prot · GI0948 · 1995-01-10 00:00:00 — T.o.m. den satsning på 200miljoner för att förbättra inomhusmiljöer som fannsmed i Perssonplanen, som antogs , och som är så viktig för att bekämpa allergi-er i skolor, dagis m.m., prutas med 75 miljoner, vadjag kan se. Satsningar på synnerligen kostsamma ochmiljöfientliga vägprojekt fortsätter med i stort settoförminskad styrka.Allt detta betyder ökade kostnader på grund avtilltagande miljö- och resursförstöring. hem-faller till att bygga upp en snabbt ökande miljöskuld.Det är som om den socialdemokratiska regeringendrabbats av en gigantisk minneslucka efter segerruseti höstas. Hela miljöansvaret är borta. Insikten ommiljöns stora betydelse för ekonomin är borta. Tankarpå gröna nationalräkenskaper är borta. I stället harmiljöfrågorna förpassats till de marginaliseradesärintressenas värld. Måste återställaren bli ännu enrad miljökatastrofer?En viktig poäng när det gäller koldioxidskatten äratt den i högre grad än de höjda arbetsgivaravgifternadrabbar de exporterande industriföretag som görstora vinster och upplever en verklig högkonjunktur. Imotsvarande mån drabbar koldioxidskatten i mindreutsträckning än arbetsgivaravgifterna företag somproducerar för inhemsk produktion, företag som fort-farande lever kvar i lågkonjunkturen. Det är ju dem vimåste få fart på för att få ner arbetslösheten och fåbalans i statens budget. Koldioxidskatt i stället förarbetsgivaravgift skulle minska den tilltagande tudel-ningen av svensk ekonomi.Vi kommer att förslå en skatteväxling med sänktaarbetsgivaravgifter och höjd koldioxidskatt i vår bud-getmotion. Vi tror på att förnuftet skall segra till slutoch hoppas därför fortfarande att det skall gå att bildaen majoritet i för åtminstone något steg iden riktningen . Det vore onekligen intres-sant att få veta vad tänker om en sådanskatteväxling i dag.En given besparing i den offentliga sektorn, somsäkert många hade väntat sig i årets budget, gällerförsvaret. Men det visar sig att det blir en ökning där,låt vara med enbart ca 700 000, men dock. En ner-dragning med ett antal miljarder hade varit på sinplats. Här finns goda möjligheter att minska slöseriet iden offentliga sektorn för dem som brukar plädera fördet.Varför, , skall vi tvingas lånamångmiljardbelopp i utlandet för att upprätta ett iförhållande till vår befolkning mycket omfattandemilitärt försvar?Fru talman! Vi i de gröna ser nu framemot en spännande vårsession där vi hoppas kunna fåriksdagen att förbättra åtskilliga punkter i regeringensbudgetförslag för en bättre miljö, för större socialrättvisa i besparingarna och för att stimulera en bättretillväxt i näringslivet och ökad sysselsättning.Låt mig ställa en sista fråga till omarbetslösheten. Varför vägrar ni så konsekvent attsänka normalarbetstiden? Det skulle ju ge flera jobb,och det skulle ge större rättvisa på arbetsmarknaden.Vad har ni emot fler jobb och större rättvisa?(Applåder)Anf. 11 ():Fru talman! Så har då regeringen förstabudget sett dagens ljus. Spänningen har varit stor.Skulle regeringen verkligen leverera den politik somger det förtroende som får ned räntorna och som där-med får fart på hemmamarknaden och jobben? Jagvill gärna ge erkännandet att det visstär en kraftfull åstramning som läggs fram här i dag.Men huvudfrågan är: Räcker det med de bespa-ringar som läggs fram? Svaret på den frågan måste,tyvärr, bli nej framför allt på grund av den i övrigttillväxthämmande politik som regeringen bedriver.Problemet med den här budgeten är nämligen -förutom att besparingarna inte räcker - att den är fullav motsägelser som vittnar om att regeringen heltenkelt saknar en långsiktig och konsistent ekonomiskstrategi för att åstadkomma nya jobb i näringslivetoch därmed tillräcklig tillväxt och budgetbalans.Profilen på budgetförstärkningarna är delvis orätt-färdig. De ekonomiskt sämst ställda pensionärernaoch barnfamiljer med många barn drabbas och får draett oproportionerligt stort lass. Även om alla får varamed och dra det här lasset får nämnda grupper ta enalldeles för stor del av bördan.Ytterligare ett exempel på felaktig fördelningspo-litik är när regeringen plötsligt genom att ta bort ka-rensdagen i sjukförsäkringen vill införa vad som ipraktiken blir en ny och kostnadskrävande reform föross som huvudsakligen är friska och arbetsföra. Dettaskall finansieras genom sänkta ersättningsnivåer fördem som är sjuka , för de långtids-sjuka. För oss kristdemokrater är det omvända detnaturliga: ett visst mått av självrisk, ett högkostnads-skydd och en rimlig ersättning för den som blir lång-varigt sjuk.Varför, , skall nu de långvarigt sju-ka betala denna reform för oss som huvudsakligen ärfriska och arbetsföra? Det är en i alla avseenden fel-aktig, kontraproduktiv och fullständigt opåkalladreform.Den terräng som ekonomi måste igenomför att komma i balans är känd, även för demsom valt att anträda färden blundande. Det är glädjan-de att även nu börjar inse vart resanmed borde gå. Men den karta som fi-nansministern håller i ena handen är oroväckandegammal. Och den kompass som han har i andra han-den visar käpprätt åt skogen.Utsikterna att nå det uppsatta målet - ekonomiskbalans - blir inte bättre av att färden startas genom attsällskapet vrider klockan tillbaka och sedan tar sig ettoroväckande stort antal återställare enligt just detrecept som har fått svenskekonomi ur balans.Under det senaste året har vi fått en mängd positi-va signaler i ekonomin - även om arbetslöshetenfortfarande är alldeles för hög, med de allvarliga so-ciala följder som detta får för de arbetslösa och derasfamiljer.Utan tvekan befinner vi oss nu i en uppåtgåendekonjunktur. Det beror självklart på den internationellasituationen men också, och inte minst, på de struktu-rella reformer som den förra regeringen genomfördeoch som skapade bättre förutsättningar för en optimalutdelning av den kommande högkonjunkturen.Sedan det socialdemokratiska regeringstillträdethar dock flera ideologiskt betingade åtgärder vidtagitssom utan tvekan kommer att försämra förutsättning-arna för en fortsatt uppgång och som faktiskt riskeraratt bryta den här uppgången i förtid.Under hösten har man genomfört skattehöjningarom inte , varav ungefär30 miljarder kronor är direkt riktade mot arbete. Ar-betsrätten har återställts, något som försvårar nyan-ställningar. Straffbeskattningen av riskvilligt kapitalsom satsas i företagen har återinförts. Kvittningsmöj-ligheterna för förluster i nystartad verksamhet harslopats osv. De ideologiska glasögonen har suttitverkligen fast på finansministerns näsa. Det är svårt,för att inte säga omöjligt, att se hur dessa beslut nå-gonsin kommer att skapa nya jobb.Fru talman! När vi sedan kommer till de antagan-den som regeringens prognoser för tillväxt vilar på ärdet sannerligen en stor och allomfattande optimismsom har präglat sinnet. Man förutsätter sänkt sparkvot- från till . Ochhokus pokus möjliggörs då denna frikoppling av denprivata konsumtionen från den disponibla inkomsten.Exempelvis får vissa barnfamiljer 1998 sänkt disponi-bel inkomst med upp till 10 %.Göran är också bekymrad över det högasparandet och vill att det skall minska. Men proble-met, , är inte att vi sparar för mycket avde inkomster som vi har, utan problemet är de in-komster som vi inte har - det som det svenska folk-hushållet har gått miste om på grund av decennier avfelaktig ekonomisk politik.Varje svenskt hushåll skulle ha haft ungefär150 mer i inkomster om sedan 1970hade haft samma ekonomiska utveckling som restenav OECD-området haft. har land efterland passerat i inkomstligan.Den här utvecklingen har vi fått på grund av dentidigare förda ekonomiska politiken med ökade regle-ringar, en snabbare ökning av de offentliga utgifternaän jämförbara länder, ett stigande skattetryck, högaskattekilar, dåligt företagsklimat samt bristande kon-kurrens och valfrihet. Det är denna utveckling som vii förra regeringen aktivt arbetade för att vända i syfteatt skapa förutsättningar för en god och uthållig till-växt. vill ni återställa till det gamla.Fru talman! Intrycket av den budgetpropositionsom bordläggs blir att det är fråga om ett motsä-gelsernas dokument. Den socialdemokratiska rege-ringens högra hand tycks knappast ha en aning omvad den vänstra sysslar med. Låt mig ta några exem-pel.När det gäller sysselsättningen har regeringen,som jag tidigare sade, genomfört en rad åtgärder somförsämrar möjligheterna till nya jobb. Det här nu kompensera genom dels en rad budgetfinan-serierade arbetsmarknadspolitiska åtgärder, dels enomfattande skattesänkning, som flera talare här varitinne på, för dem som nyanställer registrerat arbetslö-sa. En skatterabatt på skall - höroch häpna! - ge 110 000 nya jobb. Det är en ganskaintressant motsägelse. har ju förstdrivit igenom en höjning av skatter och avgifter påarbete med fyra gånger så mycket - alltså 30 miljar-der kronor.Jag måste ställa en fråga till i den-nes egenskap av f.d. skolminister: Om 7 miljarderkronor i sänkt skatt på arbete ger 110 000 nya jobb,hur många jobb försvinner då om skatten och avgif-terna på arbete höjs med ? Om vigör samma antagande, dvs. att ger110 000 nya jobb, får jag vid en enkel överslagsbe-räkning fram att ungefär 450 000 jobb skulle försvin-na. Detta kan vara något halsbrytande, men det ger ialla fall en indikation på att den ena handen inte vetvad den andra gör.Fru talman! Det är sannerligen inte lätt att se någonlogik i den här samlade politiken. Vi kristdemokrateravser därför att senare återkomma i vårt budgetalter-nativ. Men jag kan redan nu konstatera att volymen påGöran samlade budgetförstärkningar är såvälotillräcklig som felbalanserad. En alltför stor andelutgörs av skattehöjningar. Åtstramningarna har enfelaktig fördelningsprofil, även om alla drabbas. Vikristdemokrater konstaterar också att flera av de be-sparingar som föreslås är, enligt vårt förmenande,direkt orättfärdiga. En alltför stor andel tas ut på deekonomiskt sämst ställda pensionärerna och barnfa-miljerna. dras biståndet till de allra fattigas-te på vår jord ned på ett sätt som vi inte kan acceptera.Framtiden har inga lobbyister, sade . Vi kristdemokrater kommer att fort-sätta att driva internationell solidaritet. Barnen i kommer tydligen att kräva allt kraftfullarelobbyister i denna kammare i framtiden.(Applåder)Anf. 12 Finansminister ():Fru talman! Det är väl känt att det är svårt att för-lora val. Jag har varit med om det. Alla ni som sitterhär har väl också upplevt det. Det är särskilt svårt attförlora ett val för den som anser sig ha haft ansvar förpolitiken, därför att det trots allt är en betygsättningsom väljarna har utdelat. Den bitterhet som man kanspåra i några av inläggen över att den socialdemokra-tiska regeringen nu gör vad tidigare regeringar bordeha gjort kan möjligen förklaras av det faktum att detär svårt att förlora ett val.Men låt mig säga på en gång att den kritik somformuleras i svepande termer om att vi inte skullegöra tillräckligt mycket, den tar jag gärna till mig.Lars , , , ni sompåstår att regeringen inte sparar tillräckligt mycket,upp till bevis!Ni som dessutom kombinerar det påståendet medatt vi har höjt skatterna för mycket, nåväl, ersätt skat-tehöjningarna med ytterligare besparingar! Men se tillatt det blir gjort senast vid det tillfälle då ni avlämnarera motioner. Ni skall inte smita undan en gång till.Det gjorde ni när ni satt i regeringsställning. sitterni i opposition, i en riksdag som verkar mer splittradän . Smit inte den här gången, utan ta ansvarför det ni säger, om ni verkligen menar att vi bordespara mer! Se då till att förslagen redovisas.Jag ser fram emot, fru talman, den kraftfulla sam-ling som utlovade. Han skall i egen-skap av finansutskottets vice ordförande nu samla deborgerliga, som under ledninguppenbarligen skall lansera ett alternativ till rege-ringspolitiken. För att tala med en gammal folkparti-ledares ord, : Lycka till!Om skall vara den som anslårtonen i det arbetet måste jag säga att jag blir någotbekymrad, för maken till den hållningslöshet som hanredovisade i talarstolen har jag svårt att se. Inget avdet regeringen gör i form av besparingar fann nådinför hans ögon. Det var fel, det var dråpslag, det varför litet.Sedan avslutade han med det magnifika konstate-randet att konstruktivt skall pröva alla rege-ringens besparingsförslag, och så passade han på attsmyga in, och dessutom samla den borgerliga opposi-tionen till ett alternativ. Det krävs, ,litet mer substans och litet mer av kraft och hållningom det skall vara möjligt att lansera det projektet.Men, som sagt var, försöka duger. Lycka till!Det har rests några frågor. Låt mig svara på ett parav dem. Jag tror att det var som fråga-de: Är nöjd med arbetslöshetstalet?Kommer LO att vara nöjd med arbetslöshetstalet?Lars kunde retoriskt ha slungat fråganvidare ut i denna kammare och sagt: Är riksdagennöjd med en arbetslöshet som 1998 totalt fortfarandeligger kvar på ? Fråga mig, fråga rege-ringen, fråga LO, fråga - alla kommer attsvara nej på frågan.Det finns något slags intellektuell låsning när vi nudiskuterar budgetförslaget. Den är av det slaget tycks betrakta det här som det enda som rege-ringen har möjlighet att göra under mandatperiodensom ligger framför oss. Det vi redovisar i det härförslaget är att vi med de här åtgärderna, givet enmåttlig tillväxt, givet ett försiktigt ränteantagande,enligt de kalkyler vi förfogar över kommer att fåen öppen arbetslöshet som ligger kvar , entotal arbetslöshet som går . Men är vinöjda med det? Ingen i den här församlingen kommeratt vara nöjd med det.Men om vi skall lyckas att pressa ned arbetslöshe-ten ytterligare krävs det faktiskt också att vi får enavtalsrörelse i vår som fungerar och som tar sin del avansvaret. Det krävs en riksdag som orkar fatta desvåra besluten, gärna med mer av besparingar, omman vill.Kommer vi dithän skapar vi oss i samma ögon-blick ett ökat handlingsutrymme, ger ökad trovärdig-het åt finanspolitiken och kan mycket lätt växla in påen högre tillväxtbana. Det redovisas också i den pre-liminära nationalbudgeten vad den resulterar i om vinår i tillväxt. Då handlar det om andra arbetslös-hetstal, snabbare stabilisering av statsfinanserna ochbättre utfall på i stort sett alla de komponenter vimäter. Men det krävs att klarar sitt, attparterna klarar sitt och att vi inte fastnar i något slagsdiskussion om att vi egentligen borde ha gjort någotannat.Ingen är nöjd med en arbetslöshetssituation av detslag som redovisas i medelalternativet i den prelimi-nära nationalbudgeten. Men det är icke regeringensenda möjlighet . Och det är ickeenbart regeringen som har ansvar för att landet tas urkrisen. Det är ett gemensamt ansvar för regering ochriksdag och icke minst för arbetsmarknadens parter.Anne tog upp en diskussion om kommu-nerna. Låt mig säga att det kan tyckas som att hon därhar en poäng. För övrigt vill jag säga att jag sattevärde på att uppskattar att vi har tagitkrafttag.Den kommunala ekonomin, , kom-mer att dömas av slutligt i kompletteringspropositio-nen , då regeringen också räknar med att presen-tera ett förslag till kostnadsutjämning och inkomstut-jämning kommunerna emellan som kan accepteras aven riksdagsmajoritet.I det här sammanhanget har vi icke gjort någon-ting annat än att i de preliminära försörjningsbalan-serna räkna ner den kommunala konsumtionen påsådant sätt att vi därigenom, innan vi har antagitkompletteringspropositionen, inte bidrar till någonytterligare "push" uppåt i tillväxten.Till skillnad från tidigare kalkyler har vi räknatoerhört pessimistiskt och lågt på tillväxttalet. Vi hadekunnat sätta noll eller plus ett på kommunerna ochsedan kommit tillbaka med de konkreta besluten iapril månad. Men vi valde den här metoden. Hade visatt noll hade tillväxten kunnat lyfta med ytterligarenågra tiondelar, hade vi satt plus ett med ytterligarenågra tiondelar.Men behandling av besparingsbetingetavgör ju regeringens utrymme att ge den kommunalaekonomin det stöd som den behöver för att klara sinuppgift när det gäller vård, omsorg och utbildning.Orkar inte ta hem besparingarna, har rege-ringen naturligtvis ett mindre utrymme i april månadför att stötta den kommunala sektorn. Detta återstår,och den frågan är härmed för kammaren redovisad.Det har tagits upp också en del andra frågeställ-ningar som jag tycker skulle vara värda en ingåendediskussion, men tiden medger det inte. Låt mig barasäga att de som tror att de insatser i form av inställ-ningsstöd som vi gör för att nu fullt ut ta till varakonjunkturuppgången skulle på något sätt vara inkon-gruenta med den långsiktiga politiska inriktningenfaktiskt inte har sett att det är fråga om en tidsbegrän-sad inriktning. De grundläggande skattehöjningarnaligger kvar, och våra stabiliserande åtgärder kommeratt verka fram till 1998.Vi vill i nuvarande konjunkturläge med tanke påde kraftiga åtstramningar som vi rent allmänt görgärna ge ett stöd till den som nyanställer, och det skallvara kraftfullt. Men vi räknar inte alls med att, somMats trodde, 7 miljarder ger 110 000 nya jobb.110 000 anställningar berörs av denna stödform, ochdet beräknas att detta skall motsvara 7 miljarder ibudgethänseende. Att det skulle ge 110 000 tillkom-mande jobb är självfallet en total missuppfattning.Men den kan man naturligtvis ha överseende medmed tanke på den korta inläsningstid som riksdagensledamöter har haft.Det är viktigt för oss att säga att vi inte är nöjdamed ett arbetslöshetstal som ser ut som det gör. Sam-tidigt är det viktigt att understryka att den frågan ickehanteras av och regeringen ensamma. Fördetta krävs också parternas medverkan.Anf. 13 ():Fru talman! är alldeles uppenbartstolt över vad han har åstadkommit i finansplanen,men känns det inte litet dåligt att inte kunna redovisatillväxt under konjunkturcykeln?Jag påminde om nedjusteringen från i novem-berpropositionen. Jag skulle också ha kunnat gå till-baka till den sista socialdemokratiska motionen underoppositionåren, , där man uttalade sig omvad som skulle ske när man skulle komma i rege-ringsställning. Man ansåg sig då kunna utlova enproduktionsökning om 4½ % år 1995.Jag har förstått av finansministerns svar på minfråga att han inte är nöjd med den höga arbetslöshe-ten. Jag skulle då vilja ställa min fråga så här: Kan ensocialdemokratisk finansminister sitta kvar, om underde närmaste två åren den totala arbetslösheten liggerett gott stycke eller om den öppna arbets-lösheten förblir ? Det var ju inte det somställdes i utsikt när man före valet förklarade att mansatt inne med kunskaper och färdigheter som snabbtskulle föra ned arbetslösheten till traditionellt lågnivå.Göran vill helst inte debattera innehållet iden ekonomiska politiken. Han diskuterar inte denkritik och de farhågor som framförts från ansedda ochrimligen opartiska bedömare som och Moo-dy´s. Man skall också komma ihåg att deras invänd-ningar inte är beroende av om de till alla delar harförstått att uppfatta och uppskatta alla detaljer i den nuframlagda finansplanen. Deras oro gäller inte såmycket som den tidpunkt - kanske1996 eller 1997 - då konjunkturen har toppats och vigår mot en ekonomisk försvagning med fortsattmycket hög arbetslöshet och stort budgetunderskott.Jag har ju tidigare ifrågasatt antagandet att ensänkt sparkvot skulle hålla den privata konsumtionenuppe. En annan uppgift i finansplanen som förvånarmig är att regeringen räknar med en så liten förbätt-ring av produktiviteten i näringslivet. Men som jagtidigare sagt är låg produktivitet enda chansen attförena långsam tillväxt med en åtminstone någotminskad arbetslöshet.Finansministern svarade inte på min fråga omsyftet med att slopa karensdagen är att med en ökadsjukfrånvaro skapa behov av flera anställda, alltså attförsämra produktiviteten. Inser inte finansministernatt vi i syfte att bevara och förbättra konkur-renskraft bör ta till vara varje möjlighet att tvärtomförbättra produktiviteten, även om det skulle medföra,som skedde under de borgerliga åren, att viss doldarbetslöshet blir öppen?Vad förslaget om anställningsrabatten beträffarkan man konstatera att det inte precis har imponeratpå de arbetsgivare som skall dra nytta av denna. Dehar ju överlag hänvisat till att det skulle ha varitmycket bättre om man avstått från de återställningarsom har skett på arbetsrättens område.Trots att det här rör sig om en skattesänkning, ärdetta inte något som vi moderater förespråkar. I vårtbudgetalternativ blir det en mera generell säkning avskatteuttaget, och den är permanent och inte baratillfällig, något som ville fram-ställa som fördelaktigt.Göran är stolt över att nu kunna redovisabesparingar. Jag vill därför be honom slå upp sidan 58i finansplanen. Av tabellen där kan man utläsa attmellan innevarande budgetår och tolvmånadersperio-den /96 ökar statens utgifter med 1 miljard me-dan statens inkomster stiger med38 miljarder. Det illustrerar att det socialdemokratiskasaneringsprogrammet är framtungt bara i den mening-en att man satsar på snabba skattehöjningar och andraåterställningar. Syftet med denna uppläggning sägsvara att genomföra den nödvändiga saneringen avstatsfinanserna på ett fördelningspolitiskt rättvist sätt,men återgången till högskattepolitik tillsammans medpågående återregleringar av arbetslivet får till följd attregeringen förstör existerande jobb och försvårartillkomsten av nya. Självfallet bromsar detta tillväx-ten, inte minst inom den privata tjänstesektorn. Allatycks nu inse att det är där som expansionen måsteske.Göran förbigick min kritik mot tanken attsocialisera småföretag med pensionspengar. Jag hadeinte väntat mig något annat. Men är det inte skenhe-ligt i överkant att bekymra sig för de mindre företa-gens försörjning med riskkapital sedan man just klippttill med kraftiga skattehöjningar på företagande ochkapitalbildning i näringslivet? Tror verkligen GöranPersson - det är min stående fråga - att höjda skatterpå sparande och företagande skall kunna leda till flerjobb ute i produktionen?Slutligen återkommer jag till statsministerns ny-årslöften. Sådana brukar utmärkas av att vara förhas-tade, varför de snabbt överges. Den största insats somGöran nu kan göra för att undanröja tvivlenpå regeringens ekonomisk-politiska trovärdighet ärfaktiskt att dementera utfästelser attdet härefter skall vara slut på alla obehagliga beslut.Jag fäste mig vid följande formulering i inledning-en av finansplanen: "Regeringen kommer att följautvecklingen noga och är beredd att vidta åtgärder föratt saneringen av statsfinanserna skall lyckas och attförutsättningarna för ökad sysselsättning och minskadarbetslöshet upprätthålls." Är detta i själva verket,, den brasklapp som skall åberopas motLO, när det senare visar sig att presenteradeåtgärder varit otillräckliga och fel avvägda? Kan detbli utgångspunkten för att socialdemokraterna omprö-var och överger sin tillväxtbromsande och jobbförstö-rande politik?Anf. 14 ():Fru talman! Jag skall börja med att ge rätt på en punkt: Det är riktigt att ladened sina röster vid valet av statsminister. Man kommer inte ifrån att Miljöpartietsade att det var bättre med en socialdemokratisk re-gering inom exempelvis miljöområdet än med fyrpar-tiregeringen.Man hade stora förväntningar på socialdemokra-terna och pekade under hela valrörelsen ut justIngvar som en lämplig regeringsbildare. Nuser vi vad det var värt på miljöområdet. Vad sägerMiljöpartiet: Blev det bättre nu? Blev det en merareforminriktad miljöpolitik? Svaret är enligt mitt sättatt se nej. Det tidigare så progressiva Miljödeparte-mentet har reducerats till att bara syssla med ned-dragningar och åtstramningar och att lägga miljöarbe-tet i träda. Det var väl inte det som av en ny regering.Göran valde den enkla retoriken i sitt anfö-rande. Det brukar ju ofta göra. Hansade att vi var bittra, och han kallade kritiken av re-geringens politik för bitterhet. Det där är för enkelt,. I så fall var den tid då i opposition överfylld av inte så litet socialdemo-kratisk bitterhet.Göran försöker ge sken av att bara han harförstått nödvändigheten av att få balans i statens fi-nanser, hejda ökningen av statsskulden och att minskalåneberoendet.