prot · GJ0933 · 1995-12-07 00:00:00 — Vi vet att vi har tagit det utrymme somfinns i ekonomin i anspråk för saneringsprogrammet.Kommunala skattehöjningar som har kommit därut-över som resultat av valrörelsen har vi fått acceptera.Jag tror att vi har nått ett stopp på ytterligare kommu-nala skattehöjningar . Om kommuner-na ser framför sig att möjligheterna till skattehöjning-ar i huvudsak är uttömda, vet de hur deras utgiftssidakommer att utvecklas till följd av att avtalsrörelsen ärklar, och den är långsiktig. Vi har kontroll på inflatio-nen.Det gör att detta för kommunernas del inte är ensärskilt kontroversiell fråga. Jag tror faktiskt att detkommer att visa sig att de övertoner som variti debatten kommer på skam.Anf. 65 ()Herr talman! Om vi är överensom att kommunerna tar sitt ansvar, att landets kom-munpolitiker är kapabla att själva göra bedömningar-na om vad ekonomin tål, varför skall vi då påtvingakommunerna den ena eller den andra formen av skat-testopp eller skattetak? Varför kan vi helt enkelt intelita på våra duktiga kommunpolitiker?Anf. 66 Finansminister ()Herr talman! Jag litar på dem. Det gör jag motbakgrund av den förankring jag själv har i kommun-sektorn. Det vore meningslöst att diskutera ett utgift-stak för den offentliga ekonomin om vi uteslöt kom-muner och landsting. Deras verksamhet är stor, och deskall vara med. Kommuner och landsting har, särskiltom de är angelägna om att behålla sin beskattnings-rätt, allt intresse i världen att se till att vi får ordningpå de offentliga finanserna, så att den kommunalaskatteutvecklingen inte börjar rulla igen. Annarskommer naturligtvis deras beskattningsrätt att ifråga-sättas i den allmänna debatten.Det vi har gjort - bokföringslag är un-der utarbetande, balanskraven, förbudet att låna tilldriften och diskussioner om hur vi skall hanterakommuner som inte kan infria åtagandena mot detfinansiella systemet - tillsammans med den förbättra-de samhällsekonomin gör att jag nu ser ganska opti-mistiskt på den kommunala ekonomins utvecklings-möjligheter. Jag tror inte heller att det rymmer ensärskilt stor konflikt mellan kommuner och stat att tain ett utgiftstak i den här formen.Anf. 67 ()Herr talman! Man har sagt att utgiftstaket skallläggas också för ATP-systemet. Det har förvånat mignågot, eftersom det är utformat så att det skall balans-era på lång sikt. Här ligger väldigt mycket av rättssä-kerhet, tilltron till att pensionssystemet är autonomtoch inte kan utsättas för ad hoc-inskränkningar. Där-emot kan och bör den del av pensionssystemet somligger i statsbudgeten naturligtvis bli föremål för ettutgiftstak. Men jag har kanske missuppfattat detta.Jag ser också att ATP inte tillhör de områden somsocialförsäkringsutskottet skall ha hand om i framti-den. Jag vill också påpeka att förtidspensionerna, somdet egentligen råder stor osäkerhet om, också kommeratt ligga någon helt annanstans.Min fråga blir: Är det verkligen så att det nya re-formerade konstruerade ATP-systemet skall liggaunder ett utgiftstak?Anf. 68 Finansminister ()Herr talman! Pensionerna i den form som fruGennser beskriver dem tillhör trots allt det som är lättatt prognosticera, lätt att bestämma i förväg. Jag seringa problem att plocka in den typen av utgifter underett utgiftstak. Där känner jag mig mycket säker.Anf. 69 ()Herr talman! Det finns ett stort problem, nämligentilltron till systemet. Det är alltså ett psykologisktproblem. Detta skall vara självständigt, det skall vara ibalans. Här skall man inte gå in med fördelningsåt-gärder. Det gäller alltså det civilrättsliga skyddet, somär större i premiereservdelen än i fördelningssystemet.Det skall man vara väldigt rädd om.Jag håller med om att problemen är ganska små.Därför tycker jag inte att vi egentligen behöver ettutgiftstak. Kan inte finansministern hålla med mig?Anf. 70 Finansminister ()Herr talman! Jag håller gärna med iandra sammanhang, dock icke i detta. Den förlust somfru pekar på att man möjligen kan göra iförtroendehänseende måste vägas emot den trovärdig-het som utgiftstaket representerar för de offentligafinansernas del. Det finns inget viktigare för pensio-närer och än att vi har trovärdigtskötta och välfungerande offentliga finanser, resulte-rande i lägre räntor, stabil kronkurs och därmed ocksåuthållig tillväxt. Hela den funktion som vi eftersträvari samhällsekonomin är beroende av att de offentligafinanserna sköts riktigt. Det finns ingen anledning att idet sammanhanget - vi talar om utgiftstaket -undantadet som är lätt prognosticerat, exempelvis pensions-systemet.Anf. 71 ()Herr talman! Jag har två frågor.I exemplet om arbetsmarknadspolitiken och dessutgifter nämnde finansministern något om en anslags-reserv. Min första fråga är: Skall denna reserv finnasinom alla områden? Skall den variera, och vad är det iså fall som avgör variationen?Det krävs institutionella förändringar. I varje falljag ser att det här kräver förändringar i de centrala,regionala och statliga organisationerna som myndig-hetsstrukturer för att bl.a. öka samordningsmöjlighe-terna och möjligheten till delaktighet i den politiskaprocessen. Min andra fråga är då: När kommer i såfall denna förändring?Anf. 72 Finansminister ()Herr talman! Den första frågan handlade om an-slagsreserven. Det är rätt som säger,att den kan vara olika stor i olika anslag. Vissa anslagär lättare att budgetera, och då krävs en mycket litenreserv. I fråga om andra anslag kan det vara svårt attpricka rätt när det gäller nivån, och då krävs det enstörre reserv.Exempelvis arbetsmarknadsutgifterna är ju sådantsom skall fångas i den grundläggande bilden av denekonomiska utvecklingen. Vi vet ju vad som händer iekonomin om konjunkturen faller respektive gåruppåt. Det är när man bygger in den typen av scenariosom man får till stånd en vettig budgetering. Det finnsdock ingen garanti för att så alltid sker, att det helaalltid blir rätt. Därför finns som en säkerhet i systemeten reserv inom varje anslag, och den är olika storberoende på hur svårt detta är att budgetera. När detgäller arbetsmarknadsutgifterna är den naturligtvisstörre.Herr talman! Det kommer att ske myndighetsför-ändringar i den meningen att vi måste förbättra pro-gnosarbetet och uppföljningsarbetet. Det är där somsvagheterna i systemet finns. Det förekommer påfal-lande ofta och påfallande många fel, och det måsterättas till. Om det har skall fungera för att man skallfå vettiga beslutsunderlag, måste man också vetaexakt var man står och var man kommer att hamna.Anf. 73 ()Herr talman! Också strukturen bör förändras omman skall nå fram till vettiga resultat genom en för-ändrad budgetprocess när det gäller regionala ochcentrala myndigheter.Jag vill återkomma till frågan om anslagsreserven.Detta kräver naturligtvis också en bättre och en ökadsamordning inom regeringen. När det gäller t.ex.vuxenstuderande utnyttjades inte anslaget. Hur kom-mer samordningen att förbättras inom regeringskans-liet? Vilken är det som avgör när anslagsreserven kanflyttas ? Ligger den fast , eller kan den flyttas mellan olika områden?Det är viktigt för oss att få veta detta så att vi kanlägga fram budgetpolitiska alternativ som ligger inomramen.Anf. 74 Finansminister ()Herr talman! Det är naturligtvis regeringen somavgör om man skall flytta mellan dessa anslag. Det ärberoende på hur utfallet ser ut. Det skall också stå isamklang med de beslut som har fattat ochgett utrymme för.När det sedan återigen gäller detta med myndighe-ter tror jag inte att är inne på rättspår. Det kan finnas anledning att förändra myndig-hetsorganisationen, ja, men det behovet finns nogoavsett om man förändrar budgetprocessen eller inte.Budgetprocessens viktigaste krav på myndigheternakommer att vara att de får skärpa upp sina prognoseroch sin uppföljningsverksamhet. Detta är nödvändigt.Den verksamheten har redan börjat, men den kan blimycket bättre.Själv är jag anhängare av att revisionerna - detsista steget i den här processen - skall utvecklas föratt man på så sätt verkligen skall kunna granska vadman har fått ut och hur man har hanterat de resursersom har ställts till förfogande.Anf. 75 ()Herr talman! Jag har en kommentar och två frå-gor.Till att börja med tycker jag att det var väldigt braatt och den nuvarande regeringen full-följer arbetet med en ny och bättre uppföljning ochdärmed också med all säkerhet en stramare budget-process, som ju inleddes redan tidigare. Det är inte såofta som det honoreras att det är fråga om ett fullföl-jande av den tidigare regeringens arbete. Det vartrevligt att höra det.Såvitt jag har förstått blir det nu tre utgiftstak. Enmycket intressant del i detta är naturligtvis nivån.Utgiftstaket blir mindre praktiskt betydelsefullt omnivån fastställs mycket högt med en mycket stor re-serv. Min fråga är då om kan indikeranågot om storleksordningen av de totala reservernaoch för vilka ändamål reserverna skulle kunna använ-das. Jag tänker t.ex. på det ganska oförutsebara hän-delseförloppet med fredsbevarande styrkor i Bosnienoch liknade som ju är svårt att budgetera i förväg. Jagutgår ifrån att detta kan vara ett exempel där en reservbehöver tas i anspråk. Annars omintetgörs ju ettsvenskt deltagande i sådana aktiviteter.Den andra frågan gällde kommunerna. Jag hördeatt var mycket optimistisk inför möjlig-heterna att komma överens. Det kan man ju hoppas gör, men icke desto mindre har man varit över-ens tidigare och ändå har kommunerna gjort på ettannat sätt. Jag vill därför fråga vilken sorts sanktionsom eventuellt har tänkt sig, om mantrots överenskommelser skulle finna att det inte blevså som det var tänkt.Anf. 76 Finansminister ()Herr talman! Jag börjar med den avslutande frågansom är den som är den verkligt kritiska frågan. Vi hartid på oss att diskutera saken med . Ett frivilligt åtagande sombryts är naturligtvis ingenting värt. Här handlar detom att hitta ett sätt för att vi skall kunna bli överensom vad som inträffar om kommunerna trots ett frivil-ligt åtagande skulle höja skatterna. Vi skall presenteradetta , så att vi har tid på oss. För tvådagar sedan kom och Finansdepar-tementet överens om att tillsätta en gemensam arbets-grupp. Vi arbetar alltså vidare med den frågan.Den andra frågan handlade om anslagsreserven.Det är svårt att precisera nivåer och storlekar. Sålångt har vi ännu inte kommit. Det sker ett utveck-lingsarbete där vi får söka oss fram, eftersom det ärförsta gången. Det som är avgörande är naturligtvis detotala offentliga utgifternas nivå, vilken i sin tur styrsav de mål som är fastlagda, bl.a. i konvergenspro-grammet, om hur den offentliga ekonomin skall ut-formas, om vilka resultat som skall uppnås samt omunderskott och statsskuldsutveckling. Det är det förstasom är styrande.Sedan fastställer vi utgiftstaket i nominella tal,vilket i sin tur skall brytas ner till tre stycken deltak.Inom dessa deltak skall det finnas för statens del olikautgiftsområden som skall inrymma anslag och reser-ver. Hur stora de skall vara får vi titta på i budgetpro-cessen. Hur stort det riktigt stora reservanslaget skallvara vet jag inte i dag.Det kommer naturligtvis att bli en dragkramp, ef-tersom reserven skall skrapas ihop inom den totalaramens utrymme. För varje krona som vi lägger tillden stora reserven måste vi ta av de andra anslagensutrymme. Det blir den vanliga dragkampen mellanfackdepartement som säkert vill ha en liten centralreserv och som vill ha en storcentral reserv.Annars är tanken att extra utgifter som tillkommernaturligtvis i möjligaste mån skall förutses. FruWibble använde som exempel insatserna i Bosnien.Det är en sådan utgift som vi i och för sig har ettsärskilt anslag för och som vi förhoppningsvis inomanslagets ram kan möta. Jag tror att det är värre medräntefluktuationer, valutakursförändringar och EU-budgetens inverkan på den svenska budgeten somfastställs väldigt sent i vår budgetcykel. Det är sådantsom rimligen inte kan belasta varje enskilt anslag,utan här måste det finnas ett sorts centralt dämpandeanslag. Hur stor det skall vara vet jag inte , utandet får förhandlas fram inom nå-gonting som sist och slutligen får ta ställ-ning till.Anf. 77 ()Herr talman! Just i frågan om storleken på reser-verna noterade vi vid inledningen av denna process attolika länder har gjort på litet olika sätt. De har ocksåpreciserat möjliga användningsområden för reservenpå litet olika sätt. Detta är ganska komplicerat. Menjag vill bara skicka med att jag tror att man skall aktasig för att ha en för stor reserv eller, vad som kundevara samma sak, att ha för mycket luft i de budgetera-de siffrorna. Därigenom mister den stramare proces-sen mycket av sin effekt.Min andra fråga om kommunerna och sanktioner-na fick jag inget vidare svar på. Jag kan förstå att maninte är färdig med sin lösning, men jag tycker ändå attGöran kunde säga någonting om vad hantänker sig. I ett frågesvar föreföll det attvara någon sorts kollektiv bestraffningsmetod. Jagtror att det kan finnas en hel del svårigheter med ensådan, både från juridisk och från rent politisk ut-gångspunkt.Anf. 78 Finansminister ()Herr talman! Som jag sade tidigare är jag inte be-redd att gå in i den diskussionen därför att vi skallsamråda med förbunden. Vi skall rimligen också setill att vi blir överens med dem. Det vore dumt av migatt i talarstol binda mig för någon lösninginnan vi har träffat förbunden. Det finns olika tänkba-ra tekniska lösningar, om vilka det har spekulerats.Jag har väl också deltagit i den spekulationen, men viär inte på något sätt bundna av någon form av utfäs-telser.Sedan är reservens storlek naturligtvis en bedöm-ningsfråga. Hur mycket skall man ta till? Hur påver-kar den processens stramhet? Medger fackdeparte-menten att vi bygger upp en reserv? Oavsett vilkennivå vi hamnar på i central reserv, så tror jag att vikommer att ha dynamiken inbyggd i budgetarbetet, attden centrala reserven av fackdepartementen alltidkommer att uppfattas som för stor och av Finansde-partementet som för liten.Anf. 79 ()Herr talman! Den centrala reserven innehåller jutvå delar. Finansministern har redogjort för budget-processen. Jag hoppas att regeringen och finansminis-tern inte underskattar problemen kring frågorna omdemokrati, parlamentarism och möjlighe-ter att utöva ett reellt inflytande, något som litet grandfaller bort i debatten. Men jag tycker att dessa frågorär så pass viktiga att de inte bara får ses i kronor ochören och hur vi skall kunna spara litet mer i framti-den.Den andra frågan om de kommunala intäkts- ochutgiftstaken är jag ännu mer bekymrad över. Jag serdet som väldigt betänkligt och som en historisk cent-ralisering i , om de verkligen skulle genomfö-ras på det sätt som jag får intrycket att finansministernhar för avsikt att göra. Om det verkligen är så, varförlägger då inte regeringen ett förslag om en grund-lagsändring i stället för att besluta att regeringen,staten och skall ha rätten att styra överkommunernas totala intäkter och utgifter?Anf. 80 Finansminister ()Herr talman! Jag vet inte om det avslutande varPeter ståndpunkt, att vi skulle göra så. Omdet inte var det, tror jag inte att vi behöver argumente-ra om saken eftersom det inte råder någon delad me-ning. Vad det handlar om är att vi har trängda offent-liga finanser, uruselt skötta medstaten i spetsen. Det har försatt oss i en situation, därvi måste göra saker för att inte återigen, när vi nu harfått ordning på det hela, halka tillbaka i bekymrenigen. Att bara tänka bort en så stor del av utgifternasom kommuner och landsting utgör i sammanhangetgår inte. Därmed inte sagt att vi skulle centraliseraeller gå beskattningsrätten för när. Den farligasteformen av centralisering för kommuner och landstingrepresenteras av sönderkörda offentliga finanser, därbeslutanderätten i praktiken utövas på de finansiellamarknaderna. Det är den viktiga försvarskampen somvi nu är inne i, och därför skall vi inte lockas att tro attvi kan lämna kommuner och landsting åt sidan. Jagtror att det går att hitta en bra kompromiss här.I finansutskottet sade närman behandlade frågorna om utgiftstak och budget-process att detta skulle komma att öka det parlamen-tariska inflytandet i processen. Det är mot den bak-grunden detta sker. Det skall ju inte vara så, att deoffentliga utgifterna blir vad de blir. Deskall bli vad de demokratiska organen har beslutat attde skall bli. Det är på så sätt ett återupprättande avbeslutsmakten i många parlamentariska församlingarkring den offentliga ekonomin. Det är dithän vi strä-var, och i den meningen står denna reform på mycketgoda demokratiska grunder.Anf. 81 ()Herr talman! Jag är medveten om att en upp-stramning av budgetprocessen kan öka riksdagensinflytande. Men det är långt ifrån givet att det blir så.Det beror naturligtvis väldigt mycket på hur man ipraktiken genomför en sådan reform. Det är viktigt under processen väldigt noga studerar hur riks-dagen får sitt inflytande realiserat och vilka effekterden har på parlamentarismens praktiska verklighet.När det gäller den andra frågan vill jag inte ha engrundlagsändring som kringskär kommunernas möj-ligheter att styra sin egen vardag. Men jag tycker attfinansministerns redogörelse visar att man t.o.m. ärberedd att införa sanktioner om man inte går med påde mellan och staten centralauppgörelserna. Det gör mig mycket orolig, för i prak-tiken tycks det mig vara samma sak som att införa engrundlagsändring som innebär att kommunernassjälvständighet försvinner när det gäller beskattning.Anf. 82 Finansminister ()Herr talman! Det sistnämnda är helt naturligt enmissvisande beskrivning. Men jag vill ta tillfället ianspråk att för och andra inskärpa attdet naturligtvis finns ett tak för kommunala skatter.Jag tror att de allra flesta kommuner har närmat sigdetta tak på ett mycket påtagligt sätt.Vi tar ut mycket höga skatter i , och vikommer att fortsätta att göra det, därför att en så stordel av den gemensamma välfärden är skattefinansie-rad. Men när man höjer kommunalskatter och andraskatter passerar man någonstans en gräns, som gör attlojaliteten mot skattesystemet övergår i en vilja attförsöka sno sig undan. Ofta gäller det grupper somredan har det hyfsat ställt. Detta är en farlig process,och jag är inte alldeles utan bekymmer när jag hördem som tror att det är kommunala skattehöjningarsom är lösningen på våra välfärdsproblem. Driverman den linjen för hårt och vidtar åtgärder i den rikt-ningen för kraftfullt, kan man mycket väl få ett bak-slag som äventyrar hela den ekonomiska grunden förden kommunalt baserade välfärdspolitiken. Det tänkerjag inte medverka till. Därför bör kommunerna ocksåvara med i detta sammanhang och inte släppas åtsidan.Anf. 83 ()Herr talman! Finansministern, det nödvändiga ärofta förenat med problem, så också med utgiftstaket.Det är ju som kan avgöra hur statenspengar skall disponeras. Men innebär inte anslagsre-serverna att regeringen får större kontroll över hurstatens pengar skall användas och att fårmindre kontroll? Det är min första fråga.Min andra fråga är: Skulle inte ett utgiftstak kunnaunderlätta för en moderatledd regering att frångå dengenerella välfärdspolitik som regeringen och Vänster-partiet vill föra?Min tredje fråga är: Vem skall fastställa de nöd-vändiga inkomstprognoser och utgiftsprognoser sommåste förbättras? De kan ju bli väldigt styrande förbesluten. Vem det är som beslutar om fastställandetav kalkylen eller prognosen blir då väldigt viktigt.Anf. 84 Finansminister ()Herr talman! Jag tar den första frågan först. makrobilden, dvs. den bild av ekonomins utveck-ling som ligger till grund för bedömningen av inkoms-ter och utgifter, tas ju fram i . Där finns naturligtvis en osäkerhet.Det har det alltid funnits och kommer alltid att finnaseftersom man tittar på vad som skall hända underganska lång tid framåt.Den redovisas för . Den kan ifrågasättasoch granskas, men jag tror inte att det i den meningenär något som kan användas som ett argument emotden här modellen. Någon måste göra en bedömningav vilken utveckling ekonomin tar. Någon måsteutifrån detta försöka bedöma vad det betyder för in-komster och utgifter. Det sker första gången i rege-ringskansliet.Så till frågan om en moderatledd regering skullekunna rasera den generella välfärdspolitiken medhjälp av budgetinstrumenten. bordekomma ihåg att det kan man göra även med dagensbudgetsystem.Det handlar ju om att hävda folkligt förankradeprinciper för offentlig ekonomi. Som exempelvis skall passa sig för att låna till driften och att manbör ha balans över konjunkturcykeln i offentliga fi-nanser.Om svenska folket röstar fram politiska kraftersom har en sådan inriktning att man kör sönder deoffentliga finanserna kan inget budgetsystem i världenförhindra det. Det är i så fall ett politiskt systemskifte.Det har vi kanske sett tendenser till tidigare, men justnu, , går vi kraftfullt åt motsatt håll.Anf. 85 ()Herr talman! Det är bra det. Innebär inte det härförslaget mer makt till regeringen och mindre makttill ? Det var den konkreta frågan.Taket skall ju vara stumt nominellt. Om inkoms-terna ökar skall det väl inte påverka taket? Är inte detegenartat? trodde vi att bolagsskattenskulle ge . vet vi att denger i ett läge med balans i eko-nomin och en bra realekonomisk utveckling. Är detrimligt att inte låta taket påverkas när nivån stiger?Anf. 86 Finansminister ()Herr talman! Kom tillbaka med det inlägget när viinte har en statsskuld på 1 400 miljarder, . Glöm för skull inte bort hur situationenser ut. Att bara för att vi får överskott på några kontonomedelbart släppa loss en utgiftsexpansion är ett för-hållningssätt som kommer att försätta oss i oerhördaproblem vid nästa lågkonjunktur.Om regeringen skulle få mer makt i förhållandetill vet jag inte. Det är inte ambitionen medreformen. Det beror ju på styrkan hos organen. Vi röross i en politisk sfär. Jag tror inte att man kan reglerasådant. Intentionerna går definitivt inte i den riktning-en.Det kan ju vara så att är sönderfallandeoch kraftlös. Då kan t.o.m. en svag regering framståsom oerhört . Det kan också vara så att rege-ringen är sönderfallande och kraftlös. Då kan en svagriksdag framstå som kraftfull. Allt sådant är relativt. Iprocessen ligger ingenting av vilja eller ambition attförskjuta något maktförhållande mellan riksdag ochregering. Där stöder jag mig på finansutskottets be-dömning av processen, vilken jag sätter stort värde på.Anf. 87 ()Herr talman! Jag har en fråga kring hur man görett utgiftstak trovärdigt. Finansministern har ju disku-terat frågan om eventuella buffertar i systemet.Jag skulle i stället vilja fråga om det är en möjligväg att tänka sig att man beslutar om ett antal utgifts-nedskärningar som träder i kraft om vissa utgifter,som är svåra att förutse, ökar utöver ramen, för attmarkera att den totala utgiftsramen på det viset kom-mer att hållas.Min andra fråga berör kommunerna. Vi har frånmoderat håll presenterat en modell över hur de en-skilda kommunerna skulle kunna bli helt ointresseradeav att höja skatten genom att man gör en samtidigavräkning i samband med utbetalning av kommunal-skattemedel via statsbidragen eller den s.k. neutrali-seringsavgiften. Vad jag förstod av ett TT-telegram ärdet en av de modeller som finansministern diskuteratmed . Jag vill få det bekräftat.Anf. 88 Finansminister ()Herr talman! Det sista kan jag varken bekräfta el-ler dementera. Vi har just öppnat samtalen. Vi får sevar vi slutar. Jag har bara sagt att en frivillig överens-kommelse som bryts är ingenting värd.För att manifestera en sådan överenskommelse måstevi diskutera vad vi gör om man börjar bryta mot den.Det är tanken.Dessa åtgärder vill och kan jag inte gå in på.De måste tas fram förtroendefullt.När det gäller trovärdighet om utgiftstaket vill jagsäga att det naturligtvis är kärnfrågan. Man kan göravilka eleganta konstruktioner som helst. Det har i rättmånga länder gjorts försök av det slaget. Konstruktio-nerna har i regel varit eleganta. Sedan spricker det.Utgifterna blir större än man tänkt sig.