prot · GJ0936 · 1995-12-12 00:00:00 — Ett av syftena var att allaskulle kunna ha barn och förvärvsarbeta under drägli-ga omständigheter. När nu vissa välbärgade kvinnoroch män kräver statligt subventionerade hembiträden- under täckmantel av att det löser arbetslösheten -verkar det som att vi är tillbaka där vi startade. Att troatt statligt subventionerade hembiträden löser arbets-lösheten är befängt. Den danska hemservicen harunder 1995 gett 2 300 människor arbete. Att tro attstatligt subventionerade hembiträden främjar jäm-ställdheten mellan könen är också befängt. Pressen pådem som har förvärvsarbete är lika stor och inteberoende på kön. Finns det ett hembiträde kommermännen att kunna slippa att ta sitt ansvar för hem ochbarn och via skattsedeln köpa sig husfrid.Mats refererar till . Jagär förvånad över att en företrädare för kds, som i allasammanhang predikar om familjen som samhälletsminsta enhet, kan just ta denna ekonom som sin fö-rebild. Hon säger att de med utbildning skall ägna sigtill åt det, inte åt hushållsarbete somnågon annan kan sköta. Hon påpekar det olönsamma iatt högutbildade föräldrar måste lämna sina arbetenför att gå och hämta barn på dagis. Ett led i barnensfostran är att lära dem att ta hand om sig själva, attlära sig att plocka upp sina kläder, att städa sina rum,plocka undan disk m.m. En stor del av gemenskapen ifamiljen består av gemensamt utfört hushållsarbete:Man städar, tvättar, diskar och lagar mat tillsammans.Denna fostran till självständighet och gemenskap villnu och några andra att någon annan änföräldrarna skall stå för. Detta kommer alltså från enrepresentant för ett parti som helst skulle se att allaoffentliga daghem försvann.Frågan om subventioner till hemhjälp är ett valmellan livsstil och värderingar på ett mycket djupareplan än många vill gå med på, säger , fil. dr. i historia i en debattartikel i . Det gläder mig att finansministern och jagtycks dela värderingarna i just denna fråga.Anf. 8 ()Fru talman! Efter att ha lyssnat på fackförenings-anställda i Folkets hus i i går förklarade : De gamla metoderna att skapa sysselsättningfungerar inte, vi måste hitta nya sätt.Visioner och nytänkande behövs både när det gäl-ler att skapa förutsättningar för en tillväxt som ledertill varaktiga arbetstillfällen och då det gäller att ge-nom arbetsmarknadspolitiska åtgärder lindra arbets-löshetens gissel. Den totala arbetslösheten i vårt landär ett oerhört problem. Ändå vill jag hävda att justungdomsarbetslösheten inger att det finns extra farhå-gor.En av de viktiga pusselbitarna när en ung männi-ska bygger upp sin identitet är tillgången till ett arbe-te. upplever många ungdomar att de inte räknas.Deras kunskap tas inte i anspråk, de är inte efterfråga-de, inte behövda. Det kan få förödande konsekvenser.Vi vet genom olika undersökningar hur djupt ochsnabbt ungdomar kan fara illa av att vara arbetslösa.Skilda åtgärder på det arbetsmarknadspolitiska områ-det har satts in, och många nya utbildningsplatser harskapats. Trots detta är ca 130 000 ungdomar öppetarbetslösa. Vi tvingas alltså konstatera att det integjorts tillräckligt. I vissa fall har det som gjorts dess-utom varit för dåligt anpassat till verkligheten. Ettexempel på det är arbetsplatsintroduktionen, API.Fru talman! Antalet ungdomar i API har ökatlångsamt, i snigelfart, och uppgick oktober/november till 12 000 jämförtmed ungdomspraktiken som /94uppgick till 90 000. Det är alltså en försvinnande litendel. Den stora hemskon är kravet på löfte om anställ-ning i företaget redan innan introduktionen påbörjas,ett krav som är absolut just för den här utsattaåldersgruppen 20-24 år.API för ungdomar har blivit ett misslyckande aven sådan omfattning att arbetsmarknadsutskottet iriksdagen har sett sig föranlåtet att ta ett eget initiativoch föreslå lättnader vad gäller anställningskravet. Vikommer att här i kammaren få ta ställning till detförslaget på fredag.Under alla omständigheter är insatserna för arbets-lösa ungdomar otillräckliga. Det kristdemokratiskaförslaget om att införa en ungdomsskattsedel skall sesbl.a. i det perspektivet. En U-skattsedel kan förslags-vis utfärdas till ungdomar som är och somhar varit arbetslösa . Innehavarenav denna skattsedel får rätt att med särskilda skatte-villkor sälja en begränsad kategori tjänster som tillhörden icke existerande marknaden för hushåll-stjänster. Innehavaren är befriad från såväl moms somskattedelen av arbetsgivaravgiften. Vi kristdemokraterser flera fördelar i det här förslaget. Det lägger initia-tivet hos den enskilde ungdomen. Han eller hon fårsjälv möjlighet att förbättra sin situation i stället föratt bli ett fall som skall omhändertas av någon myn-dighet. Det innehåller också ett betydande inslag avutbildning. Ungdomarna tränas i att starta och drivaett eget företag. De lär sig ta initiativ, sköta bokföringm.m. Det kan bli en entreprenörskola som Sverigekommer att ha stor nytta av. Det höjer vår BNP ochvår välfärd, för det skapar en marknad av nya tjänstersom annars inte existerar. Arbetskraft som inte annarsutnyttjas kommer i produktion. Svart arbetskraft kanbli vit. Det sänker arbetslösheten för en särskilt utsattgrupp. Det är också en billig åtgärd. Bruttokostnadenär noll, eftersom sänkningarna avser tjänster som praktiskt taget inte finns. Åldersbegränsningenundanröjer risken för att ungdomar skulle fastna i denhär typen av skattesubventionerade arbeten för enlängre tid än vad de egentligen vill. En SKOP-undersökning bland 1 000 ungdomar i åldern 16-25 årsom gjordes 1993 visar att två av tre ungdomar tror påU-skattsedeln som ett sätt att skapa fler jobb. Tre avfem tycker att den här typen av arbeten vore bra trä-ning för att starta ett eget företag.Fru talman! Avslutningsvis vill jag därför fråga fi-nansministern: finansministern ingen känsla föratt öppna denna gigantiska men slumrande hem-tjänstmarknad till fromma bl.a. för arbetslösa ungdo-mar?Anf. 9 Finansminister ()Fru talman! Jag vill knyta an till den fråga somRose-Marie Frebran slungar ut. Svaret blir att om manskall subventionera de ungdomar hon talar om medsamhällets pengar, så skall de rimligen styras motsektorer som har bättre framtidsmöjligheter för derasdel än hushållssektorn.Att tala om det här som en ungdomsfråga tyckerjag känns litet bedrägligt. Vi vet ju, och jag liksom alla andra som har följt debatten,att de ungdomar som kommer att hamna i den härtypen av arbeten i regel är de som saknar den utbild-ning som gör att de kan vara med när konjunkturenvänder uppåt. Att då med skattepengar subventioneramänniskor som därmed skulle ha råd att efterfrågaderas tjänster, i stället för att använda dessa skatte-pengar till att ge dem en kompletterande utbildning,det är att lämna dem i sticket.Jag går så över till den fråga som tarupp, den som han börjar debatten med. Det är ganskaenkelt att med breda penseldrag beskriva hur manegentligen borde göra för att klara arbetslöshets-problemet. Det är i den här debatten lika föga impone-rande som alltid annars. Vi har hört det förut, BoLundgren.Till yttermera visso hade ni, , möj-lighet att pröva idéerna i praktiken. Det gick inte såbra, om jag uttrycker mig försiktigt. Det är då inteveckans understatement utan snarare årets.Nu kommer man igen med samma förslag en gångtill: Bara man tar ned skatterna så kommer jobben attväxa fram. I en intervju i den nya dagstidningen har obönhörligt tagit neddet resonemanget till den nivå där det hör hemma.Han säger att övertron på skattesänkningar som enmetod att skapa arbete var någonting som fick sig enordentlig törn, någonting som kom att mötas av enverklighet, för den förra regeringen i dess regerings-utövning.Där tror jag att har rätt. De försöksom har gjorts att med sänkta skatter plocka fram enarbetsmarknad har inte varit särskilt framgångsrika.Bo Lundgren har ju prövat, och resultatet har vi sett.Det handlar dock om ett mödosamt arbete: att sa-nera offentliga finanser, att hålla igen, att spara, attt.o.m. höja en del skatter - för att på så sätt få balans,återvinna förtroende, pressa tillbaka räntor, få uppinvesteringar och skapa arbetstillfällen som faktisktförmår tävla i öppen konkurrens, både på marknadenhär hemma och på världsmarknaden.Vi får så att säga börja ordentligt från början igen iSverige efter den jättelika nedkörningen av de offent-liga finanserna. Det finns ingen enkel väg; det finnsingen enda väg. Här finns bara en möjlighet: att fak-tiskt gå till de ekonomiska fundamenten och återskapabalanserna igen.Det är den processen vi nu är mitt uppe i, och viser nu resultaten. De nya jobben kommer, men detkommer ett utbud av arbetskraft. När män-niskor ser att det finns arbeten att söka så söker sigfler ut på arbetsmarknaden. Den öppna arbetslöshetenligger alltså kvar. Vi kan självklart inte nöja oss meddetta.Då kommer man in på diskussionen om hushåll-stjänster. Först vill jag säga att hushållstjänster finnspå arbetsmarknaden . Det är bara det att när deskall fördelas har vi valt att göra det med hjälpav en mycket kraftig samhällelig subvention. Det görsinom ram och inom assistansverksamhe-ten oerhört viktiga insatser för de människor som fårchans att ta del av detta. Hushållstjänsten som sådan iden formen är alltså naturligtvis värdefull.Med det innebär ju också en stark fördelningspoli-tisk aspekt. Om vi nu skall subventionera med sam-hällspengar så skall det väl rimligen också vara sub-ventioner av sådant slag att tjänsten kommer att kon-sumeras av dem som bäst behöver den. Om man nuvill att bättre bemedlade som och andrasom nämnts i debatten skall ha den här möjligheten såfår man väl betala för det på de villkor som finns påarbetsmarknaden. När man sätter rätt pris på den härtjänsten så tror jag inte att det kommer att vara en storarbetsmarknad . Det är min bedömning.Det finns de som talar om att bruttokostnaden ärnoll, att det här är något man skall göra i stället för attgå arbetslös. Det är klart; ser man det som en arbets-marknadspolitisk insats på kort sikt kan jag följa reso-nemanget, och då kanske jag inte har så svårt med detheller. Men ser man det som ett permanent inslag somskall subventioneras med skattemedel så är naturligt-vis bruttokostnaden för detta betydande. . .Anf. 10 TALMANNENTiden är ute, finansministern. Det går bra att fort-sätta i nästa inlägg.Anf. 11 ()Fru talman! Jag skall vid lämpligt tillfälle över-lämna ett exemplar av familjepo-litiska program till , så slipper vi takammarens dyrbara tid till att reda ut alla missförs-tånd i hennes inlägg. Vad det går ut på för oss krist-demokrater, , är att på olika sätt se tillatt det blir möjligt för hårt dubbelarbetande föräldraratt få mer tid för barnen.Göran fortsätter att passa i själva grund-frågan här, nämligen om det finns en legitimitet i attfler än de med extremt höga inkomster efterfrågarsådana här tjänster.Han talar om subventioner. , ,subventionerar staten väldigt många tjänster. nämna allt det som händer med statligt ombygg-nadsstöd. Vi subventionerar allergisaneringen, vilketvar priset för att få med på det storaRAS-äventyret. anslog glatt 2 miljar-der till den subventionen. Till RAS anslogs 7 miljar-der - där knusslades det inte med slantarna.Mot den bakgrunden är det litet magstarkt när Gö-ran avslutar svaret till mig så här: "Det ut-rymme som kan finnas för en subventionering avtjänster måste därför i första hand tas i anspråk avvården, omsorgen och utbildningen." Jag frågar då:När kommer dessa subventioner till vården och om-sorgen?Vi kristdemokrater har som vet ettförslag, som vi skall rösta om här i kammaren påtisdag, om att ge ett riktat stöd till just vård och om-sorg på 4,8 miljarder. Detta har vi finansierat till sistaöret i vår budgetmotion.Nej, , jag tycker det är dags att er-känna att nu inte längre har råd att tabubeläg-ga och bannlysa hela den slumrande hemtjänstmark-naden. Det finns väldigt många dubbelarbetandesom inte har någon tid men som har en del pengar.Det finns också andra som har mycket tid men ingapengar. Vi måste nu våga se de moderna nutidsmän-niskornas problem utan att lägga perspektivet frånmellankrigstidens pilsnerfilmer som någon sorts filteröver verkligheten. Det här är nutidsmänniskors pro-blem. Jag tycker att vi som politiker måste göra nå-gonting åt detta och inte hänvisa till de principer somGöran har hänvisat till i debatten.Jag kan förstå om tycker att jaginte är rätt frågeställare, eftersom det kan behövaföras en debatt längre fram. Men se på det här medöppna ögon. Låt tusen blommor blomma även inomden egna rörelsen. Då tror jag att vi gemensamt kanpröva nya möjligheter för att få ned arbetslöshetenoch öka välfärden.Anf. 12 BO ()Fru talman! Jag tänker inte ta upp någon längredebatt med , men jag inser att Vänster-partiet tycker att det är bättre med hög arbetslöshetoch urholkat välstånd än att ge upp de socialistiskaprinciperna om höga skatter och socialiserade tjänsteri största allmänhet.Göran säger att vi hade möjlighet att prö-va idéerna. Vi kan ju se vad olika idéer kan leda framtill. Vad ledde och andras inom densocialdemokratiska regeringen idéer fram till? Leddede fram till sunda statsfinanser och till att vi inte ficken spekulationsekonomi som bidrog till en finanskris?När var det arbetslösheten började att accelerera,? Det kommer inte att taupp här. Han är demagog och en skicklig retoriker,det vet vi. Men var och en kan gå till statistiken ochkonstatera att , då vi tog över, var det enaccelererande arbetslöshet. När vi lämnade över re-geringsansvaret hade utvecklingen vänt. Då växte denya jobben fram. Det är en eftersläpning, men så varutvecklingen.Det är givet att det krävs mycket för att lösa pro-blemet med den stora arbetslösheten. Och det måstevi göra för de som är arbetslösa och som inte bara fårekonomiska bekymmer utan som också kan få socialaproblem. Bristande självkänsla är ett stort problem.Men vi måste komma till rätta med arbetslöshetenockså för alla andras skull. Arbetslösheten i vid me-ning kostar hushållen i ca 20 000-30 000 krper hushåll i minskad produktion och kostnader i formav bidrag och annat. För allas skull måste vi alltsåhantera detta problem. Då är det väl bättre, GöranPersson, att satsa på en linje där det hellre skall varaarbete än bidrag. Vi skall ta till vara varje möjlighetnu och för att skapa förutsättningar för nyajobb, som är så bra som möjligt och så högavlönandesom möjligt. Men det är alltid bättre att få ett jobb änatt få ett bidrag. Jag skulle gissa att vi kan vara över-ens om detta.Då är naturligtvis skatten på arbete ett problem.Jag tror inte att ens kan förneka att detär ett större problem om alternativen är mera lättill-gängliga. Skatten på arbete är svårare att hantera. Mankan välja mellan alternativen gör det själv, gör detsvart eller gör det inte. Men dessa alternativ skaparinga jobb. Det var ju också därför som AMS tillstyrk-te att vi borde göra någonting för att skapa förutsätt-ningar för att hushållsektorns efterfrågan på tjänsterockså skulle expandera.Ni insåg till en del att skatten på arbete är ett pro-blem. Det var ju därför som gickut med RAS, som inte gav någon effekt. Men hur trorni att en permanent skattehöjning på arbete - mångagånger större jämfört med de tillfälliga lättnader somni genomförde - skulle kunna undanröjas om de ärtillfälliga? Det går ju inte. Men ni insåg uppenbarligenatt hög skatt på arbete var ett problem. Varför då integöra någonting åt saken?Anf. 13 ()Fru talman! säger att det be-hövs nya lösningar för att man skall kunna komma tillrätta med arbetslösheten. Kds sätt för att lösa proble-met med arbetslösheten tycker jag inte är ett nytt sätt.Det är ingen ny lösning, utan det är ett gammalt sätt.Om samhället rycker in och subventionerar hushålls-hjälp och hämtning på dagis innebär det att vi åter-vänder till hembiträdenas och barnflickornas tid, dentid som vi hade på 30-40-talet, som vi sedan komifrån i och med jämlikheten bland kvinnorna ochgenom den offentliga sektorn.Det är också mycket märkligt att höra Rose-MarieFrebran stå och prata som hon gör. är honute och kämpar hårt för att de kvinnor som går påkomvux skall få behålla sina barntillägg.Vi lånar ut massor av pengar till studier påkomvux, för studier till sjuksköterskor, laboratorieas-sistenter, bibliotekarier osv. Vi satsar alltså miljarderpå utbildning till tjänster inom den offentliga sektorn.Dessa pengar skall vi nu slänga bort, tycker , och tydligen också BoLundgren. I stället för att låta dessa kvinnor arbetakvar i offentlig sektor skall vi inrätta lågavlönade,lågkvalificerade och osäkra jobb inom marktjänsten.Mats säger sig arbeta för att hårt arbetandeföräldrar skall få lättnader. Det är hedervärt, om dethade varit så att förslag hade löst alla hårtarbetande föräldrars situationer. Men vad han ocksåsäger är att kvinnor med höga inkomster skall kunnaköpa hemhjälp medan de som har låga inkomster inteskall kunna göra det, eftersom de inte har pengar såatt det räcker.Mats talar också om dubbelarbete. Men än-nu så länge är det faktiskt kvinnorna som sägs varadubbelarbetande genom att de har ansvaret också förhem och barn som de är ute och förvärvsar-betar. Det är ännu långt kvar innan hemarbetet ärjämnt fördelat.Det som ökar och som inte kan kallas dubbelarbe-te är ju pressen från arbetsgivarna på att man skallarbeta övertid. har vi en övertid som i siffrormotsvarar 150 000 jobb. Medan allt fler går arbetslösasliter de som har jobb ut sig. Lösningen på detta ärenligt kds och att man skall öppna denslumrande hemtjänstmarknaden. Det tycker inteVänsterpartiet.Anf. 14 ()Fru talman! Jag skall först till sägaatt jag inte förstår den motsättning som hon tar uppangående det engagemang som jag på olika sätt geruttryck för. För mig ligger det inte någon motsättningi detta. Det är inte fråga om att ta pengar från någrabehövande och ge till några andra.Denna kommentar riktar sig också till finansminis-tern när det gäller kostnaden. Jag nämnde uttrycketbruttokostnad noll. Det är inte av den anledningen attvi genom att satsa på arbetslösa får bruttokostnadennoll, utan det är inte minst av den anledningen att vigår in och gör någonting. Vi vill öppna en sektor somi dag är svart i den mån den finns. Vi vet inte exakthur stor den är, men vi vet att det finns en svart sektorpå det här området.Sedan kan man naturligtvis också tala om netto-kostnaden, minskade bidrag och ökade skatteintäkter.Även om man räknar av detta mot eventuella undan-trängningseffekter kan man t.o.m. hamna på plus.Därför är det litet besvärande som detkrånglar till en öppen debatt på det här området när vitvingas att använda uttrycket subventioner. Detta äralltså missvisande. Egentligen skulle jag inte viljaanvända ordet subventioner, men jag gör det ändå.Min utgångspunkt är dock inte att vi skall ta från enviss grupp och ger till en annan. Jag accepterar abso-lut inte den beskrivningen.Då vill jag fråga : Varför är det åena sidan så legitimt att subventionera arbeten somnormalt utförs av män och varför är det å andra sidanett sådant otroligt stort motstånd mot att subventione-ra arbeten som oftast utförs av kvinnor?Det som vi kristdemokrater vill uppnå med vårtförslag är att man skall försöka att hitta en form somsamtidigt stimulerar tjänstesektorn, minskar ungdom-sarbetslösheten, möjliggör för vanliga hushåll att köpatjänster på en reguljär arbetsmarknad och bidrar till attförändra attityder till egenföretagande. Det är sällansom man hittar ett förslag som i sig kombinerar såmånga positiva effekter.Min fråga till är alltså: Varför sub-ventionera det som utförs av män men aldrig subven-tionera det som utförs av kvinnor?Anf. 15 Finansminister ()Fru talman! Jag börjar med . Hon undrade varför man subventionerar ar-betstillfällen som riktar sig till män men aldrig sådanasom riktar sig till kvinnor. Med detta skall då förståsatt hushållstjänster skulle vara någonting som repre-senterar en kvinnlig arbetsmarknad. Därmed skulleinsatser på byggsektorn representera en manlig ar-betsmarknad. Varför skall man subventionera det enamen inte det andra? Det är så jag uppfattar frågan.Här har vi anledning att reda ut begreppen. Desubventioner som vi har infört under den senaste tident.ex. inom byggsektorn har varit av rent arbetsmark-nadspolitiskt slag. Det har ju gjorts för att man skullehålla i gång en verksamhet, inte som ett stadigvarandeinslag i försöken att bygga upp en ny arbetsmarknad.Den verksamheten måste klara sig med hjälp av denefterfrågan som normalt skall finnas i ekonomin ochden betalningsvilja som uppdragsgivarna har.Men i en djup konjunktursvacka kan man tänka sig attgöra överbryggande insatser inom exempelvis byggs-ektorn. Det handlar om konjunkturpolitik, ingentingannat. Jag sade förut i mitt svar att hushållstjänsternaturligtvis kan försvaras som en konjunkturpolitiskåtgärd, som en insats i en lågkonjunktur i stället förnågonting annat.Vad jag vänder mig mot är att andra i den här debatten försöker ta lågkonjunktu-ren till intäkt för att skapa en permanent, skattesub-ventionerad, arbetsmarknad som kommer att innehållatjänster som i ekonomin inte är av det slaget att dekommer att bidra till att hålla tillväxttakten uppe.Jag vill att våra välutbildade ungdomar, vår bästaarbetskraft, skall erbjudas arbeten i sektorer somkonkurrerar på en öppen marknad och som kan mätasig med världsproduktionen. Överger vi den målsätt-ningen för den ekonomiska politiken, söker vi oss bortfrån den målsättningen och låter den ersättas med ensatsning på att subventionera hushållstjänster för attkunna bereda sysselsättning åt ungdomar i Frebransvärld uppenbarligen i första hand åt flickor och kvin-nor då har vi gett upp, inte bara i fråga om jämställd-hets- och fördelningspolitik. Vi har också gett uppambitionen att hålla ett högt tillväxttal och en högförändringsbenägenhet i ekonomin. Det skulle kon-servera och leda till stagnation. Det är något som viinte har råd med om vi vill fortsätta att ha den typ avvälfärdssamhälle vi har bestämt oss för i vårt land.Jag vill också ha sagt att hela den sanering av denoffentliga ekonomin vi nu går igenom syftar till attlångsiktigt klara grunden för de offentliga tjänsterna.Den syftar också till att långsiktigt klara trovärdighe-ten för de offentliga försäkringssystemen. Vi genom-för inte besparingar och skattehöjningar för att vi villvara elaka. Vi gör det för att vi vet att väldigt mångamänniskor för sin frihet och för sin trygghet är bero-ende av att den gemensamma sektorn fungerar. Dåskall den också ha en stabil, långsiktig finansiering såatt man vet att kontraktet är någonting värt. Det är denanpassningen vi nu är inne i. Denna förvarskampförutsätter naturligtvis en oerhörd insats för att lång-siktigt trygga arbetsmarknaden, inte minst för kvin-norna, och för att många människor skall få tillträdetill ett rikt och värdigt liv.Mats hade en formulering som jag egentli-gen tycker sammanfattar de olika synsätten. Även omjag på många sätt är sympatiskt inställd till MatsOdells sätt att diskutera och debattera, och sätter vär-de på den ton han har, måste jag anmäla att jag intetyckte om en sak som han sade, och inte heller det sättsom han sade det på i sitt förra inlägg. Att subventio-nera hushållstjänsterna var, sade han, att möta nu-tidsmänniskornas problem.Det är nog, , en något smal bild av nu-tiden man i så fall snittar ut. Inte är det väl den en-samstående mamman med tre barn och två matkassarfrån hängande på cykelstyret som kommerhem till någon som kan förmedla hushållstjänster?Det är inte den nutidsmänniskan ser fram-för sig. Det är väl en nutidsmänniska där båda i nu-tidsäktenskapet á la kds har hyfsade inkomster ochförmåga att efter samhällelig skattesubvention efter-fråga en hushållstjänst. Det är det lilla snittet vi talarom.Visst, det är nutidsmänniskor det också, men detär inte det typiska svenska hushållet. Därmed ocksåsagt att detta naturligtvis, om man skulle göra någotsådant som kds vill, rymmer en fördelningspolitiskaspekt som man aldrig kan bortse från.Anf. 16 ()Fru talman! Först måste jag säga till att jag inte riktigt tycker att hon får sin ekvationatt gå ihop.