prot · GI09108 · 1995-05-18 00:00:00 — När det gäller köp har ju arrendato-rerna på historiska arrenden en väldigt stark ställning.De har förköpsrätt och kan skriva in i inskrivningsbo-ken att de vill stå på tur att köpa när det blir ledigt ochklart för försäljning. Då har de rätten att köpa tillmarknadsvärde.När det gäller friköpet handlar det om att tvingafram ett köp. Det är då man går emot regeringsfor-men.Anf. 213 ()Fru talman! Allra först vill jag yrka bifall tillhemställan i betänkande LU26 Investeringar i arren-dejordbruket.Jag känner väl till under vilka förhållanden en ar-rendator får arbeta. Jag har själv, tillsammans medmin man, varit arrendator . Vi har haftolika markägare, så jag känner väl till hur det är.Det är en ganska stor andel av lantbruka-re som är arrendatorer. De allra flesta av dessa har ettmycket fint förhållande till och samarbete med jord-ägarna.Arrendelagstiftningen bygger i första hand påfrivilliga överenskommelser mellan jordägare ocharrendator, och det är också inriktningen i de förslagvi nu behandlar.I de fall där man inte kan komma överens är detviktigt att det finns lagar och förordningar som regle-rar förhållandena. Det är viktigt för både jordägareoch arrendatorer. Därför ser vi det som ett steg i rättriktning med de förslag vi behandlar i detta betänkan-de. Jag vet att många arrendatorer har väntat på detta.I betänkandet behandlas även frågan om friköp avhistoriska arrenden. Många av oss i utskottet har fåttlånga brev med många synpunkter, där det föreslagitsbeslut om friköp av historiska arrenden. Jag kan tillviss del förstå en del av de synpunkter som förts fram.Men har det skett många förändringar inom arren-delagstiftningen vid många tillfällen och under mångaår, där arrendators ställning stärkts. Detgäller även för innehavare av historiska arrenden.Jag anser att det skulle vara fel att genom tvingan-de lagar frånhända någon äganderätten till sin mark.Därför, än en gång, yrkar jag bifall till hemställan ibetänkandet.Anf. 214 ()Fru talman! Huvudrubriken på detta betänkande ärInvesteringar i arrendejordbruket. Förvisso sker för-stärkningar och förbättringar i skyddet för arrendato-rer genom det här betänkandet. Det har jag inget atterinra mot. Men de förstärkningarna är inte av denkaraktären att de på något sätt i något avseende löserde grundläggande problem som helt är knutna till ochförknippade med avsaknaden av friköpsrätt.Därför bör tyngdpunkten i denna debatt ligga påfriköpsrätten. Vi behöver inte diskutera det som ärsjälvklart och som vi är överens om.Den 30 november 1989, dvs. för fem och ett halvtår sedan, fattade ett historiskt beslut. Enklar riksdagsmajoritet ställde sig helt entydigt bakommotionsförslag om att brukare av s.k. historiska ar-renden skulle få friköpa den mark de i generationerbrukat, bebyggt och bebott.Många trodde och hoppades då - jag vet - att slut-kapitlet skrivits i denna bittra sannsaga, och att rätts-samhällets lagar skulle omfatta också den grupp avenskilda människor vars vardag till vissa delar fortfa-rande styrs av feodalsamhällets lagar.Men trots att arrendekommitté enhälligtförordade en friköpsrätt så förhalades frågan i tre årav den borgerliga fyrpartiregeringen.I den proposition vi nu behandlar använder en so-cialdemokratisk regering samma juridiska motiv somden tidigare borgerliga regeringen för att inte föreläg-ga en friköpslag.Det kan inte få mig som socialdemokrat att ändrauppfattning. Jag står fast vid den välgrundade upp-fattning som både , lagutskottet och sedanockså en utredning kom fram till. Fattas bara annat!Enligt regeringen skulle det föreligga en beaktans-värd risk för att en friköpslag skulle stå i strid medEuropakonventionen och utgöra ett otillbörligt intrångi den enskilda äganderätten.Längre än till att uttrycka en beaktansvärd risksträcker man sig faktiskt inte. Det finns inte någon-stans i propositionen några kategoriska påståendeneller några slutsatser om att detta strider mot . Man bedömer att det finns en risk.Juridiken får ta över de politiska värderingarna ochden politiska viljan, vilket jag har anledning att ut-trycka förvåning över.Uttalandet liksom lagutskottets bedömning i frå-gan vilar minst sagt på bräcklig grund. Den ändring av2 kap. 18 § i regeringsformen som trätt i kraft harangetts innebära en precisering av det egendomsskyddsom ställs i . Syftet med grund-lagsändringen är alltså att uppnå en anpassning tillkonventionen, inte att ställa högre krav på denna.För övrigt prövades denna fråga mycket grundligtav . Ingen av de fyra juristerna,ledamöterna eller de fem sakkunniga har funnit attvad som föreslås skulle strida mot konventionen. Dåkan man ju undra - jag kan ställa frågan till utskottetstalespersoner - om man haft kontakt med de här juris-terna som haft denna klara och entydiga uppfattningvid den här behandlingen.Dessutom skall det uttryck man här uppehåller sigkring och försöker övertolka - "i det allmännas intres-se" - av nödvändighet uppfattas extensivt. Varje landmåste enligt vad säger i rättsfall gesett betydande mått av frihet (of appreciation)när det gäller lagstiftning med social och ekonomiskanknytning.Observera att man gör särskilda bedömningar närdet gäller lagstiftning med social och ekonomisk an-knytning. Och det är vad det handlar om, inte juridiskekvilibristik.Europadomstolen har i tidigare rättsfall med hän-syn härtill förklarat sig komma att respektera dennationella lagstiftarens bedömning av vad som kananses ligga i det allmännas intresse, om inte dennabedömning uppenbarligen saknar rimlig grund.En annan svag invändning mot en friköpslag är attendast ett begränsat antal personer kan förmodas haintresse av att få friköpa mark. Det är en helt ovid-kommande synpunkt. Såvitt jag har kunnat utröna aldrig tillmätts någon betydelse i Europadomsto-lens praxis eller i andra rättsliga sammanhang. Om enfriköpslag anses gynna endast ett begränsat antalpersoner så är det ju ännu färre personer - godsägarna- som blir berörda.Det här gäller inte vilka arrendatorer som helst. Iflera inlägg har man talat om arrendejordbruket iallmänhet, att det är eller vad det nu kan handlaom av all jordbruksmark som är utarrenderad. Desaknar också intresse i sammanhanget. Det här hand-lar om en begränsad grupp människor på historiskaarrenden som tillhör kyrkan och några som finns påden statliga sidan och inga andra. Det är alltså intenågon generell utvidgning av någon äganderätt.Till detta kommer bestämmelsen i lagförslaget attfriköp inte får ske om det av särskilda skäl skulle varaoskäligt mot ägarparten. Här finns alltså ytterligare ensäkerhetsventil, vi kan kalla det för jordägarventil,som gör att det inte bara går att rusa på i ullstrumpor-na. Man måste ta hänsyn till de faktiska förhållandenapå de olika ställen där det här kan bli aktuellt.Ytterligare en svaghet i handläggningen av ärendetär att Lagrådet inte gjort någon ingående prövning avlagförslagets förenlighet med grundlagen. Den lag-rådsremiss som cirkulerade under den borgerligaregeringen och som man på något sätt lyckades fåfram går ju inte specifikt in på de här förhållandena. Idet här fallet borde alltså en ordentlig prövning göras,eftersom man åberopar utannärmare analys av innebörden.Likaså är det synnerligen anmärkningsvärt attjordbruksutskottet inte beretts tillfälle att yttra sig.Varför? Det borde vi kunna få svar på i dag.Lagutskottet har tidigare pekat på att en friköpsrättligger i linje med den jordbrukspolitiska målsättning-en att ägande och brukande av jordbruksmark böravara förenade. Det har lagutskottet bara för ett par årsedan tyckt. Varför tycker man plötsligt inte det ? Varför skriver man inte någonting om det?Som en följd av kvardröjande feodala förhållandenhar hela bygder under exempelvis storgodsen i Skåneoch avfolkats och utarmats. Vi kanockså se ett ökat intresse från åtminstone vissa jord-ägares sida att vilja ta över efter arrendatorer i syfteatt kunna utnyttja ett frikostigt EU-stöd. Detta tordeleda till ytterligare utarmning av landsbygden.Friköpsfrågan är emellertid för den berörda be-folkningsgruppen mer en medborgarrättslig angelä-genhet och en samhällsfråga än en arrendefråga. Detär en fråga som väntat på sin lösning.Att avskaffa den sista resten av ett feodalt system ärett led i en politik för ökad social och ekonomiskrättvisa och ett fullgörande av samhällets främstaplikt, att se till att medborgarna i alla delar av landetges rätt till självständighet och frigörelse från ett tids-främmande förmynderi.Remissinstanser har åberopats i det här samman-hanget. Jag tycker att man skall vara försiktig när manbara kallt och torrt konstaterar att en majoritet avremissinstanserna avstyrker. Det gör de om man räk-nar på det sättet. Men man kan också se efter vilkatyper av svar det är och från vilka remissinstansersvaren kommer.För det första har tolv remissinstanser klart sagt jatill en friköpslag. Från de oberoende instanserna före-ligger ungefär lika många tillstyrkanden som avstyr-kanden.För det andra saknas bland de instanser som be-retts tillfälle att avge remisser bl.a. Glesbygdsdelega-tionen, som med utgångspunkt i att en friköpsrätt kanbidra till en fortsatt allsidig befolkningssammansätt-ning på landsbygden, ställde sig positiv tillinförande av friköpsrätt för historiska arrenden.Det passiva arrendejordbruksägandet i form av fi-deikommiss, ecklesiastik jord m.fl. historiskt beting-ade ägarskap saknar varje form av berättigande frånjordbrukssynpunkt. Ifrågavarande ägarparter har ald-rig vare sig brukat jorden, bott på stället eller haftannan arbets- eller riskmässig befattning med jord-bruket eller varit beroende av det för sin utkomst. Enlag om friköpsrätt för jordbrukarbefolkningen underde historiskt betingade ägarsystemen kränker därföringen enskild äganderätt.Inget annat land i har sedan demokrati in-förts tillåtit fortsatt osjälvständighet för en jordbruks-befolkning under feodalt grundade ägarsystem.Det är hög tid att avskaffa denna för vårt land för-nedrande kvarleva från en svunnen tid.Fru talman! Jag ber att få yrka bifall till reserva-tion nr 2.I detta anförande instämde (),(), (), IngvarJohnsson (s) och ().Anf. 215 ()Fru talman! Frågan om historiska arrenden är enlång historia och en lång kamp som mynnar ut i envästgötaklimax - i ingenting egentligen. Vi har haften mängd debatter här i kammaren. Beslut har fattats.En utredning har tillsatts och även slutförts med för-slag om friköpsrätt. Tre regeringar har haft uppdragetatt infria beslut. Det har dragit ut på tiden.Senfärdigheten kan med rätta kritiseras.Förra mandatperioden var Socialdemokraterna iopposition helt eniga om att friköpsrätt skulle införas.Kritiken mot förra regeringens senfärdighet varmycket stark. I valrörelsen lovade Socialdemokrater-na att införa friköpsrätt. Vad blev det? Ingenting.Självklart tycker jag att övriga förslag i proposi-tionen om skydd för arrendatorernas investeringar ärbra. Jag har en motion tillsammans med som handlar om att tvister om inlösenskyldig-het och inlösenvillkor skall avgöras av arrendenämndi stället för fastighetsdomstol. Men eftersom Lagrådethaft invändningar accepterar jag självklart att det intekunde bli på det sättet. Jag tycker dock att det var ettbra förslag. har vi ju lärt oss att Lagrådetskall respekteras.Jag är den första att erkänna att frågan om friköps-rätt inte är lätt. Den är mycket svår. Min respekt förden enskilda äganderätten är stor. Men jag menarsamtidigt att det i många fall här handlar om att rättatill historiska misstag så långt tillbaka som , då vi i inte hade någon egentlig lag-stiftning om äganderätt till jord.Däremot hade vissa privilegierade grupper rätt attta ut skatt från bönderna i trakten. Den beräknadessom en tillgång, bl.a. vid bouppteckningar, och myn-nade sedan ut i en äganderätt som egentligen aldrigkonstituerats. Detta visar att det är en mycket speciellgrupp, därtill starkt decimerad, som skulle omfattasav en friköpsrätt. Ofta har de i rakt nedstigande ledbrukat sina gårdar så långt tillbaka som till 1700-talet.De har i stor utsträckning själva byggt och restaureratsina hus och byggnader.Jag har engagerat mig i den här frågan ,främst med utgångspunkt i torparna under fideikom-misset Koberg. För dem är förhållandena ungefär somjag beskrivit. De här människorna är ytterst fåoch har inga stora krav. Jag är den första att beklagaatt det inte har gått att nå en frivillig uppgörelse fördem. Det hade varit positivt för båda parter. Det är välen underdrift att påstå att det hade varit det.Frågan om balansgången mellan att skydda denenskilda äganderätten och viljan att låta dem få frikö-pa som brukat och bebott enfastighet är mycket svår. Därför har jag uppfattningenatt det förslag som har lagt framgår något för långt. Av den anledningen har jag i minmotion lagt fram ett mera restriktivt förslag där denviktigaste skillnaden är att brukaren i rakt nedstigandeled skall ha bebott och brukat brukningsenheten ochha varit mantalsskriven på denna ochatt friköpsrätten dessutom skall vara tidsbegränsad.Jag lade fram det förslaget, därför att jag tänkte att detkanske kunde vara ett sätt att ändå komma fram till ettbeslut.Jag menar att en sådan friköpsrätt inte skullekomma i konflikt med ommänskliga rättigheter. Inte heller är invändningen motatt föra över egendom mellan enskilda personer riktigtrelevant, tycker jag. Ägare som det här rör sig om ärfideikommissen, vars ägande är knutet till ätten, Kyr-kan, stiftelser eller staten. Kravet på att inskränkning-ar i äganderätten skall ha allmänt intresse bör ocksåvara uppfyllt. Det bör vara ett allmänt intresse att rättatill denna uppenbara historiska orättvisa.Fru talman! Jag beklagar att lagutskottet inte hartagit hänsyn till mitt kompromissförslag. Självklarthåller jag fast vid mitt förslag. Men jag inser att detinte är meningsfullt att här yrka bifall till min motion.I stället vill jag deklarera att jag vid voteringen kom-mer att stödja reservation nr 2 från Vänsterpartiet.Anf. 216 ()Fru talman! Det här är uppenbarligen ett mycketlångdraget ärende. Det har varit mycket komplicerat. Ihög grad har detta ärende dragits i långbänk. Detberor på att motstridiga, oförenliga, intressen harberörts här. Jag påstår att det föreliggande förslagetutgör en balanserad lösning på detta mycket kompli-cerade problem.Folkpartiets inställning framgår av betänkandet.Vi säger alltså nej till den centrala och mest diskute-rade frågan här. Vi säger nämligen nej till friköpsrät-ten. Jag tycker att det är ett riktigt ställningstagande.Det har jag tidigare förutskickat. Jag gjorde det redanden . sedansade jag alltså i denna talarstol: Mitt tips är att slutetav det här ärendet blir nej till friköp och ja till inves-teringsskydd. Detta överensstämmer med dagensförslag.Vad det handlar om här är att finna en balanseradlösning. Jag efterlyste en sådan då. En sådan förelig-ger . Arrendatorn får visserligen inte äganderättgenom friköpet, men han får en kraftfullt förstärktarrenderätt. Jordägaren drabbas visserligen av dennanya arrenderätt men får behålla äganderätten.Jag menar att resultatet är att det nya rättslägetgynnar - som andra talare här också varit inne på -särskilt de historiska arrendatorerna. De får ett skyddför i princip alla investeringar, alltså även befintligaäldre investeringar.Bengt Silfverstrand och jag har tidi-gare debatterat den här saken. Vi är väldigt olikapersoner, framför allt när det gäller att finna balanse-rade lösningar. har många förde-lar, men man kan knappast beskylla honom för attvisa stort intresse i det här avseendet - dvs. för attfinna en balanserad lösning. Det handlar mera om enfundamentalistisk lösning där vi får lyssna till tal omfeodalism osv.Jag tror att saken hade gagnats mycket mer om vi,också , i denna situation av i prin-cip oförenliga intressen hade försökt att hitta en ba-lanserad lösning. Det hade varit bra både för arrenda-torn och för jordägaren. tycker jag att vi har gjortdet, trots yrkar bifall till lagutskottets förslag.Anf. 217 ()Fru talman! Det var intressant att höra vad BengtHarding hade att säga om detta med en balanse-rad lösning och om fundamentalism.Om jag är fundamentalist delar jag i så fall denegenskapen med samtliga jurister, sakkunniga ochledamöter arrendekommitté. Jag hoppas attockså de på något sätt nås av detta budskap.Det är intressant att notera att , som gör anspråk på att vara den balanserade isammanhanget, inte kan hålla sig till sanningen. 1989,när vi tog beslut här, hade enmotion. Tillsammans med en annan folkpartist motio-nerade han nämligen om friköpsrätt.Han hade inte tänkt göra något vid det tillfället,om det inte hade varit för att jag tog upp denna fråga.Då gick upp i debatten. Detslutade med att han lade ned sin röst -han avstod från att rösta. Han har uppenbarligen hafttre olika uppfattningar i frågan. Först motionerade hanför friköpsrätt. Sedan avstod han från att rösta. I dagavslår han förslaget om friköpsrätt. Detta är ett typisktexempel på folkpartistisk politik och folkpartistiskthandlande.Anf. 218 ()Fru talman! Jag hade inte förväntat mig annat änett utfall av Silfverstrand i detta sammanhang.Låt mig till en början säga att sedan motionenväcktes 1989 har varken jag eller min motionärskolle-ga ändrat inställning. Den innehöll en begäran omutredning för att få i gång det i princip stillaståendeärende som vi hade sett år ut och år in. Jag vill påståatt vi lyckades. Det resulterade i en nyutredning. Jag trodde att jag på den punkten kanskerent av skulle få en liten applåd av , men så blev det inte. I stället talas det närmastom ett politiskt svek, om jag förstår det rätt. Jag tyck-er att skall tala med litet mindrebokstäver när han sitter i glashus.Det finns ju många som verkligen har backat i sak.Fundera över hur den socialdemokratiska gruppenskall rösta i det här läget! Var finns alla de socialde-mokratiska jasägarna? Några har instämt, men detverkar som om är ganska isolerad.Det borde ge honom anledning att fundera, inte baraöver grandet i någons öga utan kanske bjälken i hanseget. Men det kanske har med partipiskan att göra.Jag tror dessutom också att det är bra att attackeraen regering för att den möjligen inte följer de inten-tioner som önskat. Men små bok-stäver gäller tydligen när det är en socialdemokratiskregering, och stora bokstäver gäller när det är en bor-gerlig regering.Anf. 219 ()Fru talman! Jag kan bara konstatera att i den mo-tion som tillsammans med väckte stod det att starka socialaskäl talar för införandet av en friköpsrätt. Det är justdessa starka social skäl som jag har åberopat. Jag haruppenbarligen i sakfrågan samma uppfattning somBengt en gång har haft. Jag står ocksåfast på denna grund. Jag vet inte vad partipiskan har isammanhanget att göra. Vi får ju se hurmånga som stödjer detta förslag.För mig är det en hederssak att ha jobbat meddenna fråga . Dessutom har jag förvarje år som gått fått ett allt bättre underlag. En avriksdagen tillsatt kommitté gjorde dessutom bedöm-ningen att det var fullt möjligt att införa en friköpsrättoch att detta inte på något sätt stod i strid med Sveri-ges internationella åtaganden.Jag har gott samvete i den här debatten. Huruvidaandra har det, som har haft uppfattningar somde sedan ändrat, får stå för dem.I detta anförande instämde ().Anf. 220 ()Fru talman! Det är alldeles riktigt att jag har pratatom sociala skäl, och jag tycker fortfarande att detföreligger sådana. skall de också passas in i lag-stiftningen och den konventionstext som finns. Jagmenar alldeles bestämt att de starka sociala skäl somförelåg och föreligger är beaktade i och med denstarka och stora förstärkning av investeringsskyddetsom nu har skett.Jag vill bara poängtera något som åtminstoneBengt Silfverstrand själv kanske har lyssnat till, näm-ligen hans egen argumentering, att Europakonventio-nen ger stora begränsningar när det gäller inkräktandepå äganderätten. har själv sagt -har också sagt det här i talarstolen- att det finns ett stort nationellt utrymme för att be-döma hur detta skall hanteras. Det är precis det som vijust nu gör. Acceptera då detta nationella parlamenta-riska inflytande!Slutligen: är heder värd för atthan har drivit denna synpunkt. Det beundrar jag. Jagtycker att han har gjort en bra insats. Men jag tyckeratt den blir ännu större och ännu mer hedrande omBengt Silverstrand också accepterar det parlamenta-riska resultat som vi nu får, som bl.a. jag har arbetatför, nämligen en balanserad lösning.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )10 § Ändrade regler om ersättningsansvaret föroljeskador till sjössFöredrogsLagutskottets betänkande 1994/95:LU28Ändrade regler om ersättningsansvaret för oljeskadortill sjöss (prop. 1994/95:169)Anf. 221 ()Fru talman! Vi kristdemokrater är inte represente-rade med ordinarie ledamot i lagutskottet. Därför börvi lägga våra eventuella yrkanden direkt här i kamma-ren, vilket jag kommer att göra i detta ärende.Vi har en motion i detta betänkande som har av-slagits av utskottet. Den handlar om ytterligare insat-ser för att begränsa oljeskador till sjöss genom rens-ning av oljetankar.Jag yrkar bifall till motion L30.I utskottets motivering till att man avslår motionenifrågasätter man om det över huvud taget är lämpligtatt ta upp den här typen av frågor.Fru talman! Då måste jag fråga: Vad är det som ärolämpligt med att ta upp den här typen av frågor? Detsker faktiskt oljeutsläpp . Att försöka kommatill rätta med detta genom att driva fallen till domstolhar visat sig vara oerhört svårt. Det är ytterligt fådomar som är fällande.Min fråga till utskottet är: Tror utskottet att ut-släppen kommer att minska genom de nu föreslagnaändrade reglerna om ersättningsansvaret för oljeska-dor till sjöss?Jag menar, fru talman, att det skall kosta mer fördem som släpper ut olja än ett kanske redan inkalkyle-rat ersättningsbelopp. Det handlar om irreparablaskador, vilka vi har sett mycket tydliga exempel påunder senare tid, inte minst på . Det är därförvi har föreslagit tillägget att skall ta initiaitivoch driva på i denna fråga.Med detta vill jag återigen yrka bifall till motionL30.Anf. 222 ()Fru talman! Ett enigt lagutskott har ställt sig bak-om detta betänkande som behandlar propositionen omändrade regler för ersättningsansvaret för oljeskadortill sjöss.De internationella ersättningssystemen vid ol-jeskador förstärks nu vad gäller både belopp och an-svarighetens omfattning.När det gäller motionen från kds har utskottet för-ståelse för motionärernas synpunkter.Anledningen, fru talman, till att vi yrkar avslag tillmotionen är att konventionerna enbart reglerar detekonomiska ansvaret och inte det straffrättsliga. Viutgår från att regeringen vid ett lämpligt tillfälle ver-kar i den riktning som motionärerna önskar.Anf. 223 ()Fru talman! Min fråga till utskottet var om mantror att det är tillräckligt med det ekonomiska ansvaretoch om man tror att utsläppen kommer att minska tillföljd av de föreslagna ändringarna.Vårt förslag är att skall ta initiativ så kommer längre och kan ställa dem som bedri-ver den omfattande miljöförstöringen under straf-fansvar. Jag fick egentligen inget svar på den frågan.Anf. 224 ()Fru talman! Vi i utskottet tror inte att detta kom-mer att minska oljeutsläppen. Precis som jag tidigaresade behandlar vi nu konventionerna, och dessa regle-rar det ekonomiska ansvaret, inte det straffrättsliga.Intresset att stävja dessa utsläpp finns inom allapartier. Vi från utskottet delar andemeningen i kdsmotion, och vi litar på att regeringen skall driva dennafråga i ett lämpligt sammanhang.Anf. 225 ()Fru talman! Om man nu delar andemeningen imotionen, vad är det då som förhindrar att man gårvidare och ställer krav på regeringen att den skalldriva den här frågan? Jag tycker att det är litet syndatt utskottet inte kom fram till ett bifallsyrkande närdet gäller motionen. Dt beror kanske på att vi intehade någon möjlighet att argumentera i utskottet. Jagfår hoppas att kammaren tar den del av den här debat-ten innan man fattar beslut och bifaller mo-tionen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .