prot · GI0950 · 1995-01-12 00:00:00 — Särskilt är problemetkoncentrerat till Stockholm.Jag har ägnat ganskamycket tid åt att samla kunskap om hur utvecklingenhar varit, särskilt i men delvisäven i andra områden, just när det gäller invandraresoch invandrarungdomars situation. Den bild somväxer fram är mycket oroande. Här har statsmakterna,precis som säger, ett mycket stortansvar. Det gäller att skapa någonting som leder tillatt de här människorna blir en integrerad del av detsamhälle som vi har försökt att bygga upp och värnarom. Det handlar om en bred politik för integrering avolika grupper i vårt samhälle, inte minst invandrarna.Mot bakgrund av det som jag sade i mitt interpel-lationssvar vill jag något ytterligare uppehålla mig viddet som jag där pekade på, nämligen att regeringenssamordningsminister har tagit initiativet att samla ettantal statsråd som representerar några kärnområdensom direkt berörs när man skall försöka skapa enstrategi för hur man skall angripa detta svåra problemi samhället. Det handlar om socialpolitik, bostadspo-litik, invandrarpolitik, familjepolitik och det sommera definitivt hör hemma i rättsväsendet. Det gälleratt med utgångspunkt i den politik som bl.a. avspeglarsig i budgetpropositionen men även i en mängd andrapropositioner från regeringen skapa också en strategiför det brottsförebyggande arbetet.Det gäller att vara medveten om att vi när vi be-driver familjepolitik, socialpolitik eller bostadspolitikskall göra det från den aspekten att alla människormåste kunna integreras i vårt samhälle och bli delak-tiga i det som vi anser vara värdefullt och nödvändigtför att människor skall utvecklas till hederliga, an-svarskännande och väl fungerande människor.Jag tycker inte att vi har fokuserat till-räckligt på detta, men det gör vi genom att ta dettasamlande grepp. Det kommer inte att handla om en-skilda förslag från om ändringav en lag här eller där utan om att peka på betydelsenav att arbeta i en viss riktning. Man kommer att lyftafram aspekter av typen vilka konsekvenserna blir avatt göra det ena eller inte göra det andra med avseendepå segregation, utslagning respektive brottslighet.Genom detta skapar vi förutsättningar för alla deaktörer som finns i samhället. Det är trots allt interegeringen som förändrar eller påverkar hur det ser uti vårt samhälle, utan det gör de många tiotusentalseller hundratusentals människor som är aktörer i olikaegenskaper: som privatpersoner, som familjemed-lemmar, som vänner, som boende i ett område, somarbetskamrater, som arbetsgivare och som tjänstemäni kommunala förvaltningar, för att nämna några kate-gorier. Det är deras synsätt, agerande och beslutfat-tande som kommer att påverka framtiden och avgörahuruvida våra barn kommer att växa upp i en miljösom ger dem möjlighet att bli de goda medborgaresom vi vill ha eller om de kommer att stå utanför ochreagera mot oss andra bl.a. genom brott.Gun beklagar att jag inte har tagit uppdebatten med henne i de sammanhang där hon harönskat föra diskussionen. Det handlar tydligen mestom synpunkter på när jag debatterar och i vilkenform. Jag tycker inte att det är särskilt givande, ävenom jag beklagar att det inte blev en sådan bra krimi-nalpolitisk diskussion med som jag hadehoppats på när villearrangera en debatt mellan och mig.Tyvärr kom inte , så jag fick inte denchansen.När det gäller narkotikan, som nunärmast tog upp, och liberaliseringstendenserna iEuropa tycker jag att sade något som ärvärt att kommentera och bemöta. Hon sade att det inteär någon skillnad mellan oss i och, såvitt jagförstår, de människor som lever i de övriga europeiskastaterna när det gäller förutsättningarna för att bedrivaen bra politik mot narkotikabrott.Jo, , det intressanta är att det finns enmycket stor skillnad mellan flertalet av de europeiskastaterna och det svenska samhället. Det finns en poli-tisk enighet kring narkotikapolitiken i och enfolklig förankring kring det som vi gör. Dessutom harvi varit relativt sett framgångsrika. Det har inte deandra varit, och jag tror att det är ur det förhållandetsom liberaliseringstankarna har fötts.Anf. 8 ():Herr talman! Jag tror, för att uppehålla mig någotytterligare vid samhällsperspektivet, att det nog inteskulle vara så dumt om justitieministern vore stats-minister. Det är svårt att använda ordet systemskifte,eftersom och hennes parti har politiseratdet, men det sker ändå oerhört stora förändringar ivårt samhälle, och de måste också på allvar slå ige-nom i välfärdspolitiken.Justitieministern pekar på välfärdspolitikens bety-delse för brottsbekämpningen, och en medveten in-riktning på detta är mycket viktigare än att vi slårvarandra i huvudet med detaljer som barnbidragetskonstruktion eller storlek osv. Vi måste kunna sevälfärdspolitiken i ett bredare och för alla medborgaremycket viktigare perspektiv.Jag tycker att det finns fina inslag i denna riktningi regeringens budgetförslag till . Jag tänkerpå slopandet av ungdomars möjlighet att få a-kasseersättning och att de i stället erbjuds alternativenarbete eller utbildning. Jag tycker att detta är beröm-värt, och detta är sådant som jag har stritt som jag har varit politiskt aktiv. Det är oerhörtviktigt att försöka hindra inskolningen till bidragsbe-roende.Lärlingssystemets återkomst är också synnerligenviktig och öppnar möjligheten för många ungdomarsom kanske är i samma situation som jag själv var närjag slutade skolan och gick ut i arbetslivet.Först har jag börjat studera. Det gälleratt öppna så breda vägar som möjligt för människorav alla slag till inträde i samhällslivet.Jag skall ändock ta upp några detaljer som jag trorär viktiga, och först alkoholfrågan. Vi talar mycketom narkotika, men när det gäller våldsbrottslighetenär det alkoholen - särskilt för unga män, och kanske iförening med anabola steroider - som naturligtvistillsammans med hela den sociala situationen i övrigtär en viktig bidragande orsak. Den finns åtminstonemed i bilden när det gäller nästan alla former avvåldsbrottslighet.Det är väl så, för att se sanningen i vitögat, att vifår vänja oss vid att det nu blir mer och mer alkohol ivårt samhälle. Tillgången kommer att öka. Ransoner-na för dem som kommer hitresande från andra länderkommer att höjas, och det blir över huvud taget enliberalare syn på alkoholen. Frågan är om vi intemåste börja diskutera en ny skyddslagstiftning förungdomar, på det sätt som man har i många andraländer, inte minst i många stater i , höja gränser-na och mycket tydligare markera att alkohol, i de falldär man skall nyttja den, är något som tillhör vuxen-världen.När det gäller de illegala vapnen vill jag säga attdebatten därvid länge har handlat om de militära vap-nen. Försvarsministern har dock här i kammaren ettpar gånger vid frågestunder sagt att de militära vap-nen utgör en mycket liten del av de illegala vapnen.Enligt polisens egen uppgift är de flesta av dessainsmugglade.Gränskontrollerna är mycket viktiga när det gällerbåde narkotika och vapen. Jag har kommit över eninstruktion från tullmyndigheten i tilltulltjänstemännen när det gäller kontrollarbetet. Detheter i punkt 4 i den:"Ex.vis. är vapen i baksätet inte skäl för att göraselektiv kontroll, det kan finnas tillstånd för vapnet. "Kan detta vara riktigt?Anf. 9 ():Herr talman! Jag förstår att det är svårt för LailaFreivalds att hinna svara på alla frågor.Jag lyssnade med intresse på det som sades om enmer långsiktig strategi. Vi har mycket gemensamt isynen på detta. Det behövs en bred politik, det behövsen politik för integrering, och det behövs en politik föransvar. Det jag saknade var ett konstaterande om attdet inte bara är statsmakterna som har det här ansva-ret. Ansvaret finns naturligtvis på statsmaktsnivå, mendet finns på alla nivåer. Jag menar att det här ansvaretmåste föras ner så lågt som möjligt, ner på kommun-nivå, ner till den enskildes nivå, ner till den enskildesansvarsnivå, även så lågt ner som till barns och ung-domars ansvarsnivå.Det utesluter naturligtvis inte att vi måste samord-na socialpolitik, familjepolitik, sysselsättningspolitik,bostadspolitik, m.m. Det är självklart. Vi har olika synpå vilken inriktning man skall ha, men att samordningbehöver ske, att det behövs en nationell brottsföre-byggande strategi, det är helt klart.Jag vill gå tillbaka till mina frågor och be att få in-formation om ifall det finns en strategi för de ca 10miljoner som är avsatta i budgetpropositionen förbrottsförebyggande arbete. Om det här skall föras utär det viktigt att veta om det finns möjlighet att an-vända det här på olika nivåer.Jag vill sedan återigen strida för ett gammalt krav,som jag också har drivit , nämligen attungdomar skall få känna av snabba och tydliga reak-tioner på sitt brottsliga handlande, även om det bara ärfråga om snatteri och lindrig skadegörelse, vilket detbrukar börja med. Jag har kämpat så länge, även iUngdomsbrottsutredningen, för att få fram någon typav lagstiftning eller krav på att ungdomar skall tvingaskonfronteras med offren om offren ställer upp på detoch vill och att det skall finnas någon typ av med-lingsverksamhet. Det var svårt att hitta förebilder, sådärför kunde jag själv inte kräva det under utredning-ens gång. Men jag anser att detta skall stimuleras i detbrottsförebyggande arbete som pågår. Riksåklaga-ren har fått i uppgift att titta på saken, men enligt minuppfattning måste också polisen ta ansvar för detta.Jag skulle nu vilja ha litet synpunkter på den här frå-gan.Anf. 10 ():Herr talman! har helt rätt i att jaginte har rätt att försöka styra när justitieministern skallgå in i debatten. Detta skulle heller aldrig falla mig in.Men jag tycker att jag, liksom alla andra i , harrätt att förvänta mig att justitieministern går in i de-batten.Att jag , efter artikeln iSvenska , påpekar att det trots alla frågorinte har kommit några kommentarer, det tycker jag ihögsta grad är påkallat.Jag tillhör dem som menar att det är otroligt vik-tigt hur man använder orden. Vårt sätt att använda ordpåverkar nämligen attityder, och det är egentligen detsom är den grundfråga som man skall diskutera närman diskuterar utvecklingen i samhället och tillkoms-ten och utökningen av våldet.Jag reagerar mycket starkt när sä-ger att jag "inte kom". Nej, det är riktigt att jag intekom till Svenska kriminalistföreningens debatt. Mennär man säger att jag "inte kom" har man därmedunderförstått försökt säga att jag uteblev eller intebrydde mig om att komma.För mig är det viktigt att hålla vad jag lovar. Dendag jag fick förslag på hade jag lovat bort mig påannat håll. Det var inte bland samhällets höjdare, utanbland s.k. vanligt folk. Jag gav då ett antal alternativadagar, men jag har full förståelse för att inte kunde någon av de dagar som jag föreslog.För mig är det viktigt att vi håller vad vi lovar. Detär en grundläggande förutsättning för att våra barnskall känna trygghet. Är det något som kan förstöraför våra barn - det vet vi från exempelvis alkoholist-familjer - så är det ständiga besvikelser.Jag vill nu koppla till en av de två frågor jag ställ-de i mitt inledningsanförande, en fråga som litet grandhar att göra med detta att hålla vad man lovar. Justi-tieministern svarade inte på min fråga om vilka beslutsom justitieministern fattade dagarna innan hon läm-nade in sin debattartikel till Aftonbladet.Jag är glad att justitieministern i vart fall i sitt and-ra anförande nämnde familjen. I inledningsanförandetfanns familjen över huvud taget inte med bland deresurser som är de viktiga. Hon nämnde då folkrörel-serna, och de är viktiga, hon nämnde fritidsförvalt-ningar och annat, men föräldrarna, den absolut vikti-gaste gruppen, fanns inte med.Anf. 11 ():Herr talman! Jag hade inte tänkt att vara med idenna debatt. Jag hade tänkt vara här och lyssna,eftersom de här frågorna intresserar mig särskilt.Självklart intresserar mig utvecklingen av den nyaunderklass som växer fram i , den som är justinvandrarungdomar.Många frågor dyker upp i en sådan debatt, ochväldigt många frågor berörs. Självklart tänker jag intemed justitieministern debattera frågor som rör helasamhället i övrigt. Men justitieministern har tagit uppfrågor om välfärdssamhället och grupper som i dagstår utanför.Justitieministern har tagit upp frågan om våldet,brottsligheten, som ett Stockholmsproblem. Jag villgärna med all ödmjukhet säga att jag inte tror att dethär är ett Stockholmsproblem. Det är ett problem somfinns i storstäder och i mellanstora städer i hela Sveri-ge. Att det syns tydligare i beror möjligenpå det som har hänt på senare tid.Men statistik från visar att av svens-ka medborgare har ett arbete, medan av de in-vandrare som bor i icke har ett arbete. 98 %av de irakier som bor i är tvingade attleva på socialbidrag och har icke tillgång till ett arbe-te.Arbetslösheten bland afrikaner i ligger på . Hade inte undervisning iSvenska för invandrare funnits i , hade arbets-lösheten bland afrikaner, iranier, bosnier och andragrupper som kom till varit närmare 100 %.I områden som är arbetslösheten blandinvandrarungdomar , och detta ärpersoner som har kommit hit när de var väldigt småeller som är födda i det här landet men som inte somdu och jag, som faktiskt är privilegierade, har tillgångtill välfärdssamhället.Jag saknar i den här debatten en analys av det nyasamhälle som vi faktiskt lever i. Det verkar i debattensom om de politiska makthavarna i fortfaran-de lever , då lösningarna på problemen varenkla och direkta. Det var lösningar för ett samhällesom var etniskt homogent.Så är icke fallet . finns det - det vill jaggärna påstå i den här församlingen - grupper som ärfullständigt utanför, fullständigt segregerade. Vi har , bl.a. på grund av regering, ett två-tredjedelssamhälle, där de fattiga kommer att ställasjälvklara krav på att kunna delta.Vi måste kunna ta en diskussion. Vad är det förslags samhälle vi skall skapa?Invandrarna skall integreras, säger man. När jagser på vilka som har invandrarbakgrund i den härförsamlingen, utöver , som sitter här,och jag, är vi riksdagsledamöter med invandrarbak-grund bara 4 av 349.Detta måste ge oss anledning att fundera litet överom inte de människor som trots allt utgör 12 eller av befolkningen här i skall kunna vara varamed också i dessa församlingar.En fråga som är viktig att ställa sig i integrations-processen är om de som skall integreras, t.ex. jagoch mitt barn, över huvud taget skall behandlas somsubjekt i integrationsprocessen och inte som objekt.Det kan inte vara rimligt att man tillsätter en par-lamentarisk utredning, som skall diskutera och fåfram en ny integrationspolitik, där bara en"svartskalle", ursäkta uttrycket, kommer att sitta,nämligen jag. Man hade kunnat ge ordentliga signalertill det övriga samhället genom att möjligen utse enmänniska med invandrarbakgrund som ordförande ien sådan kommitté. Men så är icke fallet.I detta sammanhang, , vill jag dis-kutera våldet och dess utveckling. Gör vi ingenting åtdet fattiga som växer fram kommervåldet att finnas i hela landet.Anf. 12 Justitieminister ():Herr talman! Jag skall klara av några detaljfrågormed . Det gällde först vad jag menadenär jag i tidningen sade att jag har fattat beslut. Jag ärväldigt förvånad över frågan. har jusjälv varit justitieminister. vet precisvilken typ av beslut som en minister kan fatta.Vad menar jag när jag säger att jag har fattat be-slut? Rimligtvis måste jag mena att jag har fattat be-slut att gå till regeringen med t.ex. ett förslag omnågonting.Om man läser mitt interpellationssvar framgår detatt jag har tagit initiativ till att besluta att vi skallutvärdera vapenutredning, knivförbudet ochöverväga straffskalorna när det gäller vapenhandeloch en del annat. Jag har alltså fattat ett beslut attinitiera en utredning och vad därtill hör. Jag är mycketförvånad över att jag behöver ta tid till att tala om det.Så till de stora frågorna. Jag tror att vi skall kon-centrera oss på en aspekt i det hela, trots att jag alltidär angelägen att visa på att det finns en stor helhet ochatt man inte kan bryta ut en del.När man talar om framför allt våld men ocksåkriminalitet över huvud taget är det väldigt angelägetatt vi uppehåller oss kring de aspekter som tar upp och som och också var inne på. Det är mycket djuptoroande att vi i vårt samhälle har stora grupper avmänniskor som står helt utanför allt det som vi anservara själva samhällets fundament.Den statistik som pekar på är precisden som jag bl.a. har studerat. Det är en skrämmandeläsning. Jag håller med om att det ser illa ut i ,och på många andra håll. Men siffrorna ärså stora i , eftersom vi här har en sådankoncentration.När man tittar på procenttalen är det fruktansvärt.I - jag kommer ihåg ett par av siffrorna -är arbetslösheten bland somalier . Det finns inteen somalier i som har ett arbete.Vad innebär det för de människorna och den gruppensom lever i vårt samhälle?Jag håller också med om att när vi hade problemetatt tampas med klassamhället, att lyfta de fattiga de-larna, de utslagna delarna, och de barn och ungdomarsom med svårigheter kunde kämpa sig till att förverk-liga sina framtidsdrömmar på 30-, varproblemet på sätt och vis enkelt jämfört med de pro-blem vi har . Det berodde bl.a på den etniskahomogenitet som då fanns. har vi ett betydligtsvårare problem att hantera.Jag hör till optimisterna. Jag tror att , somen gång kunde lyfta sig från att vara ett fattigt klass-samhälle till att bli en modern välfärdsstat som utgårfrån alla människors lika värde, är kapabelt att ävenanta den nya utmaning som kommer.Det är svårt att göra det i en situation där vi intelever i en snabb tillväxt, har gott om pengar att an-vända och kan ödsla med idéer som går ut på att eko-nomiskt stötta olika initiativ, individer och grupper.Vi har inte den möjligheten. Det gör det ocksåmycket svårare. Men jag är övertygad om att om detär något land och något folk som kapabelt att göra detär det och svenskarna.Jag har ett ytterligare ett skäl till min optimism.Jag har bedrivit ett arbete med att gåut i samhället och se på vilket sätt vi från statsmakter-na skall hjälpa de krafter som skall genomföra dettaarbete. Jag vill påpeka för att jagvar mycket noga med att markera att just detta arbete,denna uppgift, vilar på samhället, från kommunernaoch ända ner till individen via familjen, har märkt att det finns oerhört mycket av ini-tiativ, vilja och aktivitet. Det är inte så att ingentinggörs. Det görs väldigt mycket på väldigt många håll.Det viktiga är att lyfta fram detta och visa att det görs.Det får andra att förstå att det inte är hopplöst, utan kan delta i arbetet.När jag var ute med polisen för att se hurde arbetar var det några av poliserna som tog med migtill för att visa att detdär fanns en grupp människor som minsann inte hadegivit upp.De hade bildat en förening och skapat ett kafé föratt säkerställa att deras ungdomar skulle ha någon-stans att gå. Man skulle få kontakt och förebygga desociala problem som kommer av att man inte harkontroll över sina ungdomar. Det finns mängder avsådana exempel.Jag är optimistisk mot bakgrund av den stora för-ändring som vi gör av polisens arbete, övergången tillatt skapa närpoliser, poliser som finns ute i samhälletoch som kan lokalsamhället och känner människor,och som bygger ett samarbete med alla de andra aktö-rerna som finns i sammanhanget. Det är också ett skältill att vara optimistisk.Den ynkliga summa - jag vill kalla den så - på10,8 miljoner som är en första del i en fond för brott-förebyggande arbete är tänkt att användas just som enliten stimulans till olika typer av lokala projekt sombedrivs av olika aktörer. Man skall ha möjlighet attvända sig någonstans för att få det lilla ekonomiskabidrag man kan behöva för att komma i gång ochupprätthålla projekt som har ett mer långsiktigt ochbrett arbetssätt och som syftar till brottförebyggandearbete.Detta är svårt. Det kommer att ta tid. Men jag trorinte att det är omöjligt. Det handlar framför allt om attvi som har ett politiskt ansvar i olika sammanhang,här i , men också när vi är ute och talar, talarom för människor att detta problem finns och hur viser på det, att vi tänker göra någonting åt det och att vikräver att alla andra också gör det.Anf. 13 ():Herr talman! I mitt sista inlägg vill jag åter upp-mana justitieministern att ta med sig det jag sade omgränskontrollen. De stora besparingar som skall görasinom får inte leda till att vi inte kan upp-rätthålla gränskontrollen.Nästan all narkotika och alla illegala vapen somfinns framför allt i storstadsområdena smugglas in.Sådana instruktioner som i Malmöhar utfärdat kan inte vara riktiga, såvitt jag förstår.Det är sådana problem som finns vid våra gränser.Jag tror att vi måste ta alkoholen på allvar. Det ärlätt att diskutera narkotika, eftersom de flesta av ossinte använder det. Det är lätt att fördöma narkotikanoch beklaga sig över den. Det är mycket svårare medalkoholen, eftersom de flesta av oss använder den.Det blir mer och mer alkohol i samhället. En nyalkoholkultur håller dess värre på att växa fram vidsidan av den gamla, som det ser ut som. Vi måsteöverväga en skyddslagstiftning, en annan attityd, vadgäller ungdomar och alkohol.Jag tror att det brådskar. Hur det skall gå till vetjag inte. Men det är en fråga som man måste ta påallvar nu när reglerna liberaliseras och öl försäljsdygnet runt. har vi säkert alkoholför-säljning i butikerna vare sig vi vill eller inte.Statsmakterna har ett särskilt ansvar för skyddetav demokratins och frihetens yttre gränser. Dettamåste man ta på allvar. När vi diskuterar våldsbrotts-ligheten är polisen trots allt en nyckelgrupp. Jagminns hur det var när polisen på allvar började medgrupper för bekämpning av gatulangningen och fickförbättrade lagar av . Det har betytt mycketför bekämpningen av narkotika.Jag tror att justitieministern borde överväga attvidta liknande åtgärder när det gäller vapen, dvs.polisens rätt att kontrollera att människor på stan intebär dolda vapen. innebär vapenlagstiftningen attdet skall föreligga risk för missbruk för att polisenskall få göra en sådan kontroll. Frågan är om vi skallgå så långt att polisen får visitera och utöva kontrol-ler. Jag anser det. Det är oerhört viktigt att vi är be-redda att visa att statsmakterna inte tolererar denökade vapenmängden i samhället.Därmed tackar jag för debatten.Anf. 14 ():Herr talman! För det första skulle jag vilja attLaila Frevalds tar med sig ett förslag till den gruppinom regeringen som arbetar med våldsfrågor. Det ärviktigt att vi granskar och analyserar samhällsproces-sen i utvecklingen, dvs. det nya, mångkulturella sam-hället, inte det gamla samhället. För det behöver vikunskap. Man kan fundera på något slags forsk-ningsinstitut där man forskar om våldet och dess ka-raktär. Vi möter ett våld som vi inte känner igen.Vi diskuterar om det kommer från videofilmer o.dyl.Låt oss skaffa oss kunskaper så att vi kan möta fram-tiden.För det andra anser jag att det är dags att en ar-betsgrupp eller de ministrar som arbetar med dessafrågor talar om för hela landet att vi skall skapa ettSverige för alla, ett mot fattigdom, mot seg-regation, för integration. Ett där jag är väl-kommen trots att jag talar som jag talar. Ett Sverigesom respekterar individernas ursprung. Ett Sverigedär vi samtliga gör nytta.För det tredje vill jag säga att jag ställer mig bak-om arbetsmarknadsministerns handlingsprogram motarbetslösheten. Men den enda åtgärd som föreslås ikampen mot arbetslösheten bland invandrare i hansprogram är något som heter invandrarpraktik och sominfördes av den moderata regeringen. Endast 1 400personer har fått plats i denna invandrarpraktik. Detkrävs mycket mer av denna typ av åtgärder.Det görs en hel del i . Jag har suttit iStockholms kommunfullmäktige och i en motionföreslagit att man i skall inrätta en integ-rationsberedning eller ett integrationsutskott. Det ärpå gång. Låt oss visa andra delar av landet att det gåratt göra bra saker. Jag är optimist, precis som ni.Anf. 15 ():Herr talman! nämnde viktigaaktörer, polisen bl.a. När jag talar om familjen ochdess betydelse menar jag självklart inte att det ärenbart familjens insatser som krävs.