prot · GJ0934 · 1995-12-08 00:00:00 — Dessa två olika lagar kommer ju inteatt finnas i regeringsformen, utan det blir bara enbestämmelse, och det är väsentligt att komma ihågfrån konstitutionell synpunkt.Man kan inte här tala om att detta att svenska kyr-kan av andra och historiska skäl har en speciell ställ-ning på något sätt skulle strida mot religionsfriheten.Religionsfriheten, som den framgår av reli-gionsfrihetslag, innebär ju att man har rätt att varamed i ett trossamfund och rätt att inte vara med.Dessutom har man rätt att anordna möten. Ingen kanpå allvar säga att det som vi kommer att beslutaom kränker eller inskränker denna grundlagsskyddaderätt till religionsfrihet.Anf. 8 ()Herr talman! Jag kan instämma i flera av deståndpunkter som har anfört, natur-ligtvis med undantag från de mera biografiska note-ringarna i hennes huvudanförande, som jag självfalletinte kan ha någon mening om, och från de delar därhon, trots att hon egentligen kanske inte vill, ändåinstämmer i utskottsmajoritetens skrivningar.Att kyrkan skall skiljas från staten - dvs. att stats-makten skall vara strikt neutral i trosfrågor och attmänniskors inställning till religionen i strikt meningskall vara en privatsak - är en klassisk arbetarrörel-seståndpunkt. En statskyrka eller en kyrka med spe-ciella relationer till staten strider mot religionsfrihetenoch mot principen att olika uppfattning eller tro ireligionsfrågor skall behandlas likvärdigt.Även om föreliggande proposition och utskottsbe-tänkande går ett steg i rätt riktning är innebörden docken fortsatt särställning bland de religiösa samfundenför och för religiösa samfund gente-mot andra ideella organisationer.Propositionen syns vara väl förankrad främst inomstatskyrkliga kretsar och uttrycker en kompromissmellan olika intressen inom dessa. Men den innebäringet avgörande steg mot den definitiva separationmellan stat och kyrka som jag menar är nödvändig.Vi har därför sett oss nödgade att markera vårprincipiella inställning om ett definitivt skiljande avkyrkan från staten samt att religiösa samfund inteskall ha en legal särbehandling framför andra ideellasammanslutningar.Vi har i regeringsformen grundlagsskyddat religi-onsfriheten och organisationsfriheten. Ingen har kun-nat visa att detta skydd har varit otillräckligt. Sverigeär inte och skall inte vara ett land där religionsfrihetensitter trångt. Men en religiös övertygelse skall inteheller av staten värderas annorlunda eller förmer änandra övertygelser. Inga andra ideella sammanslut-ningar har en speciell lagstiftning. De får inte hellergratis hjälp eller över huvud taget någon hjälp frånstaten att dra in sina medlemsavgifter.Häri ligger grundfelet i propositionen och utskot-tets grundlinje. talesman säger här atten del församlingar och samfund vill ha en kyrkolageller församlingslag, men samfunden har existerat ochdessutom kunnat växa - det gäller en del samfundsom är vanliga framför allt bland invandrare - utan attdet finns en lag. Gällande förhållanden har i detstycket varit fullt tillräckliga och inte inkräktat påderas frihet eller möjligheter.En lag om religiösa samfund innebär också defi-nitionsproblem när det gäller vilken organisation somskall godkännas som ett samfund och vilka organisa-tioner som skall underkännas. Vi som står bakomVänsterpartiets motion ifrågasätter därför behovet aven församlingslag - eller vilket skulle vara ännu säm-re: en speciell lag för och en annanlag för övriga samfund.Resultaten av alla utredningar, dvs. det som före-slås i propositionen och betänkandet, kan som BirgitFriggebo har sagt bli en halvmesyr. Vi anserdärför att det krävs ett nytt förslag som tydligt ochentydigt syftar till en definitiv separation mellan statoch kyrka. Även vi som har skrivit under motioneninser att det tar tid att lösa upp de historiska banden.Herr talman! Med hänvisning till det anförda yrkarjag bifall till reservation nr 1.Anf. 9 () re-plikHerr talman! Jag har två frågor till anledning av detta anförande och reservationen.Reservationen domineras ju av ett krav på avslag.Kenneth talade om att ett nytt förslag bör läggasfram. Hur tror att det skulle taatt få fram ett helt nytt förslag? Senast som det fannsett förslag att ta ställning till var 1979, och då förkas-tades det redan på kyrkomötet.Jag förutsätter att delar min åsiktatt ett förslag av den här typen skall vara brett förank-rat och fattas enligt vanliga demokratiska principerunder så stor uppslutning som möjligt.Den andra frågan gäller en sak som jag inte riktigtförstår i reservation. Hur kan manuppfatta detta att man ger konstitutionellt skydd föralla trossamfund som en belastning för dessa trossam-fund? Det står i reservationen att flera samfund drasin under en form av statlig reglering. Detta att man fårett konstitutionellt stöd som väl stämmer med dessakyrkors - den ortodoxa kyrkans eller den katolskakyrkans sätt att fungera och vara organiserad - kanväl inte vara en belastning.Anf. 10 () replikHerr talman! Hur det tar, det beror ju på.Det behöver väl inte ta så särskilt . Det berorpå hur man vill uttrycka principen.Förslaget skall vara brett förankrat, men en bredförankring när det gäller religionsfriheten som angåralla medborgare innebär inte bara en förankring hoskyrkomötet bland människor som tillhör religiösasamfund, utan det skall förankras även hos människorsom inte har en bestämd uppfattning i religiösa frågor.När det gäller detta med att man trängs in, så i ochmed att vi får en församlingslag i någon form är detstaten som skall avgöra vad som är en religiös för-samling och vad som inte är en religiös församling.Då kommer väl ändå staten att lägga sig i och graderaolika trosuppfattningar, vilket jag menar strider motlikabehandling och i djupare mening religionsfriheten.Anf. 11 ()Herr talman! Det finns nog få frågor som har ut-retts så grundligt som förhållandet mellan och staten. Att man kan ha olika utgångspunktför varför man vill få de här förändringarna till ståndframgår med all önskvärd tydlighet av inläggen frånBirgit och för de förslag som har lagtsfram är att de har avvisats, av och av kyr-komötet. Under den förra regeringsperioden inleddespå nytt ett arbete för att få till stånd en friare ställningför i förhållande till staten och ocksåen mer jämbördig ställning i förhållande till övrigatrossamfund.Med den historiska kunskapen om hur frågan tidi-gare behandlats i ryggen och med kunskap om vilkastarka motsättningar som fortfarande finns i den härfrågan såg jag det som en viktig uppgift, när jag varkyrkominister, att få fram ett förslag som var så långt-gående som möjligt, men som hade förut-sättningar att verkligen bli föremål för beslut ochgenomförande.En kyrkoberedning tillsattes, och den lade framsitt förslag . Eftersom det var viktigtmed en bred remissomgång utan alltför snäva tidsra-mar och förslaget dessutom skulle passera kyrkomötetblev det tyvärr aldrig möjligt att komma med ett för-slag före regeringsskiftet på hösten 1994.Genom att den nuvarande regeringen in sin skri-velse till kyrkomötet och i sin proposition till riksda-gen nu lägger fram ett principförslag till hur de eko-nomiska och rättsliga relationerna mellan staten ochSvenska kyrkan skall utformas som i vä-sentliga delar bygger på underlaget från kyrkobered-ningen fullföljs det arbete som påbörjades under denförra regeringsperioden. Det menar jag skapar förut-sättningar för en bred uppgörelse. Jag tror inte attnågon regering hade varit beredd att genomföra enförändring av det här slaget utan att vara säker på attha en bred majoritet bakom sig.Vi kristdemokrater tycker att det är glädjande attarbetet nu har kommit så här långt. Vi är väl medvet-na om att med det här förslaget ocksåi fortsättningen kommer att ha en särställning i förhål-lande till övriga trossamfund som kan vara betänkligur religionsfrihetssynpunkt och som självfallet måstebli föremål för fortsatt diskussion framöver.Vår grundinställning är att alla samfund med reli-gionsfriheten som utgångspunkt bör få verka under sålikartade förutsättningar som möjligt. Men just därföranser vi att det väger tungt och ger bättre förutsätt-ningar att den reform som föreslåsfattas i största möjliga samförstånd. Det ger möjlighetatt utifrån en ny utgångspunkt arbeta vidare för enlikabehandling av alla trossamfund. Tills detta blirmöjligt menar vi att statens stöd till Svenska kyrkankan accepteras och motiveras såväl av historiska skälsom utifrån det faktum att en så stor del av svenskafolket är, och även förväntas fortsätta att vara, med-lemmar i Svenska kyrkan.Alternativet att nu kräva mer långtgående föränd-ringar som det inte går att få en uppslutning kring ärbetydligt sämre ur alla synpunkter. Om änen gång skulle avvisa ett regeringsförslag i den härfrågan skulle det skada saken allvarligt och omöjlig-göra ett förändringsarbete för mycket fram-över.Med tanke på den diskussion som fördes underden förra regeringsperioden är jag speciellt glad överatt stöder det nu liggande förslaget. Jagmåste erkänna att jag inte riktigt hade vågat hoppas pådet.Herr talman! När det gäller frågan om kulturhis-toriskt värdefull egendom vill vi markera att statensåtagande bör läggas fast på ett tydligare sätt, enligt deprinciper som föreslogs i den s.k. ,Ekonomi och rätt i kyrkan. De innebär att ett visstbelopp fastställs för det statliga åtagandet när detgäller vården av kyrkobyggnader.En utredning om det kyrkliga utjämningssystemetarbetar nu på slutvarvet. När det gäller denna utred-ning utgår vi från att det, även med förändrade rela-tioner till staten, kommer att utformas ett förslag sominnebär att församlingar i alla delar av landet, både istäderna och på landet, får goda förutsättningar attverka.Vi vill också betona vikten av att personalfrågornahanteras på ett tillfredsställande sätt i det fortsattaförändringsarbetet. De här frågorna har vi uppmärk-sammat i motion K5, som jag vill yrka bifall till.Herr talman! Organisationsfrågorna har redan allt-för länge fått ta alltför stort utrymme från kyrkanshuvudsakliga uppgift, att förmedla det kristna bud-skapet. Kyrkans roll i vårt sekulariserade samhällebehöver tydliggöras av kyrkan själv. Behovet av dentrygghet som kyrkan står för, när omvärlden i övrigtständigt förändras, har snarare ökat än minskat. Där-för är det viktigt att även i fortsätt-ningen kan vara en folkkyrka som är tillgänglig föralla i hela landet.Det förslag som vi nu skall ta ställning till är ettprincipförslag. Det är många delfrågor som återstår.Jag behöver inte upprepa dem eftersom flera talareredan har nämnt dem. Men i det arbetet kommer vi attdelta konstruktivt, och vi utgår också från att allaintressenter - med det menar jag självfallet alla övrigatrossamfund - också kommer att få möjlighet att del-ta.Förslaget når, som jag sagt, inte ända fram, varesig när det gäller frigörelse frånstaten eller likställigheten med övriga trossamfund.Men det är ett rejält steg år rätt håll. Vi kristdemokra-ter föredrar att medverka till att det steget tas framföratt stå och stampa på samma fläck under ytterligarenågra år.Anf. 12 ()Herr talman! skall fatta ett histo-riskt beslut. har de starka banden mel-lan staten och kyrkan varit en självklarhet, medan deunder varit ifrågasatta ochdiskuterade. Samhället har förändrats, och till skillnadfrån tror jag att det innebär att kyrkanockså måste förändras och inte bara vara någon sortsförändringsfri trygghetsrepliplats i samhället.KU:s betänkande, liksom regeringens proposition,innebär att detaljer nu skall utredas, vilket skall ledatill att själv får fullt ansvar för sinaegna inre frågor. fastslår att kyrkan förbliren öppen och rikstäckande kyrka samt en folkkyrka.Konstitutionellt får alla trossamfund som önskar detregistreras och utforma sin organisation efter sinatraditioner. Kyrkan får vara kyrka och staten vara stat.Herr talman! har utredningenom förändrade relationer mellan staten och pågått. Flera förslag har lagts fram och debat-tens vågor har gått höga. Den kristna kyrkan börjademed lärjungar. får man påminna om det.De var hårt ansatta i det dåtida . I kontrasttill judendomen formades en rörelse med gemensam-ma rötter i . Under de första århundrade-na var de kristna också utsatta för en systematiskförföljelse i det romerska världssamhället. Kyrkan varunder därför en underjordisk rörelse. Det varunder som konturerna av kyrkan växtefram och den blev en av världens globala religioner.Då växte dogmen, organisationen och kristendomensurkunder fram, och i de olika kulturella miljöerna runtMedelhavet gavs olika betoningar och innehåll i denkristna tron.Det var som kristendomen växte ihopmed den politiska makten. var enav de kejsare som knöt samman sitt politiska programmed en auktoriserad religion: kristendomen. Från dentiden har den kristna kyrkan mer eller mindre varitintegrerad i samhället. Parallellt med dessa uttryck fören monopolkultur har det så gott som alltid funnitsfria rörelser inom kristendomens ram. Dessa rörelserhar tagit avstånd från makten, och i flera fall har dessanhängare varit pacifister, vägrat att betala skatt ellerpå andra sätt visat sitt missnöje med de politiskastrukturerna. Kristendomen kan därför historiskt intebeskrivas som en officiell maktkultur, men inte hellerenbart som en motrörelse.Bland den kristna kyrkans källor finns därför bådeuttryck som visar den starka förbindelsen med statenoch uttryck som har utgjort en social och politiskutmaning till maktstrukturen. Kyrkofäderna, t.ex.Augustinus, var mycket tydliga när det gäller att legi-timera statens makt. Begrepp som gudsstat, eller kyr-kostat för att ta ett senare historiskt exempel, visar påsådana integrerade maktstrukturer. På andra håll ochvid andra tidpunkter i historien har dock kristentronmedverkat till att bryta maktmonopol. Med dessahistoriska rötter var utvecklingen i därför påmånga sätt ganska typisk. Efter reformationen i Euro-pa, med lutherska, reformerta och anglikanska paral-leller , formades nationellt baseradekyrkor som efterhand införlivades med de statligastrukturerna. Så bröt den katolska kyr-kans dominans över det svenska kyrkolivet och till-gångar i kyrkans ägo nationaliserades. Efterhand gavden svenska reformationen oss en nationell, lutherskoch statlig kyrka.Sveriges kristna historia går tillbaka till 1000-taletoch . benämns Sverigesom ett kristet land och socken- och stiftsindelningensker. 1169 inrättas ärkebiskopsdömet i . ISkänninge kyrkomöte ges kyrkan en rättslig ochekonomisk särställning, och i beslutet på Västeråsriksdag 1527 ser vi konturerna av den svenska natio-nalkyrkan. Då stärks också socknens självständighet.1571 antas kyrkoordning. Först1593 fattas de formella beslut där den lutherska profi-len fastställs, och där man ansluter sig till den augs-burgska trosbekännelsen. Efterhand stärks kungensmakt över kyrkan, och 1686 får vi vår första kyrkolag.Sverige hade då antagit en enhetlig religiös profil,en monokultur. Med konvetikelplakaten 1703-1858skapas stränga restriktioner mot annan tro. Även omman 1781 och, i viss mån, 1809 beslutar om toleran-sedikt och om religionsfrihet i samband med rege-ringsformen, är det inte det ges möjlighetför främmande trosbekännare att registreras. Katolikeroch judar fick uppleva hårt motstånd, och de fram-växande frikyrkorna deltog i kampen för religionsfri-het, precis som tidigare talade om.Från gäller en religionsfrihet iSverige som sedan förstärks och utvidgas. varett av de sista länderna i som på det sättetmarkerade religionsfrihetens ramar.Herr talman! Det är därför den moderna, demo-kratiska staten nu behöver förändra sin relation tillkyrkan, och kyrkan behöver förändra sin relation tillstaten. Därför skulle jag vilja säga till svenska kyr-kans medlemmar: gratulerar! Från år2000 blir kyrkan fri att vara kyrka. Den upphör attvara en del av en myndighetsstruktur. De medeltida,furstliga och ömsesidiga banden till staten kapas.Kyrkan blir fri att utse sina ledare och att sköta sinaegna inre angelägenheter. Kyrkan kan nu på allvar blien folkets kyrka och tjäna den ende Herre som ärkyrkans Herre.Kyrkan har ett historiskt arv att förvalta. men denhar också historia att göra upp med. Kyrkans ställ-ningstaganden då demokratirörelsen växte fram är enplump i protokollet. Också agerandet under storstrej-kens är en del av historien som det finnsanledning att reflektera över. blir kyrkan fri attvara kyrka; för folkets skull, med folket, för folket.Jag tror att detta, rätt skött, kommer att leda till attkyrkorna åter fylls.Det finns emellertid frågor som måste lösas. Frå-gan om kvinnliga präster måste slutligen lösas - viväntar fortfarande på den första kvinnliga biskopen.Kanske vore det ett logiskt första beslut av den heltfria kyrkan att inrätta en kvinna på en biskopsstol. Närdet gäller mina hemtrakter på finns detanledning att påminna om de homofoba tendensersom finns hos de enskilda präster som protesterarmot sin biskop. Detta måste motarbetas i och av kyr-kan. Kyrkan skulle väcka respekt om människor fickegna erfarenheter av att kyrkan respekterar dem ochstår på folkets sida.Kyrkan blir också fri att granska riksdag och re-gering i enlighet med högt ställda demokratiska vär-den. För detta behöver kyrkan själv vara en föregång-are i fråga om demokrati och respekt för individen.Detta är nu mer än någonsin möjligt, och jag villlyckönska vår svenska kyrka.Till övriga trossamfund, frikyrkor, invandrarkyr-kor och företrädare för andra religioner, vill jag sägaatt ni nu får ett konstitutionellt erkännande. Inte hellerni blir en del av statsapparaten. Ni ges rätt att uppträ-da och verka som de trossamfund ni är. Ni blir fria attvara kyrkor och trossamfund i era respektive religio-ners tradition. Ni blir också fria att bidra till Sverigesinterkulturella profil, till att ge rum för människorssorg och glädje och till att agera och uppträda somtrossamfund. Ingen skall längre behöva konstruera enassociationsform för att svara mot svensk lagstiftning.Trossamfundens utrymme blir nu inte bara garanterati religionsfrihetslagen. Tyvärr avvisar Vänsterpartietdetta.Till svenska folket vill jag säga att nu änt-ligen, av monokultur, blir ett inter-kulturellt land. Den historiska betydelse som kristen-domen har haft för vår kultur, för vårt språk, för vårlagstiftning och för vårt samhällsbygge bör inte un-derskattas. Men en fungerande tro är generös. Denrespekterar, vårdar och värnar individen. Liksom densvenska flaggan bär korset som en central symbol, ärhistorien inbäddad i det svenska kulturlandskapet.Katolska, lutherska och frikyrkliga traditioner harmedverkat till att bygga vårt land. Vi har ocksåunder fått hjälp av judar, muslimer, buddhis-ter och många andra. Intolerans, främlingsfientlighetoch rasism får inte känneteckna tro eller någonannan respektfull religion.Till slut vill jag något kommentera de reservatio-ner som finns. Först vill jag dock rikta ett tack tillkyrkominister som nästan har lettdenna fråga i hamn. När detta förslag var uppe i kyr-komötet illustrerades det med på samma bild. Jag vill inte dranågra djupsinniga paralleller mellan civilministernoch den gamle revolutionäre kungen, även om bådatycks ha som gemensam verksamhetsarena.Jag tycker dock att kyrkoberedningens förslag, somformats i propositionen och i kyrkomötet, och varslinjer nu sträckts ut och justerats av departementetoch regeringen, på många punkter är genialt, generöstoch tydligt. Med hela religionsfrihetens perspektivkan nu rättvisa och moderna förhållanden mellanstaten och trossamfunden skapas. Jag skulle därförvilja rikta ett tack till kyrkoministern. Jag vill kom-mentera några av de reservationer som finns. Väns-terpartiet har framfört en åsikt i sin partimotion sominnebär avslag av hela propositionen, och man harreserverat sig mot KU:s betänkande. Det är allvarligtoch, hoppas jag, oövertänkt.Vänsterpartiet tycks helt bortse från den särskildaproblematik som finns, där inte minst invandrar-samfunden tvingas till konstlade organisationsformerför att kunna fungera i vårt land.Man säger också att staten nu drar in flera religiö-sa samfund under statligt beroende. Den synpunktenär man ganska ensam om, och tyvärr röjer den en svagmedvetenhet om själva problemet i vår nuvarandeordning. Att tala om ideella organisationer som intehar lagstöd kan väl vara korrekt, men att tala om attde inte får hjälp, om inte med uppbörd så med bidrag,blir en ganska märklig argumentering.Folkpartiet är tämligen beskedligt i sina att-satser,men har en ton i motionen i övrigt som är destruktiv.Man frågar t.ex. vilken principen är, medan Gustavvon , som skrivit en snarlik motion, skriver"propositionen har ett principiellt innehåll". Tydligenkan text läsas på mycket olika sätt.Folkpartiets eget misslyckande med att föra frågani hamn 1979 visar med önskvärd tydlighet att maninte varit i takt med opinionen. Att staten i meningenatt staten beslutar i kyrkliga ärenden är det ju intelängre en statskyrka. Det borde framgå alldeles klartav texten.Moderaterna har med stöd av och del-vis av kds genom tagit på sig spen-derbyxorna och sagt att staten mer generöst skullebidra till den kulturhistoriskt värdefulla egendomen.Man kan möta detta genom att motivera med bristan-de resurser i statens finanser, men jag tycker att moti-vet snarare handlar om att det finns skäl för att helaskattekollektivet är med och betalar de kostnader somfinns och inte bara de medlemmar som finns i kyrkan.Det tycker jag är ett rättvist och bra förslag.Jag tycker att det finns anledning att avslå samtli-ga reservationer och tillstyrker utskottets hemställan.Anf. 13 () replikHerr talman! Det var en intressant historisköverblick, till skillnad från propositionen, och det varbra med tanke på frågans vikt.Pär-Axel talade också om en kämpandekyrka, vilket jag uppskattar.Han säger dessutom att är destruktivt,och att man inte är i takt med opinionen. När vi harhaft något inflytande har vi försökt att arbeta för sågrundläggande demokratiska frågor som religionsfri-hetens förverkligande i vårt land. Men det är uppen-barligen så, eftersom nu säger attkyrkan själv kommer att få sköta sina inre angelägen-heter och att kyrkan kommer att få vara kyrka, att detsom var fel 1979 tycks bli rätt . Jag syftar påtalet om att vara i takt med opinionen. Denna fråga är,som själv berörde i sitt anförande,mycket mer historisk än så.Jag skulle med anledning av det just sade, att kyrkan nu kommer att få vara kyrkaoch sköta sina inre angelägenheter, vilja fråga: Avvilken anledning skall staten beskriva karaktären påden ? Den skall vara evangelisk-luthersk och episkopal. Varför skall medlemmarnainte själva få välja sin församling? Har Pär-AxelSahlberg någon kommentar till den långa lista somjag drog i mitt inledningsanförande, som är en önske-lista från kyrkomötet? Där finns ett önskemål, inte omatt själv skall få reglera sina inreangelägenheter, utan dessa skall regleras av staten.Anf. 14 () replikHerr talman! Principer och realistiska beslut är jusammanhängande. De berör varandra. 1979, när för-slaget från Folkpartiregeringen förelåg lyckades maninte vara i närheten av det läge där beslutet blev möj-ligt. Jag menar att det ändå visar bristen på känsla förden här saken.I vårt agerande, vid vår bearbetning i utskottet avbl.a. motion tycker jag att det är allvarligtatt man inte väger in den historiska dimension somdet finns anledning att ha med och som jag kort be-rörde. Att t.ex. tala i termer av varför staten skallbestämma att kyrkan skall vara evangelisk-luthersk ärju ett historielöst uttalande.På medeltiden var det möjligt att kungen bestämdesig en vacker morgon för att byta religiöst hemvist.Det är naturligtvis inte möjligt . Det är inte möj-ligt för en kyrka att säga att kanske vi skallvara katoliker och i övermorgon någonting annat. Attfastslå detta, när man nu klipper banden, som jagmenar sker, är naturligtvis bara ett sätt att tala om attvi är trogna vår historia. Det finns anledning att på dethär sättet lägga fast vissa ramar: evangelisk-luthersk,rikstäckande, demokratisk, öppen folkkyrka.