prot · GI0978 · 1995-03-23 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:78Torsdagen den 23 marsKl. 12.00 12.43Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Justering av protokollJusterades protokollet för en 17 mars.2 § Meddelande om muntliga frågor till rege-rignenTalmannen meddelade att vid den muntliga fråge-stunden skulle föl-jande statsråd närvara:Statsminister , försvarsministerThage G , kommunikationsminister , jordbruksminister ochmiljöminister § Meddelande om svar på interpellationTill hade följande skrivelse inkommit:Interpellation 1994/95:79Till riksdagenBeträffande interpellation 1994/95:79 av LarsTobisson (m) om den monetära unionen får jag med-dela att jag inte kan besvara den inom föreskrivna fyraveckor.Skälet härtill är att vi inte funnit någon debattdagsom passar interpellanten och mig på grund av bl.a.påskuppehåll och utrikes tjänsteresor.Jag kommer att besvara interpellationen den 8 maj1995.Stockholm den 17 mars 1995Göran Persson4 § Svar på interpellation 1994/95:73 om åtgär-der mot mobbningen i skolanAnf. 1 Statsrådet ()Herr talman! har i en interpellationfrågat mig vad regeringen gör för att se till att skolla-gens intentioner angående insatser mot mobbninguppfylls, vad jag vill göra för att stoppa våldet i sko-lan och om jag är beredd att utreda effekterna av attge skolledningen anmälningsplikt för våld och grovatrakasserier i skolan.Min uppfattning är att det skall vara lärorikt, roligtoch tryggt att gå i skolan. Ett sådant klimat är en för-utsättning för såväl kunskapsutveckling som person-ligt växande i vid mening.Varje form av mobbning, trakasserier och våld ärfullkomligt oacceptabelt. Det leder till en tragedi förindividen, som det förstör den ömtåligamiljö som är en förutsättning för kunskapsutvecklingoch personligt växande.Jag känner därför en stor oro, rädsla och ilska överdet våld som finns i samhället och den mobbning somförekommer på vissa skolor runt om i landet.För att minska våld, trakasserier och mobbningkrävs insatser på många olika områden - insatser påbåde kort och lång sikt. Sådana här problem kan inteutplånas med en enda kampanj - eller med hårdarestraff. Kontinuerliga insatser som engagerar alla sam-hällsmedborgare är nödvändiga.Kampen mot orättvisor och förtryck, såsommobbning, handlar i grunden om vilket samhälle viskapar - om solidaritet och om rättvisa, om att varoch en skall känna sig trygg i samhället och ha själv-känsla.Som skolminister prioriterar jag kampen mot seg-regation och utslagning, såväl mellan skolor sominom skolor.Av de dokument som styr skolans verksamhet,skollag, läroplaner och kursplaner framgår klart attskolan har ett stort ansvar för att främja förståelse förandra människor och för att motverka våld, främ-lingsfientlighet och rasism. Mobbning och trakasserierfår under inga omständigheter förekomma i skolan.Det är den enskilda skolans ansvar att hitta vägar attnå de uppsatta målen.I skollagen 1 kap. 2 § står: "Verksamheten i sko-lan skall utformas i överensstämmelse med grundläg-gande demokratiska värderingar. Var och en somverkar inom skolan skall främja aktning för varjemänniskas egenvärde och respekt för vår gemensam-ma miljö. Särskilt skall den som verkar inom skolanbemöda sig om att hindra varje försök från elever attutsätta andra för kränkande behandling".Rektorn i varje skola har ett särskilt ansvar förskolans insatser för att motverka alla former avmobbning och trakasserier bland elever och vuxna. Devuxnas - såväl lärares som annan skolpersonals ochföräldrars - förmåga att hantera tendenser till mobb-ning och trakasserier är mycket viktig.Jag vill dock understryka att bestämmelser i skol-lagen, läroplaner och kursplaner inte får uppfattassom om skolan skulle vara en plats där annan lag-stiftning som rör våld och trakasserier inte skullegälla. Tvärtom är det en markering av skolans särskil-da ansvar för att uppmärksamma tendenser till ett ickeacceptabelt beteeende. I detta ansvar ingår också attskolan skall söka samarbete med exempelvis polis ochsocialtjänst, i syfte att göra klart att samhällets lagaroch regelsystem gäller också i skolan.Både skolan som myndighet och var och en somarbetar inom skolan har en anmälningsskyldighetenligt socialtjänstlagen. Skolan skall genast anmälatill socialnämnden om det finns skäl att anta attnämnden behöver ingripa för att skydda en underårig.Inom pågår ett projektarbete som syf-tar till att ta fram olika modeller och metoder för attkunna hantera mobbning. I projektet deltar 19 kom-muner. har redovisat projek-tets samlade erfarenheter och olika modeller.Här hittar vi t.ex. kommun och Skärhol-men. I kommun har ett parmobbningsfall fått stor uppmärksamhet i de lokalatidningarna, TV och radiostationerna. Detta gjorde aktualiserade en översyn av skolornas handlings-program mot mobbning samt att man kändedet angeläget att förbättra barns, ungdomars och vux-nas attityder till varandra. Vid en av kommunensskolor läggs mycket tid på arbetsklimatet i klassrum-men. Genom klassråden, smågruppssamtal i åk 2 och5, trivselintervjuer med åk 3 och 4 och utvecklings-samtal med föräldrar och elever upptäcker man tidigtatt mobbning förekommer. Barnen kan även på be-stämda tider ringa anonymt till "öppen telefon". Påinitiativ av eleverna har man utbildat "föredömen".Elever ur årskurs 9 utbildas och ställer upp som FBI(Föredömen Bråkar Inte). De agerar mot normstridigtbeteende, och om en konfliktsituation uppstår skall deförst och främst påkalla uppmärksamhet från skolper-sonal.På Österholmsskolan i har man arbetat med kamratstöd. Idén kom från HasselaSolidaritet som besökte skolan och berättade om sinaerfarenheter av att använda äldre ungdomar som fö-rebilder för de yngre. Man överförde de erfarenheter-na till skolan men utifrån skolans villkor och förut-sättningar. Viktigt med dessa kamratstödjare är att desjälva helst skall ha gått i samma skola, bo i förortenoch vara . Kamratstödjarna och detarbete som andra personalgrupper lägger ner för attskapa en skola med positiv anda är bl.a. en bidragandeorsak till att minska mobbningen.En "populärversion" av projektredovisningen, frånSkolverkets projektarbete, kommer att spridas till allaskolor som en idébank. Projektet kommer att fortsättai ytterligare två år.Skolan är en förberedelse för vuxenlivet. Menskolan är också en viktig del av livet självt för allaelever som tillbringar en stor del av sin tid i skolan, årut och år in. Det är inte bara lektioner, ämnen, betygosv. som är viktiga i skolan. Det är också kamrater,samvaro på raster, lek, spel, diskussioner med vuxnaosv. Det är viktigt att utgå från denna helhetssyn i detskolpolitiska arbetet. Staten har kon-centrerat uppmärksamheten på vad man kan kallaskolans yttre former. Det har handlat om skolansstyrning, betygssystem, läroplaner osv. är det tidatt koncentrera uppmärksamheten på att försöka ut-veckla det inre arbetet i skolan. Jag och regeringenhar just tillsatt en kommitté med uppdrag att belysadet inre arbetet i skolväsendet för barn och ungdomaroch föreslå åtgärder för att stimulera den pedagogiskautvecklingen.Regeringen har också beslutat att ge Barnom-budsmannen i uppdrag att ta över ansvaret för dennationella kampanj mot mobbning som initierats avBarn- och . Barnombudsmannenskall i det arbetet samverka med berörda myndigheteroch organisationer.Jag är inte nu beredd att utreda någon anmäl-ningsplikt för skolledningarna när våld och trakasseri-er förekommer. Min bedömning är att lagstiftningenär tillräcklig på området. Jag utgår ifrån att skolled-ningar och andra vuxna som finns i och omkring sko-lan söker konstruktiva lösningar när problem upp-kommer och gör anmälningar när så är befogat.Genom att fokusera skolpolitiken på det inre arbe-tet och stimulera pedagogiskt utvecklingsarbete kan vistärka möjligheterna för skolans elever och vuxna attta sig an problem som uppstår.Anf. 2 ()Herr talman! 100 000 svenska barn och ungdomar- mer än en hel årskull - beräknas vara utsatta förmobbning och kränkningar i eller på väg till skolan.Lägg därtill alla de föräldrar, syskon och andra anhö-riga som berörs av problemen. Då förstår man attmobbning är ett direkt folkhälsoproblem sommåste tas på allra största allvar.För mig är mobbningsfrågan i grunden ideologisk.Det handlar om den enskildes ovillkorliga rätt till fullrespekt för sin person. Barn och ungdomar skall kun-na gå trygga till skolan, känna sig trygga under skol-dagen och ta sig hem trygga. Allt annat är ett miss-lyckande för politiken, skolan och samhället i stort.Det är dags för krafttag mot mobbningen.Jag har förvånats mycketöver bristen på debatt kring problemen med mobb-ning. Möjligen kan tystnaden förklaras med attmobbning är ett svårt och känsligt ämne som intesällan förknippas med skuldkänslor. Men tystnadenmåste brytas.Öppenhet om problemen på våra skolor är en för-utsättning för att man skall kunna komma till rättamed problemen. Det är dessutom viktigt att politiker,skolan och människor i allmänhet genom debattenvisar stöd för dem som utsätts. Lokala politiker somjag har träffat hävdar regelmässigt att mobbningenvisst är ett allvarligt problem för skolan - men intejust i deras i kommun. Detta är fel.Herr talman! Den som drabbas och hans eller hen-nes anhöriga befinner sig ofta i en utsatt situation dådet inte är lätt att ställa krav på handling från samhäl-lets sida. Det kravet skall inte heller behöva ställas.Det skall gå att få hjälp i alla fall.Många föräldrar upplever också att skolan inte görtillräckligt för att komma till rätta med problemen.Mobbning tillåts i vissa fall pågå år efter årutan att kraftfulla insatser sätts in. När någonting välgörs upplevs inte heller alltid åtgärderna som rättvisa.Den mobbade eleven - den som utsätts - kan bli densom erbjuds att byta skola eller klass. Men som enmamma sade till mig: Varför skall mitt barn som intehar gjort någonting vara den som tvingas flytta? Var-för flyttar man inte på dem som orsakar problemen?Med detta vill jag säga att åtgärder inte får väljasför att de är lätta utan för att de är rätta. Att inte till-räckligt mycket händer tillräckligt snart förvärrarfaktiskt de utsatta barnens situation. Passivitet frånskolledning, lärare, övrig skolpersonal eller vuxna iallmänhet uppfattas som ett tyst medgivande tillmobbningen. Det här är inte acceptabelt, inte minsteftersom skollagen säger att de som jobbar i skolansärskilt skall bemöda sig om att hindra varje försökfrån elever att utsätta andra för kränkande behandling.Som jag ser det behövs åtgärder för att man skall setill att skolan nu börjar leva upp till lagens intentioner.Herr talman! På många skolor runt om i landetjobbas det verkligen med mobbningsproblematiken.Man tar den på allvar. Skolan har generellt sett underde , inte minst under den borgerliga rege-ringens tid, börjat trappa upp arbetet mot mobbning.Men verkligheten, siffrorna, säger oss dock att åtgär-derna är långtifrån tillräckliga. Alla skolor gör intetillräckligt mycket för att komma till rätta med pro-blemen, om de alls gör någonting.Att mobbning stoppas är inte bara viktigt fördem som utsätts för kränkningarna; för dem är detnaturligtvis fundamentalt. Det finns uppgifter somvisar att de som börjar mobba andra löperen betydligt högre risk för kriminalitet längre fram ilivet. Uttrycket "det börjar med en nål och slutar meden silverskål" är i högsta grad levande just när detgäller mobbningsfrågan. Undfallenhet i fråga ommobbning och trakasserier i skolan slår tillbaka motsamhället längre fram i form av ökad brottslighet.I det här sammanhanget vill jag säga att jag oroasav det våld, inte sällan grovt, som förekommer i sko-lan. Jag menar att vi i skolan, i allmänhet vuxna, somkommer i kontakt med ungdomar måste sätta tydligagränser för vilka beteenden som kan accepteras, ochvi måste inte minst stödja dem som far illa.Det är dags för en diskussion om hur skolans in-terna slutna rättssystem hanteras. Sådant som utanförskolan skulle kallas misshandel, olaga hot och trakas-serier polisanmäls långtifrån alltid av skolans rektorer.Man föredrar att hantera problemen internt av hänsyntill de inblandade och ibland faktiskt också av hänsyntill skolans rykte. Detta riskerar att sända fullständigtfelaktiga signaler till riktigt stökiga elever som är påväg att hamna snett.Misshandel, trakasserier och hot är just misshan-del, trakasserier och hot även om detta sker i skolan.När sådana här saker inträffar i skolvärlden menar jagatt det är dags att överväga en anmälningsplikt förskolledningen.Avslutningsvis, herr talman, efterlyser jag enmycket stark och tydlig signal från skolministern tilllandets skolor, skolledningar och lokala politiker omatt arbetet mot våld och mobbning måste prioriteraspå ett helt annat sätt än tidigare.Anf. 3 ()Herr talman! har tagit upp enmycket angelägen fråga i den här interpellationen tillstatsrådet . Jag har anmält mig tilldenna interpellationsdebatt av två anledningar.Jag har undervisat på högstadiet . Jag haralltså sett mobbning förekomma då och då och hargivetvis efter bästa förmåga försökt ingripa. Samtidigthar jag kunnat konstatera att skolan och samhället intehar några bra instrument för att komma till rätta meddetta problem.Låt mig inledningsvis säga att jag delar StenTolgfors uppfattning. Samhället - detta är nämligenen samhällsfråga och inte bara en intern skolfråga -måste tydligare visa att våld, våldshot och trakasserierinte är någonting som är acceptabelt i skolan ochmellan ungdomar. Det är inte acceptabelt bara för attde som utför detta som regel inte är straffmyndiga.Skolan är en helt vanlig arbetsplats och skall inteha några egna rättsregler eller rättssystem. De reglersom gäller ute i samhället och på arbetsplatser i övrigtskall givetvis också gälla i skolan.Våldet har ökat i samhället, därmed även i skolan.Det har också krupit allt längre ner i åldrarna. Detkunde vi bl.a. höra i TV2:s program . En kri-minolog och en rektor verifierade just detta fenomen.Som statsrådet sade finns det naturligtvis mångakomplicerade orsaker till detta. Ett viktigt skäl, somjag ser det, är samhällets oförmåga att reagera tidigt,att stämma i bäcken i stället för ån, som ordspråketsäger. Just i skolan kan våldstendenser och våldsbete-enden, bl.a. i form av mobbning, upptäckas tidigt ochi unga år. Därför är det oerhört viktigt att skolan rea-gerar och agerar kraftfullt.Mobbning utgör ett komplicerat problem. Ettkomplicerat problem kräver naturligtvis ett flertalkomplicerade motåtgärder. Från sida har vi iett antal motioner pekat just på detta. Vihar pekat på behovet av en ökad föräldramedverkan,av ett bättre vuxennätverk i skolan och givetvis avutbildning av lärare och annan skolpersonal om hurdessa problem upptäcks och hanteras. Vi har ocksåföreslagit någon form av trygghetsplan. Precis somSten Tolgfors sade måste varje elev, varje människa,ha rätt att gå till sin arbetsplats utan fara.Vi har pekat på behovet av små klasser och småskolor. Det innebär inte att man skall idyllisera democh tro att mobbning inte förekommer där. Men det ärklart bevisat att mobbning i varje fall är betydligtmindre frekvent i små skolor än i stora skolor. I våramotioner har vi också pekat på att ett tidigt ingripandeär en mycket viktig åtgärd mot mobbning. Det ärviktigt att skolan och samhället visar att man inteaccepterar mobbning utan att det t.o.m. kan bli enpolisanmälan och en rättspåföljd.Bl.a. exempel från har bevisatatt polisanmälningar på lång sikt har en dämpandeeffekt mot mobbning. En polisanmälan skall natur-ligtvis inte göras urskillningslöst. Men det finns givnaoch alldeles självklara situationer där en polisanmälanmåste till för att samhällets avståndstagande skallmarkeras. Vi accepterar t.ex. inte rent fysiskt våldeller hot om våld på något annat ställe i samhälle.Varför skall vi göra det i skolan? Det handlar givetvisom alla sammanhang där det förekommer någon formav vapen. Det må gälla allt från knivar till sprej ellerandra saker som kan betecknas som vapen. Detta ärinte accepterat någon annanstans i samhället. Varförskulle det vara accepterat i skolan?Sten Tolgfors har i denna interpellation anfört be-hovet av en anmälningsplikt för att skolledningarnadärigenom skall få mera råg i ryggen och för att sam-hällets avståndstagande skall markeras. Jag tycker attdet är en idé som är väl värd att pröva.Anf. 4 ()Herr talman! Jag begärde ordet eftersom jag justkommer från utbildningsutskottet där vi har haft endiskussion om mobbningsfrågor. Jag kan hälsa att dendebatt som har efterlysts här är mycket livlig i detutskottet. Jag kan konstatera att samtliga partier ärtotalt eniga när det gäller mobbningsproblemet. Manvill naturligtvis från alla håll och kanter stävja mobb-ningen i våra skolor.Detta intresse för mobbningsfrågan har varit likastarkt år ut och år in under en mycket lång period.Men tyvärr är litet unikt på det sättet att viinte har kommit till skott med ett ordentligt anti-mobbningsprogram. I vårt grannland gjordeman en satsning med anledningav ett par suicidfall hos mobbade elever. Man gjordeen kraftsamling och undersökte samtliga norska sko-lor. Under ledning av en svensk professor i psykologi,, utvecklade man ett program för attupptäcka, förebygga och åtgärda mobbning. Sedanskulle man följa upp de mobbningsfall som man hitta-de.Detta program används nu i . Det användsdessutom internationellt. Jag vet att man t.o.m. påflera ställen i har använt det. I ,och har man också det här program-met. har ställt sig väldigt skeptiskt till den härkunskapen. Det är allvarligt. Mobbningen handlarnämligen inte om det öppna våldet. Det typiska för ettmobbningsfall är att klassläraren inte känner till attmobbning förekommer, och föräldrarna känner intetill att deras barn är mobbat. Det är alltså den typiskasituationen. Som några talare har sagt duger det inteatt man så att säga skall invänta en anmälan eller attdet finns en anmälningsplikt vid upptäckt av mobb-ning. Det måste till mycket kraftigare åtgärder.Miljöpartiet, som jag representerar, har krävt attvarje skola i skall ha ett ordentligt programmot mobbning. Hur upptäcks, åtgärdar och följer manupp mobbning? Alla dessa frågor skall finnas med.Det programmet tror jag är nödvändigt just eftersommobbning är ett dolt problem. Man måste alltså agerakraftfullt för att upptäcka det och sedan åtgärda det.Det har skett attitydförändringar. Det noterar vimed glädje. De pågår fortfarande, bl.a. genom dennadiskussion, men det räcker inte. Jag skulle vilja frågavarför vi inte får ett antimobbningsprogram vid varjeskola. Det skall vara en plikt, och skall haett tillsynsansvar, så att programmet verkligen efter-levs.Tack för ordet!Anf. 5 Statsrådet ()Herr talman! Jag tror att flera har berört en mycketviktig del av den här problematiken. Det finns ensvårighet eller en ovilja att se de mobbningsfall somfinns.Skolverkets undersökningar visar att ungefär 10 %av eleverna uppger att de upplever mobbning i skolan.Ungefär lika många elever känner sig otrygga när degår till skolan. Detta är självfallet ett oerhört stortproblem och en prioriterad fråga för mig som skol-minister och för hela regeringen.Signalsystemet är mycket tydligt på den härpunkten från statsmakternas sida, från mig somskolminister och från regeringen. Alla former avtrakasserier, mobbning och våld mot enskilda männi-skor och grupper i skolan och i samhället i övrigt ärfullkomligt oacceptabla. Detta är klarlagt i skollagenoch i läroplanen för och gymnasieskolan.Jag vet att man nu arbetar aktivt ute på skolornamed att realisera den här signalen och dessa lagar. TillGunnar vill jag säga att det faktiskt redan finnskrav på handlingsprogram i den meningen att skolor-na i sin lokala arbetsplan måste kunna redovisa hur detänker uppfylla de målsättningar och de åläggandensom finns i skollagen och i läroplanen. Målsättningar-na och åläggandena är mycket tydliga på den härpunkten. Detsamma gäller det kommunala ansvar somredovisas i den kommunala skolplanen.Jag tror också att vi måste erkänna att det intefinns en metod för att komma åt mobbningen som ärden rätta. För att man verkligen skall få någon effektmåste man utgå från de lokala förutsättningarna ochde människor som finns på skolan. De lärare ochandra vuxna som arbetar i skolan måste få stöd ochuppmuntran, så att de vågar öppna ögonen och öronenför vad de ser och hör. Det förekommer nämligennågon form av mobbning, eller att vissa människor ärutsatta, på nästan alla skolor.Jag tror att man inte vågar och orkar se de härproblemen om man inte känner att man får stöd ifrånsin skolledning och sina kolleger i hur problemenskall åtgärdas. Trots att det finns många olika metodersom har visat sig väldigt verksamma för att stävjamobbning i skolor, tror jag man kan se några gemen-samma drag.Det är att det finns tydliga värderingar som man äröverens om på skolan.Det är att lärarna och alla vuxna som finns påskolan samarbetar, stöttar varann och gemensamtbildar ett vuxennät som ingen ung människa tillåtsfalla igenom.Det är att man hjälper varandra i det arbetet. Ingentittar åt ett annat håll om någonting händer i korrido-ren. Ingen stänger dörren när man hör att något pågåri ett annat klassrum, i korridoren eller på skolgården.Man delar inte bara upp arbetet emellan sig, utanfaktiskt samarbetar som vuxna. Detta är ett vuxe-nansvar, både för de vuxna i skolan och för alla ossvuxna i samhället, vill jag påpeka.Föräldramedverkan brukar vara en viktig ingredi-ens i de program som lyckas. Föräldrarna måste varadelaktiga och medverka i skolan och i åtgärderna motmobbning. Det är ett bra recept för att lyckas.Ytterligare en sak är att man måste ha ett tidigt in-gripande. Man får inte vänta till dess en mobbningssi-tuation har övergått till en våldssituation, där någonockså kommit till fysisk skada. Då är det mycketsvårare att åtgärda problemet än i det tidiga skedet.Det är också viktigt att alla elever i skolan ser vadsom görs. Eleverna är ofta mycket mer medvetna omde problem som finns än vad lärare och andra vuxnaär. Då är det viktigt, också gentemot de elever sominte själva är inblandade i mobbningssituationen, attdet blir tydligt att skolan reagerar mot de tendenser tilleller verklig mobbning som finns.Jag menar att signalsystemet finns, lagarna finns,reglerna finns, uppmaningarna finns. Det finns ocksåintresse och aktivitet, det finns idéer ute på skolorna.Men efter det att de tydligare signalerna kom underden förra mandatperioden - och det tycker jag är bra -har det också blivit en större aktivitet ute på skolorna.Det är också bra, för det är där som det verkliga arbe-tet måste ske.Anf. 6 ()Herr talman! Jag tror att vi alla måste vara överensom att insatserna för att förhindra att mobbning upp-står och för att stoppa den när den har börjat inte varittillräckligt omfattande eller tillräckligt bra. Drygt100 000 barn beräknas vara utsatta.Då räcker det inte att som skolministern skriva attdetta är något som sker på "vissa skolor", som detstod i hennes första svar.Det räcker inte med att skriva "jag utgår ifrån" attskolledningar och andra vuxna tar tag i detta. Vi vetatt så inte sker.Vi vet att både intensiteten i och framgången medskolans arbete mot mobbning varierar över landet.Vissa är verkligen ambitiösa. Det är jag jätteglad för.Men vissa gör långt ifrån tillräckligt.Hur man än vrider och vänder på den här frågan,vilket parti man än tillhör eller har tillhört, så måsteändå utgångspunkten vara att mer måste göras. Situa-tionen är oacceptabel.Därför blev jag ledsen när jag hörde skolminis-terns första svar, att inget nytt är att vänta från skol-ministerns sida. I svaret säger skolministern egentli-gen bara att mobbning är oacceptabelt. Det är i ochför sig bra att landets skolminister säger det, tyckerjag. Sedan talar hon om vad som redan har gjorts påområdet. Men vad skall göras åt en oacceptabel situa-tion? Skollagens intentioner verkar inte uppfyllas fulltut på alla skolor över hela landet.Det får inte vara så att mobbade elever tvingasbyta skola för att få hjälp mot mobbningen. Vi måstenå ut i skolorna. Vi måste våga se, precis som skol-ministern säger.