prot · GI0957 · 1995-02-08 00:00:00 — Den högre utbildningenär också viktig ur ett regionalt perspektiv. De mindreoch medelstora högskolorna spelar här en avgöranderoll.Centern vill genomföra en särskild satsning på deminsta högskolorna som har upp till ett par tusenstudenter. Det vill vi göra för att de skall ges möjlig-het att fortsätta en önskad expansion och utveckling,för att uppnå en rimlig storlek och säkerställa en godakademisk miljö. De allra minsta högskolorna måstefå en ordentlig tilldelning av nya utbildningsplatser.Det måste ske satsningar för att stärka utbildnings-kvaliteten och ge möjlighet för bredare ämnesinrikt-ning.För de mindre och medelstora högskolorna före-språkar vi ett enhetligt anslag för forskning och ut-bildning, där forskningsdelen differentieras beroendepå vilka examensrättigheter högskolan har. De hög-skolor som medges rätten att utfärda magisterexamenbör även ges fasta forskningsresurser. Som ett steg idetta arbete har vi i föreslagit en kraftig för-stärkning av budgetanslaget till forskningsstödjandeåtgärder.Sist vill jag också ta upp budget-förslag om att ta bort . Vi vill värna . Det är viktigt förstudenter som har långa resor eller pendlar till hemor-ten. Vi anser att man skall underlätta för människorsom har långa avstånd till studieorter att skaffa sighögre utbildning, inte försvåra, som socialdemokra-terna gör med detta förslag. Borttagande av leder också till ekonomisk orättvisa mellanstudenter, och det anser vi är helt oacceptabelt.Anf. 250 ()Herr talman! Jag hade inte tänkt ta upp någontingur den aktuella propositionen i denna allmänpolitiskadebatt, eftersom vi får många tillfällen att diskuteraden. Jag har i stället några funderingar utifrån enkonferens som anordnade i vå-ren 1994, där ärkebiskopen i Åbo, ,talade på temat Icke av bröd allenast - några tankarom kompetensändringar och kvalifikationskrav i detkommande århundradet. Jag kommer till viss del attknyta an till det han sade.Folkpartiet liberalerna har i inledningen till åretspartimotion inom detta område markerat att vi menaratt högskolan möter unga människor i ett skede avlivet då de är öppna och påverkbara i vidmening. Högskolan bör därför förmedla attityder ochvärderingar som skapar ansvarstagande medborgare.Vår önskan är att studenterna skall lämna högskolanmed kunskaper av högsta kvalitet och en lust att läravidare. De bör också få med sig en humanistisk män-niskosyn, civilkurage och en vilja till nationellt ochglobalt ansvarstagande.Vad är då kompetens och kvalitet inför det nya år-hundradet utifrån den grundsynen? Svaret på fråganberor givetvis på i vems intresse frågan besvaras.Samhället i stort, näringslivet, kulturlivet, folkrörel-serna - alla har säkert sina intressen att bevaka när detgäller utbildning och forskning.Samhällsintressen har i hög grad påverkat kompe-tens- och kvalifikationskrav. har särskiltarbetslivets och näringslivets behov betonats. Landetsskolsystem har med all rätt betraktats och betraktasfortfarande som ett medel för samhällets utveckling.Landets ekonomiska och kulturella konkurrensförmå-ga tenderar att bli ett viktigt kriterium vid bedömningoch planering av utbildning och forskning. Människanutbildas för nationen och regionen.Jag delar emellertid uppfattningatt vi under nästa århundrade mer än måsteutgå från individens behov och intressen när vi defini-erar den kompetens och de kvalifikationer vi villuppnå med vårt utbildnings- och forskningssystem. Pålängre sikt kommer det att visa sig att det också är isamhällets intresse. Det blir allt tydligare, trots allatekniska innovationer, att det ändå är människan somär samhällets största resurs. Det är således inte endastmoraliskt riktigt utan också klokt att utgå från ochinvestera i själva människan.Vad behöver en människa just därför att hon ärmänniska? I en jämförande nordisk undersökning förnågra år sedan, under ledning av professor , användes ett välfärdsbegrepp med tre komponen-ter - having, loving and being. En populär översätt-ning skulle kunna lyda : Människan behöver något attleva av, någon eller några att leva med och något attleva för. Den tredje komponenten, något att leva för,kräver speciell uppmärksamhet under de kommandeårtiondena och . Dethandlar om människans behov av att behärska sitt liv,att ta sitt liv och sin framtid i egna händer, att förståsig själv, sin omgivning, att förverkliga och utvecklasig själv, sina möjligheter, sin kreativitet, sina dröm-mar och visioner.I och för sig är detta inget nytt. I den riktningenhar väl människor alltid strävat och skapat vad vikallar för kultur och bildning. Men jag tror att justdenna dimension nu kräver speciell uppmärksamhet.I vilka situationer skall då dessa behov tillgodosesunder ?Aktuella trender tyder mycket på att människansyttre livssituation kan betecknas med ordet rörlighet.Kapital, tjänster, arbetskraft och idéer kommer av alltatt döma att röra sig allt friare och snabbare. Dennarörlighet innebär inte bara en ökad internationalise-ring med ökad konfrontation och växelverkan mellanolika kulturer, regioner och värderingar, utan denmedför också en ökad pluralism inom ett lands elleren regions gamla gränser. Det blir nödvändigt förmänniskan att under sin livstid ha flera yrken ochflera utbildningar och att leva i flera kultu-rer med skilda synsätt och värderingar.Rörlighet innebär säkert stora möjligheter, menockså en ansträngande nödvändighet att leva i ensplittrad, svåröverskådlig och svårgenomskådligverklighet.Vilka kunskaper och färdigheter behöver männi-skan för detta ändamål?Hon behöver smidighet, rörlighet och mångfaldinom det utbildningssystem som står till buds - engenom hela livet fortgående vidareutbildning. Om detkan sägas att vi gått i skolan, suttit i ett gym-nasium och legat vid ett universitet, så får vi nog iframtiden inrikta oss på att vandra hela den livslångautbildningsvägen och aldrig slå oss till ro.Den erforderliga kompetensen omfattar inte enbartteoretiska kunskaper eller praktiska färdigheter, utanden gäller också, och framför allt, själva personlighe-ten. Vi bör alltså fråga oss: Vilka personliga kvaliteteroch attityder krävs det i detta den ständiga rörlighe-tens samhälle, och vad är det vi och vårt utbildnings-system kan bidra med för att vi skall uppnå attmänniskor skall kunna ha de attityder och värde-ringar som passar i nästa århundrade?Anf. 251 ()Herr talman! Jag skall ägna min korta taletid åt attnågot reflektera kring vuxenutbildning och högreutbildning.Framtiden är inte vad den har varit. Ständigt öpp-nas nya gränser och ständigt vidgas människans hori-sonter.I en framtidsstrategi för utbildning krävs det för-nyad tilltro till vuxenutbildningen som drivkraft ochutvecklingsfaktor i samhällsbyggandet. Motiven fördet är dels fördelningspolitiska med hänsyn till olikasociala gruppers utbildningsstandard, dels demogra-fiska, ekonomiska och samhällsorganisatoriska.Utbildningsklyftan kommer sannolikt att bli änmer komplex och mångskiftande. Förändringar ispråk, kunskap, kultur och samhällsbild kommersäkert att accentueras i framtiden.Vad vi behöver är en förnyad diskussion om defördelningspolitiska idealens livskraft och framtidaförverkligande i ett kunskapssamhälle. Vi måste genytt liv åt orden folkbildning, folkrörelse och folksty-re.I saknar 1/3 av arbetskraften gymna-sieutbildning. I viktiga länder som vi skall konkurreramed - t.ex. , och - har en störreandel av befolkningen gymnasieutbildning. Utbild-ningsnivån är en generationsfråga. I åldersgruppen25-30 år är det som inte har gymna-sieutbildning. Det är därför rimligt att satsa på vux-enutbildning. Regeringen gör här lovvärda satsningar.Men för att vuxna människor skall ha en chans attförsörja sig är det viktigt att även ien trängd statsfinansiell situation höja nivåerna i vux-enstudiestödet. De signaler som samhället ger får intevara motsägelsefulla.Vänsterpartiet delar i många avseenden regering-ens syn på högskolepolitiken. Vad som skiljer oss åtär i första hand dimensioneringen av antalet platser.Det finns ett omvittnat behov av högskoleutbildade påbåde kort och lång sikt. Vi vill därför permanenta5 000 av de nya platserna i regeringens förslag ochfördela dem på naturvetenskap/teknik och på humani-ora/samhällsvetenskap.Intresset för civilingenjörsutbildningarna tycks nuha ökat. har det i genomsnittvarit 1,8 sökande på varje utbildningsplats. Vi villalltså satsa på en långsiktig ökning av antalet utbild-ningsplatser för att möta det framtida behovet.Sedan gäller det forskningen. Vi tycker att forsk-ningen är oerhört viktig. Det behövs fler doktoranderoch alltså fler doktorandtjänster, så att man kan kännaden trygghet som det innebär att få studera på detsättet.I förhållande till regeringens förslag vill vi inrättaså mycket som ytterligare 300 doktorandtjänster,också inom området naturvetenskap/teknik. Beträf-fande de platserna tycker vi att det skulle vara lämp-ligt att försöka med någon form av könskvotering.Motiven till de här satsningarna är flera. Vid in-ternationella jämförelser framstår den högre utbild-ningen i som långt ifrån färdigbyggd. Rekry-teringen till högskolan är dessutom betydligt lägre iSverige än den är i våra konkurrentländer.Tomma platser på högskolan är faktiskt ovanligt.Hösten 1992 sökte ca 25 000, dvs. , av alla 19-åringar till högskolan. Ungefär hälften av dem kom in.I är det naturvetare, att jäm-föra med 4 %.Vi tror att de akademikergrupper som framför alltkommer att efterfrågas är tekniker ochekonomer. Det är svårt att jämföra med ingenjörerfrån olika länder och deras utbildning. Men vi liggerhelt klart långt efter då det gäller antalet utbil-dade. Räknas också mellaningenjörerna in ligger viefter både de ledande EU-länderna och . Det ärdystra siffror, eftersom det finns ett tydligt sambandmellan produktivitet och utbildningsnivå inom företa-gen.Enligt innebär det en förbätt-rad produktivitet på om man på ett ar-betsställe höjer den genomsnittliga utbildningstidenfrån tio till elva år.Man kan också avläsa vikten av en god utbildninggenom att det är den kunskapsintensiva industrin somhar haft den bästa produktivitetsutvecklingen. I Sveri-ge gäller det läkemedelsindustrin och teleproduktio-nen. Men sådan industri konkurrerar ofta inte medpriset utan med produktdifferentiering och kvalitet.Därför gäller alltså långsiktiga lösningar för att klarade här problemen och behoven.Vidare tycker vi att regeringens satsning på som-maruniversitetet är bra. Men vi tycker inte att det skallbegränsas till en enda sommar. Varför inte låta dettaåtminstone omfatta även under dethär första nya budgetåret?Sedan vill jag önska utbildningsministern lycka tilli hans försök att återerövra en demokratisk insyn i ochett demokratiskt inflytande över forskningsstiftelser-na. Som det nu ser ut finns faktiskt risken att grund-forskningens resurser urholkas i förhållande till dentillämpade forskningen. Såvitt vi förstår står det idirekt motsättning till regeringens egen deklaration.Vi tror därför att det finns möjligheter till en samsynom hur en sådan utveckling skall kunna undvikas.Anf. 252 ()Herr talman! Vi i har när det gällerutbildning och forskning lagt fram ganska omfattandeförslag i vår partimotion i anslutning till budgetpro-positionen. Jag tänker inte ta upp de förslagen här,utan jag väljer några punkter som jag skulle vilja fådiskutera här.Den svenska skolan - såväl somgymnasiet - har genomgåttmycket stora förändringar. Det skolan nu framför alltbehöver är arbetsro.Vi måste få tid att prova det nya och att diskuteravilka förändringar som behövs för att vi skall få enskola som motsvarar framtidens krav. Skolan måstege eleverna möjligheter att utvecklas till trygga,jagstarka och öppna människor med lust att söka nyakunskaper och med en djup förankring i ett demokra-tiskt synsätt. Kanske är detta skolans viktigaste upp-gift.Eleverna måste genom erfarenheterna under skol-tiden få respekt och vördnad för livet i ett brett eko-logiskt och kulturhistoriskt perspektiv. När de lämnarskolan skall de vara rustade för att ta ställning i en radetiska frågor, vars räckvidd vida överstiger den somtidigare generationer har mött. Därför ställs alldelesspeciella krav på en skola för framtiden - krav somfinns insmugna här och där i skolans nuvarande mål-sättning, men som måste lyftas fram och levandegörasför att den nuvarande starka betoningen på kunskap-sinlärning och kunskapskontroll inte skall leda skol-arbetet i fel riktning.I finns det emellertid några bristersom är av den arten att de kräver omedelbara åtgär-der. Det är framför allt två missförhållanden som ärhelt oacceptabla. Det gäller mobbning och undervis-ning i läsning och skrivning.Ca 100 000 elever i svenska skolor ärmobbningsoffer. Flertalet lämnas åt sitt öde utanskydd och hjälp från skolan. Det finns väl utveckladeoch vetenskapligt prövade program mot mobbning.Det borde vara en självklarhet att varje skola skall haett sådant program i funktion.Ungefär 10 % av eleverna har specifika läs- ochskrivsvårigheter, dyslexi. Det finns utvecklade meto-der för en effektiv träning för dessa barn. Som regelignoreras deras behov. Tillgängliga metoder användsinte, och skolorna har inte skaffat den lärarkompetenssom krävs. Det skall åligga varje svensk skola attbistå dessa elever med kompetenta speciallärare ochlärare med kunskap om dyslexi.Mobbning och dyslexiproblemet berör direkt merän vart tionde barn i svensk grundskola. Men dethandlar också om signaler till alla barn i svensk skolaom hur relationerna till medmänniskor skall vara i detsvenska samhället. Det vilar ett stort ansvar på nuva-rande riksdag och regering att åtgärda dessa två bris-ter.Herr talman! Universitet och högskolor har liksomgrundskolan och gymnasieskolan genomgått storaförändringar under den förra regeringen. Här har manemellertid missat betänkligt i reformarbetet, och destora problemen ligger kvar olösta. Den nya regering-en har ännu inte avslöjat särskilt mycket av vad mantänker göra.Låt mig kort nämnda några av för-slag till förbättringar.Sedan 60-talet har man i byggt upp enmycket stor sektorsforskning, tillämpad forskning viddepartement, statliga verk och olika institut. Satsning-arna har inte alltid varit väl genomtänkta, och verk-samheterna har legat kvar utan ordentlig utvärdering iett bredare samhällsperspektiv. Sektorsforskningenförfogar totalt över perår. Forskningsråden, som finansierar grundforskning-en, har tillsammans ungefär 2,5 miljarder kronor.Det råder alltså en stor obalans mellan grund-forskning och tillämpad forskning. Rationaliseringsut-rymmet kan sägas vara mycket stort inom den tilläm-pade forskningen. Att överföra av den till-lämpade forskningens och sektorsforskningens medeltill forskningsråden skulle innebära en avsevärd ef-fektivisering av svensk forskning. En inriktning avsektorsforskningen mot de stora framtida problemenär den andra delen i en sådan önskvärd rationalise-ringsprocess. Miljöforskning, freds- och konflikt-forskning är exempel på högprioriterade områden.Herr talman! och högskolor måsteockså de yngre forskarnas situation förbättras. Kvinn-liga forskarstuderande måste få samma möjlighetersom sina manliga kamrater i forskarutbildningen.Dynamiken i svensk forskning och högre utbild-ning måste frigöras. När det t.ex. gäller de universi-tetsanställda lärarna och forskarna finns det fyra typerav tjänster: forskarassistenter, adjunkter, lektorer ochprofessorer. Tre av dessa är i praktiken livstidstjäns-ter. Det betyder alltså att stora delar av det svenskauniversitetet har gått i stå. En sådantjänstestruktur måste brytas upp och kompletterasmed ett flertal tjänster av olika karaktär men medbegränsade förordnandetider. vore en lagomperiod. Det skulle skapa möjligheter för yngre forska-re och kvinnor att komma in i verksamheten. En sådanförändring ökar också forskarnas rörlighet och gagnardärmed utbytet mellan universitet, näringsliv ochoffentliga sektorer.Ökad rörlighet och flexibilitet är en förutsättningför att våra universitet och högskolor skall kunnamöta framtidens krav.Anf. 253 ()Herr talman! Att kalla det som pågår här i kamma-ren för debatt är väl ändå att ta i. Men det kanskedelvis beror på att dem som vi hade hoppats på att fådebattera med inte finns här. Jag hade t.ex. tänkt migatt få debattera med och kanske ocksåmed vår nyvalde ordförande. Men det är trevligt attutbildningsministern är här och kanske kan svara påen del frågor.Från min tid som lärare minns jag väldigt väl hurreaktionerna var när nyheterna uppifrån duggadealltför tätt. Det kunde handla om ett nytt sätt att räknapå, mängdlära, eller ett nytt sätt att lära ut division imatematiken, läxornas vara eller inte vara, inställ-ningen till skolans fostrande roll osv.Det utvecklades en försvarsmekanism som bestodi en avvaktande hållning till det nya som introducera-des, helt enkelt därför att man inte visste om det fort-farande skulle gälla när fortbildningen väl var genom-förd.För en skola som skall fungera i ett samhälle somutvecklas så snabbt som vårt är ju denna inställningnaturligtvis förödande. Det krävs en beredskap förnya metoder, kurser, ny teknik osv. om skolan skallhänga med i utvecklingen och helst ligga steget före.Men om den beredskapen skall finnas kvar krävs detockså en förståelse från statsmaktens och politikernassida för den verklighet som lärare och övrig skolper-sonal befinner sig i. Det duger inte att ändra redanfattade beslut bara för ändrandets egen skull. Detmåste finnas en långsiktighet i basstrukturer sombidragssystem, betygssystem och läroplansmål för attden nödvändiga flexibiliten när det gäller kursinne-håll, tidsavgränsade projekt och liknande skall hinnasoch orkas med i verkligheten.De som mer än andra har anledning att oroa sigför långsiktigheten i sin verksamhet just nu är defristående skolorna. Under valrörelsen gjordes utta-landen som bara kunde tolkas så, att de friståendeskolornas överlevnadsmöjligheter verkligen kundeifrågasättas om Socialdemokraterna skulle vinnavalet.När hade tillträtt som skolministerlät hon ana en positiv inställning till det skolpengssys-tem som den förra regeringen införde och som inne-bär att en fristående skola som godkänts av Skolver-ket är garanterad av vad en genomsnittselevkostar i den offentliga skolan. Det är ett system somhar lett till att också föräldrar med tunna plånböckerför första gången har fått möjlighet att välja en annanskolan än den de har tilldelats från början.Men skolministern blev genast åthutad av sinapartivänner. har frågan skjutits ge-nom att en parlamentarisk kommitté skall tillsättas föratt utreda både bidragssystem, krav för godkännandeoch tillsynssystem.Samtidigt som regeringen med munnen bekännerfriskolornas rätt att existera och t.o.m. talar om demsom en naturlig del av skolväsendet för att föräldrarnaskall kunna välja skola för sina barn visar man ennjugg inställning när det gäller att garantera derasekonomiska möjligheter.Att säga att rätten finns som man integer praktiska förutsättningar är inte särskilt hedervärt.Känslan man får är att Socialdemokraterna helstskulle vilja göra likadant med barnomsorgen som medden fria etableringsrätten. Den existerar inte längre,kanske för att den inte har hunnit att få fram så starkaförsvarare inom det socialdemokratiska partiet somfriskolorna faktiskt har. Det är nog ingen tillfällighetatt Nordbankens chefekonom , som ärsocialdemokrat, valts till ordförande för det nybildadeFriskolornas riksförbund.Å friskolornas vägnar - de som alltså intevet om de har möjlighet att överleva - skulle jag i dagha ställt frågor till skolministern, men jag vänder mignu till i stället. Kan garan-tera att de kommer att få tillräckliga resur-ser, dvs. resurser som är likvärdiga med den offentligaskolans? Vågar de göra utfästelser till elever ochföräldrar, anställa lärare, köpa in skolböcker ochandra läromedel, skriva kontrakt på lokaler och an-ställa övrig personal ? Jag tror attdet vore bra om de fick ett lugnande besked ochinte bara en hänvisning till den utredning som ännuinte fått vare sig direktiv eller ledamöter, såvitt jagkänner till.Även om de fristående skolorna i bästa fall får lik-värdiga resurser som de kommunala kommer ändå majoritet av eleverna att fortsätta att gå i kommu-nala skolor också . Det visar erfarenheterfrån andra länder. Det är också en ganska naturligutveckling. Att kvaliteten inom det offentliga skolvä-sendet upprätthålls och förbättras både när det gällerkompetensen hos lärare och annan personal och närdet gäller skolmiljön i vid mening är därför en frågaför långt fler föräldrar och elever.Vi kristdemokrater ser skolan, barnomsorgen ochäldreomsorgen som prioriterade områden när kom-munerna måste spara. Men hur kommunpolitikernaskall kunna göra några satsningar över huvud taget ären gåta med de enorma försämringar som regeringenspolitik leder till för kommunerna.När den förra regeringen gjorde en indragningfrån kommunerna på drygt tre miljarder blev det ettramaskri, och det var verkligen tufft för många kom-muner att klara av detta. skriver regeringen i bud-getpropositionen följande: "De statliga budgetför-stärkningar som åstadkoms genom avgiftsminsk-ningar utformas på ett sådant sätt att den kommunalaverksamheten prioriteras före nivåerna i transfere-ringssystemen. Statsbidragen till kommuner ochlandsting berörs således inte nu av utgiftsminskning-arna. "Så långt låter det ju bra. Men när man ser på hel-heten i budgeten blir bilden en annan. De ökade ege-navgifterna som regeringen föreslagit minskar kom-munernas skatteinkomster med upp till 8,5 miljarderfram till 1998. Om inflationstakten blir som beräknatsinnebär det att kommunerna förlorar 5 miljarder yt-terligare eftersom statsbidragen frysts.Jag tänker fortsätta att berätta om indragningarna inästa inlägg, herr talman.Anf. 254 Utbildningsminister ()Herr talman! Vi kanske får förbereda oss på ennattlig följetong om olika ekonomiska problem.Jag tänker först ta upp några allmänna frågor somhar rests här, inte minst i anslutning till sympatiska och tänkvärda reflexioner kring deteviga temat utbildning respektive bildning.En frågeställning som alltid är levande i alla ut-bildningspolitiska sammanhang är hur tyngdpunktenskall läggas. Vad är det som ger oss de bästa möjlig-heterna att också genom utbildningen och utbild-ningspolitiken forma framtiden? Utbildning är ju intebara en passiv sak, där man anpassar sig till givnasamhällsförhållanden, en given arbetsmarknad och engiven ekonomi, utan det är också ett instrument församhällsförändring.Då är det naturligt att utgå ifrån individens egnaföreställningar och tankar om vad som intresserarvederbörande och vad som han/hon tror är det bästajust för honom/henne.Samtidigt finns det naturligtvis också en skyldig-het för oss att ange vår egen uppfattning om dettabildningsideal så att det får brytas mot individuellaideal. Det gör vi genom läroplaner och på mångaandra sätt, men jag skall inte fördjupa mig i det. Dengrundläggande frågan - som jag ser det - som accen-tueras är hur vi skall skaffaoss ett utbildningssystem som på alla nivåer ger indi-viderna och därmed kollektivet, gemenskapen, möj-ligheter att utnyttja och styra teknologin och inte låtaoss styras av den. Jag uppfattar det som en grundläg-gande civilisatorisk fråga.Jag skulle framför allt vilja exemplifiera den ge-nom medieområdet och allt vad det innebär med dennya teknologin som erbjuder så många möjligheter.Det tycks mig som att det finns oerhört mycket avteknikberusning , att det är just teknologin somär det fina i kråksången och inte till vilket syfte denutnyttjas eller vad den innebär. Skall den hanteraskrävs det också kunskap, bildning och utbildning. Detär någonting som gäller på alla nivåer inom utbild-ningssystemet.Det har hänt mycket inom svenskt utbildningsvä-sende under de senaste sju åtta åren, inte minst påhögskolans område. I själva verket är det så att påflera av de punkter som här har berörts och som ocksååterfinns i regeringens proposition och i motionerfinns det en betydande enighet om färdriktningen.