prot · GJ0924 · 1995-11-16 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:24Torsdagen den 16 novemberKl. 12.00 15.3315.35 - 17.13Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 10 november.2 § Anmälan om återtagande av plats i riksda-genAndre vice talmannen meddelade att () återtagit sin plats i ,varigenom uppdraget som ersättare upphört för EvaJulin.3 § LedighetAndre vice talmannen meddelade att IngegerdSahlström (s) ansökt om ledighet den 16november 1995 - den 31 mars 1996.Kammaren biföll denna ansökanAndre vice talmannen meddelade att () skulle tjänstgöra som ersättare för § Svar på interpellation 1995/96:6 om enriksnorm rörande ekonomiskt biståndAnf. 1 Socialminister ()Fru talman! har frågat mig om rege-ringen avser att lägga fram förslag om en av riksdagenfastställd riksnorm och om i så fall ekonomisk kom-pensation kommer att ges till kommunerna. Vidarefrågar om jag är beredd att i social-tjänstlagen skriva in rätten att villkora bistånd.Socialtjänstlagen är till sin konstruktion en ram-lag. 6 § socialtjänstlagen reglerar den enskildes rätttill bistånd, varav ekonomiskt bistånd till försörjningär en form. Ekonomiskt bistånd skall tillförsäkra denenskilde en skälig levnadsnivå. Begreppet skäliglevnadsnivå definieras inte närmare i lagtexten eller ilagens förarbeten.Socialtjänstlagen skall enligt lagens förarbeten gekommunerna frihet att utforma biståndet utifrån lokalaförutsättningar och att fastställa vilken nivå som mot-svarar lagens krav på skälig levnadsnivå. Samtidigtframhålls det i förarbetena att det är önskvärt att be-dömningen blir så enhetlig som möjligt.Detta är bakgrunden till att fick iuppdrag att i samråd med Svenska kommunförbundetutarbeta allmänna råd om socialtjänstlagens tillämp-ning. Det är nu kom medsin rekommendation om en socialbidragsnorm. Trotsdetta finns det en stor spännvidd mellan de nor-mer som kommunerna tillämpar. Vissa kommunertillämpar en socialbidragsnorm som bedömer ligger under lagens krav på enskälig levnadsnivå.Överklaganden av beslut om socialbidrag har ökatmycket kraftigt . Majoriteten av allaöverklaganden när det gäller socialtjänstlagen gällernumera kommunernas socialbidragsnormer. Denenskilde som överklagar kommunens beslut får oftarätt till ett högre belopp. Den som inte överklagarbeslutet får dock nöja sig med det lägre beloppet. Detförekommer att samma person månad efter månadtvingas överklaga socialnämndens beslut för att få utdet högre belopp som domstolen tilldömer personen ifråga. betecknar en sådan rätts-förlust som otillfredsställande för den enskildes rätts-säkerhet.Lagens bristande precisering har således medförten förskjutning av beslutstyngdpunkten från de folk-valda organen till förvaltningsdomstolarna.Detta är huvudskälen till att Socialtjänstkommitténföreslagit att rätten till socialbidrag bör preciseras isocialtjänstlagen så att det tydligare framgår vilkautgiftsposter som ingår samt vilken nivå som normenbör ligga på. Regeringens avsikt är attinom kort besluta om en lagrådsremiss i frågan och atti förelägga förslag tillförändringar av socialtjänstlagen som skapar störreklarhet inom socialbidragssystemet.Avsikten med förändrade regler för socialbidrags-hanteringen är inte att ge avkall på den enskildes rätttill ett grundstöd. Det är viktigt att bibehålla socialbi-dragens karaktär av individuellt anpassade åtgärder.Kommunerna bör också få ökad frihet att anpassabidragssystemet till lokala förutsättningar.Förändringarna avser att minska förvaltnings-domstolarnas tolkningsutrymme till förmån för defolkvalda organen, och kommunernas valdaförsamlingar, utan att den enskildes rättssäkerhetåsidosätts.Vid en reformering av socialbidragssystemet börstor vikt läggas vid arbetslinjen. Därför ser jag detsom mycket viktigt att vi i socialtjänstlagen tydligarelyfter fram kommunens skyldighet att bistå, inte en-dast med ekonomisk hjälp, utan framför allt medaktiva insatser av annat slag som hjälper den enskildeatt klara sin egen försörjning. Jag vill då sär-skilt understryka vikten av att förbättra socialtjänstenssamverkan med övriga berörda myndigheter, framförallt med arbetsförmedlingen, ochandra rehabiliterande organ för att åstadkomma ensamordning av insatserna. Det kan handla om en radolika åtgärder med såväl sysselsättning som arbetsre-habiliterande inslag.I det här sammanhanget kan det finnas skäl attförtydliga reglerna som berör möjlig-het att ställa krav på den som söker bistånd eller att påolika sätt villkora biståndet. Av samhällsdebatten kanman få intryck av att inte har rätt attställa några som helst krav på den som söker bistånd.Så är det naturligvis inte. Endast den som har uttömtsina egna möjligheter kan få socialbidrag. Finns reali-serbara tillgångar skall i första hand dessa användasför att täcka kostnader för hyra, uppehälle etc. Densom kan arbeta är också skyldig att aktivt söka och talämpligt arbete. Man är också skyldig att delta ilämpliga arbetsmarknadspolitiska insatser som arbets-förmedlingen eller kommunen erbjuder, t.ex. bered-skapsarbete, arbetsmarknadsutbildning eller arbetsre-habiliterande åtgärder.Regeringsrätten har i en dom kommit fram till atten hjälpsökande som utan giltigt skäl vägrar att taanvisat arbete kan nekas bistånd enligt 6 § social-tjänstlagen. Det kommande förslaget kommer tydligtatt slå fast den rättspraxis som gäller beträffandekrav på aktivt arbetssökande. genomför just nuen jämförande studie av socialbidragssystemen i ettantal länder. En slutsats som redan nu kan dras är attSverige är det land som går längst i kravet på att densom söker socialbidrag också aktivt skall söka arbete.I den svenska debatten om socialbidragen har detframställts önskemål om att rätt attställa krav på den som söker bidrag skall utvidgasytterligare. Det har bl.a. gällt frågan om socialtjäns-tens rätt att vägra bistånd till någon därför att denneinte accepterat krav på deltagande isysselsättning, som inte ryms inom den vanliga ar-betsmarknaden och som inte heller är beredskapsarbe-te, alltså i den typ av fall där regeringsrätten nyligenförklarat att det inte går att villkora rätten till bidrag.Det är uppenbart att denna fråga bör få en ordentliggenomlysning och ett klargörande. Jag har för avsiktatt ta upp frågan i den kommande propositionen omen ny socialbidragsnorm.När det gäller fråga om en ekono-misk kompensation till kommunerna med anledningav eventuella förändringar av reglerna för ekonomisktbistånd vill jag klart slå fast att ambitionen är att ska-pa förutsättningar för en bättre och effektivare soci-albidragshantering, som ger lägre kostnader för kom-munerna och som ytterst tar sikte på att ge den enskil-de möjligheter till egen försörjning och ett aktivt liv.Någon särskild kompensation till kommunerna utöverdet allmänna statsbidraget är inte aktuell.Anf. 2 ()Fru talman! Jag ber att få tacka statsrådet för sva-ret på interpellationen.Vi befinner oss i en mycket intressant situation.Socialtjänstkommittén har arbetat med attse över socialtjänstlagen. Den tyngsta remissinstan-sen, , säger: måsteregeringen tillsätta en utredning för att gå till bottenmed frågan om det ekonomiska biståndet. Detta är enmycket långtgående nedvärdering av arbete och dess majoritets förslag. Jagkan konstatera att jag personligen i och med yttrandetfrån har fått rätt på mångapunkter.Jag tycker verkligen, fru talman, att det finns skälför statsrådet att ta de här synpunkternapå allvar inför det arbete som pågår med att utarbe-ta en proposition. Det finns en hel del positivt i IngelaThaléns svar, men jag skulle önska ytterligare klar-lägganden, som jag kan konstatera att jag påalla punkter inte delar statsrådets uppfattning i självafrågan.Alldeles uppenbart måste vi ha en lagparagraf, enrättighetsparagraf om rätten till bistånd, ekonomisktoch annat. På den punkten råder det inga delade me-ningar. Men här finns en rad frågor som måste belysasoch ytterligare diskuteras. Vem skall bestämma, ochvem har moralen?Jag menar personligen att kommunerna måste fåett större ansvar, en större självbestämmanderätt närdet gäller såväl det ekonomiska biståndet som andrainsatser. Det finns ingen anledning att tro att kommu-nalpolitikerna har en sämre moral än riksdagspoliti-kerna på den här punkten.Hur skall vi utforma de olika rättigheterna i bi-ståndsparagrafen, och vad skall denna innehålla? Jagdelar också uppfattningen att det är en fördel med enprecisering i socialtjänstlagen såsom har redovisat, men det måste vara kommu-nerna själva som sätter prislappen på de olika delarnai en sådan lista, eftersom förutsättningarna är olika iolika kommuner.Det måste också finnas en vettig relation mellanekonomiskt bistånd och annat bistånd. Om för storvikt läggs vid det ekonomiska biståndet minskarkommunernas möjligheter att gå in med annat bistånd,och oftast är det det andra biståndet som är det vikti-ga. Där kommer min kritik mot riksnormen in.Jag skulle vilja ha ett klart besked från IngelaThalén. Ser inte statsrådet mycket klara problem meden riksnorm? En sådan försvårar för kommunerna attgå in med andra metoder. Statsrådet säger att vi skallha en individuell anpassning till biståndsparagrafenoch att varje person skall prövas utifrån det biståndsom behövs. Med en riksnorm försvåras detta, ochnya problem skapas. En riksnorm ses nämligen somen generell rätt till ekonomiskt bistånd.Regeringen måste i det här sammanhanget talaklartext och inte tala med kluven tunga. I tillväxtpro-positionen förs ett resonemang, och i dagstidningarnaförs ett annat resonemang bl.a. vad gäller riksnormenoch kommunernas möjlighet att själva påverka nivå-erna.Det måste löna sig att arbeta. Vi vet att det meddagens nivåer i många fall inte lönar sig för den somhar ekonomiskt bistånd att gå ut i förvärvsarbete. Dethär skapar problem. Det ger inte den nödvändigastimulans som krävs för att människor skall gå ut iarbetslivet. Vi får inlåsningseffekter, som i många fallgör det omöjligt för socialsekreterarna och att jobba.Jag förde så sent som i går ett resonemang med enföretagare som hade haft kontakter just med social-tjänsten. En person som erbjöds arbete hade då sagttill företagaren att han inte skulle tjäna ett dugg på attjobba hos honom. Sådana signaler är givetvis full-ständigt felaktiga. Här krävs en ingående revision.Vem skall ha ansvaret? Är det vi själva i den lillavärlden som har ansvaret? Det är med anledning avden frågan väldigt intressant att läsa Regeringsrättensdom beträffande ett fall där en ung flicka har flyttatihop med en pojkvän och kräver att socialtjänstenskall betala en telefonräkning på . Socialnämn-den säger nej, och ärendet går sedan ända upp tillRegeringsrätten innan det blir klarhet i fallet. Rege-ringsrättens majoritet säger nej, men Socialstyrelsentycker att det beslutet är felaktigt.Vad ger detta, den osäkerheten i sådana frågor, försignaler till ungdomar? Skall inte ansvaret i den lillavärlden, i familjen, sträcka sig längre än till byxlin-ningen visavi ? Bara det faktum att tvåungdomar anser sig ha rätt att få socialbidrag för entelefonräkning på underkänner ju faktiskt till-lämpningen av socialtjänstlagen. Vem får i annat fallbetala, om man inte betalar inom familjen? Då blir detsjukvårdsbiträdet, metallarbetaren och andra som förstå för kostnaderna. Här krävs mycket klara upp-stramningar av lagen i fråga.Till sist vill jag ta upp frågan om villkorat bistånd.Låt mig då ta upp Tyresöfallet - jag tror att det är detstatsrådet hänvisar till i svaret på min interpellation.Ett kommunalråd där menar att den aktuella domen ärförödande, eftersom den innebär att man inte kan gåin med några andra åtgärder än ekonomiskt biståndnär det gäller att stödja ungdomar.Min önskan, , är att kommunen skallfå ett ökat självbestämmande, att domstolarnas infly-tande i det här sammanhanget skall begränsas och atträtten att villkora bistånd anges betydligt tydligare änvad som är fallet i nuvarande lagstiftning.Anf. 3 ()Fru talman! Jag håller med socialministern om attdet är önskvärt att bedömningen av ekonomiskt bi-stånd blir så enhetlig som möjligt. Den stora spänn-vidd som finns mellan de normer som kommu-nerna tillämpar är inte acceptabel. Socialbidragetrepresenterar samhällets yttersta skyddsnät. Det äroacceptabelt att detta nät skall skifta alltför mycketmellan olika kommuner i landet och att maskorna ärså glesa att vissa faller rakt igenom.Socialtjänstlagens karaktär av ramlag innebär riskför rättsförluster för den enskilde. Från denna ut-gångspunkt är det viktigt med mer preciserade be-stämmelser för att den enskildes rätt till bistånd skallgaranteras.Vad gäller enskilda socialbidragsmål har det visatsig att enskilda domar generellt sett inte medför någonhöjning av kommunens egen norm. Den som inteöverklagar kommunens beslut får alltså nöja sig medett lägre belopp. Detta visar att det behövs ettgrundstöd.Jag är glad att socialministern poängterar viktenav aktiva insatser från kommunens sida, att det inteendast handlar om ekonomisk hjälp. I de kommunerdär samverkar med andra berördamyndigheter som arbetsförmedling, försäkringskassa,landsting, komvux och näringsliv når man positivaresultat. När myndigheterna arbetar var för sig för atthitta lösningar är det inte ovanligt att det som av enses som en lösning av en annan myndighet ses som etthinder. Men i samverkan blir det fler lösningar, ochhindren elimineras.Möjligheterna till otraditionella lösningar är i dagstora. Det finns många goda exempel ute i kommu-nerna. I min hemkommun, , har social-tjänst, arbetsförmedling, försäkringskassa och psyki-atri med framgång arbetat tillsammans, ochdetta samarbete har resulterat i hållbara individuellalösningar, som också har varit snabba och flexibla.Samverkan ger alltså både ekonomiska och humanitä-ra vinster.Samordnade utbildningsinsatser är också oerhörtviktigt. Många kan inte få ett arbete på grund avatt de saknar faktiska kunskaper. De enkla jobbenfinns i samma utsträckning som tidigare.Att vara aktivt arbetssökande måste vara realistiskt.Det måste handla om krav utifrån den enskildes för-måga och förutsättningar samt utifrån de samhällsför-hållanden som råder. Att inte ställa krav är en form avförödmjukelse, men är inte kraven realistiska leder debara till ytterligare misslyckanden för den enskilde.Det är viktigt att inte blanda ihop villkor och krav.Till vill jag säga: Man kan gåin med andra åtgärder utöver det ekonomiska bistån-det, och det gör de flesta kommunerna.Att ha ett grundstöd och en större frihetför kommunerna att anpassa bidragssystemet till loka-la förutsättningar kopplat till aktiva insatser - det ärprecis så skall arbeta, och det är ocksåvad som på många ställen sker i dag.Också jag vill nämna ett exempel. Vi hade i ytterst få utbetal-ningar över norm och få överklaganden.Göte anser väl ändå att den enskilde skallgaranteras en skälig levnadsnivå? Om han anser detborde han också kunna instämma i att vi skall ha ettgrundstöd, kombinerat med en större frihet för kom-munerna att utarbeta lokala lösningar.Anf. 4 Socialminister ()Fru talman! Jag är inte riktigt klar över vad alla deargument som anfört i har gått ut på. Jag har dock naturligtvisläst reservationerna vid och de uppfattningar somredovisas i dess betänkande. Det som har varit ut-gångspunkten för majoritetliksom, enligt vad jag nu har förstått, för argumentation och det som är utgångspunktenför lagrådsremiss- och propositionsskrivandet är attdet skall klargöras för kommunerna och framför alltför de enskilda individerna vilka villkor som gäller,för undvikande av att tyngdpunkten flyttas över tillförvaltningsdomstolarna. Jag menar inte att det ärfelaktigt att de handlägger det som skall föras dit, mendet är uppenbart att lagens hittillsvarande otydlighethar medfört att för mycket har lyfts över till domsto-larna.Det som lyfte fram om kopplingenmellan de individuella rättigheterna i form av ettgrundstöd och en ökad frihet och ett ökat ansvar förkommunerna är mycket viktigt. Det är naturligtvisockså viktigt att man kommer fram till en balanspunktså att den här frågan kan hanteras i vardagsarbetet.Göte tog också upp att en enskild social-bidragstagare har sagt sig inte tycka att det lönar sigatt ta ett arbete som har erbjudits utan - det var under-förstått i beskrivningen - avsåg att fortsätta att taemot ekonomiskt bistånd i form av socialbidrag. Denvalfriheten finns enligt lagen inte. Vi har en lång radregeringsrätts- och kammarrättsdomar mellan åren1983 och 1991 som alldeles tydligt anger att om detfinns en möjlighet att försörja sig själv genom att delsfå ett arbete, dels få rehabilitering och kompetensut-veckling eller annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd,skall de möjligheterna tas emot.Det handlar dessutom i en lång av domarna omkrav på heltidsarbete. I en av domarna sägs t.ex. attvederbörande inte har rätt till ekonomiskt bistånddärför att det finns möjlighet för en i familjen att gåupp i arbetstid. Den möjligheten skall utnyttjas först,innan rätt till socialbidrag finns. På den här punktenråder alltså inget tvivel.Så till frågan om villkorat bistånd. Enligt den be-skrivning gör har kommunalrådet iTyresö sagt att man härmed försvårar möjligheterna.Jag anser att han har fel. Det finns otydligheter i dennuvarande lagen, men jag menar att enligt de rege-ringsrättsdomar som hitintills fallit och som vi fåranvända som utgångspunkt för att klargöra fråganytterligare skall kommunen åläggas skyldighet att gåin med annat bistånd än i första hand ekonomisktbistånd.Och, , jag är inte beredd att villkoraden yttersta möjligheten till stöd när man är somsämst skyddad, så att man mister sin rättssäkerhet iSverige.Anf. 5 ()Fru talman! Inte heller jag är beredd att villkorabistånd, så att den som bäst behöver biståndet mistersin rättssäkerhet. På den punkten är vi överens. Menfrågan är då: Hur skall vi trygga rättssäkerheten? har vi ingen rättssäkerhet. Vi har en bred gråzon isocialtjänsten mellan arbetslinjen och andra aktivainsatser, andra krav och villkor som villställa inom ramen för en riktig metodutveckling ochmöjligheter till rehabilitering. Detta är, statsrådetIngela , inte någon rättssäkerhet utan en storosäkerhet, och det är detta som jag vill komma åt idetta sammanhang.Valfriheten finns inte , säger statsrådet, ochdet är riktigt om man strikt följer arbetslinjen. Menmin fråga var: Är det rimligt att ha sådana nivåer överhela landet att den som får ekonomiskt bistånd uppfat-tar det som fullständigt meningslöst att gå ut och ta ettarbete? Enligt skulle - jag vet inteom det var av hela populationen eller av LO:s med-lemmar - ha rätt till ekonomiskt bistånd inom deramar som finns . Min fråga är om det är rimligt.Jag anser att det är orimligt att ha det ordnat på detsättet.Statsrådet säger vidare att kommunalrådet i Tyre-sö har fel. Jag anser att kommunalrådet i harrätt. Vad man i har gjort är att man inom ra-men för en hög ambition när det gäller rehabiliteringav unga arbetslösa har lagt fram ett program för hurman skall kunna få ungdomarna aktiverade. Det är detprogrammet som Regeringsrätten har sagt nej till.Vad innebär detta, statsrådet? Jo, det innebär attalla de kommuner som ambitiöst arbetar med lik-nande program inte kan fortsätta, eftersom Regerings-rätten har sagt nej. Jag är mycket ledsen över att jagfick det beskedet från statsrådet attkommunalrådet i har fel. Jag tolkar det på detsättet att statsrådet inte är beredd att lyssna på kom-munalrådet i och inte heller på , som har precis samma uppfattning somjag på den här punkten.Vi måste ha en socialtjänstlag som är förankrad idet allmänna rättsmedvetandet, i det som folk kännerär rätt och riktigt. Jag vill på det djupaste protesteramot att det skulle vara mindre humant att ha en soci-altjänstlag grundad på den ambition som jag och helaSvenska kommunförbundet har, innebärande att manpå lokal nivå får göra bedömningar, att man har rättatt ställa rimliga krav och givetvis också att man tarbåde humanitära, ekonomiska och sociala hänsyn. Jagmenar att kommunpolitikerna därvidlag har sammahöga moral som man har i regering och i Sverigesriksdag.Anf. 6 Socialminister ()Fru talman! talar oerhört förledandevackert om rättssäkerhet och om att det är viktigt attarbetslinjen gäller. Men, , vad det yttersthandlar om är ju att lägga ut en balanspunkt så, tryggar den enskilde individens rättssäkerhet motförvaltningsövergrepp eller andra beslut. Det är vik-tigt, och det är vi överens om.Även om jag anser att man i inte har gjorträtt har man i , i och i ett hund-ratal kommuner runt om i landet olika typer av ar-betslivs-, sysselsättnings- och andra arbetsrehabilite-rande program som mycket väl faller inom ramen fördet som jag menar med aktiverande sysselsättning,som leder in till en annan arbetsmarknad och som ärmycket väl anpassade till det som gäller för socialbi-drag visavi aktivt arbete.Men eftersom Tyresödomen och även de rege-ringsrättsdomar som finns är uttryck för att den nuva-rande lagen är oklar på denna punkt - och det måsteman erkänna - är det min avsikt att se till att den lagsom skall föreläggas skall vara sådan inte behöver komma tillbaka till den här typen avoklarheter.Man har sagt att sättet att handskas med situa-tionen i ett av fallen visar på att man har klivit övergränsen till det som kan betraktas som villkorat bi-stånd i förhållande till det som betraktas som krav påatt stå för en egen försörjning. Alltså måste lagentydliggöras på den punkten.Vad sedan gäller frågan om nivåer och påståendetatt en viss procentandel skulle ha rätt till ekonomisktbistånd är det så att varje enskild familj och personprövas individuellt. Det faktum att man generellt överåret har en viss inkomstnivå ger ju inte rätt till eko-nomiskt bistånd. Man kan faktiskt i övrigt ha en eko-nomisk situation som gör det möjligt att klara sigekonomiskt. Vi vet genom forskningsrapporter ochmycket ingående studier att de som får socialbidrag iSverige som regel är ur många olika aspekter oerhörtutsatta människor. De är ofta egendomslösa, har lågainkomster osv. Det är naturligtvis viktigt för oss när viutarbetar en socialtjänstlag att vi tar sikte på att skapaett skydd för dem som i övrigt inte har möjlighet attskydda sig själva.Därav kommer min uppfattning att jag skall kom-ma till med en balanspunkt som innebär å ena sidan tar hänsyn till det som jag tycker attEva argumenterade väl för och å andrasidan ser till att kommunerna får ett ökat ansvar - därdelar jag uppfattning - för att arbetaaktivt med annat sådant arbete inom socialtjänstensom leder till möjlighet till egen försörjning. Vi skallakta oss för att kränka individens rättssäkerhet ochrättstrygghet.Jag delar uppfattningen att människor självfalletskall in i aktivt arbete. Självfallet skall unga männi-skor inte starta sina liv beroende av socialbidrag. Denkommande socialtjänstlagen kommer att se till att deoklarheter som har funnits hitintills röjs undan.Anf. 7 ()Fru talman! Statsrådet räknar upp en rad olikakommuner som tillämpar olika metoder och säger har gjort rätt där och att man har gjort fel i Tyre-sö. Detta visar att gråzonen är väldigt stor.Vad vi har när det gäller villkorat bistånd isocialtjänstlagen är den s.k. arbetslinjen. Den utnytt-jas i många fall in absurdum. Därför hamnar man idessa gråzoner.Det jag vill är att vi inte enbart skall tillämpa ar-betslinjen. Vi skall också kunna villkora andra åtgär-der från . Det är inte för att jag villklämma åt de utsatta grupperna, utan helt enkelt där-för att jag anser att vi hjälper de utsatta gruppernabättre på det sättet.Varför, , inte lyssna till dem som ar-betar ute på fältet med dessa frågor? Det är socialsek-reterarna, socialnämnderna och kommunerna sommöter problemen. Det är ju de som i första hand kriti-serar den nuvarande lagstiftningen och majoritetsförslag. Det är ju de som kriti-serar. Det är de som kan, de som verkar och de somser bristerna.Eftersom inte kan gå in i tidiga ske-den och ställa krav på olika metodutvecklingar utifrånen individuellt anpassad bedömning får vi en sämresocialtjänst.