prot · GI0959 · 1995-02-10 00:00:00 — Äntligen har frågan om ökad jäm-ställdhet mellan kvinnor och män lyfts fram i ljuset.Men har det faktiskt mest handlat om ökadkvinnorepresentation, dvs. fler kvinnliga landshöv-dingar, ministrar och verkställande direktörer. Jag villpå inget sätt förringa betydelsen av att fler kvinnorkommer in i slutna rum, det som av tradition har varitmännens spelrum - tvärtom - men vi måste ha i min-net att den här ynnesten bara är förbehållen ett fåtal.Vad vi däremot nu på allvar måste börja diskuteraär principen om lika lön för kvinnor och män, somBerit Andnor nämnde.I går fick vi genom SCB veta att löneskillnadernamellan kvinnor och män som avslutade gymnasieut-bildningen uppgår till hela perår, och det är ju helt förskräckligt. Den här skillnadenhittades dessutom bland kvinnor och män i sammayrken.Trots att vi har en jämställdhetslag och trots attSverige har ratificerat ett antal internationella kon-ventioner har vi alltså fortfarande betydande lö-neskillnader mellan kvinnor och män på den svenskaarbetsmarknaden. styrs nämligen löne-bildningen av traditionella föreställningar om mänsrespektive kvinnors olika ekonomiska behov och avdet faktum att traditionellt manliga arbetsuppgiftervärderas högre än kvinnors.Att ändra på lönesättningen handlar både om attförändra attityder och om att förändra lagstiftning ocharbetsvärderingskriterier. Såväl fackliga organisatio-ner som arbetsgivare har ett direkt ansvar för attframtidens arbetsvärdering blir saklig och korrekt ochatt den bidrar till att utjämna osakliga löneskillnader.Ett sätt att komma till rätta med de arbetsgivareoch fackföreningar som medverkar till könsdiskrimi-nerande lönesättning är att JämO får utökade möjlig-heter att ingripa i förhållande till vad dagens lagstift-ning medger.Tyvärr finns en tydlig tendens till att kvinnors ar-betsuppgifter konsekvent undervärderas, och därförmåste arbetet med att ta fram ett helt nytt arbetsvär-deringssystem intensifieras. Som tidigare finns exempel att hämta från ,som troligtvis har världens mest framgångsrika lag-stiftning mot lönediskriminering och könsrelateradelöneskillnader.Trots att arbetsmarknadens parter säger sig verkaför lika lön mellan könen i arbetslivet förekommeralltså betydande lönediskriminering. Därför tycker viatt det är hög tid att lagstiftningsvägen ge parterna ettredskap så att de kan uppfylla sina mål.Sveriges kvinnor är hjärtligt trötta på att vänta pålika lön. Vi kan inte, , vänta till dess attstatsfinanserna är sanerade. Jämställdhet kan inte fåvara en lyx i goda tider. Därför har i ensärskild motion krävt att regeringen får i uppdrag attutarbeta ett förslag till lagstiftning liknande den somfinns i Kanada.Herr talman! Om det nu skulle finnas en rättvisa iarbetslösheten skulle det möjligtvis vara att den hardrabbat alla kategorier. har ju konjunkturen vänt,och antalet lediga platser ökar, men kravet på de sö-kande till de lediga platserna är mycket högt ställda.Det gäller utbildningsnivån, och det gäller personligaegenskaper. Man skall vara kommunikativ, flexibel,samarbetsvillig, och man skall ha lätt för att fatta egnabeslut. Litet grovt uttryckt kan man säga att det ärHulkar som efterfrågas på den svenska arbetsmarkna-den.I november förra året fanns litet drygt 250 000personer som hade varit inskrivna oavbrutet på lan-dets förmedlingar . Det är en kvarts miljonpersoner. Bakom de här siffrorna döljer sig mångamänniskor med olika typer av arbetshandikapp. Re-geringen betonar att grupper med svag ställning skalluppmärksammas vid prioritering av arbetsinsatser ochåtgärder. delar den uppfattningen tillfullo. Det är oerhört angeläget att vi med all kraftsätter in åtgärder för utsatta grupper . I annat fallfinns en uppenbar risk för att de aldrig kommer ens inärheten av den reguljära arbetsmarknaden.Det är därför med stor förvåning som Vänsterpar-tiet har kunnat konstatera att regeringen talar menkluven tunga. Å ena sidan skall arbetshandikappadeprioriteras, å den andra föreslås minskade resurser föryrkesinriktad rehabilitering vid och löne-bidrag.Samhall har lyckats ganska bra med sin verksam-het. Men jag tycker att det finns skäl att se över ominte håller på att köpa verksamheter somkräver arbetsinsatser av mer eller mindre friska per-soner. Jag tycker att man bör ifrågasätta om det ärriktigt att skall driva vägkrogar och annanliknande serviceverksamhet. Fortsätter man med dentypen av verksamhet finns det mycket stor risk för attpersoner med svåra funktionshinder eller grava psy-kiska problem inte kommer att platsa inom Samhall.För att motverka detta föreslår jag att regeringenålägger att se till att av nyrekry-teringarna, inte som föreslås i propositionen,skall ske från de s.k. prioriterade grupperna.Trots det jag sade anser att re-geringen ställer ett för högt besparingskrav på . Vi vill därför, vilket vi gjort i en särskild motion,anvisa ytterligare till Samhall.Vad jag också tycker är oerhört angeläget - jagutgår från att vi kommer att få stöd från de andrapartierna - gäller förslagen om neddragning av löne-bidragen från maximalt till . Det är enfruktansvärt cynisk politik som vi i Vänsterpartietmed skärpa tar avstånd ifrån. Jag skulle vilja fråga defå socialdemokrater som är kvar här: Är ni verkligenmedvetna om vad det här får för resultat för de ar-betshandikappade? Tror ni verkligen att det gynnarderas ställning på arbetsmarknaden?Anf. 43 () replikHerr talman! Jag skulle vilja göra en kommentartill anförande. Hon påstår nämli-gen i sitt anförande att jag hade sagt att vi skulle väntamed att arbeta för lika lön för likvärdigt arbete tills vihade sanerat statsfinanserna. Det är absolut inte minåsikt, absolut inte inriktningen i mitt politiska arbete.Däremot är historien den att vi för ungefär ett årsedan hade att ta ställning till en jämställdhetspropo-sition som innehöll en del förändringar i jämställd-hetslagen. När vi behandlade den var vi socialdemo-krater och vänsterpartisterna överens om att föränd-ringarna inte gick tillräckligt långt. Det fanns sakeroch ting som borde ha förtydligats, bl.a. när det gällerkartläggning och analys av löneskillnader mellanolika grupper i företag. Vi ansåg också att kraven påjämställdhetsplan borde även gälla de mindre företa-gen.Det här är någonting som vi socialdemokrater harför avsikt att återkomma till i samband med att enjämställdhetsproposition presenteras om ungefär ettår. Det finns säkert saker och ting som borde övervä-gas och som går litet längre än vad vi hade tänkt ossför . Det har kommit en väldigt viktigutredning om grupptalan som är viktig också i dettasammanhang och som vi måste väga in.När man diskuterar löneskillnader är det ocksåviktigt att ha klart för sig att man inte enbart genomlagstiftning kan komma till rätta med löneskillnadermellan kvinnor och män. Det absolut viktigaste är attparterna tar sitt ansvar, att de sätter i gång med ar-betsvärdering. Där kan vi från samhällets sida stimu-lera utvecklingen genom att satsa pengar på olikaprojekt och stötta på det sättet. Men genom lagstift-ning kommer vi inte att kunna uppleva att löneskill-naderna mellan kvinnor och män försvinner.Anf. 44 () replikHerr talman! Det var inte min mening att medvetetmissuppfatta . Jag ser att vi inte är riktigtöverens om tidsordningen. Vi tycker att parterna harhaft tillräckligt på sig för att åtgärda detta.När man får en sådan rapport som den som kom i går,där det framgår att det är en löneskillnad på 30 000 krper år mellan kvinnor och män med samma yrke ochsamma utbildning, tror jag faktiskt att det är lagstift-ning som måste till. Jag tycker inte att vi skall behövavänta med det.Anf. 45 () replikHerr talman! är det så i , vilket jagtycker är väldigt bra, att lönerna inte sätts i . Lönerna i det svenska samhället sätts avparterna gemensamt i kollektivavtal. Det är en principsom jag tycker att vi ändå skall fortsätta att leva efter.Annars kommer vi att få ett samhälle som jag inte troratt vare sig eller någon annan inomVänsterpartiet vill ha.Jag förringar absolut inte lagstiftningen, men manskall inte tro att man genom lagstiftning helt kan fåbort löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Detkan vara ett av många instrument som är oerhört vik-tiga. Men det absolut viktigaste för att komma tillrätta med detta är att parterna systematiskt ochmycket mer intensivt än tidigare sätter i gång konkretaprojekt inom arbetsvärderingsområdet och verkligentar sitt ansvar i den kommande avtalsrörelsen ochlever upp till det man har sagt. I den andan har ocksåjämställdhetsministern agerat genom att ta initiativ tillsamtal med parterna utifrån den situation vi har i dag.Det är oacceptabelt att vi har löneskillnader i sam-hället som enbart är att härröra till könet. Men detlöser vi inte enbart genom lagstiftning. Det kan varaett instrument, piskan, men vi måste lita på att parter-na själva tar ansvar för detta. Där kan vi hjälpa tilloch se till att utvecklingen kommer i gång.Exemplen är många från där man har enväldigt hård lagstiftning om löneskillnader mellankvinnor och män. Det hjälper inte. I verkligheten ärlöneskillnaderna där mycket större än i . En avförklaringarna till att vi har haft små löneskillnader iSverige är att vi har haft en solidarisk löne-politik.Anf. 46 () replikHerr talman! Parterna har faktiskt arbetat med frå-gan . Vad är det som har hänt? Jo, löneskillna-derna de facto har ökat . Man haralltså inte kommit särskilt långt.Jag kan hålla med om att riksdagenskall vara litet varsam när det gäller statlig lönepoli-tik. Men vad som är uppgift är att gå in närdet är uppenbar diskriminering. Det handlar om köns-och lönediskriminering. Det tycker jag däremot ärriksdagens sak.Anf. 47 ()Herr talman! har en arbetslöshet sompå en god europeisk nivå. Arbetslösheten omfattar mer en halv miljon människor, en stor del avdessa är ungdomar. har gåttfrån en nation i full sysselsättning till en nation i mas-sarbetslöshet.Den tidigare borgerliga regeringen tog i praktikeninte arbetslösheten på allvar. Trots en del halvhjärtadeåtgärder fortsatte arbetslösheten att stiga. Naturligtviskan inte hela skulden för arbetslösheten läggas på dentidigare regeringen, men den får ta en betydande delav ansvaret för arbetslösheten.Ett av skälen till den stora arbetslösheten var denensidiga kopplingen till ecun, som uppskattningsviskostade 100 000 jobb i den exportberoende delen avindustrin. Detta kan naturligtvis inte göras ogjort, mendet är bra att ha med i diskussionerna inför regerings-konferensen och i diskussionen om den svenskavalutan.Den arbetslöshet som vi ser för med sigotroliga sociala konsekvenser, inte bara genom be-lastningen på statsskulden och de effekter den belast-ningen får på andra område. Speciellt allvarlig är denhöga ungdomsarbetslösheten, ungdomar som aldrigkommer in på arbetsmarknaden utan tvingas leva påsocialbidrag. Erfarenheterna från andra europeiskaländer, där massarbetslösheten har bitit fast sig, för-skräcker. Där har generationer av ungdomar heltslagits ut från arbetsmarknaden. Frågan om återgångtill den fulla sysselsättningen är en överlevnadsfrågaför vårt samhälle. Klarar vi inte den uppgiften kom-mer vi heller inte att klara många andra av de ange-lägna uppgifter som ligger framför oss.Herr talman! Regeringen har presenterat det mestambitiösa programmet för att bekämpa arbetslöshetennågonsin. I regeringens proposition finns ett batteri avåtgärder för att bekämpa arbetslösheten. Det finnsockså en betydelsefull omfördelning från passivaåtgärder till aktiva åtgärder, särskilt glädjande är atten stor del av åtgärderna riktar sig mot ungdomar, föratt få ungdomar på arbetsmarknaden.Förslaget om ungdomsgaranti gör att ingen ung-dom behöver gå arbetslös mer än hundra dagar innanden erbjuds arbete eller utbildning.Budgeten innehåller också en mängd olika åtgär-der för sanering av statens finanser, vilket är nödvän-digt efter de senaste årens lavinartade ökning av bud-getunderskottet och utlandsskulden. Regeringen hargjort sitt bästa för att fördela dessa bördor rättvist.Men ett förslag diskriminerar starkt just ungdomar,nämligen förslaget om att avskaffa a-kassan för allaunder 20 år.Förslaget leder till att ingen under kan på-räkna sig någon ersättning från a-kassan. Ungdomarkommer således att vara den enda grupp som inte kanpåräkna sig samhällets stöd, trots att de fullgjort allasina plikter gentemot samhället. Det är inte svårt attföreställa sig de protester ett sådant förslag skulle hafått om det hade riktat sig mot någon annan grupp påarbetsmarknaden. riktar sig förslaget mot ungdo-mar. Ungdomar som jobbat sedan de gick ut grund-skolan och som börjat att bygga sina egna liv medboende och familj lämnas vid sidan av trygghetssys-temen vid tillfällig eller längre tids arbetslöshet. Enberättigad fråga blir då varför den som år ochhar jobbat i fyra av dessa inte skall ha rätt till a-kassamedan en äldre kamrat som bara jobbat ett århar det.Naturligtvis skall alla trygghetssystem utformas påett sådant sätt att de inte låser fast människor i lång-siktigt bidragsberoende. Men det gäller alla grupperpå arbetsmarknaden. Systemet måste utformas så, attvarken en 19-åring eller en 45-åring blir beroende avbidrag för sitt uppehälle. Systemet måste prioriterautbildning och åtgärder framför öppen arbetslöshetutan att för den sakens skull riva upp tryggheten förmänniskor som är arbetslösa under en kortare tid.Är det rimligt att en ung byggnadsarbetare som har betalat till sin a-kassa och sedan blir ar-betslös skall ha som enda utväg att uppta gymnasi-estudier. I stället för att under en månad få ekonomisktrygghet skall han göra ett uppehåll i sin yrkeskarriärför att börja studera.En betydligt bättre åtgärd för att undvika bidrags-beroende är att villkora a-kasseersättning med att denarbetslöse inte bara skall ta anvisat arbete. Han börockså vara skyldig att anta lämplig utbildning elleråtgärd. På detta sätt skapas ett tryck från öppen ar-betslöshet mot aktiva åtgärder och utbildning utan attvissa grupper utestängs från tryggheten.För att kunna göra motsvarande besparing i ar-betsmarknadsförsäkringen menar jag att böröverväga två andra besparingar. En möjlig besparingär att en sänkning av dagens tak för ersättning från a-kassan. Detta drabbar främst de välbeställda somhittills har undgått neddragningar av sin trygghet.Därmed är detta en mer rättvis politisk reform.En annan möjlig åtgärd är att skärpa arbetsvillko-ret i a-kassan. Det drabbar i och för sig också ungdo-mar, men det drabbar betydligt rättvisare och hindraratt en grupp helt utestängs från trygghetssystemet.Min förhoppning är att denna riksdag inte skallvara en riksdag som tar de första stegen mot att lyftaur ungdomar ur den generella välfärdspolitiken. Detfinns betydligt bättre vägar att gå, både för att vändapolitiken mot mera aktiva åtgärder och för att göra denödvändiga besparingarna.Anf. 48 ()Herr talman! Den nya generation som håller påatt göra sitt intåg på arbetsmarknaden har naturligtnog också sin egen generations syn på arbete ochutbidlning. Det finns mycket som är spännande medden nya generationens visioner, som inte minst präg-las av ett stort mått av gränslöst tänkande kring allamöjligheter som finns att kombinera och varva jobboch utbildning. Man vill kanske byta yrkesinriktningnågra gånger i livet. Vår tids utveckling understöderden nya generationens drömmar. Internationalisering-en, IT-utvecklingen och de fria marknaderna är nogde tydligaste exemplen på detta.Det kan kanske tyckas glättigt med dessa positivaord om den nya generationens visioner, när väldigtmånga går omkring och mår dåligt i en ganska hopp-lös arbetslöshet. Det finns onekligen ett antal hot somskymmer de kreativa funderingar som många ungamänniskor har i dag.Risken finns att det även i ett längre perspektivblir lika normalt att gå utan jobb och leva på olikaformer av understöd som att arbeta för sin försörjning.En del politiska partier verkar totalt oförmögna att seden nya tidens visioner. De hämmar med sin politikden dynamiska utvecklingen och därmed tillkomstenav nya jobb som enskilda och samhället så välbehöver. Att inte reagera är att inte ta de hot somfinns på allvar.Enligt min mening är politikens uppgift en heltannan än att i detalj reglera varenda tänkbar företeelsepå arbetsmarknaden. Risken är uppenbar att vi genomdenna och annan politisk klåfingrighet håller på att slåsönder de oerhört positiva förändringar som över-gången från industrisamhället till informations- ochkunskapssamhället för med sig. Det handlar om ökadrörlighet och nya impulser, men också om förändradevärderingar som innebär ökad tolerans och förståelseför människors olika livsval. Politiken får helt enkeltinte förstöra allt detta positiva. För den nya generatio-nens möjligheter att vinna inträde på arbetsmarknadenär det dessutom förödande om så sker.Jag skall ta upp exempel på några konkreta hindersom finns för att de som är unga skall kunna fåin en fot på arbetsmarknaden. Vad jag då tänker på ärt.ex. turordningsreglerna i lagen om anställnings-skydd.Turordningsreglerna i LAS premierar dem somhar arbete, men de hindrar dem som inte har kommitin på arbetsmarknaden. De regler som i själva verkethar kommit till just för att skydda anställda mot god-tyckliga uppsägningar har i stället gett upphov tillgaranterad otrygghet för en viss del av arbetskraften.De har blivit ett stort hinder för den nödvändiga ut-veckling och förnyelse som många företag behöverför att över huvud taget kunna överleva.Eftersom unga människor tillhör demsom är sist anställda på en arbetsplats, medför de s.k.sist-in-först-ut-reglerna i LAS att de alltid sitter löstoavsett kompetens. Den garanterade tryggheten förden äldre arbetskraften ges alltså på bekostnad av denyngres. Att ett företag genom detta lätt går miste omden unga arbetskraften med ny, uppdaterad utbildningoch färska idéer kan dessutom vara det som gör attföretaget över huvud taget inte överlever.Dessutom är det ett hot mot hela effektiviteten påarbetsmarknaden när människor, oavsett ålder, intevågar byta arbete på grund av att de då riskerar attåter hamna sist i kön. Genom att den naturliga rörlig-heten på arbetsmarknaden på detta sätt motverkas fårföretagen allt svårare att få tag i rätt arbetskraft. Detgör givetvis att företagen får svårt att stå sig i deninternationella konkurrensen.En annan sak som också skulle underlätta yngresinträde på arbetsmarknaden vore om man åter för-längde möjligheten till visstidsanställning och pro-vanställning. Inte minst unga människor riskerar attväljas bort på grund av den begränsade möjlighetenatt provanställa - detta eftersomdet är naturligt att arbetsgivare tar det säkra för detosäkra och hellre anställer en något äldre person mederfarenhet och betyg från tidigare tjänstgöringar.Ingen vågar anställa det osäkra och oskrivna kort somen yngre person utgör.Jag har alltså valt att ta upp ett par konkreta pro-blem som hindrar den nya generationen från attfå in en fast fot på arbetsmarknaden. Jag har dock intetagit upp det som givetvis är grundläggande för att fåfram de nya jobben i , nämligen betydelsen aven ansvarsfull ekonomisk politik samt en politik därman verkligen går till grunden med de strukturellaproblem som bl.a. våra höga skatter, höga arbetsgi-varavgifter, stora offentliga sektor och statsskuldinnebär.Det är ett mycket högt spel som man spelar omman motsätter sig de förändringar som behövs för attge fler jobb totalt och därmed för att få in unga män-niskor i arbete.Anf. 49 ()Herr talman! Vi är inne i en brytningstid, på väg ini ett kunskaps- och informationssamhälle. Det ställertill en hel del problem, men det öppnar samtidigtmöjligheter inför framtiden.Antalet sysselsatta inom industrin och de traditio-nella basnäringarna minskar. Det märks tydligt i mitthemlän, , där basindustrin sysselsättermånga människor.Teknikutvecklingen har minskat behovet av anta-let anställda inom basindustrierna. basin-dustrier har nått stora framgångar på den internatio-nella marknaden, mycket tack vare den världsledandeteknologin. För att kunna behålla de positionernakommer ytterligare teknikutveckling att vara nöd-vändig. riskerar det att föra med sig attännu fler mister sina jobb.Det är framför allt inom kunskaps- och forsknings-intensiva företag som tillväxten i ekonomin väntaskomma. I svarar de företagen för ca 10 %av industrisysselsättningen. Det kan jämföras medt.ex. , där den delen av industrinsvarar för . Den här förskjutningen inomindustrin medför ett större behov av välutbildad ar-betskraft. Speciellt viktigt blir behovet av utbildning iett län som för att man skall klara av denhär omställningen. Industrin i länet har också enmindre andel högskoleutbildade än landet som helhet.Informationsteknologin kan öppna helt nya möj-ligheter för skogslänen om resurserna används rättoch om vi vågar satsa på norra . På den fram-tida arbetsmarknaden kommer samhällets mänskligakvaliteter att ha större betydelse. Med modern teknikoch goda kommunikationer kan fler jobb utföras därmänniskorna själva väljer att bo. har degeografiska avstånden liten betydelse för möjlighetenatt utföra avancerade jobb.I informationssamhället har utbildningen stor, föratt inte säga avgörande, betydelse för möjligheten attkonkurrera. Det gäller såväl för enskilda individer ochföretag som för kommuner, regioner och länder.Norrbottens framtid är i stor utsträckning beroende avvilken tillgång på kunskap och utbildning som finns ilänet. spelar här en avgörande roll,men den måste byggas ut ytterligare.Herr talman! Regionalpolitiken fick ingen egenrubrik under den här allmänpolitiska debatten. Mendet känns viktigt och aktuellt att framhålla en delregionalpolitiska synpunkter. Behoven och förutsätt-ningarna varierar mellan olika regioner i landet. Devarierar mellan storstad och glesbygd. Det oroar migatt solidariteten verkar tyna bort i takt med att deekonomiska resurserna minskar och vi får allt mindrepengar att fördela. Viljan att dela med sig och förstå-elsen för andras problem och möjligheter sinar likasnabbt som de ekonomiska resurserna. Det märks inteminst tydligt i det förslag till nytt skatteutjämningssys-tem som är ute på remiss.Förslaget till ett nytt skatteutjämningssystem inne-bär att omfördelas från Norrbot-ten till andra delar av landet, främst till storstäderna.Om förslaget går igenom skulle det innebära allvarli-ga, för att inte säga förödande, konsekvenser för lä-nets framtid, konsekvenser i form av ännu högre ar-betslöshet och sämre välfärd. För mig som ung soci-aldemokrat och norrbottning framstår förslaget somdjupt orättvist.Vi har olika problem och möjligheter beroende påi vilken del av och var i vår region vi befinneross. Jag tycker att det är bra att storstädernas socialaproblem uppmärksammas och att man försöker göranågonting åt dem. Men jag har väldigt svårt att förståhur man kan omfördela bidrag från Norrlandskommu-ner med mycket hög skatt till Stockholmskommunermed låg skatt. Det är väl rimligt att man först höjer sinegen skatt? Eller varför försöker man inte sig på enregional skattutjämning mellan kommunerna, frånvälmående kommuner till socialt belastade kommu-ner?I den här utredningen sägs det bl.a. att vi i Norr-botten har "överstandard" i äldreomsorgen på grundav högre kostnader. För det första är "överstandard"en märklig formulering. Våra gamlingar är väl ändåvärda det bästa som de kan få? För det andra visar detpå en väldig okunskap om vårt län. utgör25 % av yta. Många äldre människor bor ibyar långt från centralorten. Min egen mormor bor ien liten by som heter . Den ligger åtta milnorr om centralorten . Att äldreomsorgenkostar mer pengar i vårt län är inte svårt att förstå omman har den här bakgrunden med sig. Om skatteut-jämningsförslaget skulle gå igenom riskerar det attinnebära att vi får tvångsflytta många gamla männi-skor från byarna in till centralorterna för att vi skall haråd att ge dem service. Det är fullkomligt oaccepta-belt.Storstädernas sociala problem kan och skall intelösas på bekostnad av glesbygden. Glesbygden harstora strukturella problem.