prot · GI0958 · 1995-02-09 00:00:00 — Just därför att är ett öppet land med eninternationaliserad ekonomi är det livsviktigt att vibehåller rätten till en egen ekonomisk politik. Det fårvi inte enligt Maastrichtavtalet.2. Nationalstaten kan begränsa det internationellakapitalets makt. Därför vill kapitalet avskaffa natio-nalstatens frihet.Fru talman! Det är viktigt att monopolen i den of-fentliga sektorn utsätts för konkurrens. Men en starkoffentlig sektor är nödvändig för välfärden eftersomdet inte kräver att man kan betala för vård och för detden offentliga sektorn kan ge.Ekonomer av den nu dominerande skolan vill attalla skall vara beroende av marknaden. De tyckerföljaktligen inte om den offentliga sektorn. De vet attdet blir protester när man skär i den, eftersom detminskar välfärden för folkflertalet. Då råder ekono-merna politikerna att gå till väga på följande sätt.Skatterna skall sänkas drastiskt. Det gillar folk. Ettrejält budgetunderskott och en stor statsskuld åstad-koms. Så skapar man ett krismedvetande som får folkatt tro att staten är tvingad att minska den offentligasektorn. Man tror att den enda metoden är att spara,t.ex. på kommunerna som stöder kultur, utbildningoch vård genom den offentliga sektorn. De som arbe-tar där blir arbetslösa.Arbetslöshet är det värsta slöseriet, eftersom denhindrar människor från att skapa resurser, från attgöra nytta. Men genom arbetslösheten blir folk öd-mjuka och tacksamma för de jobb de har. Det kanskevar syftet.Fru talman! Vilka möjligheter har då staten? Kanstaten skaffa pengar på andra sätt än genom skatteroch lån på marknaden? Pengar är aldrig en restrik-tion för en nation så länge den har en egen valuta ochen demokratiskt styrd riksbank. Men det är just dettavi mister genom EMU, EU:s ekonomiska och monetä-ra union som byråkratin håller på att fullborda vadpolitikerna än säger.Staten har möjlighet att skapa lagom mycketpengar för att alla skall få arbete och betalt. 1992 fickRiksgäldskontoret, som sköter statens upplåning, 18miljarder kronor från sitt checkkonto i Riksbankenoch behövde inte vara beroende av att låna till högränta på finansmarknaden.Checkkrediten har avskaffats. Den är nämligeninte tillåten i EU. Vi är i marknadens våld.Problem (inflation) blir det om köpkraften är stör-re än vad som finns att köpa. Med en skicklig pen-ningpolitik trycker staten naturligtvis inte mer pengarän vad det finns utrymme för.En okontrollerad inflation är katastrofal. En visspenningvärdeförsämring kan gynna investeringareftersom det lånade kapitalet delvis avskriver sigsjälvt.Fru talman! Vilket intresse har kapitalet? Det ärfrämst penningägarna som missgynnas av inflationeftersom den minskar kapitalets värde. Det värsta somkan hända en finansiär är att kapital inte skulle varaen knapp resurs. Det är ju bara så länge det är ont omkapital som det går att tjäna mycket pengar på det.Exportens värde ligger enbart däri att vi kan betalaimporten. har en positiv handels-balans, dvs. vi säljer mer till utlandet än vi köper. (Jagär bara nervös för att utlandet skall sluta köpa skogs-produkter av oss, för då blir det en verklig kris. )Fru talman! Min slutsats blir: Vi kan klara av bud-getunderskott och statsskuld utan att skära i den of-fentliga sektorn, utan att åstadkomma arbetslöshet ochutan att skada välfärden.1. Höj skatten för oss som tjänar bra och låt ban-kerna betala igen det skattebetalarna lånat dem.2. Släpp beroendet av finansmarknaden genom enaktiv penningpolitik för låg ränta och arbete åt alla.3. Se till att vi slutar vara beroende av EU:s eko-nomiska politik.Fru talman! Praeterea censeo traktatum Ma-astrichtiensem esse delendum. För övrigt anser jag attMaastrichttraktaten bör avskaffas.Anf. 24 ()Fru talman! Hälso- och sjukvården har under desenaste decennierna varit stadd i en snabb förändring.Allt talar för att så blir fallet även i fortsättningen.Den medicinsk-tekniska utvecklingen går snabbt, alltfler människor kan få hjälp, som resurserinte ökar. De förändringar som måste ske kommer attfå genomföras utan att nya resurser tillförs sektorn.Detta ställer stora krav på ett effektivt utnyttjande.Kvalitetsförbättringar har skett under de senaste årenoch produktiviteten har också ökat, det visar bl.a.studier från ESO.Den generella välfärdspolitiken innebär på sjuk-vårdsområdet att alla, oavsett inkomst, samhällsställ-ning och bostadsort, skall ha rätt till en bra sjukvård.Däremot innebär den inte att vård i praktiken baraskall kunna ges av vårdpersonal som är anställd avlandsting eller kommuner, inte heller att den ekono-miska styrningen måste ske på ett sätt som står plane-konomin nära.Många olika modeller har prövats under de senareåren, och mycket talar för att de nya styrsystemen letttill att medborgarna fått mer valuta för skattepengar-na. Därför finns det goda skäl att fortsätta att utvecklaarbetet med de nya modellerna och lära av såväl godasom dåliga erfarenheter av utvecklingsarbetet.Något skäl för statsmakterna att försöka styra hurlandstingen väljer att uppnå ökad effektivitet inomden egna verksamheten finns enligt vår mening inte.Däremot är det av mer allmänt intresse hur landsting-en hanterar frågor som rör konkurrensutsättning avden egna verksamheten. Därför anser vi att det finnsanledning att pröva hur regler om bättre konkurrensmellan offentliga och privata vårdgivare skulle kunnautformas. Vi anser att Hälso- och sjukvårdsutredning-en HSU 2000 bör få tilläggsdirektiv om detta.Det är också angeläget att frågor som rör patien-tens rättigheter ges större utrymme i det sjukvårds-politiska reformarbetet. Patienternas inflytande överbeslut som gäller vård och behandling måste öka.Detta var också intentionen bakom den nuvarandehälso- och sjukvårdslagen. Inflytandet är dock fortfa-rande begränsat. Enligt den statliga maktutredningenupplever allmänheten sitt inflytande över sjukvårdensom litet.Under föregående mandatperiod stärktes patien-ternas ställning med bl.a. vårdgarantin och husläkar-lagens regler om rätt till en egen läkare. Enligt våruppfattning måste detta arbete fortsätta. Vi föreslårdärför att man sammanför gamla och nya regler till enplats i lagstiftningen, antingen i en särskild lag ellersom ett särskilt avsnitt i HSL, detta för att öka möj-ligheterna för allmänheten att ta del av reglerna.I en sådan lag eller ett särskilt avsnitt bör manpröva att föra invårdgarantins och husläkarlagens reglerrätt till information om olika behandlingsalter-nativ, deras för- och nackdelar samt betydande möj-ligheter att välja mellan alternativenrätt att ta del av behandlingsresultat på sjukhus-nivårätt att få ta del av mer än en läkares bedömning,s.k. "second opinion"rätt till rehabiliteringsplan och planering för helavårdkedjanrätt till adekvat smärtlindringgaranti för att kvalitetssäkring tillämpas på vår-dinrättningarrätt till specialistvård i annat landsting om opar-tiskt organ så tillstyrkerrätt till vård i hemmet i livets slutskede om intemedicinska skäl föreliggerFörslag till en sådan lag eller del av lag bör utfor-mas och föras ut till en bred och allmän de-batt.Läkemedelskostnaderna utgör en väsentlig del avsjukvårdskostnaderna, . finansierasläkemedlen i öppenvården via Riksförsäkringsverketoch sjukförsäkringen, medan läkemedlen inom denslutna vården bekostas av sjukvårdshuvudmännen.För att få en bättre kontroll över läkemedelskost-naderna inrättade sjukvårdshuvudmännen redan under1960-talet läkemedelskommittéer med uppgift attlämna rekommendationer - först till förskrivare isluten vård, senare också i öppen vård - om hur läke-medlen bäst skall användas. Effekten av rekommen-dationerna har slagit bäst ut i den slutna vården. Dethar dels berott på att sjukvårdshuvudmännen har haftdet ekonomiska ansvaret för läkemedelskostnaderna isluten vård och därför känt ett större incitament attpåverka förskrivningen i positiv riktning, dels på attförskrivarna i sluten vård regelbundet fått informationom förskrivningsmönster och kostnaderna för det ochdärmed fått möjlighet till egen medicinsk revision.Folkpartiet liberalerna anser mot bakgrund avdetta att läkemedel i öppen vård bör finansieras påsamma sätt som läkemedel i sluten vård och att sta-tens pengar för läkemedel överförs till sjukvårdshu-vudmännen. bör system införas för återfö-ring av läkemedelsförskrivningsdata till läkarna iöppenvården som ett led i läkarnas och distriktsskö-terskornas medicinska revision av sin egen verksam-het.Fru talman! Många oroande rapporter kommer nuom växande köer till bl.a. operationer, även sådanasom omfattas av vårdgarantin. Det är därför viktigtmed ett brett arbete för att komma åt orsakerna och attkomma till rätta med problemen. Diskussionernakring den sjukvård vi vill ge befolkningen bör bedri-vas mycket brett, och det bör också höra till arbetetför HSU 2000 att brett förankra de förslag som arbe-tas fram. Inte minst gäller detta patienterna, och dåmenar jag båda dagens och morgondagens patienter.Anf. 25 ()Fru talman! Jag tänker i detta inlägg ta upp treaktuella frågor som vi i vill lyfta fram idebatten om den svenska välfärden.Den första frågan gäller behovet av en ny lågin-komstutredning, eller kanske vi hellre skall kalla deten levnadsnivåutredning.Den andra frågan gäller vår syn på sjukvårdensroll i vårt samhälle.Den tredje frågan gäller massarbetslöshetens so-ciala konsekvenser ur ett mänskligt perspektiv och ettfolkhälsoperspektiv.Att behovet av en låginkomstutredning ökat bevi-sas bl.a. av att det har väckts fyra motioner i frågan.En har väckts av m.fl. En annanhar väckts av m.fl. En enskild motionhar väckts av . Den fjärde motionen ärVänsterpartiets sjukvårdspolitiska motion, som inne-håller en hemställanspunkt med detta krav.I gårdagens partiledardebatt påpekade manliga språkrör upprepadegånger att det saknas uppföljningsstudier av hur deredan beslutade och kommande besparingarna slår.I samma debatt valde att redovisade bekväma siffror som står på s. 71 i sammandraget ifinansplanen. Där framgår det att den rikaste tionde-len av hushållen får bidra av inkomstför-stärkningarna, och den fattigaste tiondelen bidrar med5 %.Om däremot hade valt att vändapå bladet och redovisat de siffror som finns på s. 72,blir fakta genast mer obekväma. Där framgår med allönskvärd tydlighet att den fattigaste tiondelen avhushållen i förhållande till sin disponibla inkomst fårbära lika stora bördor som den rikaste tiondelen. Dehushåll som klarar sig bäst är de som ligger i de nästhögsta inkomstskikten på inkomstskalan, dvs. denvälbärgade medelklassen.Nu tycks detta inte bekymra . Menjag kan försäkra att detta bekymrar oss desto mer.Därför har vår partigrupp ägnat mycket kraft för atthitta lösningar som kan ge en mer rättvis fördelnings-profil åt det senaste sparförslaget på 20 miljarderkronor.Vi tror att vårt förslag uppfyller det nödvändigasparmålet med bevarad rättvisa. Men fortfarandekvarstår behovet av en låginkomst-eller levnadsnivå-utredning. Vad är det som har hänt i vårt samhälleunder ? Hur klarar människor av sittuppehälle och sin försörjning? Är det många som farilla i samhället ? Är vi på väg mot ett s.k. två-tredjedelssamhälle, som så många pratar om? Det ärlitet bevänt med att fatta obekväma beslut, om maninte vågar ta konsekvenserna av sina handlingar ochse sanningen i vitögat. Därför behövs en ny lågin-komstutredning.Så över till sjukvården, som åter kommiti blickpunkten. Åter är det fråga om skandalösa för-hållanden som kommit . Det är några gamling-ar som legat döda i sina lägenheter i månader och enung flicka som nekats en planerad hälsensoperationtrots stora smärtor.Åter dras samma politiska process i gång. Det ärhelt förutsägbart. Kvällstidningarna utkräver ansvar.Politikerna skyller på varandra eller på tjänstemännen- och vice versa. rycker ut på en in-spektionsrunda.Men ingen talar om att det är pengar som behövs -ingen utom och är ju bristen på resurser som är huvudanled-ningen till att problemen dyker upp med allt tätareintervall. Som enda parti i har vi konsek-vent motsatt oss neddragningar i vården. I valrörelsenvar vi det enda parti som drev frågan om bättre resur-ser till kommuner och landsting. I vår ekonomiskamotion fullföljer vi våra ambitioner och föreslår att 2miljarder kronor tillförs till kommuner och landsting.Dessutom anvisar vi för att för-hindra hotande uppsägningar av personal inom denoffentliga sektorn. Det handlar om ca 40 000 jobb.Jag vill härmed försäkra att från vår sida kan detekonomiska läget aldrig bli så svårt att vi tänker offraden svenska sjukvården på den penningslukandemarknadens altare.Dessutom finns det ett ekonomiskt argument attsatsa på vården. I ekonomiska sammanhang talas detnumera allt oftare om att framtidens branscher liggerinom tjänstesektorn och att de bygger på kunskaper,kompetens, modern teknik och servicetänkande.Allt detta kännetecknar den svenska sjukvården.Dessutom är den lokaliserad över hela landet och ären viktig beståndsdel i den nationella ekonomin. Desom förespråkar nedskärningar och åtstramningarinom den svenska sjukvården har fel. Den svenskasjuk-och hälsovården är fortfarande en framtids-bransch där mycket återstår att utvecklas och förbätt-ras.Nu ser jag att min taletid är ute. Jag får återkom-ma till frågan om massarbetslösheten. Det är en viktigfråga ur folkhälsosynpunkt och social synpunkt. Vivill ha en kortare arbetsdag, som andra talare ocksåhar varit inne på.Anf. 26 Socialminister ()Fru talman! Med anledning av det som sade, måste jag säga följande. Det som fleradagstidningar gärna kallar för vårdkrisen är en oerhörtallvarlig sak.I debattinlägg och intervjuer för man fram att per-soner kommer att avlida till följd av politikernas be-sparingsförslag på utpekade kliniker, patienter fårvänta för länge på livsviktiga operationer osv. Det ärviktigt att slå fast att för dem som drabbas av detta ärdet kris. Jag tycker att det är bra att massmedier lyfterfram och visar upp när samhällsservice och trygghets-system inte fungerar.Men jag blir oroad och litet skrämd när jag fårskilda versioner av samma händelse och när enskildapatienter blir brickor i en budgetdebatt. Jag blir gans-ka illa till mods när jag dessutom blir informerad omatt som man inte klarar livsviktiga barnope-rationer startar man nya verksamheter.Fru talman! I är Väns-terpartiet, Socialdemokraterna och i ma-joritet och är överens om de förslag till budgetutläggsom har lagts fram inom hälso- och sjukvård.Anf. 27 () replikFru talman! Jag tog upp några konkreta exempelför att belysa vad som händer inom sjukvården. Dethär är naturligtvis toppen på ett . Neddragning-arna har pågått . Och det är aldrig någon somtalar om att det är pengar som dragits in; det är ettproblem.Den svenska sjukvårdens andelar av BNP är nere idrygt , medan motsvarande siffra i är ca14 %. Detta visar att denna neddragning inte kanfortsätta år . Det är pengar som behövs. Detgår inte att lösa med någon omorganisation eller mednågot köpa- sälj-system; det är bara hokuspokus. I detfallet instämmer vi i synpunkter, somhan med ihärdighet brukar framföra. Vi måste talaom att det är pengar som behövs. Vi får inte baraskylla brister på tjänstefel eller dålig planering. Det ärhär fråga om prioriteringen i samhället.Anf. 28 Socialminister ()Fru talman! har naturligtvis allde-les rätt i att det handlar om pengar. Men det är litet förenkelt att säga att det enbart handlar om mer pengar. har man 22 miljarderkronor i skatteinkomster, och litet mindre än 17 mil-jarder kronor går till hälso- och sjukvård. Restenfördelas mellan kollektivtrafik, skärgårdsfrågor, ut-bildning, tandvård och färdtjänst.Det är pengar som krävs. Men jag hävdar mycketbestämt - det gjorde också de samlade landstingspoli-tiker och andra anställda som var på konferens i gåroch - att det också handlar om sjukhusstruktu-rer, sjukvårdsorganisation, arbetsrutiner och ökadflexibilitet. Framför allt går det inte att fortsätta medrevirstrider och konflikter, utan man måste samlas tillgemensamma åtgärder.Ett mycket gott exempel är i Värm-land, ett exempel som redovisades under denna konfe-rens. Som jag sagt tidigare anser jag att hälso- ochsjukvården inte kan gå vidare med minskade resurser;nu får det vara nog. Hälso- och sjukvården måste fåsin del av den tillväxt som ekonomin behöver ha. Ochdet är ett viktigt ställningstagande. Men de pengarsom vi har måste användas på ett betydligt effektivaresätt än i dag.Anf. 29 ()Fru talman! Välfärd är bl.a. god sjukvård. Därförmåste riksdag och regering sätta stopp för fortsattstympning av sjukvården.Visserligen har man från regeringshåll tidigaresagt att landsting och kommuner inte skall drabbas avytterligare nedskärningar. Men som det ser ut i dagräcker det inte med sådana löften. Vården måste till-föras mer statliga pengar. Det är ju en kraftig ned-dragning av statsbidrag som medfört att vi fått densituation som vi har inom vården.Låt oss blicka . ficklandstingen totalt 18 700 miljoner i statsbidrag. År1990 ökade statsbidragen. Då fick landstingen sam-manlagt . var beloppetnere i , och för åren 1993 och1994 är det beräknat att landstingen sammanlagtskulle få . Det syns tydligtatt det är en stor minskning som det handlar om.Under de senaste åren har man kunna seatt försvaret, vägtrafiken och liknande sektorer ikrontal fått en ökning i statsbidrag. Så detta är heltklart en prioriteringsfråga.Neddragningarna har redan gått alldeles för långt,och det syns inget slut på detta elände. Vår sjukvårdhar varit ett föredöme. Men har den spårat ur.Sparandet har nått den nivå att uttrycket bedrövligt ärett snällt uttryck i sammanhanget.Även om vi skulle tro på bara hälften av vad somstår i dagspressen och i olika facktidningar, bordevarningsklockorna höras hos alla. Ansvariga politikerfortsätter att tala om samverkan, rationaliseringar ochnedläggningar av enheter för att klara ekonomin.Så många som 20 akutsjukhus måste läggas nedsägs det. Patienter får inte den vård som de bordekunna få. Och patienter dör i onödan. Anhöriga farilla när deras kära inte får den vård som de borde harätt till. Läkare uttalar att de kan svara förpatienternas säkerhet. Personal arbetar övertid ochvågar inte redovisa övertiden eftersom deras enhetinte har råd med den. Om inte pengarna räcker riske-rar de nämligen att mista sina jobb.Politiker på landstings- och riksnivå fortsätter sitttal om att vi måste fortsätta spara inom vården. Depåstår att vi inte har råd med dagens sjukvård - ändåär den knappast någonting att skryta med.Det verkar som att även den nya regeringen tyckeratt vården är tärande i stället för närande. I handlingarhar jag ännu inte sett någon skillnad mellan den nyaoch den gamla regeringen.I anser vi att vi har råd med den vårdsom svenska folket vill ha. Det är en prioriteringsfrå-ga. Vi kan t.ex. avstå från stora betong- och as-faltsprojekt. Vårdpersonalen kan utnyttjas i vård ochomsorg i stället för att placeras i arbetslöshetskön. Församhället är kostnaden nästan densamma.I dag verkar det som om företag som producerarvilket skräp som helst är något positivt, medan vårdenär något betungande som bara kostar. Fortfarandesatsas det på dyra onödiga jobb, som detgråts krokodiltårar för att det inte finns pengar tillvården. Det verkar nästan som att de flesta beslutsfat-tare glömt bort att även vårdpersonal betalar skatt, attäven vårdpersonal handlar varor och håller i gång deninhemska industrin.Vi i vill stoppa denna stympning avvården. Vi anser att vården skall förbli ett prioriteratområde. Både vi och ni vet att det blir fler och fleräldre i samhället, något som kommer att öka behovetav vård och god omvårdnad. Därför vill vi tillföravården mer statliga pengar. Det vill vi göra bl.a. ge-nom att delfinansiera vården med pengar från det somorsakar vård. Det betyder "nya" pengar från områdensom rör alkohol, tobak, kemikalier - även trafiken.Måttliga avgiftshöjningar på dessa produkter kan geett behövligt tillskott till vården.Detta förslag har vi lagt fram i en av våra motio-ner. Och det skulle förvåna mig om svenska folketsäger nej till en sådan avgiftshöjning. Man väljer juknappast inställda operationer, längre väntetider elleratt behöva se anhöriga fara illa bara därför att vårdre-surserna inte räcker till. Jag tror också att svenskafolket tycker att det är bättre att betala för vårdperso-nal som utför ett arbete än för vårdpersonal som står ia-kassekön.Vi i vill återställa den goda vårdenoch höja omvårdnaden. Till det vill vi ha hjälp av eralla. Om ni inte ställer upp på vården hoppas jag attvårt lågmälda svenska folk tar ton och ryter till så dethörs.Anf. 30 Socialminister ()Fru talman! säger att politiker intevill satsa på sjukvården, och att det är alldeles tydligt.Jag skulle nu vilja veta av : Vilka ärdessa politiker?Thomas säger vidare att det inte är någonskillnad på den förutvarande borgerliga regimen ochden nya socialdemokratiska regimen. det parti som tillsammans med Socialdemokra-terna och sitter i majoritet i Stockholmsläns landsting, där man gemensamt lagt fram ett bud-getförslag för vården.Sedan måste jag vända mig mot de oerhört grovageneraliseringarna när det gäller svensk hälso- ochsjukvård. Vi har problem på ett antal områden. Detfinns stora bekymmer, framför allt i de stora lands-tingsområdena, där man har mycket folk och harsvårigheter med den politiska ledningen och styrning-en. Men det har varit borgerliga ledningar som harvarit ansvariga för styrningen i de allra flesta lands-tingen. Man har dragit ner resurserna på ett sådant sättatt det är oerhört svårt att ordna tillbaka detta.Det kommer att ta tid, och det kommer att kräva re-surser och pengar.När det gäller avskedande av personal har manåtminstone i satt stopp fördetta.Thomas tar också upp finansieringsfrågorna.När det gäller t.ex. tobak tar vi ut en ordentlig skatt -den kan möjligen vara högre - och en del av de peng-arna går till forskning inom vården och till finansie-ring av statsbidrag. Det finns alltså fördelar med detsom tar upp, men det finns också vikti-ga nackdelar. Vår ambition är nämligen att minskatobaksbruket så mycket vi kan för att förbättra hälsan.Om vi minskar tobaksbruket får vi visserligen inmindre pengar, men då förbättras förhoppningsvishälsan.Anf. 31 () replikFru talman! Socialministern tar länsom exempel. Jag som kommer från länhar sett hur det fungerar där. Precis det som borgarnahar gjort i ert län har socialdemokraterna gjort i vårtlän när det gäller neddragningar. Det som planeras förflera år framåt är neddragningar, neddragningar ochåter neddragningar. När man tar bort de ekonomiskaresurserna från finns det ju bara en sak attgöra, och det är att ta bort personal. Man planerarockså att minska antalet anställda.När det gäller förslaget att ta ut extra avgifter påt.ex. tobak tycker vi att man borde lägga på nya, extraavgifter på sådana produkter. Man kan gott kalla detvårdskatt, eller vad som helst. Det skall i alla fallsynas att pengarna förs direkt till vården och finansie-rar den. Tobaken kostar direkt ungefär 1,1 miljard ivårdkostnader. Trafiken kostar 1,6 miljarder. Mantycker då att det som orsakar vården skulle kunnafinansiera den.Anf. 32 Socialminister ()Fru talman! är från ,och om jag inte är felunderrättad har man uppsäg-ningsstopp också där. Det innebär att det han nysssade om att man skulle avskeda en massa människorinte stämmer. Men det är möjligt att jag är felinforme-rad, och i så fall får korrigera mig påden punkten.Det jag reagerar mot är att man i debatten omsvensk hälso- och sjukvård ger ett intryck av att deninte fungerar alls. Detta är fel. Tiotusentals och återtiotusentals medborgare/patienter får precis den rättabehandling och det rätta bemötande som de skall ha.Vi måste självklart koncentrera oss på de saker sominte fungerar bra. Jag är den första att säga det, ochjag är den första att ställa mig i spetsen för att ettsådant arbete verkligen skall komma till stånd. Mendå handlar det dels om pengar - jag talade ommin inställning på den punkten -, dels om frågor somrör strukturer.Man skulle kunna påstå att hälso- och sjukvårdenär en av de kvarvarande dinosaurierna när det gällerhierarkiskt uppbyggda system.