prot · GJ0919 · 1995-11-08 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:19Onsdagen den 8 novemberKl. 9.00 18.00Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § till svenska delegationFöretogs val av 20 ledamöter och 20 suppleanter iNordiska rådets svenska delegation. Valberedningenhade enhälligt godkänt gemensamma listor för valenav ledamöter och suppleanter i Nordiska rådetssvenska delegation.Sedan de gemensamma listorna upplästs av talmannenoch godkänts av kammaren befanns följandepersoner, vilkas namn i här angiven ordning upptagitspå resp. listor, valda /riksmöte:ledamöterPer ()()()()()()()()()()()()()()()()()()()()suppleanterSven Hulterström (s)()()()()()()()()()()()()Per ()()()()()()()2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1995/96:107 till jordbruksutskottetFörslag1995/96:RFK3 till konstitutionsutskottet1995/96:RR2 till finansutskottetRedogörelse1995/96:RFK1 till konstitutionsutskottetMotioner1995/96:L20-L22 till lagutskottetMeddelande om samlad voteringTredje vice talmannen meddelade att arbetsmark-nadsutskottets betänkanden AU1 och AU3 skulleavgöras i ett sammanhang efter avslutad debatt.3 § betänkande 1995/96:AU1JämställdhetAnf. 1 ()Herr talman! När jag besvärade mig tillregeringen över tillsättningen av chefsåklagartjänsteni - riksåklagaren hade tillsatt tjänsten meden man - skrev jag att jag inte ville ha några som helstjämställdhetsaspekter invägda i ärendet, utan att jagvill bli bedömd strikt på mina egna meriter. Jag fickjobbet på de premisserna.Detta har betytt mycket för mitt självförtroendeunder utövningen av ämbetet. I alla de kontakter jagunder åren har haft med företrädare för andra myn-digheter och med allmänheten har det stått klart attjag fick jobbet på grund av mina kvalifikationer - inte"bara" därför att jag råkade vara kvinna i en då starktmansdominerad värld. Jag är övertygad om att dettahar varit till fördel inte bara för mig personligen utanockså för åklagarväsendet.Samma sak gäller här i . Vi moderatakvinnor är mycket stolta över att vi har tagit oss hit avegen kraft. Vi har konkurrerat med manliga politikerpå lika villkor. Vi har lyckats utan att någon man harbehövt diskrimineras på grund av sitt kön. Den mode-rata riksdagsgruppen består av drygt25 % kvinnor. Det fnyser de socialdemokratiskakvinnorna åt, de med sina "varannan damernas".Skillnaden är emellertid att i vårt parti sysslar vi medreell jämställdhet, som förutsätter en långsiktig påver-kan på människors attityder, den som sakta men sä-kert växer fram genom att enskilda individer tar ettpersonligt, praktiskt och moraliskt ansvar.Vi gör skillnad mellan reell jämställdhet och denformella jämställdhet som utskottsmajoriteten ställtsig bakom, och som i mångt och mycket går ut på attgenom politiska beslut kommendera fram en matema-tisk utjämning i olika sammanhang. All erfarenhet ochall forskning visar emellertid att sistnämnda typer avprojekt tenderar att avklinga när projekttiden ochprojektpengarna har tagit slut. I realiteten blir effek-terna därför oftast både kortvariga och ytliga.Vi moderater tar alltså avstånd från alla former avkvotering av kvinnor på manligt dominerade områ-den. Vi är övertygade om att det inte gynnar jäm-ställdheten långsiktigt. Vi tror att de kvinnor somställer upp på en positiv särbehandling av kvinnor görsig själva och sina medsystrar en björntjänst. Kvote-ringstänkandet bygger på en bristande tilltro till kvin-nors förmåga samt en övertro på politisk styrning ochregleringar.Vi moderater välkomnar därför den dom från som klargör att natio-nella regler, som föreskriver att kvinnor som har meri-ter som är likvärdiga med de manliga konkurrenternaautomatiskt skall ha företräde inom de områden därde är underrepresenterade, medför en diskrimineringpå grund av kön och därför står i strid med EEG-direktivet om likabehandling av kvinnor och män ifråga om anställning och befordran m.m. Verklighetenkommer att tvinga Socialdemokraterna till en om-prövning även på det här området.Hur är det, , har Socialdemokraternanågon jämställdhetspolitik för den nya tiden, ellerskall ni fortsätta att hanka er fram med kulisser ochbländande utanpåverk? Finns det något övergripandepolitiskt perspektiv, eller tänker ni även i fortsättning-en nöja er med mer eller mindre spektakulära projekt?Jag sade inledningsvis att det fortsatta jämställd-hetsarbetet inte i första hand skall ske genom politiskabeslut, men visst behövs också sådana. En del av denbristande jämställdheten är nämligen ett problem somdet socialistiska samhället har skapat. Ett system somser kvinnor och män endast som delar av ett kollektiv,underordnade den traditionella produktionens krav,binder människorna och hindrar dem från att utvecklasina idéer. Ett sådant system är i grunden omänskligt.Ser man till kvinnors arbetsmarknad blir dettatydligt. har den högsta kvinnliga förvärvsfre-kvensen bland alla . Men eftersomtraditionellt kvinnliga arbetsuppgifter inom vård,omsorg och undervisning i vårt land nästan uteslutan-de tillhandahålls av den offentliga sektorn har kvin-nornas arbetsmarknad kommit att bli mycket begrän-sad. Den är dessutom starkt könssegregerad. Denoffentliga sektorns monopolställning har bl.a. lett tillatt kvinnor ofta får en blygsam utdelning på sina in-vesteringar i högre utbildning. Det är oacceptabelt.När och jag senast debatterade jäm-ställdhet utropade hon - närmast triumfatoriskt - attsvenska kvinnor är friast i världen. Men det är ju intesant. Sanningen är ju att svenska kvinnor i ovanligthög utsträckning har bytt ut en ofrihet mot en annan.De är mer oberoende av sina män, sina familjer ochandra människor, men av dem är i stället heltberoende av den offentliga sektorn för sin försörjning- den enda arbetsgivare som står till buds, grundbul-ten i den socialistiska arbetsmarknadsmodellen förkvinnor. Det är ett system som håller på att kollapsa.Detta är inte frihet. Och mest ofria är de kvinnor somförlorat jobbet när kommunerna och landstingen hartvingats att dra ner på personalen. De kan inte hellerse en chans att få ett nytt jobb i det nuvarande syste-met.De 100 000 personer, mestadels kvinnor, somsannolikt kommer att friställas inom den offentligasektorn fram känner definitivt inget avden grundtrygghet som berömde sigav i en brännpunktsartikel i isöndags.Vi moderater säger i stället: Bryt upp de offentligamonopolen! Tillåt mångfald och valfrihet! Låt enskil-da personers kreativitet flöda! Kvinnor har faktisktsamma rätt som män att finna alternativa arbetsgivare.De fåtal kvinnor som har fått möjlighet attbedriva privat hemvård i vittnar bl.a. omstörre inflytande över den egna arbetssituationen, enny yrkesstolthet och en högre arbetsmoral jämförtmed när de utförde precis samma arbetsuppgifter somanställda i den kommunala hemtjänsten.I det nuvarande samhällsekonomiska läget kan detju te sig som om förutsättningarna för arbete ochförsörjning skulle vara hotade för alla som jobbarinom vården och omsorgen. I själva verket finns allanledning att anta att behovet av sådana tjänster tvärt-om växer. Uppgiften blir alltså att finna nya formerför organisationen och finansieringen av arbetet.Sveriges problem är inte att det saknas arbets-uppgifter. problem är att det finns en massaarbete som inte utförs, eller som utförs svart. Dettaberor på att arbete är så högt beskattat. I normalfalletmåste man betala ungefär fyra gånger så mycket föratt få en tjänst utförd som den som utför tjänsten fårbehålla efter skatt. Det finns inte så särskilt mångahushåll som har råd med det.Vi moderater anser därför att det är nödvändigt atti ett första steg genomföra selektiva åtgärder så attskattekilen på arbete sänks kraftigt för sådana tjänstermed stort arbetsinnehåll som kan efterfrågas av hus-hållen. Det kan exempelvis gälla reparationer ochunderhåll av egna bostäder, barnomsorg och andratjänster som underlättar förvärvsarbetet samt hem-tjänst för de äldre. vill vi naturligtvis genomfö-ra sänkt beskattning av allt arbete, men det får ske iden takt som budgetsaneringen medger.Men om vi nu öppnar hemmen för en privattjänstesektor kan det skapas väldigt många nya jobbpå . Skattebortfallet blir obetydligt eftersom denya jobben består av tjänster som inte utförs i dageller som utförs svart.Det är glädjande att den socialdemokratiska parti-sekreteraren också börjar lansera sådana moderatatankegånger inför den socialdemokratiska kongresseni vår. Även finansminister talar i dens.k. tillväxtpropositionen om en privat tjänstesektorsom en av förutsättningarna för ekonomisk tillväxt.Men frågan är om de har de socialdemokratiska kvin-norna med sig. Eller är ni splittrade i den här fråganockså, ?Herr talman! Jag yrkar bifall till de moderata re-servationerna 1 och 5 och avslag på utskottets hem-ställan i motsvarande delar.Anf. 2 ()Herr talman! Man kan ibland fråga sig hur långtjämställdheten egentligen har kommit i vårt land.Anledningen till att jag ställer mig denna fråga är iförsta hand hur tidningsjournalister har behandlat delsvår partiledare , dels partiledarkandi-daten och tillika statsrådet ögon har analyserats. Var de intelitet kalla kanske? Hennes lockiga hår har kommente-rats. Kan en partiledare verkligen ha en sådan frisyr?Mona klädval har analyserats. Varför hadehon vit klädsel på presskonferensen månntro? Hennesdialekt har kommenterats. Kommer socialdemokratis-ka gräsrötter att acceptera en partiledare med Stock-holmsdialekt?Herr talman! Tillåt mig att föra fram en liten und-ran. Hur kan det komma sig att frisyrkommenteras och anses intressantare än ?Hur kan det komma sig att ögonanalyseras men inte ? Och hur kan detkomma sig att klädval är intressantareän ? Hur kan det komma sig att justMona dialekt kommenteras men inte AndersSundströms?Jag är tyvärr ganska övertygad om att statsrådetMats har helt rätt i att kvinnliga ledareifrågasätts och analyseras på ett helt annat sätt änmanliga ledare. Det sker tyvärr allt för ofta utifrånhelt irrelevanta utgångspunkter. Detta är kanske ocksåett tydligt bevis på att det finns oerhört mycket kvaratt göra i innan verklig jämställdhet uppnåttsmellan kvinnor och män.Nu för tiden är jämställdhetsdebatter i riksdagenföga kontroversiella. Det är politiskt korrekt att talaför jämställdheten. Det är bra. Men det kan iblandvara viktigt att påminna sig att det tog hela fråndet att de första kvinnorna tog plats i den svenskariksdagen till dess vi uppnådde en rimlig könsfördel-ning. Jag vet inte om skulle kalladetta den moderata modellen, dvs. att jämställdhetenskall tillåtas att växa fram sakta men säkert utan reg-leringar.Jag kan försäkra att jag tyckerprecis lika illa om socialism som hon gör. Man kantillskriva socialdemokraterna mycket elände på grundav den ideologin, men just i detta fall tycker jag nogatt det är att dra litet väl långtgående slutsatser atthävda att det land som har nått väldigt långt i jäm-ställdhetsarbetet skulle ha drabbats särskilt hårt baraför att vi har haft socialdemokrater i regeringen underlång tid. Om man jämför med andra länder där detinte finns någon socialdemokratisk politik kan manväl knappast påstå att jämställdheten har nått mycketlängre där. Vi kan gärna förenas i hur illa det är medsocialism, men på detta område tror jag tyvärr att detfinns lika goda kålsupare inom alla ideologier.Det kvarstår fortfarande många ojämlikheter i vårtland. Jag tänker i första hand på de oförklarliga ochoacceptabla löneskillnaderna mellan kvinnor och mänoch att ansvaret för hem och familj till största delenfortfarande vilar på kvinnorna. Men det finns ändåanledning till optimism. Under de år som gått harbristerna i jämställhet faktiskt hamnat på dagordning-en igen, inte bara i politiken utan på arbetsplatserna,vid köksborden och vid diskbänkarna.Jag är övertygad om att utan en stabil liberal ideo-logisk grund riskerar brister i jämställdhet och andratyper av diskriminering att reduceras till frågor sombara hamnar på dagordningen då det anses politisktkorrekt eller då tidsandan tillåter detta.Så får det aldrig bli - att det politiska kuraget ochengagemanget inte finns då det blåser snålt. Det kanju finnas anledning att i denna stund, när partier ochandra opinionsbildare nästan tävlar om att framståsom de mest angelägna om att förbättra jämställdhe-ten, påpeka att det inte alltid varit så. Ett exempel ärtillkomsten av jämställdhetslagen 1979 under dendåvarande mittenregeringen med starka folkpartiin-slag. Då gick Socialdemokraterna kraftfullt emot ensådan förbättrad lagstiftning, i en ohelig allians medsåväl LO som SAF.Det finns inga samhällsförhållanden som ihögre grad negativt påverkar en så stor del av be-folkningen som bristerna i jämställdhet. Därför fårinte jämställdhetspolitiken enbart bli en kvinnofråga,lika litet som kampen mot rasism endast skall föras avinvandrare. Jämställdhetspolitik är för viktigt för attreduceras till ett gruppintresse.Alla människors lika rättigheter och skyldigheterär ett grundfundament som måste garanteras i endemokratisk rättsstat. Det är från denna utgångspunktsom och den liberala ideologin hämtar sinkraft. Det ligger i allas intresse att vi gemensamt arbe-tar mot diskriminering i alla dess former. Diskrimine-ring har sin utgångspunkt i generaliseringar om enviss grupps påstådda kollektiva egenskaper och be-hov, generaliseringar oftast uppbyggda på fördomaroch kulturhistoriskt förankrade uppfattningar. Det ärockså detta som gör den så motbjudande. Det finnsingen egenskap, inget behov, inget karaktärsdrag,inget kön och ingen rastillhörighet som på något sättkan bli viktigare än det förhållandet att vi alla i förstahand är människor, med unika och individuella behovoch individuella rättigheter.Det kan tyckas vara självklart att ha den uppfatt-ningen, men det finns representanter i denna kammaresom i andra sammanhang gärna delar in människor iklasser eller på den andra kanten är blinda för de olikaförutsättningar och villkor som människor alltjämtlever under i dagens Sverige.Folkpartiet liberalerna har länge varit pådrivande iarbetet med att förändra samhället i riktning mot attkvinnor och män skall ges mer likvärdiga förutsätt-ningar till individuell utveckling och valfrihet samtlikvärdiga rättigheter och skyldigheter såväl i arbets-liv som i omsorgen om hem och familj.Trots att bristerna i jämställdhet mellan kvinnoroch män åter hamnat i fokus i den offentliga debattenoch i det politiska beslutsfattandet kvarstår fortfaran-de orättvisor, oftast till kvinnornas nackdel.Det är tyvärr sällan så att fagra ord förändrar värl-den, och det är på den här punkten som det finns allanledning att kritisera regeringen för den förda politi-ken. Det är inte svårt att räkna upp många beslut somfattats i denna kammare av socialdemokrater i kombi-nation med jourhavande politiska kompisar som varitdirekt fientliga mot jämställdheten, detta trots attjämställdhetsminister i vackra tal harframhållit vikten av att jämställdhetsaspekter skallbeaktas vid varje politiskt beslutsfattande.Vi har i valt att inte reservera oss påvarenda punkt där vi i detta betänkande i och för sighar invändningar, men den del där vi verkligen villgöra en markering gäller borttagandet av barntilläggeti svux och svuxa. Det är nämligen ett av de tydligastemissgreppen mot jämställdheten som socialdemokra-terna har åstadkommit.Varje gång som vi tar upp detta anförs alltid somförsvar: Men man måste ju spara i rådande statsfi-nansiella läge. Detta har vi full förståelse för - inteheller vårt parti lovar yvigare utgifter - men det finnsfaktiskt ett val när man sparar. Om man har förpliktatsig för att jämställdhetsaspekter måste beaktas i varjebeslut, har man faktiskt en moralisk skyldighet attleva upp till det. Man har därvidlag faktiskt inte följtvad man har sagt, utan man har på ett dramatiskt sättförsämrat villkoren för just den grupp som man oftatalar så varmt för.Vilka är det då som går på t.ex. komvux med svuxoch svuxa? En stor del av dem är faktiskt de kvinnorsom kanske på grund av att de tidigt har fått barn intehar haft tillfälle att skaffa sig utbildning. Det är alltsåjust den grupp som har det kanske största behovet avatt få bra villkor för att studera vidare. Barntilläggetberör 33 000 kvinnor i vårt land - många ensamstå-ende - med 88 000 barn. Jag tycker därför att det ärväldigt hårt när man säger att barntillägg och familje-politik inte hör hemma i studiefinansieringssystemetutan skall skötas via barnbidrag osv. Detta gör mansamtidigt som man sänker barnbidragen. Vilka förut-sättningar ger man då dessa kvinnor med barn attstudera vidare?Det finns all anledning att vara kritisk mot justdetta. Det kommer rapporter från olika delar avSverige om hur det antal människor som anser sig haekonomisk möjlighet att studera när barntillägget harförsvunnit har minskat radikalt. Hur skall det sedanbli när man också sänker ersättningsnivån i a-kassan,som påverkar svuxa? Jag är oerhört rädd för att effek-terna av detta kan bli förödande, dels för hela gruppenav människor som har en utbildning som skulle behö-va kompletteras för att de skall få riktiga jobb, delsoch framför allt för gruppen lågutbildade kvinnor medbarn. Vi i har motsatt oss denna utveck-ling. Det vore intressant att få höra en socialdemokra-tisk företrädare försvara detta och leda i bevis att mantrots allt har beaktat jämställdhetsaspekten när manhar tagit bort det här barntillägget.Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till re-servation nr 2.Anf. 3 HANS ()Herr talman! Jämställdhet handlar egentligen omjämlikhet mellan alla människor. Det är en maktfrågaoch en fråga om fördelning av resurser och av möjlig-heter.Vi kan när det gäller makt, resurser och möjlighe-ter se att vi har skillnader i vårt samhälle där kön oftaär en utslagsgivande faktor. Klass, som någon åbero-pade, är en annan. Det är därför inte konstigt att ettparti som sätter jämlikheten främst, som Vänsterpar-tiet, finner anledning att ständigt uppmärksamma ochdriva kampen för jämställdhet mellan könen.När jag ser på ekonomiska resurser, löner, förmö-genheter och ställning i arbetslivet och när jag ser påtillgången till resurser av samhällets medel, finner jagständigt att kvinnor hamnar längst ned. Och de kvin-nor som tillhör arbetarklassen finns allra längst ned.Jag tror att det här ett perspektiv som från över huvud tagit inte harklart för sig. Det är inte fråga om individers fria valatt klara sig på marknaden. Det handlar om samhälls-bestämda strukturella förhållanden, som håller nedkvinnor i en underordnad position. äremot politiska beslut som leder ut ur den här situatio-nen, och vi är för sådana.Vi har varit för en politik som har skapat en gene-rell välfärd. Det handlar inte bara om en formell jäm-ställdhet utan om en reell. Den generella välfärden harinneburit stödsystem som kvinnor har kunnat dra nyttaav och har skapat en grund för ekonomisk självstän-dighet i stället för slaviskt beroende av en man ochhans ekonomi. Kvinnors arbete och möjlighet till egenförsörjning har haft som förutsättning utbyggnad avden generella välfärden och utbyggnad av den offent-liga sektorn, som till så stor del handlar om omsorgom och välfärd för våra barn, våra äldre och vårasjuka.Familjepolitiken med barnbidrag, bidragsförskottoch mycket annat har blivit en del av den generellavälfärdspolitiken. försvarar detta medkraft. Men vi är också, i och för sig som ChristelAnderberg, oroade över den könssegregerade arbets-marknaden. Den gör att i tider av strukturomvandlingställs horder av kvinnor utanför arbetsmarknaden.Kvinnor får sämre löner, delvis beroende på denkönssegregerade arbetsmarknaden men också beroen-de på den direkta lönediskriminering som förekom-mer, den låga värderingen av kvinnors arbete.De neddragningar som sker i välfärdssystemet -75-procentspaketet, neddragningen av a-kassan, dedeltidsarbetslösas minskade möjligheter till trygghet,neddragningen av barntillägget på svuxasidan, vilkettogs upp här tidigare - har vi med kraft protesteratemot, bl.a. därför att det försämrar förhållandena förkvinnor och ökar klyftorna, ojämställdheten ochojämlikheten i samhället. På samma sätt är det faktisktmed stora delar av reformerna i pensionssystemet,neddragningarna när det gäller kommunerna osv. Jagskall inte göra listan alltför lång.Det är därför inte så konstigt att utskottsmajorite-ten trots allt noterar att utskottet instämmer med mo-tionärerna i att utvecklingen mot en faktisk jämställd-het är oroväckande långsam. Den irritation som finnsöver att de praktiska resultaten inte når upp till målenför jämställdhetsarbetet måste tas på allvar.Ja, men det beror ju på att en serie beslut i den delav politiken som inte anses handla om jämställdhetleder till ökade klyftor och till försämrade villkor förkvinnorna. Varje gång vi påtalar detta svarar rege-ringen med en utredning. Utredningar är bra. Vi be-höver öka kunskapen om ojämlikheten och ojäm-ställdheten, men det räcker inte. Det har funnits godamöjligheter att föra en politik som skulle ha varitväsentligt mer till gagn för kvinnor.Ett av de senaste exemplen är för-slag till kraftfull satsning på kompetensutvecklingdels för de kvinnor som delvis i onödan har fått gåfrån offentlig sektor, dels för de kvinnor som harstrukturrationaliserats bort från kontorsadministration.Ingen satsning på det området föreligger.Jag menar att arbetsmarknadspolitiken i högregrad måste ställas om för att gynna kvinnorna.Det jag och många andra säger är mycket klartdokumenterat i LO:s . Det är enhemsk läsning för den som är intresserad av att för-bättra villkoren för dem som har det sämst i samhälletoch för dem som är intresserade av att förbättra vill-koren för den klass som står längst ned och för detkön som är underordnat ur maktsynpunkt.Vänsterpartiet har i motion 1994/95:A803 kraftigtstrukit under denna allmänna utveckling när det gällerjämställdhetspolitiken och också behovet av att intebara i utredningar utan i den ekonomiska politiken - ilagförslagen och propositionerna som läggs på riks-dagens bord - väga in jämställdhetsaspekter i varjeläge och betrakta det som någonting mycket viktigt.Moderaten tog i sitt anförandeupp arbetsmarknaden och hänsyftade på den privatatjänstesektorn. Det är bra. Men den skallväxa med högkvalificerade jobb och inte på det sättsom antydde, nämligen genom attmänniskor arbetar som tjänare i andras hushåll. Det kommer att cementerakvinnans underordnade position, för det kommer attvara kvinnor som arbetar i andras hushåll.Jämställdhet är ingen lyx som skall finnas i godatider. Det är ett grundläggande välfärdskrav som vidriver från sida.Man kunde märka att avtalsrörelsen i offentligasektorn till stor del handlade om lika möjligheter förkvinnor och män. Det handlar om möjligheten tilllikartad löneutveckling för dem som står i välfärdsar-bete i kommunen som för dem som arbetar i industrin.Men försvaret var inte särskilt stort för den lönekampsom till mycket stor del var en kamp mot lönediskri-minering och en kamp för kvinnans rättigheter.Frågan om arbetstider tror jag är central när detgäller jämställdheten. Alla undersökningar visar attkvinnan arbetar i väsentlig grad i obetalt arbete. Allaundersökningar visar att kvinnan lönearbetar i väldigtliten utsträckning i förhållande till vad hon vill.350 000 kvinnor skulle vilja öka sin arbetstid.150 000 är deltidsarbetslösa - en siffra som ofta intenämns när man pratar om arbetslösheten.Det är klart att en förändring av den könssegrege-rade arbetsmarknaden är grunden för att komma åtorättvisor. En orättvisa som många påtalar och somdetta betänkande delvis centrerar kring är lönedis-krimineringen. Det är fullständigt oacceptabelt att vihar könsdiskriminering när det gäller löner. Vi har enlagstiftning emot det. Vi arbetar emot det. Vi har enmyndighet och en ombudsman emot det. Det står inästan varje program, på varje delarbetsmarknad, ivarje fackförening och i arbetsgivarorganisationer attdet är oacceptabelt. Men ändå har vi lönediskrimine-ring.Därför har under en följd av årkraftfullt drivit kravet att dessa målsättningar interäcker, och vi upprepar det här.