prot · GJ0939 · 1995-12-15 00:00:00 — Minfråga gällde dock uttryckligen om mandatet kommeratt omfatta också NATO-styrkans roll när det gälleratt gripa och överlämna krigsförbrytare till tribunaleni . Det är en sak som jag vet, efter besök vidtribunalen , att man fäster storvikt vid.Min andra fråga är: Hur bedömer utrikesministernföljderna av om flera stater av olika skäl visar sig inteförmå att fullt ut leva upp till sina antalsmässiga åta-ganden för den internationella fredsstyrkan?Anf. 32 Utrikesminister ()Herr talman! Parterna är ålagda att uppfylla allaorder eller önskemål från krigsförbrytardomstolen omarrestering, häktning och överlämnande av personer ifråga. Det gäller också alla stater.Huruvida IFOR direkt skall medverka i detta är änså länge icke fastslaget. Man håller fortfarande på ocharbetar på FN-resolutionen. Jag skulle önska att en roll i detta. Men vi är inte ensamma omatt besluta i den frågan.Beträffande den andra av frågorvill jag säga att det nu är över 25 länder som deltar.Det är fler än man från början hade hoppats på. Det ärett mycket brett deltagande.Man skall också ha klart för sig att det inte är nå-gon vetenskap som säger att det skall vara exakt60 000 soldater. Vad det kommer attbli vet vi heller inte. Det är lika litet vetenskap när vihar sagt att vi ställer upp med högst 870 mannar. Manfår göra ett antagande av vad som kan vara lämpligtför de uppgifter som föreläggs. Med den allmännauppställning som olika länder gör i den här styrkanoch när väl det amerikanska beslutet är fattat tror jagatt man i stort kommer att uppfylla det som man harföresatt sig.Anf. 33 () replikHerr talman! Jag tolkar utrikesministerns svar påmin första fråga som att som, vilket utrikes-ministern själv framhöll, har gjort och kommer attgöra mycket betydande insatser, även i fredsstyrkanmed kraft kommer att driva kravet på att mandatet vadgäller NATO-styrkans samarbete med krigsförbry-tartribunalen blir tydligt.När det gäller den andra frågan är det naturligtvisbara att hoppas att man lever upp till de åtagandensom har gjorts. Det skulle, som jag sade redan i mittanförande, vara förnedrande både för enskilda stateroch för FN om man inte lyckades göra detta.Jag är den förste att instämma med utrikesminis-tern om att det antal som anges på olika sätt inte ärnågra vetenskapliga tal i något avseende. Däremottror jag att vi kan vara helt överens, om vi ser på degångna tre och ett halvt åren i Bosnien, om att detantal trupper som har bedömts som rimligt att krävaatt medlemsstaterna ställer upp med aldrig har varittilltaget i överkant. Det visar inte minst utvecklingen isomras när det gäller de fredade zonerna. Det är detsom gör det allvarligt om man skulle börja nagga denbedömning som FN:s generalsekreterare har gjort ikanten.Anf. 34 Utrikesminister ()Herr talman! På den senare punkten är det lätt attge rätt. Jag vill erinra om att FN öns-kade 34 000 soldater i styrkan i Bosnien. Det omvärl-den ställde upp med var 7 000. Självfallet kunde inteFN med en så liten andel av det man ursprungligenansåg sig behöva klara hela den uppgift som manålagts.Det land som framför allt fallerade här och sominte ville ställa upp, det sade man i och för sig ocksåtydligt från början, var . när vi hyllar USAför att man har ställt upp och gjort goda insatser iDayton - och det skall vi verkligen göra - står detändå klart att om tidigare hade önskat deltaockså på marken, hade vi varit i en helt annan situa-tion i dag.Anf. 35 ()replikHerr talman! Först vill jag uttrycka det positiva iatt också utrikesministern tycker att FN:s roll bordevarit starkare och att FN borde haft bättre möjligheterfrån början, så att vi hade sluppit den situation vi harnu.Vi hade motionerat om detta som en engångsföre-teelse. Vi tyckte att detta var en sak som vi kundebesluta om , men att om det mot alla förhoppningarskulle inträffa något liknande igen skulle riksdagenfatta beslutet. Det avstyrktes av utskottet. Därförskulle jag vilja veta om det också är regeringens ochutrikesministerns uppfattning att detta är något somSverige kan ställa upp med även vid andra tillfällen,under andra förutsättningar, under ett annat militärtparaply eller vad det kan bli fråga om.Jag vill ta upp ledningsansvaret och samarbetet.När FN har fredsbevarande aktioner har man ett na-turligt organisatoriskt samarbete mellan den humani-tära hjälpen och den militära delen. När NATO nuskall ha ledningsansvaret står det i alla fall inte vadjag har kunnat se någonstans tydligt angivet vem somhar ansvaret för den civila delen, i bemärkelsen hu-manitär hjälp och annat som behövs. har jusagt att man ställer upp med detta. Men hur samman-kopplar man de båda delarna så att hjälpen verkligenkommer dit där den behövs och så att det kommer attfungera?Anf. 36 Utrikesminister ()Herr talman! Hur återuppbyggnadsbiståndet fak-tiskt skall fungera behövs det fortfarande göras mångaanalyseras av, och man behöver även komma överensom vem som skall göra vad. Vi driver från svensksida starkt att man måste sätta upp många tydligavillkor. De som skall vara mottagare av stödet skallockså leva upp till fredsöverenskommelsens olikadelar.Beträffande det andra som om, makt över världen, vill jag nogbara konstatera att även om svenska ärmäktig kan inte svenska besluta att interna-tionella konflikter av det här slaget är en engångsföre-teelse.Anf. 37 ()replikHerr talman! Nej, naturligtvis kan vi inte det, hurgärna vi än skulle vilja det. Men det var inte det frå-gan gällde, utan det var frågan om det svenska delta-gandet under ett annat militärt paraply, alltså ickeunder FN utan under NATO, eller om det kan blifrågan om något annat ledningsansvar i framtiden.Skall det beslutet fattas av , eller kommerdet beslut vi nu fattar även att inkludera eventuelltannat deltagande, som då sker automatiskt?Anf. 38 Utrikesminister ()Herr talman! Beslut om deltagande i olika kon-fliktlösande uppgifter måste ju fattas från fall till fall.Om vi kommer in i en situation där ett mycket stortdeltagande återigen skulle behövas, och på ett sättsom inte precis är enligt regelboken, är det självfalletatt vi återkommer till riksdagen.Anf. 39 Försvarsminister ()Herr talman! Ett par tusen svenska FN-soldaterhar gjort en utomordentligt bra ochinternationellt uppskattad insats i det krigshärjadeBosnien för att rädda liv och för att skapa uthärdligalevnadsförhållanden för utsatta och jagade människor.Våra pojkar och flickor har ställt upp frivilligt ochpå ett övertygande sätt visat prov på vad svenskavärnpliktiga duger till under svåra, ofta farliga ochriskfyllda förhållanden. Detta senare har vi nu förövrigt tyvärr fått bekräftat.Genom fredsöverenskommelsen i har enfastare grund skapats för fred och återuppbyggnad idet sargade Bosnien. Människorna har fått nytt hopp.Vi svenskar skall göra vad vi kan för att bidra till attdet hoppet förverkligas.När FN-styrkan nu ersätts av den nya fredsstyrkanIFOR är det naturligt att svenska soldater fullföljersitt uppdrag i den nya styrkan. Vi skall fortsätta attarbeta för freden. Vårt uppdrag i Bosnien har varit ettfredsuppdrag, och vårt uppdrag i IFOR är också ettfredsuppdrag. Det är en fredsstyrka med betydandemilitär kapacitet som bidrar med.Fredsstyrkan i Bosnien är också ett konkret ut-tryck för strävan efter gemensam säkerhet i Europa.Den nya fredsstyrkan är sammansatt av förband frånNATO-länder. , och ärde största bidragsgivarna, men styrkan är också sam-mansatt av förband från och från en radalliansfria stater. Tack vare detta breda deltagandeblir IFOR ett led i formandet av en ny europeisk sä-kerhetsordning.Framväxten av en ny europeisk freds- och säker-hetsordning, i stället för det blockupp-delning, är ett mål för svensk Europapo-litik. Så var det när myntade begreppet"gemensam säkerhet", och så är det . Det kallakrigets slut har öppnat nya möjligheter för vår Euro-papolitik, och vårt deltagande i fredsstyrkan i Bosnienär också ett sätt att tillvarata dessa nya möjligheter.IFOR får sin legitimitet av , ochdet är FN som bär ansvaret för internationell fred ochsäkerhet. Mandatet från FN eller , som av FNerkänts som regional organisation, är en förutsättningför svensk medverkan i multinationella fredsstyrkor.IFOR leds av NATO. Det är helt i överensstäm-melse med , enligt vilken FN kan uppdraåt medlemsländer eller åt organisationer att genomfö-ra fredsfrämjande operationer. Jag vill tillägga att detockså är ett uttryck för NATO:s nya vilja att ställaresurser till FN:s och förfogande för freds-främjande verksamhet. En sammanhållen ledning ochen klar befälsföring i fredsstyrkan är nödvändiga bådeför utförandet av uppgiften - att övervaka attfredsöverenskommelsen genomförs - och för solda-ternas egen säkerhet.Jag tror att jag var den förste i regeringen somförklarade att den svenska bataljon som skall ingå iIFOR bör ställas under NATO:s befäl. Att ifrågasättadetta hade varit att undandra sig uppgiften att bevaraden sköra fred som vi nu sätter vårt hopp till. Dethade dessutom varit liktydigt med att utsätta desvenska soldaterna för högre risker än andra.Jag är något överraskad av, och till och med litetilla berörd av, att somliga velat förringa kraven påsäkerhet för de svenska soldaterna. Mycket av denbitvis fräna och snedvridna debatt vi har haft i Sverigeom deltagandet i IFOR har handlat om att jag somförsvarsminister skulle ha lagt för stor vikt vid desvenska ungdomarnas säkerhet.Jag har haft ett mycket rakt budskapsom jag har försökt föra fram. De svenska soldaterna iNORDBAT 2 och i IFOR skall göra det de är bra påatt göra. De skall göra det de är utrustade för ochsamtränade för att göra i fredens tjänst utanför våragränser. De skall inte kommenderas att göra det somde inte är utrustade för och inte samtränade för attgöra.De är inte utrustade och samtränade för attutföra regelrätta anfallsföretag. Detta är inte minpersonliga bedömning. Det är en militär uppfattning,som jag i egenskap av försvarsminister naturligtvismåste göra till min.Om man nu anser att det går att använda förbandeti Bosnien, med den utrustning och den samträning dehar, i regelrätta anfallsföretag, kan man faktiskt mins-ka den svenska värnpliktsutbildningen med två måna-der. Det är nämligen samträning de värnpliktiga ägnarsig åt att öva av värn-pliktsutbildningen.Som försvarsminister har jag ett särskilt ansvar föratt värna om våra svenska ungdomars säkerhet. Re-geringen har naturligtvis samma inställning. Därförgav jag och regeringen ett uppdrag åt överbefälhava-ren att se över säkerheten och redovisa säkerhetsåt-gärderna.Men regeringen har också, som en förutsättningför svenskt deltagande i IFOR angett, och jag citerarur propositionen: "--- att ledningen för kom-mer att använda de underställda enheterna på ett sättsom är förenligt med varje förbands utrustning ochgraden av samövning. Detta betyder för det svenskaförbandet att det inte kommer att användas för attgenomföra regelrätta anfallsföretag." Så står det ipropositionen.Detta är en självklarhet. Jag har inte heller möttnågra invändningar mot detta vare sig från NATO,från mina nordiska kolleger eller från amerikanskaföreträdare.I den svenska debatten har man blåst till stridkring detta självklara konstaterande, och man hargjort det på ett sätt som jag anser vara djupt kränkan-de för de svenska soldaterna i Bosnien och för svens-ka värnpliktiga och befäl över huvud taget.Herr talman! Svenska värnpliktiga är bra soldater,lika bra som de bästa i andra länder. De har god ut-bildning och modern utrustning, och de är väl övadeför att försvara vårt land.De svenska ungdomarna i Bosnien har kallats"veloursoldater". Den svenska FN-bataljonen harutfört ett mycket värdefullt och, som jag sade, inga-lunda riskfritt arbete. kundejag själv konstatera detta på plats i Tuzla. Jag harockså fått ta emot mycket internationellt beröm för desvenska flickornas och pojkarnas insatser. De är ingaveloursoldater. De är svenska värnpliktiga som kanutföra alla de soldatuppgifter som de är utrustade ochsamövade för att utföra nere i Bosnien.Och de kan mycket mera, just därför att de ärvärnpliktiga och inte yrkessoldater. De förenar fasthetmed tålamod och förhandlingsförmåga. Att gripa tillvåld är inte deras första reflex, vilket nog kommer attvisa sig vara en oskattbar tillgång i det svåra arbetetframöver.De svenska soldaterna har byggt upp ett värdefulltförtroendekapital, både hos de stridande parterna ochhos civilbefolkningen. De har lagt en god grund fördet fortsatta återuppbyggnadsarbetet. Genom sinvarierande civila bakgrund kan de utföra en rad prak-tiska uppgifter vid sidan av den rena soldattjänsten,och detta är mycket viktigt. Det gäller att vara både engod soldat och en god förhandlare.De svenska soldaterna i Bosnien är representanterför en fin svensk tradition, som har formats av medverkan i FN:s fredsbevarande ope-rationer. De företräder en svensk profil i internationellfredsbevarande verksamhet.Den traditionen skall vi nu fullfölja i IFOR. Detbetyder inte att de svenska soldaterna skulle undandrasig uppgifter som de är utrustade och samövade för attgenomföra - självklart inte! Det är tvärtom ett an-svarsfullt och riskfyllt uppdrag de har framför sig. Vifår inte bortse från eller underskatta riskerna. De finnsdär i hög grad - , för varje soldat.Risken för direkta angrepp på fredsstyrkan harminskat i och med att vi fått ett fredsavtal, godkänt avparterna. IFOR är också genom sin styrka mera av-skräckande än vad Unprofor var.Men vi kan t.ex. inte vara säkra på att det intefinns laglösa friskaror och krypskyttar. Och vi kaninte bortse från risken för attentat. Och minfälten,med hundratusentals minor, ligger kvar. De usla vä-garna går bokstavligen genom minerat område. Min-hotet bedöms vara det största hotet, som kommer attbestå även om parterna - som vi alla hoppas -samarbetar väl.Det är alltså, fru talman, ingen uppgift för B-soldater som de svenska ungdomarna i IFOR harframför sig. Det är de själva väl medvetna om, och detsade de klart och öppet till mig när jag mötte demnere i Tuzla.Jag vet att de kommer att utföra sin uppgift medstor skicklighet. Jag litar på de svenska soldaterna.Men jag tänker också på deras säkerhet.Fru talman! Sedan jag blevförsvarsminister har jag sagt att freds-främjande verksamhet och humanitära insatser kom-mer att bli en viktig uppgift för det svenska totalför-svaret.I totalförsvarspropositionen, som be-handlade , föreslog regeringen inrättan-det av en försvarsmaktens internationella styrka lik-som att civila styrkor för humanitära insatser skulleskapas. godtog regeringens förslag.Det viktiga inslag i vår internationella politik och ivårt globala solidaritetsarbete som de blå baskrarnahar varit kommer att fortsätta och byggas ut.Vi har lagt en god grund. Vi har ett vinnande ochinternationellt mycket uppskattat koncept. Den svens-ka fredsbevarande profilen kommer att mejslas ut äntydligare.Vårt deltagande i IFOR är ett nytt kapitel i dennautveckling. Men det är inget nytt slag av insats.Anf. 40 () re-plikFru talman! Låt mig först säga att jag tycker att detär värdefullt att försvarsministern understryker bety-delsen av NATO-ledningen. Det behövs en kraftfullledning, när det är fråga om stora och kompliceradeoperationer. Det var också en lärdom vi drog underUnprofortiden, just att ledningsfunktionerna lämnadeen del övrigt att önska. Inte minst för soldaternassäkerhet är just den kraftfulla ledningsfunktionen ennödvändighet.Det är också bra att försvarsministern understrykeratt denna insats kan komma att bli en betydelsefull deli stegen mot en europeisk freds- och säkerhetsord-ning. När historien om detta skall skrivas en gång iframtiden, kan det, om det utvecklas väl, t.o.m. bli detförsta avgörande steget i riktning mot en sådan.Dock vill jag på en punkt göra en invändning.Försvarsministern drar parallellen med begreppetgemensam säkerhet . Det byggdepå rakt motsatt föreställning mot vad det handlar om . När begreppet då introducerades i svensk debatthandlade det om att blunda för diktatur och accepteraförtryck. bygger vi den europeiska freds- ochsäkerhetsordningen på demokrati och mänskliga rät-tigheter, och vi accepterar inte diktatur och förtryck.Slutligen vill jag ta upp det viktigaste, och detgäller frågan om den svenska styrkans agerande. Detstår ju i propositionen att det för den svenska styrkaninte blir aktuellt med regelrätta anfallsföretag på mar-ken. Det är vi nog ganska överens om. Det finns docken formulering som är litet förbryllande. Det stårnämligen att det beror på "bl.a. det förhållandet attfredsöverenskommelsen bygger på parternas sam-tycke". Jag kan förstå den delen som innebär att detinte blir några regelrätta motanfall från parterna, mendäremot är risken stor att det kommer att finnas en-skilda grupper som vill sabotera fredsöverenskom-melsen och som därmed t.ex. kan göra intrång i sepa-rationszonerna.Det får inte råda något tvivel om att sådana intrångkommer att avvisas, dock rimligtvis inte avmarktrupp, utan på annat och mer kraftfullt sätt. Detvore bra om försvarsministern kunde klarlägga vadsom står i överenskommelsen mellan rege-ring och NATO i detta avseende.Anf. 41 Försvarsminister ()Fru talman! På åtskilliga punkter är och jag överens, och det gläder mig.Jag vill göra en markering, och det är att få männi-skor i vårt land har arbetat så mycket för fred, fördemokrati och för internationell säkerhet som justOlof . Om det var någon som framhöll demo-kratins betydelse, samförståndets betydelse och freds-bevarandets betydelse var det just . Detvar grunden för hans stora och outtröttliga arbete förfreden. Jag stod honom nära att jag vethur intensivt han betonade just fredens möjligheteroch demokratins möjligheter och att man med militäramedel aldrig kan uppnå freden.Här har egentligen samma uppfattningsom , när betonaratt när väl militärerna har gjort sitt måste politikernata över, och då återstår det svåra jobbet att åstad-komma freden.Göran Lennmarker tog också upp villkoren. Dehar redovisats mycket klart i regeringens propositionpå s. 11. Där står det, som säkerthar läst, att regeringen har "angivit ett antal förutsätt-ningar". Sedan redovisar regeringen sex förutsätt-ningar. Det är för övrigt de förutsättningar som jagfrån allra första stund angav när IFOR började disku-teras. Jag vill hänvisa till utrikesministern, som för enstund sedan i sitt tal sade, att när eller fattar sitt beslut är alla våra förut-sättningar uppfyllda.Anf. 42 () re-plikFru talman! När det först gäller den gamla bety-delsen av gemensam säkerhet, vill jag erinra om attdet fanns en socialdemokratisk utrikesminister somhävdade att man inte fick kritisera diktatur i öst; manfick möjligtvis kritisera enskilda händelser men intesystemet. Det var en lågvattenpunkt i svensk utrikes-politik. Det var väl ett utflöde av en konstig syn somfanns på hur gemensam säkerhet skullefungera. Efter det slut finns ju gemen-samma värderingar, bl.a. i Parisöverenskommelsen,om att det är demokrati och mänskliga rättigheter sommåste vara grunden för gemensam säkerhet.Sedan är det frågan om villkoren. Jag har läst dethär i propositionen, och jag har ingen invändning. Vihar inte heller reserverat oss mot detta från moderathåll. Men det finns en punkt som måste klarläggas,och det är att det kan komma att bli intrång i separa-tionszonerna, kanske inte av de parter som har skrivitunder överenskommelsen men av andra grupperingar.Då får det inte råda något tvivel om att man hävdardessa separationszoners integritet och att det kanskekommer att kräva kraftfulla militära åtgärder. Men detkommer inte, vilket är själva grunden, att behöva skegenom regelrätta anfallsföretag på marken utan ge-nom andra förband, där svenska marksoldater inte ärinblandade. Det är alltså därför som det inte kommeratt bli aktuellt.Anf. 43 ()Fru talman! Utgångspunkten för dagens debatt ärinte i första hand en internationell diplomatisk fram-gång, dvs. , utan ett internationellt poli-tiskt misslyckande. Vilken lättnad vi än känner överatt det nu förefaller bli fred och att Bosniens invånarebesparas ännu en krigsvinter, får vi aldrig glömmaden tragedi, den katastrof, som praktiskt taget för-verkligades.Bosnien-Hercegovina är en internationellt erkändstat, medlem av FN. I enlighet med rätt till solidariska insatser av andra FN-stater omden angrips, eller åtminstone rätt till sådan hjälp attden kan sköta sitt eget försvar.Detta har förvägrats av FN.Det är första gången sedan FN bildades som en avorganisationens medlemsstater har behandlats på dettasätt. T.o.m. i svensk debatt har det förekommit försökt motivera den här underlåtenheten medföreställningen att FN är skyldigt att vara neutralt ialla tänkbara konflikter. FN har inte bildats för attvara neutralt utan för att kunna bjuda gemensamtmotstånd mot fascister och krigshetsare. Det var exaktdärför som uppkom under andravärldskriget. Det var precis det som var syftet medorganisationen. Det är utifrån det syftet som man harutformat sina grundläggande dokument.Här har man lämnat en angriparepraktiskt taget fria händer att utföra folkmord ochfolkfördrivning. FN:s egen konvention om folkmord,en av världsorganisationens mest grundläggandetexter, har lämnats åt sidan.Det skapade en oerhört farlig situation som hadekunnat äventyra FN-tankens framtid. Om detta hadefått fullföljas - nu blir det av allt att döma inte så -hade naturligtvis varje tänkbar diktator i varje tänk-bart land som aspirerar på sina grannstater kunnatsäga: FN gjorde ingenting för att rädda Bosnien, en avFN:s medlemsstater. Varför skulle FN göra något föratt rädda exempelvis eller vilket annat landsom helst?Att kriget nu äntligen har tagit slut beror inte pådet internationella samfundets beslutsamhet. Detberor i stället på att en annan part i den här komplice-rade konflikten, nämligen , av egna nationa-listiska motiv gjorde sitt bästa för att omintetgöra denstorserbiska dröm som var den yttersta orsaken tillkriget i Bosnien, och på att NATO och , Marian-ne , drog slutsatsen att kriget måste få ettslut. Man inledde aktioner som, om de hadeinletts tidigare, kanske hade skapat en annan och mertillfredsställande situation än den vi nu har.Det fredsavtal som vi nu ser är dubbeltydigt. Åena sidan erkänns som en ode-lad stat inom sina nuvarande gränser. Vidare skall detvara en gemensam valuta. Människor skall ha rätt attflytta tillbaka till sina hem. Man skall fånga in krigs-förbrytare och ställa dem inför rätta. Det skall hållasval i hela landet.Å andra sidan kan avtalet också läsas så att manför första gången accepterar att en av FN:s medlems-stater delas. Man godkänner i praktiken den s.k. ser-biska republiken i Bosnien och godtar därmed någotsom bara kan beskrivas som en fascistisk enhet och enfascistisk statsbildning, eller försök till statsbildning,mitt i . Man godtar resultatet av etnisk rens-ning. Man skapar naturligtvis i så fall på nytt en förframtiden oerhört farlig situation.Hoppet ligger inte i delningen av Bosnien. Hoppetligger naturligtvis i att en regim av det slag som harupprättats och som har överlevt i denserbkontrollerade delen av landet icke kan överlevafred. Sannolikt är det så att fascismen förutsätter krigför att kunna behålla en maktposition i vilket land denän finns. Det är tänkbart att regimen i inte kom-mer att överleva en verklig fredsutveckling. Det finnskanske skäl att i det här sammanhanget påminna omdet som också nämnde, nämligen atttill de stora förlorarna och till dem som glömts bort idetta krig hör de serber som inte vill styras av fascis-ter och krigsförbrytare. De är nog inte så få.Får de en möjlighet att spela en roll i det nyaBosnien som skall byggas upp? Eller kommer krigs-förbrytarna, som egentligen borde fångas in ochskickas till domstolen i , att förhindra att dedemokrater och samarbetsinriktade politiker somexisterar bland serberna får någon roll att spela?Det här är sannolikt de frågor i Bosnien somegentligen - på marken så att säga - kommer att av-göra om det här fredsavtalet överlever eller inte.Avtalet ger en ram som det är möjligt att byggavidare på.