prot · GI09104 · 1995-05-12 00:00:00 — Den tredje parten i sammanhanget är samhäl-let och regeringen, genom att vi utser ordförande ochnågra ytterligare ledamöter.Det här är ett helt nytt sätt att försöka greppa pro-blematiken. Vi har frågat arbetsgivar- och arbetsta-garorganisationer och även småföretagarna om de ärberedda att i den här formen medverka till att hitta braoch ändamålsenliga regler, både för löntagarna ochför arbetsgivarna. Samtliga nu inblandade parter harsvarat ja på den frågan.Vi tycker alltså att det är viktigt och värdefullt attge parterna en möjlighet att skapa förutsättningar föratt dels göra en gemensam probleminventering, delsbeskriva de problem som man själv ser, såväl ur lön-tagarperspektiv som ur arbetsgivarperspektiv och inteminst småföretagarperspektiv. Därefter skall man gesig i kast med att försöka komma fram till avtalslös-ningar på problemen och på det sättet ta hänsyn tillbåde löntagar- och arbetsgivarintressen. Det är ettmåste - det går inte att bara se ensidigt till den enesintressen.Ett av grundfelen med de förslag som kom underden borgerliga regeringsperioden och som sedan ge-nomfördes var att man bara såg till företagens intres-sen och inte till löntagarnas intressen. Om man skallklara ut det här i ett långsiktigt framtidsperspektivmåste man ha en annan ingång och en annan visionom hur en arbetsrätt skall vara, där man också för inlöntagarna och människorna i sammanhanget och integlömmer bort att de finns där.Kent säger att kommissionen innebär sitter i LO:s knä. glömmer bort atthela arbetsgivarvärlden är representerad på andrasidan bordet i kommissionen, och även småföretagar-na.Kent utvecklar en demagogi i den högreskolan i fråga om att sprida myter om att arbetsrättenär den stora skurken när det gäller de problem somSverige har och att det finns 600 000 arbetslösa idet här landet.Jag tycker att det vore klädsamt om bort den mytbildningen och försökte göra enpraktisk verklighetsbeskrivning i stället. Det kan juinte vara så att arbetslöshetsproblematiken i detsvenska samhället i allt väsentligt hänger på att manhar en provanställning på sex eller ellerpå att man får ha en litet längre visstidsanställning.Det kan inte vara på det sättet. Jag tror att det är enfördel om vi skalar bort mytbildningen och propa-gandaapparaten från de här samtalen och i ställetförsöker titta på de faktiska och reella problemen.Det kan inte heller vara så att menaratt de anställda människorna i småföretagen i vissaavseenden skall ha betydligt sämre trygghet, betydligtsämre inflytandemöjligheter och betydligt sämreutveckling i det egna arbetet, eller att det inte skallvara lika välbeställt med jämställdheten där som iandra avseenden. Det måste vara innebörden i KentOlssons förslag, dvs. att bara man försämrar arbetsrät-ten tillräckligt mycket för löntagarna blir allting fridoch fröjd. Jag tycker att det är en litet knepig argu-mentation, som inte leder någonstans. Hela poängenmed kommissionen är ju att parterna nu har en möj-lighet.Elver säger att man i vill attjag skall tala klarspråk och tala om vilka förändringarsom skall göras i arbetsrätten. Så går det inte till. Omvi tillsätter en kommission där parterna skall analyse-ra problemet utifrån de direktiv som finns och sägersig vilja medverka i positiv anda i den riktning somdirektiven talar om, även för småföretagen, litar ivarje fall jag på att personerna i kommissionen ocksåklarar av att komma fram till resultat som innebär hittar modellerna för arbetsrätten i de avseendensom det möjligen finns problem för det lilla eller storaföretaget eller för löntagarna. Arbetsrätten behöverreformeras också utifrån ett löntagarperspektiv ,därför att anställningsformerna har förändrats, så har nya verksamhetsformer osv. Det behöverman ta hänsyn till i arbetsrätten.Det är ett ömsesidigt intresse att man i förtroende-full samverkan hittar modellerna för framtiden ochknäcker problemen. Det är viktigt att vi visar en tillittill det. Det vore egendomligt om jag, som statsråd iregeringen, skulle tala om för kommissionen att denskall göra det och det och teckna kollektivavtal omdet. Jag kan försäkra båda herrarna här, att ett sådantagerande och ett sådant beteende inför arbetsgivar-och löntagarorganisationerna i kommissionen skullefå den rakt motsatta effekten. Då hade vi inte någonkommission, utan då fick vi börja om från börjanutifrån helt andra förutsättningar. Jag tycker att detvore väldigt tråkigt. Dessutom skulle resultatet säkertbli mycket sämre.Anf. 35 ()Herr talman! Det är faktiskt inte så, statsrådet, attjag på något sätt försöker vara demagogisk. När manfrågar enskilda företagare vad som är det stora hindretför att nyanställa hävdar nästan samtliga att dettagäller arbetsrätten. Statsrådet har själv fått brev frånsmåföretagare som säger: Förändra arbetsrätten såsnart som möjligt!I sitt upprop tog småföretagarna upp attdetta är den viktigaste reformen inom arbetsrätten,dvs. att man med små förändringar återgår till det somgenomfördes av fyrpartiregeringen. Det gäller t.ex.provanställning , visstidsanställningpå och undantag när det gäller turord-ningsreglerna. Jag trodde faktiskt att statsrådet ocksåvar medveten om att det här är en av de viktigasteåtgärderna för att skapa flera arbetstillfällen.I dag är arbetslösheten . Då är det viktigt lyssnar till företagarna. Jag har också uppfattatatt statsministern och näringsministern har varit be-redda att förändra det här. Varför tar det så ?Jag blir också rädd när statsrådet står här och sägeratt om man inte kommer överens så kommer ingen-ting att ske. Det innebär i så fall att om kommissioneninte kommer överens kommer vi att hakvar denna arbetsrätt i det här landet. Statsrådet sägeratt vi då inte skall lagstifta. Om man skall lagstiftakan man på något sätt se hur det har varit tidigare. Detblir troligtvis två mot en. Om inte LO och arbetsgi-varna kommer överens kommer regeringen säkerligenatt gå på LO-sidan.Det finns ytterligare en fråga som är oroande ochsom jag har tagit upp här tidigare. Jag skulle vilja hastatsrådets svar på vad som kommer att hända medalla dessa småföretagare som inte har kollektivavtal.Ca 40-45 % av den privata arbetsmarknaden ståralltså utanför kollektivavtal. Storföretagen kan klarasig. Enligt vad vi har förstått tycker ministern att detär bra om man genomför förändringar i arbetsrättenmen att man inte skall göra förändringar för små före-tag. Skall dessa små företag på något sätt tvingas tillhängavtal, trots att de inte har kollektivavtal?Det finner jag mycket underligt. Jag skulle vilja ha ettdirekt svar av statsrådet om vad han ämnar göra föratt av arbetsmarknaden skall få möjlighet attgenomföra de förändringar av arbetsrätten som jagtror att ministern menar att man skall i kommissionen.Det fanns - om man hade varit angelägen - för-slag från den tidigare arbetsrättskommittén. Om maninte tyckte om förslagen kunde man ha remissbehand-lat och tagit fram en del av dem. Det var onödigtklåfingrigt och det var illa för den svenska arbets-marknaden att man tog tillbaka de förslag som denborgerliga regeringen lade fram.Anf. 36 ()Herr talman! Statsrådet gav inte besked om närkommissionen skall avsluta sitt arbete. Jag frågadeom det är ett tryckfel i det skrivna svaret eller om detsom står på s. 3 är korrekt. Det behöver redas ut.Jag vill upprepa vad jag har sagt i många sam-manhang här i arbetsmarknadspolitiska debatter. Detvar olyckligt med återställarna. Vi har framför alltlidit en tempoförlust. Det är ingen tvekan om att vitolkar regeringens svar och statsrådets framträdandehär som att man ändå känner sig något ångerköpt.Statsrådet säger att man har valt vägen att över enkommission med parterna lösa den här frågan. Det varen salomonisk lösning. Men det är åter igen fråga omen tempoförlust och det är mycket olyckligt för ar-betsmarknaden.Jag kan dela uppfattning om attdet har förekommit mytbildning både påvänster- och högerhåll. Ju längre ut på kanten man harvarit, desto större mytoman har man i regel ocksåvisat sig vara. Därför tror jag att vi skall försökakomma bort från tanken att det nu gäller att välja sida.En grupp säger att man står för löntagarnas intres-sen, medan en annan säger att man talar för företagar-na. Som politiker och lagstiftare gäller det att hitta enbalansgång. Vi kan inte sitta i knät på eller vara ensi-diga företrädare för någon part. Det gäller att skapa ettregelsystem där bägge parter deltar i konstruktiv sam-verkan. Det intressanta är, precis som regeringsorga-net säger, att den förra regeringen ochriksdagen fattade beslut om en mycket försiktig för-ändring när det gäller arbetsrätten. Jag känner in-stinktivt att egentligen säger regeringen att det voreganska rimligt att hamna mycket nära den modell somgällde fram till senaste årsskiftet.Herr talman! Avslutningsvis vill jag bara deklare-ra för Folkpartitets del att vi hävdar att arbetsrättsligaregler behövs. Vi har varit med när det gäller medbe-stämmandelagen, LAS m.m. Vi har t.o.m. varit pådri-vande gentemot tidigare socialdemokratiska regering-ar som inte alltid har varit särskilt progressiva i såda-na frågor. Åter igen gäller att det här måste stämmasav. Man måste hitta en balans och ge par-terna ett stort ansvar när det gäller avtal i allmänhetoch när det gäller att hantera regelsystem. Vi har engod tradition på det området. Låt oss fullfölja det,men låt ändå regelmodellen justeras på ett rimligt sätt.Anf. 37 Statsrådet ()Herr talman! travar på med sin de-magogi i den högre skolan. Han fortsätter och drar påännu vidare. Han säger att det största hindret för till-växt i det svenska samhället och när det gäller att fåfler människor i arbete är arbetsrätten.Jag trodde i min enfald att det möjligen fanns enför svag efterfrågan och att räntorna kanske är förhöga så att man inte kan investera i tillräckligt storutsträckning. Jag trodde att det var den typen av pro-blem som utgjorde de stora frågorna för att företag-samheten i skall få en god chans. Genom attlångsiktigt skapa tilltro till en ekonomisk stabilitet ochen bra utveckling för framtiden kan vi skapa jobb förfolk. Det är väl den stora frågan.Den här uppfattningen delas inte alls av , utan han säger att det beror på arbetsrätten. Jagtycker ändå att det på något sätt blir mycket konstigtoch egendomligt när man anser att vissa regler i ar-betsrätten skulle utgöra den stora frågan. att vissa av de regler som den borgerliga rege-ringen genomförde förra gången - förlängning avprovanställning och visstidsanställning med sex må-nader - skulle kunna skapa hundratusentals arbets-uppgifter.Jag tycker att det vore klädsamt om tonade ner det här till vad det faktiskt är frågaom och på ett sakligt, konstruktivt sätt var beredd attdiskutera de konkreta förändringar som möjligen,enligt hans uppfattning, skulle kunna leda till en posi-tiv utveckling på arbetsrättens område - även förlöntagarna och inte bara för arbetsgivarna. Det ärmycket viktigt att komma ihåg det. Vi är beredda attförändra. Det är ingen tvekan om den saken.Om parterna inte kommer överens i kommissionenvill vi att man lämnar lagförslag. Om de inte kan enasom lagförslag är det den tredje partens skyldighet ochrättighet att föreslå de förändringar i arbetsrättslag-stiftningen som man ifrån vår sida tycker är viktiga.De skall sedan i vanlig ordning beredas i den parla-mentariska demokratin. Det är så det är tänkt att gåtill.Det frågades vad som händer med dem som intehar avtal. Vad händer med dem som inte har avtal ? Det är ju så . De får tillämpa denlagstiftning som finns på området. Om de vill ha and-ra regler kan de vara med och teckna ett avtal. Precispå samma sätt kommer det att vara fortsättningsvis.Kommissionen har dessutom ett uppdrag att spe-ciellt se över om det finns några varianter som manskulle kunna införa. Man skall studera om man bådeskall förändra kollektivavtalen och göra vissa korri-geringar i lagen inom samma område eller hur detskall gå till. Det ingår också i kommissionens uppdragatt se över det här. Man kan också roa sig med att sehur det har varit historiskt. Om man inte har någotavtal så gäller lagen. Så kommer det sannolikt att varaäven i framtiden.Elver , litet längre ned på s. 3 i det skrivnainterpellationssvaret står den "". Det ärfeltryck i det ena fallet och rätt i det andra. Vi är inteångerköpta, . Jag tycker att det är viktigtatt vi nu går in i en konstruktiv dialog. Vi tycker attdet är bra om man kan ändra arbetsrätten så fort sommöjligt. Parterna måste dock också få tillfälle ochchans att sitta ner och analysera problemen. Jag trorinte att det behöver ta . Sedan måsteman diskutera hur man skall förändra. Även i det härsammanhanget blir det naturligtvis aktuellt att ge ochta. Det gäller att försöka komma fram till den balanssom beskrev så bra.I den mån arbetsrättsliga regler på något avgöran-de sätt förhindrar en positiv utveckling av sysselsätt-ningen i vårt land är det självklart att vi från regering-ens sida är beredda att medverka till ett genomförandeav sådana förändringar att de inte står i vägen förskapandet av de jobb som vi så gärna vill ha. I så fallmåste vi avstå från den typ av argument och mytbild-ningsspridande som står för i den härdebatten och ägna oss mer åt den typ av dialog somElver står för.Anf. 38 ()Herr talman! Statsrådet säger att jag ägnar mig åtdemagogi. Jag ägnar mig inte alls åt demagogi, utanjag påpekar precis vad som sägs från den ena organi-sationen efter den andra, att ett av de största hindrenför att anställa fler människor är arbetsrätten. Detsäger oerhört många. Men jag säger ju inte att enändring i arbetsrätten är det enda som behövs för attförändra arbetsmarknaden.Vi har från moderat sida lagt fram ett sju-punktsprogram, där vi talar om hur vi vill förändraarbetsmarknaden och skapa nya arbetstillfällen. Menäven med detta har faktiskt regeringen misslyckatstotalt. Man har inte bara misslyckats med arbetsrätten,utan man har också misslyckats genom att införaskattehöjningar, höjda arbetsgivaravgifter, försäm-ringar för företagen vad gäller momsinbetalning samtolika typer av konkurrenshämmande bidrag. Man vetvad småföretagen vill och pratar väldigt fint om det,men effekten blir ju i verkligheten inte speciellt stor.Det fanns ju faktiskt en arbetsrättskommitté somvar villig och beredd att lägga fram ett antal förslag.Men vad regeringen gjorde var att direkt lägga nedArbetsrättskommittén utan att ens låta frågorna re-missbehandlas. De åtgärder som fyrpartiregeringenhade infört togs bort på en gång. De fick alltså intechans att verka. En kommissionen tillsattes för attkomma fram till ungefär samma slutsatser. På någotsätt har man fått en känsla av, precis som sade, att kommissionen tillsätts och att den sedanfår minskad betydelse. Man frågar sig varför intedirektiven gavs förrän , dvs. nästan sexmånader efter regeringstillträdet.En annan fråga är hur ofta kommissionen harsammanträtt. Har det varit några sammanträden? kommit fram till någon typ av beslut, eller kom-mer man fram till att man tyvärr intehar kommit överens? Jag kan inte se att facket harändrat åsikt. Småföretagarnas inställning är ganskaklar. Kommer man överens, så gör man det med LOoch SAF om möjligheter till undantag från kollekti-vavtalet, men man kommer inte överens med småfö-retagarna. Småföretagarna är de som regeringen sägersig satsa på. Men på något sätt är det, som jag tidigarehar sagt, en läpparnas bekännelse. De kommer nämli-gen inte att ges någon möjlighet, om det inte slutsnågon typ av hängavtal eller om inte deras situationförändras.Jag hoppas verkligen att statsrådet nu i sitt avslu-tande anförande visar att man menar allvar med en nyarbetsrätt, så inte statsrådet och jag står här om ett årigen och konstaterar att arbetsrätten inte är förändrad,till men för småföretagare och för landet.Anf. 39 Statsrådet ()Herr talman! Jag hade tänkt ställa några frågor tillKent , för jag var inte medveten om att han intehade rätt till ytterligare inlägg. Men får jag avståfrån det, för det är inte sjysst att ställa frågor om inteKent kan besvara dem.Jag tycker att det är viktigt att vi har en dubbelsi-dig syn i frågan. Det är nämligen utgångspunkten förhela kommissionens arbete. Som jag sade var ocksåbristen påtaglig tidigare. Det har i debatten ocksåerkänts av många personer från vår sida, den borgerli-ga sidan, arbetstagarsidan och arbetsgivarsidan att dentidigare inte var ett bra sätt attjobba med frågorna, eftersom frågorna inte blev till-räckligt förankrade och man därför hamnade i ensituation då vi sade: Okej, vi gör någonting åt detta istället.Vad har vi vunnit med denna process? Ingenting.Det är mot den bakgrunden vi frågar oss om vi pånågot annat sätt skulle kunna hitta just en balanspunkt,som exempelvis pratar om och somockså jag brukar prata om, så att både arbetsgivareoch arbetstagare gynnas. Jag har i olika sammanhangsagt till parterna och andra som är intresserade avdessa frågor att ju bättre vi kan tillgodose löntagaren idessa sammanhang, desto större blir flexibiliteten ochfriheten för arbetsgivaren. Jag är angelägen om att iett större perspektiv finna lösningar på en del av små-företagarnas relevanta och reella problem, så att maninte hamnar i en situation som innebär en förändring,speciellt för det lilla företaget. Det skulle kunna inne-bära att löntagarna får det mycket sämre bara för attde är anställda i ett företag med tio anställda. Det är juen bättre situation att vara anställd i ett företag medhundra eller tusen anställda. Detta är inte heller bra,för då kommer det lilla företaget att få svårigheter attrekrytera folk. Anställningstryggheten, inkomsttrygg-heten, friheten och utvecklingen i arbetet samt jäm-ställdhetsproblematiken skulle bli annorlunda i detlilla företaget i negativ mening.Det är värdefullt om vi kan utveckla och få tillstånd en dialog, där både löntagarintresset och ar-betsgivarintresset kan vägas ihop till något slags hel-het för att det i andra änden skall komma ut någontingsom för båda parter är bättre än den nuvarande arbets-rätten.Det finns alltså skäl för löntagarna och deras or-ganisationer att se på arbetsrätten med kritiska ögon,sett från löntagarperspektivet. Det finns ett behov avförändring, därför att tryggheten är i många fall ärskenbar - anställningsformer ändras, antalet frivilligtanställda ökar, arbetskraft kan hyras in och människorprojektanställs, dvs. det blir mer av löshästar i syste-met. Vad har de för trygghet jämfört med hur det varnär jag började jobba fackligt, då lagarna infördes för20 år sedan? Då gjordes nästan inga provanställningaralls. provanställs nästan alla. Det är klart att detockså är viktigt för löntagarna att få medverka tillförändringarna.8 § Svar på interpellation 1994/95:92 om segre-gationen i storstadsområdenaAnf. 40 Statsrådet ()Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta för att få till stånd enkraftsamling från samhällets sida för att bryta dennedåtgående spiralen i de mest segregerade områdena.Vidare frågas om jag är beredd att medverka till attviktiga verksamheter och arbetsplatser lokaliseras tillunderförsörjda invandrartäta områden eller att resur-ser på annat sätt styrs i ökad grad till resursfattigaområden i storstäderna. frågar ävenhur jag vill medverka till att upprätthålla Hela Sveri-ge-strategin.Den tilltagande segregationen måste hejdas ochutvecklingen vändas i positiv riktning med ökad integ-rering av invandrare i det svenska samhället. Det bliren av de största invandrar- och allmänpolitiska upp-gifterna . Integrationsfrågor-na är något av ödesfrågor för hur samhällsutveckling-en skall kunna påverkas så att vi inte vidareutvecklarett samhälle med A- och B-medborgare med invand-rarna i strykklass. I regeringsförklaringen betonasockså att hela vårt samhälle måste mobiliseras för attöka integrationen och motverka segregationen. An-svaret för att motverka segregationen och att formadet samhälle vi lever i åvilar således var och en avoss. Jag delar därför uppfattning, attdet behövs en kraftsamling för att vända segrega-tionsutvecklingen - detta särskilt med beaktande avatt utvecklingen fortgått under såväl hög- som lågkon-junktur.För att motverka segregationen krävs breda insat-ser och ökad samverkan mellan ansvariga myndighe-ter, kommuner, bostadsföretag, organisationer, en-skilda personer osv. Jag har i ett interpella-tionssvar till berört segregationsproble-matiken, bl.a. utifrån statens roll med anledning avförslaget i årets budgetproposition om att avsätta 125miljoner kronor till särskilda insatser i invandrartätabostadsområden. Förslaget innebär att kommuner ifrämst storstadsområdena ges möjlighet att initieraolika samverkansprojekt i de mest utsatta bostadsom-rådena. Av kommunerna krävs det att en sammanhål-len handlingsplan för de olika insatserna presenterasoch en medfinansiering motsvarande minst hälften avkostnaderna för handlingsplanens genomförande.Regeringen har vidare föreslagit ytterligare sär-skilda insatser i invandrartäta områden i det programför användning av medel från Europeiska socialfon-den som har överlämnats till . För-slaget innebär att av medlen från fondens mål 3skall fördelas till invandrare i storstadslän. För /96 blir det ca . Där-till kommer ytterligare medel från den nationellamedfinansiering som fondens regler kräver. Det är isammanhanget väsentligt att framhålla att kommu-nerna, som utför en stor del av arbetet mot segrega-tion, också bär det huvudsakliga ansvaret för bostads-områdenas utveckling. Jag vill här också nämna attregeringen har tillsatt en utredning för översyn avbostadspolitiken. En av kommitténs uppgifter är attöverväga vilka bostadspolitiska medel som kommu-nerna behöver för att motverka segregation och ökavalfriheten i boendet.I kompletteringspropositionen redovisas vilka yt-terligare insatser och prioriteringar som görs frånregeringens sida redan nu för att förbättra utgångslä-get för storstadskommuner. Det gäller bl.a. tillfälligapersonalförstärkningar på arbetsförmedlingarna där andel bör användas för personal på förmedlingar iinvandrartäta områden. Vid fördelningen av de medelsom föreslagits i årets budgetproposition för syssel-sättningsskapande åtgärder inom gymnasieskolan ochkomvux prioriteras verksamheter i de fyra kommu-nerna , , och . Påliknande sätt hanteras folkhögskolorna och studieför-bunden. Av särskild betydelse är även regeringensförslag att svenska som andraspråk skall betraktassom ett eget ämne i alla skolformer. Vidare anserregeringen att Allmänna arvsfonden även framöverbör stödja projekt i speciellt utsatta bostadsområden. Isammanhanget kan även nämnas att det pågår etttreårigt försök med föreningsbaserat flyktingmotta-gande i som stöds med projektmedel frånregeringen.Samverkan måste ske på ett alltmer flexibelt sättför att integrationsarbetet skall kunna utvecklas. Detblir också allt viktigare att arbetsförmedlingar, för-säkringskassor, socialtjänst, skola, bostadsföretagm.fl. samordnar sina ansträngningar utifrån ett lokaltperspektiv. Jag vill mot denna bakgrund poängtera attlokalisering av viss verksamhet, arbetsplatser ellerandra liknande åtgärder får bedömas utifrån de förut-sättningar, resurser och behov som ett visst bostads-område uppvisar. Om en sådan lokalisering samlatbedöms vara lämplig och ändamålsenlig och främjarintegrationen av invandrare i samhället kan sådanalösningar också övervägas. Kommunerna har ocksåmöjlighet att i sin fördelning av resurser prioriterainsatser till olika bostadsområden. Jag är således be-redd att överväga alla de åtgärder som kan vändautvecklingen i segregerade områden och motverka attandra områden utvecklas på ett liknande negativt sätt.Vidare vill jag peka på att det föreslagna systemetom utjämning av kostnader och intäkter i kommuneroch landsting bl.a. innebär att ökade bidrag, jämförtmed dagens system, går till storstadskommuner ochstörre städer där de sociala kostnaderna är höga.