prot · GJ0932 · 1995-12-06 00:00:00 — Det skulle åtminstone på kort siktinte öka säkerheten för någon i Europa.Däremot är det som utskottet konstaterar: Medden utgångspunkt som fastlades vid i kommerett NATO som utvidgas, och därmed integrerar ettantal nya demokratier i Öst- och i detsamarbetet och under de förutsättningar som gäller förNATO-samarbetet, att kunna bidra till att öka denpolitiska stabiliteten i . I detta perspektiv ärNATO-utvidgning inget hot mot säkerhets-politiska förutsättningar. Jag skulle vilja säga att detsnarast skulle stärka dem.Fru talman! Med blockpolitikens upplösning ochdet slut upphörde förutsättningarna förtraditionell svensk neutralitetspolitik. Med Sverigesinträde som fullvärdig medlem av EU är neutralitets-politik inte längre möjlig. Den militära alliansfrihetenlägger däremot inga hinder i vägen för medlemskap iEU och fullt deltagande i EU:s gemensamma utrikes-och försvarspolitik. Vårt medlemskap i har ökatvåra säkerhetspolitiska förutsättningar. De förstärksytterligare av vårt deltagande i PFF och observatörs-skapet i VEU.Det föreligger således inga säkerhetspolitis-ka skäl att överväga en förändring av den militäraalliansfriheten. Det finns däremot mycket starka skälatt vara öppen och fullt ut delta i alla de möjlighetersom erbjuds i arbetet på att skapa en gemensam euro-peisk säkerhetsordning och att aktivt delta i olikafredsfrämjande aktiviteter.Varthän europeisk säkerhetspolitik kommer att ut-vecklas är för överskådlig framtid mycket svårbe-dömt. Det ligger därför i svenskt intresse att ha ettöppet förhållningssätt till de möjligheter som kanerbjudas och att inte försvåra möjligheterna till så storsvensk handlingsfrihet som möjligt.Med blockpolitikens upplösning, det kalla krigetsslut och kommunismens sammanbrott öppnades ett"window of opportunity" för att långt in på 2000-taletskapa gemensam fred, frihet och säkerhet i . har visserligen mycket av optimismen förbleknat, men vår historiska uppgiftmåste ändå vara att se till att fönstret inte stängs förgott, utan att det öppnas igen.Fru talman! försvarsbeslut har urholkatsrejält som en följd av landets ekonomiska utveckling.Sparpaketet och det svarta hål som följdefrämst av kronans urholkade värde har bidragit tilldetta. Det stora budgetunderskottet och inte minst denoförändrat höga arbetslösheten kastar mörka skuggorinför nästa lågkonjunktur. Det finns anledning attbefara att det kommer att ta innan svensksamhällsekonomi är i balans. Det ställer ytterligarekrav på effektivisering och besparingar. Försvaret,med en årsbudget på ca , utgör sektor i statens budget och kan därför inte hellerutgöra någon fredad zon i detta avseende.Kommer vi inte till rätta med den svenska sam-hällsekonomin blir det mindre pengar också till för-svaret. Nya sparpaket och låg köpkraft hos kronanskulle riskera att medföra nya plötsliga urholkningarav försvarsanslagen. En väl underbyggd och långsik-tig anpassning av försvarsbudgeten till landets eko-nomiska förutsättningar är bästa grunden för stabilitetoch långsiktighet i försvarets framtida utformning.Riksdagen har redan tidigare ställt sig bakom re-geringens förslag att spara och, om det säkerhetspolitiska lägettillåter det, ytterligare . framhöll i samband medkompletteringspropositionen behovet av ytter-ligare i besparing under nästa för-svarsbeslutsperiod. Besparingar i åtminstone denstorleksordnigen är fortfarande önskvärda, och ingen-ting talar för att det skulle vara omöjligt attgenomföra på ett ansvarsfullt sätt.Fru talman! Det saknas erforderligt underlagför att nu närmare kunna ta ställning till den ekono-miska ramen för totalförsvaret och därmed den viktigafrågan om dimensioneringen av stridskrafterna avse-ende antalet förband och organisationsenheter avolika slag. Regeringen bör därför få i uppdrag attinför beslut lägga fram ettmer utförligt beslutsunderlag med en noggrann redo-görelse för den försvarsmässiga effekten av förslagen.Detta bör samordnas med de bedömningar som föran-leds av den säkerhetspolitiska kontrollstationen nästaår. Därvid spelar det faktiska uppfyllandet av flankvillkor en mycket stor roll för Sverigeoch . Förslaget till ekonomisk rambör därför avvisas i detta sammanhang.Utgångspunkten för försvarsbeslutet hösten 1996bör vara ett fullföljande av principerna i 1987 och1992 års försvarsbeslut att återställa tidigare försum-melser och att förbättra såväl den materiella somutbildningsmässiga kvaliteten inom det militära för-svaret och i särskilt hög grad inom markstridskrafter-na. Osäkerheten i den säkerhetspolitiska bedömningentillåter inte annat än att varje krona som satsas påförsvaret får maximal försvarseffekt. I detta samman-hang skall t.ex. frågan om anskaffning av attackheli-koptrar ses, vilket kan få hög aktualitet inom kort.För luftförsvaret bör möjligheten belysas att åt-minstone framåt ha handlingsfrihet attöka detsamma genom att t.ex. behålla redan anskaffa-de flygplan i sådant antal att det räcker till en störreorganisation med kanske ytterligare en-tre divisioner.Även om antalet flygdivisioner minskar finns detbehov av en ganska omfattande basorganisation. Enminskning av antalet basbataljoner till ca 16 riskeraratt minska flexibiliteten i utnyttjandet av flygförban-den alltför mycket.Fru talman! tog starkt avstånd,liksom vi i gör, från varje tanke på enyrkesarmé. Utredningen var helt enig när den föreslogatt behovet skall styra och att man genom den nyatotalförsvarsplikten skall ta ett samlat grepp på helatotalförsvaret. Totalförsvarsplikten innebär att mankan få en rationell personalförsörjning oavsett hurpersonalbehoven kan komma att utvecklas i framti-den, såväl kvantitativt som i fråga om utbildningsbe-hoven för olika uppgifter. Riksdagsbesluten och1994 var stora steg framåt för att ge en förstärkt kvali-tet inom både militärt och civilt försvar. Det är illa-varslande att man nu i propositionen tycks vilja vridaklockan tillbaka.Tankegångarna i propositionen synes oss vara enåtergång till gammalt tänkande att folklig förankringav totalförsvaret helt är en fråga om hur stor andel avmännen som grundutbildas. Med en totalförsvarspliktoch i ett modernt samhälle med många servicefunk-tioner kommer flertalet vuxna medborgare - män ochkvinnor - att i krig ha viktiga uppgifter att utföra,flertalet med koppling till deras fredstida arbetsplat-ser. Det är föga risk att en del står utan uppgifter.Tvärtom är det i ett krigsläge sannolikt att behovet attkomplettera försörjningen och att ta hand om skadadeoch sjuka, att svara för barnen och på olika sätt sökamildra verkningarna av krigshandlingar gör attmänsklig arbetskraft kommer att te sig som en bristva-ra i krig, trots att viss fredstida verksamhet upphör.Fru talman! Vad gäller de civila delarna av total-försvaret kan vi bara beklaga att frågan om direkt-rekrytering av unga så länge förhindrades. Vill manha en någorlunda jämn åldersfördelning i en organi-sation behövs en långsiktig inriktning. Det är därförönskvärt att försvarsbeslut innehåller en klarinriktning vad gäller hur många som bör utbildas förcivila totalförsvarsuppgifter. Det finns således förnärvarande inte tillräckligt underlag för att ta ställningtill propositionens förslag om inrättande av en civil-brigad.Inte bara statsfinansiella skäl talar emot att inledautbildning som inte sakligt behövs. Principiellt viktigär relationen mellan den enskilde och staten. Princi-pen måste vara att staten har motiv när den begäruppoffringar av enskilda. Uppoffringen kan inte varaett självändamål. Påfrestningen på den enskilde skallvara rationellt motiverad. Den som tas ut för en ut-bildning skall känna att utbildningens innehåll styrsav ett reellt behov.Fru talman! Vi i står givetvis bakomsamtliga våra reservationer i de två betänkandena,men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservation 3i UFöU1 och till reservationerna 3 och 19 i FöU1.Anf. 3 () replikFru talman! Jag instämmer i mycket av det Len-nart Rohdin sade, men det var en detalj som jag villreplikera på. Det gäller frågan om EU:s insatser isamband med fredsavtalet om Bosnien-Hercegovina.Det är alldeles riktigt att militära styrkaoch NATO:s militära kraft har en avgörande betydel-se för att få fram detta fredsavtal.EU har ingen motsvarande kraft. EU har för övrigtinga militära styrkor över huvud taget. Däremot harEU mycket viktiga uppgifter i det här sammanhanget.Den ena är att bidra till styrkan. EU-medlemmenSverige skall för övrigt fatta beslut i denhär kammaren om detta. Den andra är att bidra tillåteruppbyggnaden. Den tredje är att genom frihan-delsavtal främja den ekonomiska och för övrigt ävenindirekt den demokratiska utvecklingen i området.Slutligen skall man ha ett perspektiv gällande integra-tion i . Även om det tar är dessa krigs-härjade länder ändå en del av den europeiska gemen-skapen och de skall ges möjlighet att fullt ut kunnainträda i gemenskapen om de så önskar. Jag vill ocksåunderstryka att har spelat en betydelsefullroll vid detta avtal, och det får inte glömmas.Anf. 4 () replikFru talman! Jag utgår från att isin replik till mig i det här avseendet inte utgick frånatt vi på något sätt har delade meningar i den härfrågan.Anf. 5 ()Fru talman! Säkerhetspolitiken har av tradition,som har vuxit fram ur historiska traditionsom något av en nödvändighet, behandlats med någotslags respekt och inte helt irrationellt. Det har varit avvärde för att ha en gemensam syn i dessafrågor. Så kommer det naturligtvis att förhålla sigäven i fortsättningen, även om det utifrån min ochVänsterpartiets synpunkt har blivit något svårare. Jagåterkommer strax till det.Därför är det inte konstigt att det här betänkandetfrån det sammansatta utskottet i många stycken ut-trycker en samsyn. Dokumentet har naturligtvis denfunktionen. Det är nödvändigt att få fram ett doku-ment som uttrycker just detta. Därmed tonas ocksåskiljaktigheter ner, och vi väljer själva att göra detta.Vi önskar ingen strid kring frågan.Jag tror att det är viktigt att ha det här som bak-grund och att inte tolka det som att det inte finns någ-ra underliggande skilda synsätt. Samtliga är medvetnaom att det ligger ett värde i att markera denna samsyn.Betänkandets skrivningar om den allmänna bak-grunden och den historiska utvecklingen - kort sagtdet som utgör bakgrunden till vårt allmännaställningstagande - är formulerat på ett sådant sätt atti stort sett alla kan ställa upp på det.Den för mig och för viktiga dis-tinktionen gäller naturligtvis synen på Europeiskaunionen och dess värde för den framtida säkerhets-politiken i . Det är självfallet så som det harsagts här tidigare, nämligen att medlemskapet i sigmedför att neutralitetsbegreppet inte kan ha sammainnehåll för oss som det har haft tidigare. Jag tror attdet var som sade det senast, och detär självklart. Det var ett av argumenten för att Väns-terpartiet inte ville att vi skulle bli medlemmar i unio-nen.När vi nu befinner oss i den här situationen trorjag att det är än mer nödvändigt att vi pekar på dettaoch faktiskt visar att det finns en skiljaktig syn. Atterkänna att ett samarbete i är en nödvändighetur säkerhetspolitisk synpunkt är inte detsamma somatt acceptera överstatligheten som princip. Demokra-tin och därmed också ytterst säkerheten måste byggapå en process underifrån - inte på diktat från över-statliga organ. Nationen, nationsbegreppet, bör frånvår synpunkt i någon mening utgöra basen. Ett samar-bete mellan självständiga nationer i säkerhetspolitisktavseende är en självklarhet i det historiska perspekti-vet, men icke den europeiska unionens konstruktion.Den europeiska unionens funktion att vara enstormakt i traditionell mening kan vi inte bortse ifrån.Det finns inget historiskt exempel på en ekonomiskstormakt som inte förr eller senare manifesterar sinstyrka även på det militära området. Där har vi svag-heten i den säkerhetspolitiska konstruktionen medEU. Vi vänder oss emot de positiva tongångar somframförs, även i sammanhang där man väl inser denhär historiska bakgrunden.Jag tror att synen på den europeiska unionen lik-som på andra skeenden som vi står inför naturligtviskommer att förändras och nyanseras. Jag inser ocksåatt det finns värdefulla inslag i det här samarbetet -även ur säkerhetspolitisk synpunkt. Det gäller i förstahand utifrån de samarbetsformer och de strukturersom växer fram ur de fria nationernas deltagande i detarbete som kan utföras inom unionens ram. Utveck-lingen mot ett alltmer integrerat samarbete som fårkonsekvenser främst på det militära området vänder vioss emot.Det här var en aspekt på det allmänna säkerhets-politiska resonemanget. En annan aspekt är naturligt-vis situationen i . Jag tar det som ett exem-pel, eftersom vi i betänkandetexten har uppehållit ossmycket kring . Det är ingen slump. Historisktsett har i alltid utgjort ett"problem" ur svensk synpunkt. Vår utgångspunkt äratt den tid då man löste problem med vapenmakt skallvara förbi. Det är ett passerat historiskt stadium iEuropas historia, liksom det förmodligen är ett passe-rat historiskt stadium att det skulle bli ett inbördeskrigi USA.Mot den bakgrunden finns det verkligen anledningför oss att diskutera vilka medel vi vill ha för att upp-rätthålla, stödja och gynna stabiliteten. Det finns ing-en objektiv gräns för om vi skall satsa på resurser iförebyggande arbete eller i "brandkårsarbete". Jag servår militära organisation som ett uttryck för det sena-re.Vi undanröjer inte hot med traditionell försvars-politik. Vi kan möjligen ta hand om en del av dem närde uppstår. Undanröjandet av framtida hot måstebygga på att man stärker, understödjer och stabiliserarde strukturer som gynnar våra intressen.Utskottet har gjort en skrivning som i och för siginnebär ett instämmande i den här linjen. Enligt ut-skottstexten har vi dock nått något slags optimum vadgäller balansen mellan dessa olika satsningar.Ett i organisatoriskt, ekonomiskt ochsocialt förfall eller i oreda eller hur vi nu vill uttryckadet utgör självfallet ett säkerhetspolitiskt hot. Däromär vi alla överens. Texten innebär ingen tvekan på denpunkten.Hur gör vi då för att undanröja dessa hot? skall vi göra som . Vi satsar fyra mil-jarder på demokratiuppbyggnad och annan form avstöd för att säkra den här önskade demokratiska ut-vecklingen.Ja, det är gott och väl, men det uttrycker också enprincipiell syn på vad det är vi har att skydda oss mot.Jag utgår från att vi inte kan hantera så,att hur det än går är ett växande hot. EttRyssland i organisatoriskt kaos är förvisso ett hot,men ett med ordning och med ekonomiskstyrka utgör också ett hot. Vi får bestämma oss varrisken är störst. Självfallet är det så att en demokrati,ett system som fungerar, där folket lever någorlundaväl och där trycket att finna lösningar utanför de egnagränserna minskar, är den önskade situationenoch den enda hållbara situationen för norra är frågan återigen: Hur understöder vi detta?Jag menar att läget är sådant att vi redan nu kan sägaatt vi bör ta av våra militära anslag för att understödjadenna utveckling. Vi har inte nått något slags opti-mum.Därmed är jag också inne på frågan om den eko-nomiska ramen. Det är klart att vi i ett visst lägemåste bestämma oss, och det läget befinner vi oss inu.Jag tror att det är utomordentligt viktigt att vi inteskjuter på ett sådant här beslut. Självfallet kan jag, ilikhet med , säga att vi vill ha merfakta på bordet, att vi vill ha fler ställningstagandensom gör det möjligt att mer precist uttrycka oss iekonomiska termer. Men att bestämma en ekonomiskram är ett styrmedel som är fullt legitimt i det lägesom vi befinner oss i. Det är praktiskt taget detenda instrument som vi politiskt har att agera med.Jag menar att den samsyn som vi nu har bekäntoss till vad gäller dokumentet om säkerhetspolitikentrots allt innebär skilda synsätt i fråga om vilka följderdetta får i praktiken.Om jag tar Lennmarker som exponent för den synsom innebär att vi mot bakgrund av detta dokumentmåste göra en förstärkning av vår militära förmåga,menar jag att exakt samma dokument ger utrymme förmotsatt tolkning. Just detta uttrycker både dokumen-tets styrka och dess svaghet.Vi menar att den ekonomiska ramen kan varamindre än vad majoriteten föreslår. Vi har ocksåförslag om hur detta skall uppnås. Eller rättare sagt:Vilka konsekvenser får vår syn på organisationen?Hur mycket blir det möjligt att minska utifrån rege-ringens och förslag?Vi tycker att det vore bra att redan nu säga att ar-méns organisation inte behöver vara större än tiobrigader. Jag menar att den säkerhetspolitiska analy-sen ger utrymme för den ståndpunkten. Likaså bör viavstå från att göra ytterligare beställningar i . Likaså bör vi, mot bakgrund av insikten omvilka system vi inte skall ha , slå fast att vinaturligtvis inte behöver dem i närtid. Om vi tror attdet är möjligt att ha ett mindre antal ubåtar ärdet naturligtvis rationellt att skrota överexemplarenredan i dag; vi skall inte tro att de är gratis. Eftersomde heller inte har ett säkerhetspolitiskt berättigande , talar detta naturligtvis för att vi redan nu bör slåfast att vi skall minska antalet utbåtar till exempelvissju.I den ekonomiska ramen måste vi naturligtvis re-dan nu kunna ta ställning till vad det här betyder förorganisationen i stort. Jag menar att både Folkpartietoch har försummat det. Jag skulle ocksåvilja spara betydligt mer, men jag menar att den sä-kerhetspolitiska grunden ger vissa förutsättningar förvilken organisation vi har och vilka konster den skallkunna utföra. Detta kan då översättas i ekonomiskatermer.Lennart Rohdin uppehöll sig en del kring pliktfrå-gorna, och de är oerhört väsentliga. Jag tror också attdet är ett uttryck för det som försvarsministern, inteminst personligen, har drivit i den här saken. Att be-hålla en folkförankring innebär ett erkännande av attförsvaret inte kan omfatta hur liten andel som helst avbefolkningen. Självfallet är det så. Däremot finns detingenting, absolut ingenting, som gör att vi kandra slutsatser om var denna andel skall ligga för att vii någon mening skall behålla en totalförsvarsvilja.Under det arbete som utfördevände och vred vi på det här begreppet under åtskilligtid och under betydande tankemöda, inte bara i ut-redningen utan också i den allmänna diskussionen ochvid de kontakter som utredningen hade. Systemet medutbildningsreserv är en konstruktion som förvisso harprincipiella och praktiska nackdelar, men vi kan intepå något slags objektiv grund säga att vi mot bak-grund av våra erfarenheter måste bestämma attvi skall öka antalet pliktuttagna av en årskull.Plikten som grund för totalförsvarets personalför-sörjning är nödvändig. Det finns både praktiska ochmer principiella grunder för detta, inte minst om manser den yttersta konsekvensen av ett väpnat försvar,där vi måste ta det kollektiva ansvaret för dödandet.Det är vad det ytterst handlar om; det är den existen-tiella grunden för att vi över huvud taget har ett väp-nat försvar. Det skall icke vara möjligt att efter enkonflikt peka ut en viss grupp av människor som harstått för dödandet. Detta är nationens kollektiva an-svar, och det kan endast lösas i ett pliktsystem.Jag kan till en viss del förstå och bejaka behovetav exempelvis de bevakningsförband som har diskute-rats i propositionen, men jag värjer mig mot tanken attvi måste utnyttja detta instrument enbart i syfte att ökaandelen pliktuttagna.Däremot måste vi av andra skäl allvarligt funderapå konsekvenserna av en fortsatt förändring av dengeografiska, regionala och klassmässiga grunden närdet gäller pliktuttagningen. I finns det ingenutbildningsreserv. I storstäderna finns det en betydan-de sådan. Det är helt klart att vi här står inför ett pro-blem som kräver aktiva insatser, inte minst mot bak-grund av första och andra generationens invandraresdeltagande i pliktsystemet. Jag fasar för den situationdär en ökande andel av befolkningen kommer att pekapå invandrare och deras ättlingar och säga att de integör sin plikt. Den här situationen löser vi inte genomatt öka antalet människor i bevakningsförband. Detfinns kulturella, politiska, sociala och inte minst eko-nomiska faktorer som gör det omöjligt att tro att en-bart det kan lösa problemet.Fru talman! Jag yrkar vad gäller det sammansattautskottets betänkande bifall till reservation nr 9och vad gäller försvarsutskottets betänkande nr 1bifall till reservation nr 4.Anf. 6 () replikFru talman! Låt mig först säga att jag noterar JanJennehags och deltagande i bedöm-ningen av den säkerhetspolitiska situationen. Detligger ett värde i att det råder en bred samsyn i dettaavseende.Låt mig för det andra, när det gäller konsekven-serna, säga att Moderata samlingspartiet menar att ettfullföljande av huvudinriktningen i 1992 försvarsbe-slut är den korrekta slutsatsen av de riskbedömningarsom görs.För det tredje vill jag säga att jag är något förbryl-lad över motvilja mot den europeiskaunionen. Om han nu har föreställningen att civil sä-kerhet är viktig och att det är nödvändigt att männi-skor, ekonomier och länder samverkar med varandraoch blir så sammanflätade att krig omöjliggörs, såborde han ju i rimlighetens namn ställa sig mycketpositiv till den europeiska unionen.Det finns ju ingen organisation i som be-tytt mer för den civila säkerheten än den europeiskaunionen. Frågan är om det i världshistorien har funnitsnågon organisation som har haft en sådan betydelsevad gäller samverkan mellan självständiga länder. Vikan också notera att det finns en strävan att öppnasamarbete med , att skapa ettfrihandelsområde vid och att inleda ettpartnerskap med Ryssland.Som jag tidigare nämnde finns också perspektivetatt inlemma de nu krigförande parterna i västra i detta. Det är ytterligare ett exempel på den civilasäkerhetens centrala betydelse.Anf. 7 () replikFru talman! tar upp 1992 årsförsvarsbeslut. Javisst; det här är ett uttryck för denspännvidd i synen som den säkerhetspolitiska analy-sen medger. menar att den ratio-nella slutsatsen blir att vi skall hålla fast vid 1992 årsförsvarsbeslut. Jag menar att jag har skäl att inte görasamma bedömning.Det är inget konstigt med det här. Det vore mycketunderligt om det på det politiska fältet alltid fanns ensamsyn kring försvarspolitiken. Det vore lika under-ligt som om det fanns det på vilket annat av poltikensområden som helst. Ingen av oss skall tro att vi sitterinne med den objektiva sanningen om vad som är denkorrekta slutsatsen när det gäller konsekvenserna avden säkerhetspolitiska analysen.Vad gäller den europeiska unionen lägger jag enannan tyngd än vid de faktorersom har att göra med unionens utveckling till en eko-nomisk stormakt. Jag erkänner att jag tycker att detefter slut var en fullt legitim tankeatt förhindra att krig åter uppstår på . Detfanns många idealister och andra som fann att den härkonstruktionen var lämplig.Men jag menar att den europeiska unionens ut-veckling till en stormakt också innebär risker förkonflikter. Vi får inte bortse från att det, om vi ser denhistoriska bakgrunden, inte bara är frågan om att hållafred inom gränser utan också om vilka fakto-rer som kommer i ljuset i och med stormaktsställning-en och om de risker för konflikter som detta kan inne-bära.Anf. 8 () replikFru talman! Det är naturligtvis rätt som säger. Man kan inte utifrån en viss säkerhetspoli-tisk bedömning dra någon absolut slutsats om denexakta dimensioneringen av försvaret. Men om detsammansatta utskottet nu i enighet har skärpt densäkerhetspolitiska bedömningen, skulle man möjligenkunna tänka sig att en förändring, om det skall görasen sådan, i varje fall inte skall innebära att det gårnedåt, utan snarare att det går uppåt vad gäller försva-rets dimensionering. Det förefaller vara en logiskslutsats.Anf. 9 () replikFru talman! Det här inlägget från belyser inget annat än att vi har skilda ståndpunk-ter. Omöjligheten i att hitta en objektiv grund för vadsom är rätt är vi tydligen överens om.