prot · GI0948 · 1995-01-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:48Tisdagen den 10 januariKl 10.00 12.15Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor0 § VälkomstordAnf. 1 TALMANNEN:Ärade kammarledamöter! Jag vill hälsa er ochriksdagens personal hjärtligt välkomna tillbaka tillriksdagsarbetet efter som jag hoppas har varitvederkvickande.Vi har mycket viktiga uppgifter framför oss,för att med gemensamma krafter kunna lösa Sverigessvåra problem vad gäller sysselsättning och ekonomi.Jag hoppas att den kommande vårens arbete skall gegoda resultat.1 § LedigheterTalmannen meddelade att följande riksdagsleda-möter, som valts till ledamöter av ,hade ansökt om ledighet för tiden fr.o.m. den 1 janu-ari 1995 till dess de företrädare för i Europa-parlamentet som utsetts i det första allmänna valettillträtt sina uppdrag:Margaretha (), Per Stenmarck (m),(), (), IvarVirgin (m), (fp), (), KarinFalkmer (m), (), (), () och TommyWaidelich (s).Kammaren biföll dessa ansökningar. 2 § Anmälan om ersättareTalmannen meddelade att följande ersättare förledamöterna i inkallats för tidenfr.o.m. till dess de företrädare förSverige i Europarlamentet som utsetts i det förstaallmänna valet tillträtt sina uppdrag:Elisebeht () som ersättare för Maj-LisLööw (s)() som ersättare för (s)(m) som ersättare för afUgglas (m)() som ersättare för Axel ()() som ersättare för ()() som ersättare för Per Stenmarck(m)() som ersättare för ()() som ersättare för ()() som ersättare för ()() som ersättare för ()() som ersättare för (fp)() som ersättare för (s)() som ersättare för ()() som ersättare för ()() som ersättare för ()() som ersättare för PerGahrton (mp)() som ersättare för KristinaPersson (s)() som ersättare för BirgittaAhlqvist (s)() som ersättare för CharlotteCederschiöld (m)() som ersättare för HolgerGustafsson (kds)() som ersättare för ()() som ersättare för () 3 § Meddelande om val av ordförande och viceordförande i meddelade att () den 21december utsetts till ordförande och () till vice ordförande i . 4 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 16, 19, 20 och 21december 1994. 5 § Överlämnande av kommittéberättelsenAnf. 2 Justitieminister ():Fru talman! Jag ber att till få överlämna1995 års kommittéberättelse.Justitieminister överlämnade re-geringens skrivelse 1994/95:103 med redogörelse förverksamheten inom de kommittéer som hade tillsattsefter beslut av regeringen.Kommittéberättelsen bordlades.6 § Överlämnande av budgetpropositionenAnf. 3 Finansminister ():Fru talman! Jag ber att på regeringens vägnar tillriksdagen få överlämna förslag till statsbudget /96.Finansministern överlämnade regeringens propo-sition 1994/95:100 med förslag till statsbudget förbudgetåret 1995/96.Anf. 4 TALMANNEN:I och med att regeringen nu till kammaren haröverlämnat förslaget till statsbudget vidtar ett mycketviktigt arbete i , säkerligen också fyllt avsvårigheter men förhoppningsvis med goda resultat.Vi inleder detta arbete med att finansminister för redovisar huvudlinjerna i stats-budgetförslaget. Därefter kommer företrädare föroppositionen att lämna sina synpunkter.Anf. 5 Finansminister ():Fru talman! kom med sittomdöme om den svenska ekonomin. Det blev sänktbetyg för och den svenska ekonomin. Det varingen överraskning. Vi hade vetat ingående granskade den situation som de svenskaoffentliga finanserna befinner sig i.Moody´s analys grundas på att är utomor-dentligt sårbart, därför att vi har en gigantiskstatsskuld; en statsskuld som har byggts upp och för-dubblats , en statsskuld somger oss ett mycket begränsat utrymme att bedriva enekonomisk politik, en statsskuld som ochdet svenska folket kommer att få arbeta medatt stabilisera och sluta växa men sedan också nöd-vändigtvis börja pressa tillbaka.Det är det här som är utgångspunkten, som ärstartpunkten, när vi nu diskuterar den ekonomiskapolitiken. Ett sådant faktum, med en statsskuld påöver av BNP, kan man icke gå förbi. I det eko-nomiska moraset sitter vi, men vi sitter inte fast; viskall ta oss ur det.Regeringens politik, som har att utgå från dettaarv, syftar till att ta oss ur det förlamande grepp somstatsskulden representerar, att ta oss tillbaka till densituation där tillväxt ger sysselsättning, att ta oss till-baka till den situation där vi betalar fullt ut för deförmåner vi vill bevilja oss själva.Det innebär att det inte finns någon lätt väg ur denhär ekonomiska situationen. Den som påstår det harfel. Vi har utomordentligt svåra beslut framför oss.Det finns heller ingen enda väg. Den som tror det harmöjligen skapat krisen, men har ingen lösning på den.Ur detta moras kommer vi att ta oss enbart med enlång rad olika åtgärder, som kombineras med varand-ra och ger ett gott resultat.Vi måste jobba efter flera linjer . I bud-getförslaget anger vi klart och tydligt att vi inte klararatt ta oss ur den här fällan om vi inte också attackerarunderskotten den vägen att vi höjer skatter och skärner utgifter. Det räcker inte enbart med att låta tillväx-ten automatiskt verka.Regeringen har , tillsammans med de förslagsom vi har lagt , lagt finanspolitiskaåtstramningar som uppgår till i runda tal 115 miljarderkronor. Det är ett program för finanspolitisk åtstram-ning som saknar motstycke i . Det är ett pro-gram som har drivits fram inte därför att vi har lust attbeskatta folket hårdare eller har lust att gå in och rivai förmåner, utan därför att vi tvingas till det av deomständigheter som statsskulden representerar.Fördelningen vad gäller skattehöjningar och be-sparingar är sådan att vi lägger ungefär hälften i formav skattehöjningar och hälften i form av besparingar.Under hösten tog ställning till de förslagsom i huvudsak rörde skattehöjningarna. Där höjdesskatten för kapitalägare. Där höjdes skatten för demmed de högsta inkomsterna. Där höjde vi miljöskat-ten. Där genomförde vi också en arbetsgivaravgifts-höjning för att klara medlemsavgiften till den europe-iska unionen. lade vi också fram en delbesparingsförslag som diskuterades i valrörelsen. Ochunder hösten sade vi i regeringen att vi må-nad skulle komma tillbaka med ytterligare utgiftsned-dragningar. Jag sade, och rege-ringen sade, att vi skulle ha saldoförbättringarpå i storleksordningen i budget-propositionen. De skulle i huvudsak vara i form avbesparingar, sade vi. redovisar vi 21,7 miljarderkronor i utgiftsnedskärningar och besparingar. Där-med adderar vi till de tidigare skattehöjningarna dendel av saneringen som rör utgiftsnedskärningarna -nödvändiga åtgärder men smärtsamma och, kan jagförsäkra denna kammare, långt ifrån populära i detsvenska folkdjupet.Men en sak är säker: Orkar inte fattadessa beslut , kommer de som beviljar oss lån att såsmåningom se till att andra beslut av motsvarandeeller ännu större omfattning drivs fram, och dettakanske på områden som inte gillar. Det ärsanningen, och den måste vi faktiskt se i vitögat.Det är den ena vägen att ta sig ur den här situatio-nen, att våga se till så att man skär ned utgifterna ochatt ha modet att fatta de svåra besluten. Men samtidigtmåste de avvägas på ett sådant sätt att vi låter denuppåtgående konjunkturen, som ger oss utrymmetatt vidta dessa åtgärder, verka.Här ser vi nu att fler människor kommer i arbete.Fler människor får möjligheten att byta det passivabidragsmottagandet mot det aktiva arbetet och skatte-betalandet. Vi får den vägen också ett verksamt bidragtill statsfinansernas förbättring. Här har vi de tvåhuvudsakliga komponenterna: en tillväxt som ger flermänniskor arbete och en finanspolitik som vågar ochorkar att ta de svåra besluten.Med dessa åtgärder stabiliserar vi statsskuldensom andel av den totala ekonomin till 1997. Detgamla målet som var uppsatt, att det skulle göras till1998, överträffas. Men detta representerar icke ensund situation. Därigenom stabiliserar vi skulden, mensedan måste vi börja på att pressa ned den. Det görsgenom fortsatt tillväxt, fortsatt fler människor i arbetemen också , naturligtvis, ordentliga budge-tarbeten från och regeringens sida.Att vi har åstadkommit detta, att vi har lagt oss idenna sele för att dra detta gigantiska lass är ju ickedärför att vi av fri vilja söker problem, utan för migoch regeringen som utgår från en socialdemokratiskideologisk uppfattning är det av avgörande betydelseatt få kontroll över statsfinanserna. Utan sunda stats-finanser äventyras långsiktigt hela välfärdsbygget.Utan sunda statsfinanser vrids makten ur de politisktvalda organens händer och flyttas in i marknadensslutna rum. Den som är satt i skuld är icke fri. Densom tvingas låna till sina löpande utgifter blir beroen-de av långivaren. Det gäller för hårt skuldsatta enskil-da personer. Det gäller för enskilda hushåll. Den somtvingas låna för sina löpande konsumtion, för mat fördagen, den är icke fri i förhållande till banken. Denstat som väljer att långsiktigt klara av sina socialaförmåner, sitt välfärdssystem, genom att låna på in-ternationella marknader och hos inhemska kapitalför-valtare hamnar förr eller senare i en situation då denpolitiska makten flyttas över från de valda organen tillmarknadens slutna rum. Detta är någonting som förmig och regeringen är av central betydelse. Här gällerdet att nu ta greppet om statsfinanserna och visa att defolkvalda organen kan hantera situationen.Sedan kommer det att sägas att detta är orättvistoch att det särskilt drabbar de svagaste, de som har detsämst ställt. Ja, det drabbar de svagaste. Det drabbardem som har det dåligt ställt. Men det drabbar inteenbart dessa grupper. Det drabbar också dem som hardet gott ställt och i större utsträckning än dem som hardet knapert.Alla fördelningspolitiska analyser av det som vi nugör visar att alla är med och bidrar till denna jättelikasanering av statsfinanserna - alla är med och bidrar.Men mest bidrar de som tjänar mest genom att vi harkraften att höja kapitalskatter och värnskatt för demsom har de högsta inkomsterna.Men ingen skall inbilla någon att vi kan ta oss urett sådant moras som vi nu sitter i utan att det kommeratt märkas i varje svenskt hushåll. Vi har gjort denavvägningen att när vi genomför våra utgiftsneddrag-ningar så väljer vi att göra dem i transfereringssyste-men, alltså i inkomstöverföringarna till hushållen. Vivill in i det längsta hålla kommuner och landstingutanför neddragningarna, därför att en femtiolapp, enhundralapp eller några imistade förmåner kan manleva med som vuxen. Men du kan inte som vuxen levamed att du fick en dålig utbildning i skolan eller ensvag barnomsorg. Du kan rimligen inte heller varatillfreds med att dina föräldrar i livets slutskede får envård som är av dålig kvalitet. För jämlikheten i detsvenska samhället är det viktigt att vi in i det längstavärnar kvaliteten i vården, i omsorgen och i utbild-ningen. Då är det lättare, även om det också är svårt,att ta utgiftsnedskärningarna i transfereringssystemen.Det är en viktig ideologisk markering - ett viktigtvägval.Nu kommer alla att stå här ute på gatorna. Var ochen i denna kammare kommer att uppvaktas.Arbetsgivarnas organisationer kommer att säga:Nu räcker det med avgiftshöjningar och skattehöj-ningar. Vi tål inte detta.Löntagarnas organisationer kommer att säga: Vitål inte mer. räcker det.Pensionärernas organisationer säger: Det är välrimligt att åtminstone vi går fria.Idrottens organisationer säger: Varför skära nedvåra anslag?Böndernas organisationer säger: Vi vill rimligenha samma villkor som de ute i Europa.Alla yrkesgrupper som känner sig drabbade, t.ex.militärer, poliser, tullare, ambassadörer, biståndsarbe-tare - jag kan icke räkna dem alla - kommer att ståhär. De kommer med en mun att säga: Det är nöd-vändigt att spara och att skära ned utgifter men inte påvårt område. Där går det inte.Det skall de säga därför att de representerar sittintresse. De representerar det som deras medlemmarhar betalt dem för att driva som sitt intresse. De kommer att påverka er i riksdagsutskot-ten. Lobbyister kommer att ränna i korridorerna ochde kommer att slåss för sina befintliga förmåner. Detär deras uppdrag.Dock är det så att det bara finns en institution somhar att väga av alla intressen i ett sammanhang - enhelhet - och det är riksdag. Vi måste ta an-svaret för att alla dessa särintressen vägs av mot var-andra och mot det som framtiden kräver i ansvarsta-gande för en gemensam ekonomi. Och kom ihåg attframtiden saknar lobbyister. Framtiden har inga lob-byister, utan framtiden kan enbart göras möjlig om detär så att vi har kraften att väga av alla särintressen i enhelhetslösning som gör att vi återigen kan ta greppetöver statens finanser och därmed lägga grunden för enuthållig tillväxt, en full sysselsättning och ett välfärds-samhälle som vi svenskar så innerligt väl vill ha.(Applåder)Anf. 6 ():Fru talman! Det har gått endast visenast möttes till ekonomisk debatt här i riksdagen.Finansministern uttryckte då stor tillfredsställelse medregeringens politik och än mer med sin egen besluts-förmåga.Sedan dess har det inträffat åtskilligt som borde hafått självbelåtenheten att svikta. Senare samma dagsom debatten hölls blev of-fentlig. Tillväxttakt, räntenivå, budgetunderskott ocharbetslöshet - allt förutsades där bli sämre för Sveri-ges del än vad den socialdemokratiska regeringenställt i utsikt. Men värre var ändå den kritik som -utan namns nämnande - framfördes i rapportens all-männa bedömning av olika länders insatser för attsanera sina statsfinanser:"I de flesta fall, men inte alla, har regeringarna in-sett att tyngdpunkten måste läggas på utgiftssidan. Attöka skattetrycket, som redan skapar betydande sned-vridningar i de flesta medlemsländer, skulle allmäntfå starka negativa bieffekter. "kom så nedgradering avSveriges kreditvärdighet. Liksom OECD-ekonomernavar detta ratinginstitut medvetet om på att i budgetpropositionen spara ca 20 miljar-der. "Det kan inte undvikas", skrev man, "att skuld-bördan kommer att tvinga svenskarna att genomföraomfattande förändringar i sina sociala förmånspro-gram och att godta en lägre tillväxt i levnadsnivån. "Den internationella kritiken förklarar åtskilligt avden kraftiga ränteuppgång och kronförsvagning sominträffade i går och som har fortsatt på morgo-nen. Men orsaksfaktorer står också att finna på hem-maplan. framförde LO i hotfull ton attinga fler besparingar kunde tillåtas. Samma budskapkom i går i en från 24 socialdemokratiskakommunalpolitiker. För att nödtorftigt hålla fred i sinflock utfärdade statsministern redan i förväg ett nyårs-löfte: "Vad göras skall i besparingsväg, det är medfinansplanen redan gjort".Detta uttalande syftade, fru talman, på de åtgärdersom nu framförs i budgetpropositionen och som alltsåskall komplettera de stora skattehöjningar och deomfattande återregleringar som regeringen redanförelagt . Enligt skall dettaräcka för att vända skuldkvoten nedåt . Jagpåstår att det inte alls gör det. Orsaken är att regering-en valt att gå fram med just skattehöjningar och åter-ställare i stället för att fullfölja den borgerliga rege-ringens satsning på tillväxtfrämjande skatteföränd-ringar och avregleringar.Jag förutsade redan i decemberdebatten att fi-nansministern skulle tvingas justera ned tillväxtpro-gnosen . Så har skett. Jag har också fåtträtt i min förutsägelse att inte i denna kon-junkturcykel kommer att uppvisa en tillväxttakt på de3 % som är en förutsättning för att mera märkbart fåned arbetslösheten. Ändå är i dettaavseende klart mer optimistisk än t.ex. och . Den svaga punkteni tillväxtprognosen är nu som tidigare antagandet attden privata konsumtionen - trots att hushållens dis-ponibla inkomster sjunker - ändåskall kunna hållas uppe genom en minskning avsparkvoten. Jag vidhåller som mera troligt att hus-hållssparandet blir oförändrat under intryck av denovisshet som skapas av alla skattehöjningar, den fö-restående avtalsrörelsen, förändringar inom socialför-säkringarna och sviktande bostadspriser. Men framförallt kommer naturligtvis den höga realräntan att stimu-lera till fortsatt sparande.Om den privata konsumtionen sålunda skullesjunka i takt med de disponibla inkomsterna hamnarden årliga BNP-tillväxten snarare under än över 2 %.Därmed kvarstår knappt något alls av den nedgång iarbetslösheten som finansministern förutsäger.Men är finansministern, om man skulle godta deförutsättningar som återges i finansplanen, nöjd medatt den totala arbetslösheten ligger kvar över 10-procentsnivån? Framför allt inställer sig frågan:Kommer LO och rörelsen i övrigt att godta en så storavvikelse från vad som utlovades i valrörelsen utan atttvinga fram ofinansierade stimulansåtgärder och mersysselsättning i den offentliga sektorn?Om inte försvinner varje möjlighet att minskabudgetunderskottet så mycket att statsskuldens ökninghejdas. Det beror då inte på att oppositionen inte stö-der regeringens strävan att sanera statsfinanserna.Som framgått av de senaste dagarnas debatt är fi-nansministerns verkliga problem hur han skall kunnaövertyga sina egna om riktigheten av de åtgärder som,om de föreslagits av en borgerlig regering, skulle habeskrivits som en nedrustning av välfärden.Fru talman! Det är ännu för tidigt att i detaljkommentera och ta ställning till konkreta förslag iregeringens budgetproposition - detta så mycket merasom de i många fall inte är preciserade utan förutsät-ter ytterligare beredning. De moderata motförslagenkommer att presenteras i partimotioner med uppsummering i den eko-nomiska motionen den 25 januari.Jag kan bara mera allmänt konstatera att en deltilltänkta åtgärder går i rätt riktning, även om detsamlade resultatet är otillräckligt. Framför allt är, somsagt, avvägningen fel om man beaktar de förslag tillskattehöjningar och återregleringar som redan fram-förts.Jag skall nöja mig med att belysa och begäraupplysningar i tre ämnen som är av betydelse för atträtt kunna bedöma vart regeringen syftar.Min första fråga gäller regeringens förslag om en-hetlig ersättningsnivå på samt slopad karensdagi sjukförsäkringen. Hur kan man över huvud tagetinom ramen för ett sparprogram förorda förändringarsom sammantagna leder till en utgiftsökning med över400 miljoner?När den borgerliga regeringen drev igenom infö-randet av en karensdag i sjukförsäkringen framträddevad som föreföll vara en remarkabel förbättring avhälsotillståndet i landet. Frånvaron från arbetet mer änhalverades på många håll. Vinsten blev därmed dub-bel: både en utgiftsbesparing och en produktivitets-förbättring.Om karensdagen slopas betyder det omvänt delsökade utgifter för sjukförsäkringen, dels en genomökad frånvaro försämrad produktivitet. Men liksom islutet av behöver fler vara anställda omföretagen skall kunna parera den ökade sjukfrånvaron.Kan det vara detta som är uträkningen? Enda sättet attförena låg tillväxt med minskad arbetslöshet är attsänka produktiviteten i arbetslivet. Är det lösningenpå gåtan hur regeringen, trots en tillväxtdämpande ochjobbförstörande skattepolitik, tror sig kunna få nedarbetslösheten och skapa 400 000 nya arbetstillfällen?Regeringen har som vanligt stor tilltro till sin för-måga att med selektiva åtgärder stimulera till ökadsysselsättning. Det ingrepp man tydligen fäster störstvikt vid är förslaget att tillfälligt avstå från löneskatterför arbetslösa som får jobb under det närmaste halv-året. Jag tackar för det indirekta erkännande somdärmed lämnas åt den gamla moderata tesen att lö-neskatter verkar avhållande på viljan att anställa. Menvar ligger logiken i att först höja löneskatterna gene-rellt och därmed slå ut flera tiotusentals jobb ochsedan göra en punktinsats - med alla dess snedvridan-de inslag vad gäller både olika arbetsgivare och olikaarbetstagare - för att i någon mån reparera de skadorman åstadkommit?Karensdagens slopande och den tillfälliga anställ-ningsrabatten har i förväg tilldragit sig uppmärksam-het. Däremot har det varit tyst om att man i finanspla-nen återkommer till den gamla fondsocialistiska tan-ken att pensionspengar skall användas för att köpaaktier. Eftersom det numera finns ett betydande inslagav utländskt ägande av de stora börsnoterade export-företagen framförs hotet i den förledandeformuleringen att AP-fonden skall ges ökade möjlig-heter att tillföra riskkapital till små och medelstoraföretag. Det hjälper inte att regeringen på nästa radkommer med en av de få ljusglimtar jag hittat i fi-nansplanen, nämligen löftet att överväga ett riskkapi-talavdrag. Jag kan försäkra att vi moderater kommeratt motsätta oss alla försök att blåsa liv i förlegadfondsocialism.Fru talman! Jag vill till slut fråga finansministern:Sluter upp vid förhas-tade nyårslöfte att det efter denna finansplan inte skallbli några ytterligare besparingar? I så fall är jag räddatt misstron mot regeringens ekonomiska politikkommer till uttryck i ytterligare höjd ränta och för-svagad krona. Eller är han beredd att gå vidare medbesparingar, så att statsskulden inte bara stabiliserasnära av bruttonationalprodukten utan ocksåsänks ned mot de som ingår i EU:s konvergens-krav - även om detta skulle väcka stort misshag hosLO och övriga aktivister i "rörelsen"?(Applåder)Anf. 7 ():Fru talman! Den nya regeringen inledde mandat-perioden med en återställarpolitik. Klockan skulle,som det hette, vridas . Det var,milt sagt, en mindre lyckad start. Det var inte försäm-rade villkor för småföretagen, kraftigt ökade skatterpå arbete och produktion, minskad valfrihet för t.ex.småbarnsföräldrar och en dålig eftervård av som behövde.Nu försöker regeringen ta nya tag.Finansministern försöker , som väntat, låtaövertygande, ödesmättad och framgångsrik. Det äroftast det intrycket man får av när hanär i farten. Men bakom denna självgoda fasad märksbristerna. Budgetförslaget är ett lysande bevis pådetta. ekonomi är långt ifrån räddad med denbudget som presenteras. Tre faktorer kommer attvara helt avgörande för den svenska ekonomins ut-veckling framöver.Den första faktorn är ränteläget. Regeringen be-räknar att det fortsatt kommer att vara utomordentligthögt. Den realränta som regeringen räknar med hotaratt lamslå investeringarna runt om i landet. Ökadeinvesteringar är en av förutsättningarna för en godekonomisk tillväxt, för att värna välfärdssamhälletoch för att långsiktigt klara statsskulden. Utan ennäringslivsledd expansion klarar inte regeringen atthantera situationen på arbetsmarknaden.Den andra faktorn, resultatet av avtalsrörelsen, ärom möjligt än mer osäker. Avtalsrörelsen kommer attavgöra om ens regeringens förhoppningar om tillväxt,inflation och långsiktig ekonomisk utveckling kanuppfyllas. Den ur fördelningspolitisk synpunkt orätt-visa budgeten som presenteras kan leda till att enlöne- och kompensationskarusell startar. Då tändsockså inflationsbrasan.Den tredje faktorn är statsskuldens utveckling. Detär inte med någon övertygelse som regeringen visaratt man kommer att få hejd på statsskuldens negativautveckling. Inte ens regeringen själv verkar varaövertygad.Regeringen riktar ett dråpslag mot barnfamiljernaoch mot arbetslösa ungdomar. Jag kan redan i dagsäga att detta dråpslag inte kommer att få Centernsstöd.Besparingar inom det familjepolitiska området ochövriga transfereringar måste ske med garanteradgrundtrygghet. Människor med de minsta ekonomiskamarginalerna måste fredas. Men i finansministernsögon är den lågavlönade mamman med flera barn enlobbyist.Genom att Socialdemokraterna nu avskaffat denallmänna obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen blirarbetslösa ungdomar hårdast utsatta. Det gick väl inteSocialdemokraterna till val på, herr finansminister?Under förra mandatperioden klagade ofta över besparingar. Jämfört med det dråp-slag som riktas mot barnfamiljer och arbetslösaungdomar var det småsaker.Nu skall barnfamiljerna klämmas åt. är detflerbarnsfamiljerna som skall bära en av de tyngstabördorna för att sanera svensk ekonomi.1993 hade . Imotionssvaren som presenterades inför kongressenavvisades sänkta ersättningsnivåer i försäkringssyste-men och ersättningstak. Man avvisade också tankar påbehovsprövning eller beskattning av barnbidrag.Familjerna skulle värnas.