilder har allt detsom dessa ungdomar tycker är häftigt och någontingatt ta efter.Detta med ansvaret står också i artikel 22 om di-rektiv för gränsöverskridande television. Där står attdet inte är kanalerna som har ansvaret, utan att detlandet som har det. Det är det som jag vill hävda här.Anf. 15 Kulturminister ()Herr talman! Efter detta inlägg känner jag stor be-hov av att ändå trösta . Detta lät baraför dystert. Det är alls inte så. I det fallet är Ulla-BrittHagström ett föredöme eller en förebild. Det visar sigvisst att de åtgärder som vuxna gör i olika projekt pålokal nivå som föräldrar, lärare eller vad det nu är,faktiskt kan påverka och förändra verkligheten.Det ni gjorde i var att ni förändrade utbu-det i videobutikerna där och också på andra orter.Man satte igång och tittade på vad det var för någotsom bjöds ut. Man avslöjade det, talade om det påbygden och frågade sig: Vill vi verkligen ha det såhär? Det är klart att det också påverkade videohand-larna.Om vi skall vara riktigt ärliga och tittar på video-toppen är det inte det grova våldet som ligger där,utan det är faktiskt ganska oskyldiga eller t.o.m. trev-liga familjekomedier och annat som är de populärastefilmerna att hyra.Ni märker också hur vi återkommer till vår våndainför att skydda yttrande- och tryckfriheten. Vi sägeratt det naturligtvis inte är rätt att ha mer censur. Vivill undvika mer censur. Men vi känner en stor ångestinför att våldet sköljer över oss.Hur gör vi? Vad är det för åtgärder vi skall vidta?Det sade var nästan att det inte hjäl-per någonting vad vi som föräldrar och lärare gör,utan här måste staten ingripa. Vad är det staten kangöra? Skall vi säga: Vi lämnar censurförbudet. Viändrar oss och går in och censurerar mer. Kan vi göradet, och i vilken mån hjälper det? Det är den frågan vimåste återkomma till.Det är riktigt, , att jag fårmånga brev . tänker jag: Tänk omalla de människorna skrev direkt till programföretagetoch TV-bolagen. Då skulle det förmodligen ha ettstort inflytande.Bedömer samma riksdag som har varit så nogamed att säga att vi skall värna yttrandefriheten ochtryckfriheten att det nu skulle gå att införa mer cen-sur? Är det realistiskt att tro att vi skall sätta oss ochförhandsgranska alla videofilmer? Är det en rimligåtgärd? Är det en riktig åtgärd? Tror ni att det skullelösa problemen med våldet?Detta är sagt med full insikt om och förståelse förjust den ångest som uppstår när vi tänker på och tyck-er att vi sköljs över av alldeles för mycket våld. Det ärden frågan vi kommer till. Vad är det ni menar mankan göra som ni tror skulle lösa dessa problem? Detfinns inga sådana lösningar.Den moraliska styrkan, , ärnog att också när det känns så här våga stå för deninsikten att det krävs ett mycket brett arbete. Det finnsingen enda åtgärd som hjälper, och jag tror heller inteatt hävdar det.Det handlar naturligtvis om den ansvarsfulla lära-ren som vågar ta upp till diskussion den uppsatsen,och som vågar säga till ungarna: Gör era egna video-filmer. Skildra er verklighet, och så diskuterar vi: Vadbetyder bilden? Vad är det för någonting som vi serpå video och på TV? Även om vi granskade varendavideofilm får vi de flesta filmerna via TV.Skall vi ge oss in där också, skärpa ännu mer ochsäga att vi förbjuder detta. Det är förbjudet . Det är förbjudet med grova våldsskildringar ochatt ingående skildra våldet på ett sådant sätt att detkan skada barn och ungdomar. Det är redan förbjudet.Det som krävs är just en uppföljning, att mangranskar, anmäler och följer upp att tillämpningen bliraktiv. Och det räcker inte med att tro att staten skallordna detta åt oss.Samtidigt delar jag all den vånda som jag tror attde flesta vuxna och föräldrar känner. Men vi måstekomma fram till vad det är som ni tror verkligen löserdet här problemet. Jag menar att den moraliska styr-kan ligger i att hävda att här behövs ett brett program.Nu var den här interpellationen ganska mycket in-riktad på det juridiska. Svaret handlar ju om att vi i ensärskild utredning ser över detta med åldersgränseroch om vi kan göra mer där. Ni vet också att även omvi har mycket stränga åldersgränser handlar det om attdet måste finnas ansvarsfulla vuxna som ser till att vilever upp till dem och kontrollerar detta på ett rimligtsätt.Kulturdepartementet skall presentera ett samlatprogram vid den stora som kom-mer . Den tar ett internationellt grepp på detta,och det är absolut nödvändigt. Detta kommer ju persatellit. Det är klart att vi måste ha internationellaöverenskommelser på det här området.Vi skall också titta på om kan göra ungefär som iDanmark och utfärda rekommendationer av olikaslag. Alla departement jobbar för att se vadde kan göra på sina respektive områden. Att Civilde-partementet samarbetar med idrottsorganisationer ochandra för att ta initiativ är just ett utslag av detta. Så ärdet, . Alla har det ansvaret och måsteha den överblicken och den inriktningen på jobbet.Anf. 16 ()Herr talman! Tack, kulturminister , för svaret! Mycket av det som jag av sekretessinte kan säga här är ändå orsak till att jag måste gåvidare. Jag har bilder som driver mig att arbeta vidaremot våldet. Visst påverkar gruppen i . Jagmenade det inte så. Det är därför som ett nätverk iriksdagen också kommer att försöka öppna kontaktermed grupper i hela landet. Denna påverkan är av stortvärde.Till vill jag säga att jag som lärarealdrig skulle låta bli att kommentera en sådan uppsats,tala med eleverna och försöka göra mitt allra yttersta.Men jag tog upp detta för att provocera och få oss atttänka efter vad det ytterst heliga censurförbudet inne-bär.Det måste till en nationell samling mot medie- ochvideovåldet. I svaret från står ock-så detta att har anslutit sig tillFN-konventionen om barnens rättigheter. Det är gottoch väl. Då vet också kulturministern att i artikel 17stadgas att barnet skall skyddas från information ochmaterial som är till skada för barnets välfärd.Jag vill påstå att vi är mycket noga med folkhälsani vårt land och vad barnen får i sig. Vi ser till att detfinns vitaminer, inga konstgjorda tillsatser osv. Det skall vara hälsokost. Här finns en stark kon-troll. Men när det gäller psykisk välfärd och det un-derhållningsutbud som finns för barnen glömmer visjälen.Det finns en bok som heter vilt min själmen lär dig aldrig marschera. Den tar upp den härfrågan. Där står att dagens mediekultur erbjuder enmängd förebilder. Frågan är bara vad de står för. Närdu är ung letar du efter en identitet, en förebild. Närdu är ung försöker man tjäna pengar på din sårbarhetoch ditt uppror.Jag tror inte på en helig yttrandefrihetslag som le-der till frihet att sparka och slå och våldta. Det blirinte längre en frihetslag utan lagen måste till slutkompletteras med lagar om kvinnofrid, ungdomsfridoch gatufrid och förbud mot mobbning och främ-lingsfientlighet, som redan införts i skolan.Vi har ju en censur som tittar på vissa biograffil-mer. Varför kan vi inte titta på videovåldsfilmer påsamma sätt?Jag vill säga till kulturminister att jag är glad över att regeringen ändå villsammanställa de kunskaper som finns om våldet isamhället och presentera åtgärder på de olika depar-tementens områden. Jag vill ställa en följdfråga. Inne-bär detta att regeringen på ett mer handgripligt sättkommer att gå ut och hjälpa föräldrar och skola ikampen mot våldet?Anf. 17 (mp)Herr talman! Jag är dyster därför att jag tycker attjag är realistisk. Jag har två pojkar som har passe-rat tonårstiden. Jag har upplevt detta. Jag har arbetat iskolan . sitter jag i justitieutskottet,och det blir man inte muntrare av.Statistiken säger att våldet har blivit mycket gröv-re och trängt mycket långt ner i åldrarna. Hela denutveckling som vi har sett är dyster.Jag vill återigen säga att det inte räcker med detsom vi har gjort . Vad vill jag då? Jo, jag villt.ex. Jag vill att det skallgöras så att det inte kommer ut filmer som inte ärförhandsgranskade. Jag är också beredd på att denheliga yttrandefriheten kan ändras på något sätt utanatt den förfelar sin grundläggande positiva uppgift.Men det kan inte vara rätt att säga att yttrandefrihetenskall tillåta t.ex. barnpornografi, våldsskildringar osv.Det måste finnas kriterier för vad man får yttra sigfritt om när det skadar.Det var svaret. Jag är realistisk och vill ha andraåtgärder.I min omgivning ser jag att det är videobutikernasom frodas. Andra butiker läggs ner. Då undrar manvad som skall komma i stället. Det blir en videobutik.När man tittar på vem som befinner sig i dessa serman att det är mest tonårspojkar. Statistiken säger attdet som lånas mest är pornografifilmer. Det är ju ettannat ämne.Anf. 18 ()Herr talman! Jag tror inte att staten kan lösa dessaproblem. Däremot måste och kan staten medverka tillatt skapa förutsättningar för ett gemensamt ansvar.Staten kan skapa förutsättningar för föräldraansvaretpå olika sätt och på olika områden. Man kan skapa ettantivåldsklimat, sätta gränser, använda vanligt folk,visa svenska folket de samlade program som läggsfram av olika departement. Mankan visa var man vill sätta gränserna och vad man villgöra. Jag är övertygad om att vi tillsammans kankomma en bit på väg.Men jag vill också säga att varken jag eller Cen-tern är lika kategoriskt negativa till förhandsgransk-ning som kulturministern och en del andra. Jag hållermed om att förbudet mot censur är ett mycket viktigtled i skyddet för tryck- och yttrandefriheten. Men detär också viktigt att skydda barnen mot våld.Jag tycker nog att man får granska och noggrantfölja det nya skräddarsydda TV-konsumerandet ochvårt system med ansvarig utgivare framöver. Jag kanockså tänka mig att diskutera en 18-årsgräns om detbehövs.Jag har läst att i - demokratins för-lovade hemland - förs 135 000 vapen in iskolorna. Där måste man nu lagstifta mot detta. Lan-dets justitieminister har uttryckt sig så härbeträffande videovåldet och medievåldet: Vi har gettproducenterna och distributörerna chans efter chansatt själva sanera marknaden, allt utan resultat. Numåste samhället ingripa. Någonstans finns det engräns. Man får naturligtvis diskutera vilka åtgärdersom skall vidtas.Utvecklingen här går i samma riktning, och jagmenar att vi bör ingripa tillsammans på bred frontinnan det är . Vi får inte heller vara rädda föratt diskutera tryckfrihetslagen i det här fallet.Anf. 19 ()Herr talman! Någon som använde uttrycket "denheliga yttrandefriheten" menade att man kanske måstenagga denna i kanten. Jag kan inte se det på det sättet.Vi vet vad som har hänt på olika ställen i världen däryttrandefriheten har naggats i kanten. Staten har därhaft möjlighet att ingripa för att tala om vad man fårsäga och inte säga. Jag kan inte ställa mig bakom attnagga yttrandefriheten i kanten.När det gäller förhandsgranskning skulle jag önskaatt det gick att förhandsgranska alla de våldsfilmer,våldsvideor osv. som vi nu talar om, men hur plockarvi ut just dem ur hela den produktion som finns ochsom består av tusentals alster? Vi kan inte veta vilkafilmer eller videor som har just sådana här inslag. Vihar varit hos biografägarna, och detta har diskuteratsunder min tid i och i kulturut-skottet liksom i . Detta äringen ingen realistisk väg att gå.Jag skulle vilja säga några ord om ett initiativ somhar tagits av Åhléns, som har varuhus här i och affärer på många håll i . Manhar därifrån tagit ett initiativ till vad man kallar enicke-våldspolicy. I sin presentation av produkter sägerman att man inte ställer sig bakom våldet utan vill habort det ur sin egen försäljning. Man vill därigenomförsöka bidra till att lära ungdomar att våld visserligenfinns men är nedbrytande och att vi måste försöka attutesluta våldet.Jag tycker att det är ett fint initiativ av Åhléns, ochjag hoppas att man fortsätter med detta. Jag hoppasockså att man får gensvar för det.Jag vill till slut ställa en fråga till kulturministern:Kan kulturministern tänka sig att ta liknande initiativ,att uppmuntra Åhléns, andra affärskedjor och aktöreröver huvud taget till ett motverkande av våldet? Detär just aktörerna ute i samhället som kan sätta stoppför det här, vilket jag också tyckte att kulturministernsade. Det är ju ett ansvar för oss som sitter här i dagoch för alla dem som har barn i sina familjer, på dagisoch i skolorna att försöka lära barnen att våld är någotsom tyvärr finns i världen men att det är ett ont inslag,som man skall försöka motverka - inte någonting somskall bidra till underhållning eller något sådant. Vimåste alla samfällt motverka våldets konsekvenseroch försöka att komma till rätta med en situation somjag tycker i många avseenden är - något som jag troratt vi alla är eniga om - inte på något sätt tillfredsstäl-lande.Anf. 20 Kulturminister ()Herr talman! Jag tycker att ut-tryckte läget allra bäst. Statens roll måste vara attskapa förutsättningarna, att sätta upp det regelverksom behövs, i form av lagstiftning om åldersgränseroch allt vad det kan vara. Staten skall också i övrigtskapa förutsättningar för att olika grupper och godakrafter i samhället skall kunna ta sitt ansvar. Den skallsätta gränser och om och om igen betona detta ansvar.Vi har förbud mot barnpornografi, motgrova våldsskildringar osv. Vi har ett lagskydd motdessa företeelser. Det borde , somsitter i justitieutskottet, veta. Hur skall vi då leva upptill detta, kanske se till att man i högre grad kan göraanmälningar och att vi får en aktivare övervakning, såatt tillämpningen blir sådan som vi vill ha den?Detta är ett ansvar som man bär som förälder ellersom vuxen i olika grupper. Jag tror att projektenbetyder väldigt mycket. harhjälpt till med att ge oss kunskaper och bakgrund. Jagtycker att det funnits många faktauppgifter som intehar stämt.Jag var i går på en skola, och det intryck som jagfick därifrån var att ungdomarna är rädda. Vi får aktaoss för att framställa en hel ungdomsgeneration iSverige så, att ungdomarna är våldsamma och sparkarihjäl varandra. Det är hos dem som den riktigt storarädslan finns. Det är de som är rädda när de skall gåut, och de har att handskas med allt det vuxenvåldsom de möter. Vi och även de måste hantera alla dekrig och det realistiska våld som vi ser runt omkringoss.Det är i balansgången mellan det underhållnings-våld som också vuxna sitter och tittar på, yttrandefri-heten samt behovet av ett skydd och gränsdragningarsom vi känner en stor vånda. Det allra farligaste är omvi vuxna ger upp, och det hoppas jag verkligen att viinte gör.Vi skall naturligtvis hjälpa föräldrarna, och just nudiskuterar alla departement detta inom sina respektiveområden. Tanken är att det skall ges ut samladeskrifter med redovisning av de insatser som behövs.Jag vet att det t.o.m. har förekommit kontakter medkungen om att få hjälp från honom. Jag tror också attdet är helt riktigt att olika affärskedjor säger ifrån ochskaffar sig en antivåldspolicy. Det mest effektiva ärnaturligtvis när dessa säger att de inte annonserar i enTV-kanal som sänder mycket våld. Det får ocksåkännbara ekonomiska effekter. Vi måste försöka gåfram på alla dessa vägar. Jag menar att vi alltid måstevara beredda att pröva dem.Jag har själv verkligen ingående funderat över omdet är realistiskt att tänka sig förhandsgranskning avvideofilmer, men så är det inte. Vi kommer inte åtproblemet på det sättet. Även förekommer barn-pornografi på en svart marknad, som vi inte kommeråt.Återigen: Vi har redan lagregler och bestämmelsersom sätter gränser. Vi får fortsätta att ständigt granskaoch ifrågasätta de åtgärder som vi har vidtagit menskall också betona det breda gemensamma ansvaretoch sättet att angripa dessa problem.Anf. 21 ()Herr talman! Jag är glad över denna debatt ochöver att så många har engagerat sig. När jag arbetadesom speciallärare på högstadiet och började titta på defilmer som en del av mina ungdomar såg, för att kun-na diskutera med dem, sade de: Äntligen är det någonvuxen som bryr sig om vad vi ser på och gör! Jag vetalltså visst att det har betydelse.När det gäller dataspelen och konsumentupplys-ningen har jag erfarit att lagutskottet just behandlar enmotion som jag väckt under allmänna motionstiden,där jag begär konsumentupplysning om våldsspel,åldersrekommendationer och restriktioner i marknads-föring. Man bör ha en konsumentupplysning om fil-mens innehåll - hur många mord den innehåller, vilkatyper våldshandlingar osv. Det måste också följas upppå ett sådant sätt att det inte blir spännande att hyrafilmer med just sådant innehåll. Jag tycker efter detlämnade svaret inte att hoppet är ute.Det är helt klart så att man i forskningen börjar seatt våldet påverkar våra ungdomar. Som redovisade har ung-domar i åldern anmälts för våldsbrott,medan det tydligen inte fanns någraungdomar anmälda för våldsbrott. Detta är något somhar kommit , och våldet går allt längre ned i åldrar-na.Elisabeth undrade var man skall börjamed en förhandsgranskning. Jag tror inte att det ärsvårt. Jag skulle faktiskt kunna åta mig att på en veckata fram 100 filmer att börja med.Gunnel från filmgranskningen uttaladeför följande:"Av den enorma cirkel som hela mediautbudet re-presenterar kontrollerar vi med hjälp av lag ochmyndighetsutövning kanske , dvs bio.Frivilligreglerna och tillsynen inom videomarknadenger oss en viss kontroll över kanske till. "Det gäller då sådant som producenterna själva skickarin för att få förhandsgranskat. Hon ansåg att resten -dvs. faktiskt - var okontrollerat.Vem skall vi då hoppas på? för massmediefrågor, som skall utarbetariktlinjer för våldsskildringarna i medierna? Ja visst,men det är faktiskt så att vi ibland nästan skriver ochrapporterar ihjäl oss medan ungdomarna får fritt fram.Jag tror vidare inte att flertalet av ungdomarna ärutsatta för risker. Jag tror att det är avungdomarna - de svaga, de som inte har fått en identi-tet här i och som vi inte har satsat tillräckligtpå; kanske invandrare och en del andra grupper avungdomar som inte har fått ett självförtroende - somskadas och som vi måste värna.Då tycker jag att vi skall vara föregångare och ar-beta för en god kultur. Rådets direktiv artikel 22 sägeratt medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder föratt säkerställa att TV-programföretag inte har pro-gram som allvarligt kan skada den fysiska, mentalaeller moraliska utvecklingen hos minderåriga, särskiltprogram som innehåller pornografi eller meningslöstvåld. Men vi lever i inte upp till detta.Anf. 22 ()Herr talman! Jag är glad över att kulturministern itvå eller tre sammanhang i svaret talar om föräldrar-nas betydelse. Jag vill använda de återstående minu-terna till att ta upp den tråden.Föräldrarna är den största brottsförebyggande re-surs samhället har, skriver . Jag ärden förste att hålla med om det. Jag instämmer också iföljande skrivning från samma kommission: "Det haremellertid visat sig att varken personalen inom skolaneller barn- och ungdomsorganisationer kan ersättaföräldrarnas roll när det gäller att skapa en gynnsamutveckling av de unga. Det är därför viktigt att föräld-rar mobiliseras och att deras ansvar och betydelse förbarnens utveckling lyfts fram även i lagstiftningen. "Mot den bakgrunden är jag glad att olika departe-ment på olika sätt diskuterar hur man skall lösa detta.Men självklarheterna blir inte mindre sanna av att desägs av en statlig våldskommission. Dessa självklar-heter måste lyftas fram också i den här diskussionen.Föräldrarna måste ha och ges tid för barnen. Detmåste skapas bättre förutsättningar för småbarnsför-äldrar att flexibelt planera så att barnens behov kantillgodoses. Arbetslivets förståelse för småbarnsför-äldrarnas situation måste öka.