prot · GI09108 · 1995-05-18 00:00:00 — Det är oerhört grundläggande viktigtatt konstatera att det finns kraftig ökade forskningsre-surser i samhället. Problemet är att de genom denförra regeringens inrättande av privata stiftelser, somär skyddade från offentlig insyn och demokratiskpåverkan genom medborgarvalda organ, starkt försvå-rar avvägningen mellan olika forskningsområden.Det handlar alltså inte om grämelse, Hans Hjortz-berg-Nordlund, utan det handlar om att vi får sämreförutsättningar att tillgodose de angelägna forsknings-områden som flera företrädare för olika partier här hargjort sig till tolk för. Det är det som är problemet.Fåglarna är inte inlåsta, , utan dem villvi släppa fria från buren. Vi vill i verklig mening haen fri forskning, men eftersom det är samhällsresurser- pensionsmedel och skattemedel - som används fördetta vill vi också ha ett ord med i laget när det gällerden övergripande fördelningen av resurserna.Som bl.a. forskningsråden framhöll vid en upp-vaktning hos utbildningsutskottet innebärtillkomsten av forskningsstiftelserna och utvidgningenav EU:s ramprogram för forskning att balansen mel-lan resurser för programstyrd forskning och resurser-na för fri grundforskning redan förskjutits till de sena-res nackdel. Vi är inte ensamma om att ha den upp-fattningen att man nu har råkat ut för ett allvarligtbalansproblem.Vad i första hand nu klagar över, ochtyvärr också och i viss mån, ärverkningarna av sin egen politik. Beslutet att privati-sera pensionsmedel och överföra beslut från demo-kratiskt valda organ till privatpersoner har sålundainneburit en allvarlig snedvridning av resursfördel-ningen på forskningsområdet.De privata forskningsstiftelserna förfogar totaltsett över ca , dvs. stiftelsekapita-let, varav drygt 1,5 miljarder beräknas kunna delas utfram . Detta ger mig än en gång anledningatt understryka att det sammantaget finns starkaforskningsresurser i det svenska samhället.Det finns också anledning att säga att svensk in-dustri just nu satsar mer än någonsin på forskning ochutveckling. För att ta några alldeles dagsfärska exem-pel ligger och läkemedelsföretagen i denabsoluta toppen. forsknings- och utveck-lingskostnader är nu mer än dubbelt så höga sominvesteringarna i fastigheter, maskiner och varor.Drygt 60 % av fakturering avsåg produktersom inte fanns . Detta är naturligtvispositivt, och det säger något om vikten av att ha för-måga till förnyelse och överlevnad i en föränderligtid.Problemet är att vi har mindre möjligheteratt tillgodose angelägna behov inom grundforskningenpå grund av den snedvridning som blivit följden avprivatiseringen av pensionsmedlen.De problem som återstår att lösa är att försökarätta till de obalanser som har uppstått. Strävan måstevara att åstadkomma en samordning och en samver-kan med den övriga statliga forskningspolitiken. Detpågår fortfarande diskussioner och det är möjligt är beredd till en dialog, det finns det vissa an-tydningar om i uttalanden från . Vi måste setill att vi utnyttjar de totala forskningsresurserna på ettoptimalt sätt.En särskild utredare har också fått regeringensuppdrag att se över hela strukturen för forskningsfi-nansiering. Den socialdemokratiska regeringen haralltså tagit flera initiativ på detta område.Herr talman! Med detta yrkar jag avslag på de re-servationer till utbildningsutskottets betänkande nr 15som rör anslag till forskning, och bifall till utskottetshemställan på motsvarande punkter.I betänkandet UbU12 tillstyrker utskottet rege-ringens förslag om att ge mindre och medelstora hög-skolor som saknar egen fakultetsorganisation möjlig-heter att inrätta professurer efter särskild kvali-tetsprövning. Jag vill rätta somsade att regeringen skall utse dessa personer. Det ärinte frågan om det. Man inrättar professurerna påvanliga grunder, och innan man fattar beslut om vilkapersoner som skall få tjänsterna skall de genomgå ensärskild prövning.Utskottet ställer sig också bakom förslaget om attregeringen återigen skall få rätt att inrätta professurervid universitet och högskolor för att kunna prioriteravissa nationellt angelägna forskningsområden.De mindre och medelstora högskolorna har fåttökade resurser för grundutbildning och forskning. Föratt kunna fortsätta uppbyggnaden av kvalitet ochkompetens hos dessa högskolor måste vi förstärka denvetenskapliga ledningen. Forskningsanknytningen igrundutbildningen är av avgörande betydelse för ut-vecklingen av de högskolor som saknar egen fakul-tetsorganisation.Det är sålunda kvalitetskravet som motiverar attalla högskolor nu bereds möjlighet att inrätta egnaprofessurer. Självfallet måste dessa beslut föregås aven ingående prövning huruvida den vetenskapligamiljön och kvaliteten inom respektive högskola moti-verar inrättandet av sådana professurer. Prövningensker av eller den nya högskolemyn-dighet som vi kommer att diskutera och fatta beslutom här i kammaren om några veckor.Inte oväntat reserverar sig mot beslu-tet. Det förefaller vara en logisk uppföljning av denminst sagt sparsmakade inställning som moderaternaalltid haft till de mindre och medelstora högskolorna, isynnerhet de mindre. Så sent som sedanåterkom med sin gamla käpphäst om attnivågruppera högskolevärlden i ett A- och ett B-lag,där de mindre högskolornas verksamhet skulle in-skränkas till grundutbildning för att uppfylla det regi-onala näringslivets behov.Centern kritiserar tanken på s.k. collegehög-skolor. Jag vill då bara erinra om att för någotår sedan ställde upp på det scenario som moderaternaskisserade när det gäller kategoriklyvning. Det är braatt centerpartisterna nu har återgått till att bli talesmänoch förespråkare för en utbyggnad av de mindre ochmedelstora högskolorna, och för att det inte skallföreligga någon sådan nivågruppering.Moderaterna står nu helt ensamma och isoleradebakom sitt misstroende till dessa högskolor.Utskottet framhåller att huvudansvaret för forsk-ningens organisation skall ligga på universitetens ochhögskolornas styrelser. För att kunna säkerställa be-hovet av vetenskapligt kompetenta forskare inomområden av särskilt nationellt intresse bereds genomutskottets förslag nu möjligheten för regeringen attinrätta professurer inom sådana områden. Ett exempelpå sådana angelägna områden är att öka antaletkvinnliga professurer - ett regeringsförslag som riks-dagen kommer att behandla . Det harinte skett någon förbättring på det området med denstruktur som vi har utan det är ett typiskt exem-pel på området där vi måste få initiativ från politisknivå för att det skall ske. Regeringens möjlighet attinrätta professurer inom särskilda områden skall till-lämpas restriktivt. Någon grund för påståendena ireservation 2, att förslaget skulle innebära en återgångtill ökad styrning och centralisering av beslutsfattan-det, finns därför inte.Herr talman! Jag yrkar avslag på reservationerna 1och 2 och bifall till utskottets hemställan.Slutligen några ord om utbildningsutskottets be-tänkande 15. Mot bakgrund av det kärva statsfinan-siella läget tillstyrker utskottet regeringens förslag atttillfälligt - observera tillfälligt - och i begränsad ut-sträckning återinföra utbildningsbidrag som finansie-ringsform för doktorander. av de medelsom lärosätena avsätter för studiefinansieringen inomfakultetsanslagen skall dock avse doktorandtjänster.Redan 1982 skapades genom riksdagsbeslut möj-ligheter att inrätta doktorandtjänster som en ny formav studiefinansiering inom forskarutbildningen. Syftethar varit att skapa bättre ekonomiska villkor och enstörre social trygghet för forskarstuderande. Resurser-na för denna forskarutbildning har också successivtbyggts ut.Det bör framhållas att återinförandet av utbild-ningsbidragen är en åtgärd på kort sikt. I den kom-mande forskningspolitiska propositionen avser rege-ringen att återkomma med förslag om ett nytt och merflexibelt system för studiefinansieringen inom fors-karutbildningen.Låt mig avslutningsvis också konstatera att möj-ligheten att kombinera utbildningsbidrag med an-ställning som assistent återinförs.Herr talman! Jag yrkar avslag på samtliga reser-vationer och bifall till utskottets hemställan.Anf. 128 HANS () replikHerr talman! När det gäller professurerna är viinte motståndare till att de små och medelstora hög-skolorna skaffar sig professurer. Det är snarare precistvärtom. Det är omsorgen om dem så att de inte skallhamna i en B-lagsituation som gör att vi inte tyckeratt de själva skall inrätta professurer. Att vara solitärprofessor vid en högskola är en ganska svår roll. Detinnebär att man behöver bygga upp nätverk som ärkompetenta så att man inte hamnar i en situation medsämre kvalitet än på andra ställen.Det viktiga som berört i sittinlägg gäller forskningsanslagen. Procentuellt sett ärdet litet. Men 157 miljoner i fakultetsanslag och 238miljoner i rådsanslag är inte små pengar för forsk-ningen. Det måste naturligtvis påverka forskningen ihög grad. Var någonstans skall en högskola börja rivaner? Det kommer att bli svåra problem, svåra priori-teringar. Det är inte alldeles säkert att det kommer attgå i den riktning som vi politiker vill.Det är tur att vi har forskningsstiftelserna som kankomplettera Socialdemokraternas dåliga modell. Dehär medlen är inga pensionsmedel. Det är löntagar-fondsmedel som företagarna har betalat in undermånga år och som är omvandlade till stiftelser ochverkligen gör mer nytta än de politiskt styrda medlen.Anf. 129 ()replikHerr talman! Jag hävdar med bestämdhet att det ären nedvärdering av de mindre och medelstora högsko-lorna att inte tro dem om kraften och kompetensen attkunna inrätta professurer. Det skall ske samma kom-petens- och kvalitetsprövning som vid alla andra till-sättningar. Det innebär att det blir en ökad resurs påde mindre och medelstora högskolorna. Det ger bättrekvalitet. Vi kommer ett bra steg från den uppdelning iA- och B-lag som i all tid har varit före-språkare för.När det gäller forskningsstiftelserna och löntagar-fondsmedel ingick varje krona oavkortat, som mest 30miljarder, i pensionssystemet genom att löntagarnahade avstått från löneökningar i förhandlingarna. Detinnebär att man upplöste detta dränerade man dettasystem. Jag tror ändå att det vid den uppgörelse somträffades 1992 hade funnits förutsättningar för kom-promiss, och man hade i mera demokratiska formerkunnat ta en del av dessa medel och avsätta tillforskning. Det var faktiskt meningen - jag avslöjaringen hemlighet när jag säger detta. valde man istället formen att låsa in dessa pengar i privaträttsligastiftelser där det inte finns någon insyn. Offentlighets-principen gäller inte. Styrelserna utser sig själva.Dessutom har vi ingen möjlighet att avsätta resurserför de områden där samtliga partier gång på gångsäger att vi inte får göra avkall på grundforskningen,vi behöver pengarna. Man har alltså försvårat möjlig-heterna att styra medlen dit de bäst behövs. Det ärdenna utveckling som forskningsråden nu är oroligaför.Anf. 130 HANS () replikHerr talman! Stiftelserna ger i själva verket en fri-het för forskarsamhället att få medel utan att behövapassera politiska spärrar. Det är fullt kompetentaforskare som sitter i stiftelserna och kan sköta utdel-ningen av medel. Eftersom det är många olika stiftel-ser kan demokratin tillgodoses. Jag tror att det ärbättre.Det säger om pensionsmedlenär en efterkonstruktion. Det är löntagarfondsmedel,inbetalda av företagarna.Anf. 131 ()replikHerr talman! Om man av statsfinansiella skälmåste pruta på forskningsanslagen - jag betvivlar intesiffrorna, de är korrekta - och har tillgångtill och gör en enkel summeringav minskningarna och satsningarna, kommer manfram till att forskarsamhället totalt tillförs mycketkraftigt ökade resurser som vi nutalar om. Men så uttrycker och andra oroför att man dränerar grundforskningen. I nästa ögon-blick säger man att det är bra att man får de här peng-arna. Då säger vi att det är bra att vi har tillgång tillstarka forskningsresurser. Men vi tycker att man idemokratisk ordning på samma sätt som i fråga omfakulteter, forskningsråd och sektorsorgan skall hamöjlighet att styra resurserna på demokratisk väg därde gör den största nyttan. Det är en snedvridning därsom är allvarlig och som hela forskarvärlden uttryckeroro över. är tydligen till freds med kunnat välja en klart odemokratisk form, ettunikum i svensk utbildningspolitisk historia.Anf. 132 () replikHerr talman! När det gäller UbU 12 har vi accep-terat som ett logiskt led i utvecklingen av de nya hög-skolorna att de skall kunna inrätta professurer eftersedvanlig kvalitetsgranskning. Däremot håller jag intemed om regeringens rätt att inrät-ta professurer. Det är fullt möjligt att kombinera enaktiv jämställdhetspolitik med att inte låta regeringeninrätta professurer. Det går nämligen att göra det viade högskolor och fakulteter som finns. Att nu göra detär att lyfta på en spärr som lätt - minsta motståndetslag - kan leda till att man återgår till ökad centralise-ring och ökad styrning av högskolan.Sedan vill jag prata litet om doktorandtjänsterna.Jag hoppas att jag sade i mitt anförande att vi är heltemot att etablera utbildningsbidrag som begrepp igen,och därför har vi också finansierat ytterligare 300doktorandtjänster.Att nu föra in utbildningsbidrag i diskussionen omforskningsfinansieringen tycker jag är ett nederlag förriksdagen, ett nederlag för de studerande, ett nederlagför våra ansträngningar att öka antalet kvinnliga fors-kare och ett nederlag för tilltron till vårt utbildningsut-skott och beslut att olika forskningsstöd-jande organ skall ha som sin uppgift att även finansie-ra doktorandtjänster. Jag tänker speciellt på de forsk-ningsstiftelser som föregående debatt handlade om.Tror verkligen att detta är entillfällig åtgärd? Kan på heder ochsamvete lova att detta är en tillfällig åtgärd? Hur harBengt Silfverstrand kunnat acceptera detta efter allavåra gemensamma uttalanden och ansträngningar?Anf. 133 ()replikHerr talman! Med all respekt för insatser när det gäller jämställdhetsarbetet, måstejag säga att de tyvärr inte avsatte de förväntade spåreni den förra regeringens politik. Vi kan bara konstateraatt situationen är bedrövlig när det gäller antaletkvinnliga förskare i förhållande till antalet manligaforskare, och inte minst när det gäller kvinnliga pro-fessurer.Nu kommer det ett förslag som löser de proble-men. Men en förändring åt rätt håll sker bara på ettpolitiskt initiativ. Därför är det här området ett braexempel på att det i vissa fall, under vissa omständig-heter, kan finnas anledning för regeringen att gå inoch inrätta professurer. Innehavarna skall sedan utsespå vanligt sätt, efter kompetensbedömning. Det skallalltså vara en restriktiv tillämpning. Det finns ingenanledning att hysa oro på den punkten.Jag tycker inte att man i den här frågan skall ta tillöverord när det gäller förslagen om att fortsätta medutbildningsbidrag. Det finns så klara markeringar,dels av hur mycket det handlar om, dels av att det ären tillfällig åtgärd. På detta område - även om vi intevet resultatet eftersom vi ju inte har någon insyn - harman från ett par av dessa forskningsstiftelser talat omatt man skall använda en del av sina medel till dokto-randtjänster. Det finns alltså åtminstone på det härområdet ett någorlunda klart besked. Det innebärockså att det kommer vissa resurstillskott på det härområdet.Sedan utfärdar jag naturligtvis inga löften om närförändringar sker. Vi har alltså att ta oss ur det eko-nomiska moras i vilket den borgerliga regeringenförsatte oss, och det är först när vi har kunnat kommaupp ur det som vi kan börja tala om nya reformer.Anf. 134 () replikHerr talman! En av uppgifterna för de nya forsk-ningsstiftelserna var, , att finansie-ra forskarutbildning. Det är helt klart ochhelt tydligt och har funnits med i diskussionen helatiden. Det är ett faktum som ni socialdemokrater gär-na hoppar över. och jag har disku-terat att denna övergång - det finns en tidsgräns förutbildningsbidraget - skulle kunnainnebära en viss turbulens, men skulle detfinnas tillräckligt många studieplatser tack vareforskningsstiftelserna.Anf. 135 ()replikHerr talman! Jag har inte hoppat över det faktumatt forskningsstiftelserna kommer att avsätta resurserför det här ändamålet. Jag sade, och upprepar deteftersom tydligen inte hann med isvängarna, att det var ett av de få områden som vi vetkommer att få vissa resurser, områden som vi är över-ens om är mycket angelägna.Det talar ytterligare för det jag sade: Vi vill ha entotal överblick, så att vi kan tillföra forskningsresursertill de områden som vi finner mest angelägna. Vitycker att detta är ett angeläget område, och det ärdärför vi gör mycket klara markeringar av att de för-ändringar, som vi nu genomför via riksdagsbeslut, ärtillfälliga och begränsade. Det är i alla fall ett tydligtbesked om våra ambitioner.Hade vi haft den här överblicken och de här möj-ligheterna också när det gäller forskningsstiftelserna iövrigt, kunde vi också ha tillgodosett andra angelägnaområden, exempelvis grundforskningen. Då skulle viha kommit undan dessa besvärliga problem som vi nuhar att räkna med under i alla fall de närmaste åren.Anf. 136 () replikHerr talman! Som jag påpekade i mitt anförandehar universitet och högskolor som bedriver forskningoch undervisning mycket stora problem. balansen mellan tillämpad forskning och grund-forskning, som utgör ett mycket allvarligt problem.Näringslivet och den offentliga sektorn i Sverigebehöver hög kvalitet i den tillämpade forskningen ochi grundforskningen, och forskarutbildningen klararinte av detta.Jag skall inte upprepa de problem som jag tog upptidigare. Jag kan bara nämna de yngre forskarnassituation. De saknar totalt forskningsmedel för sinverksamhet. De är helt uppbundna och beroende avhandledarna.Vi har den helt omöjliga tjänstestrukturen, som ärunik internationellt sett. Vi saknar rörlighet genom attvi har livstidstjänster på alla viktiga poster vid uni-versiteten. Det gör att ungdomar och kvinnor intekommer in vid universiteten, och vi får ingen rörlig-het.Vi har naturligtvis också hindren för den tvärve-tenskapliga verksamheten, som är så oerhört viktigbåde på forskningsrådssidan och inom universiteten,där fakulteterna är ett stort hinder.Nu säger att man tar initiativ.Om budgetpropositionen såg ut som låter vore det bra. Men inget initiativ alls finnspå de här punkterna i budgetpropositionen. Jag ställer frågan: Varför finns inte de härstora problemen behandlade i budgetpropositionen?Anf. 137 ()replikHerr talman! De stora problemen finns behandladei budgetpropositionen, där vi konstaterar, som jag hargjort i mitt inledningsanförande och i flera repliker,att det totalt sett finns goda forskningsresurser i sam-hället. Problemet är fördelningen, den snedvridningoch obalans som finns mellan grundforskning å enasidan och tillämpad forskning å andra sidan.Jag är i stor utsträckning överens med GunnarGoude om problembeskrivningen. Men det är förvå-nansvärt att mot den bakgrunden sålätt går förbi, närmast i ironiska svängar, de forsk-ningsstiftelser som sitter inne med de här resurserna.Hade vi förfogat över dessa resurser på samma sättsom vi har överblick över de samlade resurserna tillsektorsforskning, till forskningsråden och till fakul-tetsanslag, hade vi också kunnat tillgodose många avde önskemål och krav som har förtfram.När vi nu är överens om problembeskrivningenborde litet kraftfullare ta itu med oba-lanserna och skjuta in sig på de problem som harförorsakats av olyckliga politiska beslut under förramandatperioden.Anf. 138 () replikHerr talman! Jag håller med om att stiftelserna ären djupt olycklig form för organisation av forsk-ningsmedel. Dessutom har vi fått ytterligare 800 mil-joner av EU-medel på tillämpningssidan.Men faktum kvarstår, i budgetpropositionen finnsingen lösning på problemet med den bristande balan-sen. Det ser vi från tydligt, eftersom vihar förslag på hur detta skall lösas. Vi har förslag omgrundforskningsavdraget, vi har förslag om ändringari tjänstestrukturen och vi har förslag om finansieringav forskarnas verksamhet.Det finns ingen motsvarighet till de här förslagen ibudgetpropositionen. Det gör t.ex. att diskussionen ärsvår att föra. Det finns inget alternativ från er sida attta upp och ställa vårt förslag mot. När initiativet nuskall komma från socialdemokraterna tror jag säkertatt man behöver mer tid på sig än ett oppositionspartibehöver. Det ligger i sakens natur. Man måste utredalitet noggrannare. Men eftersom det bara föreligger ettförslag, , skulle det vara trevligt att hörahur socialdemokratin ställer sig till den typ av förslagsom har framfört.Anf. 139 ()replikHerr talman! Den enkla anledningen till att vi inteför några djupgående resonemang om satsningen påden framtida forskningsinriktningen är, som jag ocksåangav i min inledning, att de förslagen kommer i enforskningspolitisk proposition . Den omfattaren treårsperiod.Eftersom vi inte närmare har analyserat vidd ochvikt av förslag, skall jag gärna göra denpersonliga reflexionen att jag finner många av tanke-gångarna mycket intressanta och väl värda att närma-re fundera på. Det är på flera punkter, som jag uppfat-tar det, förslag som innebär litet av ett nytänkandesom vi självklart kan diskutera.Men svaret är att det kommer en forskningspoli-tisk proposition och att beredningen av dessa förslagär i gång. Det är den ena biten.Den andra biten är att man också har tillsatt ensärskild utredare för att se över strukturen för forsk-ningsfinansieringen. Det framgår klart och tydligt avdirektiven, som jag utgår från att hartagit del av, att vi lyfter fram de här frågorna förframtiden och för förmåga att överleva somvälfärdsland och industrination. Jag är alldeles över-tygad om att vi kommer att få tillfälle att djuparediskutera de här frågorna när det är dags att fatta deviktiga besluten i de här sammanhangen.Anf. 140 ()Herr talman! Forskning och utbildning är självanyckelfrågan när det gäller hur det skall gå för vårtland . Jag vill ta upp en av de allra vikti-gaste aspekterna när det gäller att lyckas i fråga omforskning och utbildning. Där går jag längre än mitteget parti egentligen ställer upp på.Jag menar att den viktigaste faktorn för en fram-gångsrik forskning och utveckling är att man skapartillräckligt stora kreativa massor. Man behöver grup-per med många forskare med olika bakgrund somarbetar tätt samman. Det skall vara naturvetare, tekni-ker och kulturarbetare.Man kan tala mycket om elektronisk frihet, t.ex.att man säljer en etta i , köper en herrgård iVärmland och sitter vid datorn och forskar. Men detär i människors möten som kreativiteten uppstår. Detär ett faktum som gör att de stora universiteten i dagär de ställen där de nya idéerna föds.Man kan tycka hur mycket man vill om de småhögskolorna, men det är inte där de väsentliga inno-vationerna görs. Inser man inte detta är i enbekymmersam situation.Sverige har halkat efter när det gäller forskningoch utveckling. Det har jag talat om . Vår kom-petens är inte av det snitt som den var vid förra sekel-skiftet. Vi har en bred industri i som nästangenomgående befinner sig i det kallarsolnedgångsbranscherna eller det som andra kallar depriskonkurrerande branscherna. Det rör sig om upp-finningar från . Vi försöker med lågapriser och därmed låga löner att hålla vår verksamheti gång. Det är telefoner, bilar, kullager, pappersmassa,kanoner, kylskåp - alltihop är gamla produkter.Det finns enstaka undantag. har lyckatshålla sig på topp fortfarande. Men de lever i en tuffbransch. Och vi har läkemedelsindustrin. Jag villhävda att deras framgångar beror på att de har hafttillgång till en rad forskningsfonder för medicinskaändamål, som politikerna inte kunnat styra. De harhaft bättre förutsättningar än andra forskningsbran-scher.De som betraktas som soluppgångsindustrier, varsforskning skall ge oss nya produkter som vi kan säljaför hutlösa priser till en häpnande värld, finns enligtallas uppfattning inom områdena optik, gen- ochbioteknik, datakommunikation - kommunikation, intedatorer - miljö- och solarteknik och ren mat.