prot · GJ097 · 1995-10-12 00:00:00 — Det är att många kvin-nors arbete är mycket lågt värderat, både omman ser till vad de faktiskt gör och till det faktiskaansvar som jobben handlar om.Det jag försökte beskriva i mitt korta anförandevar hur jämställdhetslagen nu kanvara en möjlighet för dem. säger man lika lön förlikvärdigt arbete. Redan under det här året prövasfaktiskt i arbetsdomstolen de första fallen, som till-sammans med förslag om grupptalan, vilket regering-en återkommer till, kommer att förändra villkoren förmånga kvinnor.Men ställer frågor till en regeringsom har sagt både och tidigare attom vi icke får i gång tillväxten, om vi icke bestämmeross för att det är kvinnorna, vården och omsorgen somskall få del av det som måste växa i ekonomin,kommer vi aldrig att klara vare sig kvinnornas lönereller något annat jämställdhetsområde, som faktisktkostar mer resurser än vi har . Det är en störrehjälp, också för kvinnor, än att stå härmitt i avtalsrörelsen och låtsas att jag skulle lägga migi den. Det tycker jag är litet fräckt.Anf. 88 () replikHerr talman! Nej, jag har ingalunda bett jäm-ställdhetsministern att lägga sig i den pågående avtals-rörelsen. Det jag har efterlyst är visioner för framti-den. När det gäller att få ordning på statsfinansernahar vi precis samma uppfattning.Frågan är om vi inte på något sätt kan kommafram till en annan uppfattning än att det hela tidenskall vara dessa sämst betalda kvinnor som skall beta-la för saneringen av ekonomin. Här har vi den absolutfrämsta jämställdhetsfrågan, enligt mitt sätt att se. Därskulle jag vilja se litet mer påtagliga visioner frånjämställdhetsministerns sida.Anf. 89 Statsrådet ()Herr talman! Här talade en representant för ettparti som i regeringsställning inte använ-de några politiska möjligheter för detta, utan i ställettyckte att det var viktigare att sänka förmögenhets-skatter eller sänka kapitalskatter. Det tycker jag är ettväl kortsiktigt tänkande och uttryckssätt här i riksda-gens kammare.Visionerna är ju det vi pratar om här . Detskall vara halva makten och hela lönen. Man skall halika lön för likvärdigt arbete. Både kvinnor och mänskall kunna leva som likvärdiga och värdiga föräldrar,med lika rätt och möjligheter till både förvärvsarbeteoch föräldraskap. Vi skall ha en gemensam offentligsektor och ett generellt välfärdssystem som utjämnarde ekonomiska ojämlikheterna mellan män och kvin-nor.Det är mina visioner. Får vi inte upp tillväxten ochdessutom inte vågar och orkar vara ärliga när vi skallanvända resurserna, då hjälper vi inte heller de kvin-nor inom offentlig sektor som har mycket lågalöner och mycket hårda villkor.Anf. 90 ()replikHerr talman! Jag skulle vilja höra litet grand vadjämställdhetsministern har för framtidsvision i frågaom vårt samhälle. Kommer det att finnas jobb åt alla40 timmar ? Jag läste i en artikel i dagenstidning om att kvinnor måste lära om. Jämställdhets-ministern har talat att kvinnor vars kontorsjobb hadeersatts av datorer skulle lära sig något nytt. Vi kundese på TV hur man kunde ersätta dem som sorterarpost med nya sorteringsmaskiner. Vi kan se att ar-betstillfällena krymper på område efter område tillföljd av teknisk utrustning. Jag säger inte att det finnsnågon som helst anledning att man skall göra jobbsom maskiner kan göra. Frågan är hur man skall klaradet här med jobb åt alla om man, som enligt jäm-ställdhetsministern, absolut inte har råd med arbets-tidsförkortning. Jag menar att vi i samhället inte harråd med den arbetslöshet som vi har därför attden kostar mycket pengar. Den kostar i form av so-cialt lidande, och det gör att människor faktiskt mårdåligt. Det börjar bli dags att dela på jobben och na-turligtvis också satsa på vuxenutbildning.Jag vill också fråga om svuxa-bidraget. Kan jäm-ställdhetsministern tänka sig att man inför det som ettbehovsprövat bidrag för de kvinnor med barn som inte klarar av att fullfölja sina studier på grund avatt bidraget försvann och som sitter med stora skul-der? De har lånat till sin utbildning och riskerar där-med att hamna i fällan att de aldrig får något nyttjobb, de kan inte betala tillbaka sina lån. Det skallfinansieras hos staten. Jag tycker att denna fråga ärviktig.Anf. 91 Statsrådet ()Herr talman! Jag försökte utveckla min syn på ar-betstiderna här , och jag har gjort det flera gångertidigare . Jag är övertygad om att många avoss medborgare, inte minst kvinnor och även de flestamän, kommer att värdera tid alltmer, tid till barn, tidtill sig själv, tid till att bara finnas och leva.När det gäller arbetstiderna ser jag däremot att denstora förändringen är att låta arbetstiderna följa med ilivets olika skeenden, beroende på om vi har barn, hurstora de är, hur livet är för övrigt, i stället för att för-söka trycka in - som principen har varit - liveti fasta stela arbetstidsregler. Det är min vision när detgäller arbetstiderna.Jag vill upprepa: Om någon frågar mig vad denviktigaste arbetstidsfrågan är , svarar jag att detär att hjälpa de 120 000 eller 130 000 deltidsarbetslö-sa som inget hellre vill än att gå upp . Det är denfråga som jag prioriterar mer än något annat.Vad gäller svuxa-bidraget ser regeringen nu överframför allt de ensamstående föräldrarnas ekonomiskasituation både när de studerar och när de arbetar.Regeringen kommer mycket skyndsamt att återkommatill med förslag. Det berör både komvux,studiestödsområdet och familjestödet. Det gäller en avde mest utsatta grupperna . Till den frågan åter-kommer vi skyndsamt.Anf. 92 ()replikHerr talman! Jag tackar först för svaret om attsvuxa i alla fall utreds just . Det är en mycket be-kymmersam situation för många kvinnor.Jag är litet förundrad över svaret hur vi i framtidenskulle prioritera vår tid. Det skulle bli mer viktigt föross att ha tid att vara med våra barn osv. Men det ärprecis det som dessa deltidsarbetslösa kvinnor hargjort. Det är därför de sitter i den fälla som de hamnati. Man har inte följt upp det med att se till att a-kassaoch annat liknande gäller för att de skall kunnastämpla upp till heltid. Man sitter kvar på sindeltid. Det beror just på att de prioriterade sina barnföre ett heltidsjobb. Med den risken vågar naturligtvisingen använda sig av möjligheten att prioritera barnenom man har ett jobb. Den trenden ser vi väldigt tyd-ligt nu.De som har jobb är otroligt rädda om dem. Dejobbar ofta mer än heltid för att tillfredsställa arbets-givaren och se till att de gör ett bra jobb. De som stårutanför arbetsmarknaden mår dåligt därför att de intekommer åt några jobb. Barnen hamnar i någon sortsmellanklass: De föräldrar som är hemma för att deinte har jobb orkar inte riktigt med sina barn, och desom har jobb jobbar så mycket att de inte hinner medsina barn.Den här situationen tycker jag är ohållbar på sikt.Vi måste faktiskt, som jag ser det, dela på jobben, föri det kommande samhället kan det inte finnas 40 tim-mars jobb till alla. Då kan vi inte skapa det tvåtredje-delssamhälle som vi i rasande takt är på väg mot justnu: En stor grupp människor som är lågutbildade ochhar låga löner hamnar utanför arbetsmarknaden därföratt deras jobb rationaliseras bort. De har ingen möj-lighet att komma in därför att de inte har någon stu-dietradition osv.En utredning visade ganska tydligt att detvar traditionen och den ort man bodde på som avgjor-de om man gick vidare i sina studier. Det är ocksånågot som borde ses över och faktiskt borde satsasordentligt på: att man kan vidareutbilda sig fleragånger under livstiden.Anf. 93 Statsrådet ()Herr talman! Låt mig bara säga något om deltidenoch a-kassan som nu tog upp.Om man hårdrar mycket kan man säga att vi undersenare år haft en utveckling där arbetsgivaren vägraratt tillgodose dessa kvinnors intresse och låta dem gåupp . Staten har då gått emellan och betalat dettavia a-kassan, vilket bara har konserverat deltidsarbets-lösheten och låtit den växa mer och mer.Den linje som är den enda möjliga för att verkli-gen i grunden förändra dessa kvinnors situation är attvia antingen avtal eller lagstiftning tvinga fram enförändrad arbetsorganisation i de företag och bran-scher som vi nu talar om. Det är handel, det är kontor,det är Posten, det är statens område och det är kom-muner och landsting. Det är den vägen regeringen nuhar valt att slå in på när det gäller deltidsarbetslöshe-ten, just för att inte kvinnorna skall tvingas betaladetta själva och bära den bördan. Staten skall gåemellan eftersom arbetsgivaren vägrar att organiseraarbetet så att också kvinnor har en plats. Det är denlösningen jag tror mest på.Även om jag tror på att arbetstiden kommer attförändras oerhört mycket de år vi har framför oss, villjag varna för uttrycket "dela på jobben". Det kan lättlåta som om vi som har jobb redan har allaframtidens jobb, så det är dem vi måste dela på. Denstora visionen är väl hur man skall passa ihop denhalva miljon människor som står utanför ar-betsmarknaden med alla arbetsuppgifter vi ser behö-ver utföras, i stället för att konservera den arbets-marknad vi har . Det är min grundläggande synpå det uttryck som ofta använ-der: att "dela på jobben". Det tror jag är en konserve-rande syn, inte minst för kvinnorna.Anf. 94 ()Herr talman! Jag vill börja med att tacka och för deras inlägg.Att vara världens mest jämställda parlament för-pliktar. Under mitt första riksdagsår har det mesta avarbetet inriktats på att få ekonomin i balans. Det harvarit svårt , speciellt för oss som före-träder kvinnorna, men det har varit nödvändigt. Om viinte har en ekonomi i balans har vi heller inte utrym-me för välfärd, framtida reformer och en jämställd-hetspolitik värdig Sverige.Detta gäller oavsett om det handlar om fördel-ningen av resurser till kommuner och landsting förarbetsmarknadsåtgärder, utbildning och kompetens-höjning, för en infrastruktur där och mil-jökraven kommer med från början i beslutsfattandeteller för åtgärder i ett integrerat samhälle, där de nyaoch de gamla svenskarna lever i samma områden ochdär vi löser problemet med våldet i samhället lokaltoch tillsammans.Detta med varannan kvinna i regeringen har gettoss möjlighet att driva kvinnoperspektivet tidigare,redan när propositioner bereds.Några av ledamöter säger kanske attdet väl inte kan vara så illa att alla frågor inom politi-ken är jämställdhetsfrågor. Det är naturligtvis rätt,men om jag systematiskt skulle gå igenom riksdagenshela dagordning skulle många frågor vara särskiltintressanta för kvinnor.Jag skall nämna några sådana områden som vikommer att behandla i och som står påpolitikens dagordning.För det första: Det gäller kvinnors arbete.Kommer kvinnor att behöva strejkavid varje avtalsförhandling för högre lö-ner, eller kommer vi att våga diskutera den strukturel-la kris som den offentliga sektorn befinner sig i därarbetsvärdering, heltidsarbete och en arbetstidsför-kortning är några förslag som skulle kunna göra attdagens lågavlönade kvinnor fick både enlön att leva på och också en pension som de kan för-sörja sig på som gamla.Framtidens välfärd är beroende på om vi tar kvin-nornas framtida arbetsmarknadsproblem på allvar.Den frågan kommer att diskuteras mera senare.För det andra: Det gäller tillväxtpropositionensom kommer inom kort.Kommer de frågor som berör kvinnors dubbla lo-jalitet till offentliga sektorn som arbetsgivare och tillvård och omsorg att behandlas? Kommer ett långsik-tigt mål att föras fram om var de nya arbetena finns,speciellt för kvinnorna?Hur kan välfärden utvecklas lika och rättvist iframtiden? Kommer en utvärdering av privatiseringaroch nya verksamhetsformer att presenteras?För det tredje: Hur klarar dagens kvinnor inflytan-de- och maktfrågorna i samhället?Klarar att i fortsättningen driva igenomvarannan man i alla styrelser och nämnder?Klarar att ställa krav på att statligt fi-nansierade tjänster skall vara lika tillgängliga förkvinnor som för män? Jag tänker då naturligtvis påuniversiteten och högskolorna där man fortfarandeverkar tro att kvinnor inte har rätt kompetens inomden akademiska världen. Är vi i beredda attta steg två i nästa budget?Hur utvärderar sitt arbete ur ett jäm-ställdhetsperspektiv? Kommer väljarna att få se någotresultat?Jag har försökt att få en sammanställning över debeslut som berör kvinnor och män särskilt. Det svarjag har fått är att sådana sammanställningar gör depar-tementen var för sig. Det kommer inte våra väljare attgodta, och inte jag heller.För det fjärde: En av de viktigaste miljöfrågor somkommer att diskuteras i under det närmasteåret är energin. Här vet jag att de politiska kvinnornakommer att ta ett stort ansvar när Energikommissio-nens förslag föreligger.För det femte: Kvinnorna i har till ochfrån samarbetat i olika frågor, har det berättats förmig som kom hit först . Det har gälltfrågor om kvinnovåld, barnpornografi, prostitutionoch andra speciella frågor.Jag hoppas att den återstående delen av periodenskall föra med sig att vi kan öka samarbetet mellanriksdagens kvinnor, också när det gäller hur riksda-gens arbete är organiserat. Jag vill ta tillfället i akt ochtacka för krokarna som har satts upp i bänkarna förvåra handväskor.För många av våra uppdragsgivare, kvin-nor, är det obegripligt att vi riksdagskvinnor intesamarbetar mera. Jag ser det första resultatet här , att vi har fått ett jämställdhetsblock, även om detinte utgör någon rubrik.Låt oss arbeta under det här året med frågor somförenar oss,Jag inbjuder därför alla kvinnor till enförsta träff . Pådagordningen står frågan hur vi visar kvin-nor att världens mest jämställda parlament kan.Välkomna!Anf. 95 () replikHerr talman! Det var väldigt många och viktigafrågor som ställde i sitt inlednings-anförande.Jag tror att det är viktigt att vi gör alla dessa ut-värderingar, att vi analyserar den verklighet som virör oss i när det gäller såväl jämställdhetsfrågor somalla andra viktiga politiska frågor.Jag säger inte att det är så, men jag är bekymradför en sak, och det är att ju mer urvattnad och jumindre betydelse den offentliga sektorn får, ju merden degraderas, ju mindre inflytande olika parlamen-tariska institutioner, kommunfullmäktige, landstingoch riksdag får, desto högre blir kvinnorepresentatio-nen i dessa verksamheter och institutioner. beva-re oss för en sådan utveckling! Det här måste vi hållaögonen på.Anf. 96 () replikHerr talman! Jag delar oro överden utveckling som vi kan få. Det är därför som det ärså viktigt att vi nu verkligen tar de framtida proble-men inom kvinnors arbetsmarknad på allvar och att viuppvärderar det arbete som finns i den offentligasektorn. Det är A och O för kvinnornas hela framtid.Det var detta som jag försökte att påpeka när detgäller den strukturella kris som jag ser i samhället.Anf. 97 () replikHerr talman! Jag förstod att det var detta som In-ger så att säga satte strålkastarljuset på.Men är det oerhört viktigt att vi - utifrånt.ex. LO-kvinnornas rapport - minskar avståndetmellan köksbordet och talarstolen. Om vi inte minskardet avståndet, kan vi när det gäller de parlamentariskainstitutionerna snabbt möta den otäcka framtidsbildsom jag pekade på här.Anf. 98 () replikHerr talman! Det blir nog svårt under de kom-mande åren, därför att kvinnorna i den offentligasektorn tjänar mindre än vad männen i den offentligasektorn gör. Då kan vi inte längre skylla på att dethandlar om att den offentliga sektorn har dåligt medpengar. Hur kommer det sig att männen har högrelöner och mer betalt?Dessa frågor borde vi ha tagit itu med för 20 årsedan, och vi borde ha kommit till rätta med dessalöneskillnader . har vi inte pengar,men vi kan inte begära att kvinnor skallbetala välfärden genom att hålla tillbaka sina lö-nekrav.Anf. 99 ()replikHerr talman! Jag vill först tacka för inbjudan. Detlåter ju bra och trevligt med en kvinnoträff där vi kanta upp och diskutera kvinnofrågor, framtidsfrågor ochden fråga som tog upp om var denya jobben för kvinnorna fanns.Tittar man på hur arbetsmarknaden ser ut ökarantalet arbeten framför allt inom branscher som sökerefter högutbildade. Även inom vård och omsorg krävsdet mer kvalificerad och utbildad arbetskraft. Det ärdå viktigt att vi ser till att det ges möjligheter förkvinnor att vidareutbilda sig. Det är betydligt svårareatt vidareutbilda sig om man har en låg inkomst, sommånga kvinnor inom vården har, på grund av att manaldrig har lyckats att spara ihop till något kapital somkan användas för att läsa vidare. Där finns en broms-kloss. Det vore intressant om man inom vårdsektorninförde någon form av bidrag för vidareutbildning.Det finns naturligtvis också andra branscher, bl.a.teknik, som kvinnor skulle behöva komma in i samti-digt som vi måste se till att det kommer fler män tillvård och omsorg.Dessa frågor tillsammans med de frågor som IngerSegelström tog upp - jag gladde mig extra över ar-betstidsförkortningen, att vi skall få tid för annat - ärviktiga framtidsfrågor. Även om sägeratt man absolut inte kan tänka sig att lansera dettamed att man skall dela på jobben, tror jag att det blirdetta som gäller . Som arbetsmarknadenser ut nu och med de teknikvinster som vi gör, tror jaginte att det blir aktuellt med 40 timmars arbetstid föralla. Då måste vi se till att vi kan jobba, men medkortare arbetstid.Anf. 100 () replikHerr talman! Orsaken till att jag ville inbjuda tillett möte är att vi måste hjälpas åt med visionerna. Vikan inte bara fråga vår jämställdhetsminister var honhar sina visioner någonstans. Vi måste allihop delta idet arbetet. Trycket på oss ledamöter här i riskdagenär så stort, och vi får alla precis samma frågor. Det ärdärför som jag tror att vi skulle kunna komma en brabit på väg om vi gemensamt anordnade konferenseroch annat för att få i gång den här diskussionen.Anf. 101 ()replikHerr talman! Det är naturligtvis viktigt att få igång diskussionen. Men inom jämställdhetsarbetet harvi fört en diskussion väldigt . Jag börjar vänta påatt vi nu kan bli så starka att vi kan komma till beslu-ten.Vi kanske måste träffas över partigränserna för attse till att utföra det som jag tror att många förväntarsig, nämligen att vi, efter att ha blivit fler kvinnorriksdagen, också skall kunna besluta i fler frågor somberör just jämställdheten, barnen, omsorgen och så-dant som många av kvinnorna tycker är viktigt. Detgäller då också att satsa på barn och ungdomar, så attde mår bra.Jag är väldigt orolig över den ökade våldstenden-sen i samhället. Bl.a. det debattprogram som visades , där också deltog, visade hur ungdomari dag skriker efter hjälp. De har inte fått gränser, ochvi har matat dem med reklam, videovåld och numeraockså datavåld utan att vi har satt några som helstgränser. Här tror jag att det är dags för oss kvinnor attslå näven i bordet och säga ifrån.Anf. 102 () replikHerr talman! I det tidigare replikskiftet fick jaginget svar på frågan hur man, när regeringen harskurit ned anslagen till kommunerna med upp till trefyra gånger så mycket som den tidigare regeringengjorde, skall klara av att ha en offentlig sektor medbibehållen kvalitet och hur man skall kunna ge dekvinnor som både och jag vill skallfå en lön som deras arbete är värt. Hur skall detta gåtill? Jag vet inte om kan svara migpå det.Jag vill också ta fram en annan frågeställning här.Vi vill ju få fler män inom den här sektorn också.Men hur skall vi lyckas åstadkomma det med dennuvarande låga lönenivån? Jag vill inte säga att mänav födsel men dock av ohejdad vana brukar begära enhögre lönenivå än den som finns inom den här sek-torn. Det är också en jämställdhetsfråga hur man skallkomma till rätta med detta.Jag vill också tacka för den vänliga inbjudan.Anf. 103 () replikHerr talman! Jag blir lika upprörd som blev tidigare över att få frågan från en representantfrån den förra regeringen, som har förstört mycket avden ekonomi som vi har varit tvungna att jobba såmycket med . Jag tänker inte ödslanågon ytterligare energi på det, för jag tyckte attMona gav ett mycket bra svar på den frågan.Jag går i stället över till att svara på den andra frå-gan. Det enda sättet att få fler män inom de yrken somkvinnorna har är naturligtvis att höja lönerna.Om vi höjer lönerna inom traditionella kvinnoyrken,kommer vi naturligtvis att få fler män dit.Anf. 104 () replikHerr talman! Då är ju frågan hur detta skall gå tillnär man nu har strypt kommunernas resurser tre fyragånger så mycket som den förra regeringen gjorde.Det går ju inte att bara tala om vad vi gjorde. Vi frånkds sida arbetade faktiskt hårt med och lyckades fåigenom att drygt hälften av de 7 miljarder som hadeskurits ned lämnades tillbaka. Men har regeringenskurit ned långt över 15 miljarder av kommunernasutrymme. Att då tro att man skall kunna höja lönernaär väldigt svårt. Det går ju att vara irriterad. Men detär ju nu ni har regeringsansvaret, och ingår i det regeringsbärande partiet. Det går inteatt bara klaga över vad som har skett tidigare när ninu har gjort det hela sju gånger värre.Anf. 105 () replikHerr talman! De synder vi ser , att kvinnornatjänar mindre än männen inom alla yrkesområden, ärju problem som vi har haft under de senaste 20 åren.Vi kan inte fortsätta att ha det så här, därför att densituation som vi befinner oss är att de lågavlö-nade kvinnorna inte kan leva på den lön de har och dekommer heller inte att kunna försörja sig när de blirpensionärer. Det enda sättet att komma till rätta meddetta är att ge kvinnor mer tid, dvs. att de går överfrån deltid till heltid, och att man gör en arbetsvärde-ring. Man måste värdera upp kvinnors arbete, vilketdå betyder att andra yrken måste värderas ned. Det ärdet enda sättet för kvinnorna att få en högre lön- en lön som de kan leva på.Det finns inga genvägar för kvinnorna . Detär detta mödosamma arbete som vi måste påbörja nu.Vi måste erkänna att detta är en strukturell kris och attdet är något som vi borde ha gjort något åt redan för20 år sedan.Anf. 106 ()Herr talman! Jag har begärt ordet för att belysanågra frågor om kvinnors situation på arbetsmarkna-den. Efter att ha lyssnat på debatten här vill jag ytter-ligare belysa situationen för kvinnorna på arbets-marknaden.Sverige har kommit långt när det gäller jämställd-heten. FN har utnämnt som bäst i världen påområdet. Det har varit ett långt, strävsamt och mål-medvetet arbete för att nå hit. Jämställdhetsarbetetmåste fortsätta på ett lika målmedvetet sätt och på allaområden.När det gäller kvinnors arbetsmarknad och möj-lighet till sysselsättning och egen försörjningsförmågafinns det anledning att känna oro inför framtiden.Den svenska arbetsmarknaden är könsuppdelad.Kvinnor arbetar inom typiska kvinnoyrken såsomvård och omsorg. Jag kan hänvisa till statistik frånStockholms län, och jag tror inte att den skiljer såmycket från övriga landets. Mer än hälften av kvin-norna arbetar inom den offentliga sektorn, främstinom utbildning, socialvård samt hälso- och sjukvård.Tre av tio kvinnor arbetar deltid medan en av tiogäller för männen. De senaste arbetslöshetssiffrornafrån visar att av ca 60 000 arbetslösa iStockholms län var andelen kvinnor . Vi vet attandelen arbetslösa kvinnor ökar snabbare än andelenarbetslösa män. Det gäller att vara oerhört uppmärk-sam på denna utveckling.Vad blir konsekvenserna när man nu skär ned an-talet anställda i offentlig sektor? Enligt de senastesiffrorna från AMS kommer ca 39 000 arbetstillfällenatt försvinna inom offentlig sektor. Det förekommerinte så många varsel , vilket beror på att maninom kommuner och landsting i stor utsträckning haranvänt sig av vikariesystem. Det är då kvinnorna somhar varit anställda som vikarier. Därigenom kan manminska antalet anställda utan att varsla. Kvinnor harvarit anställda som vikarier utan att få veta hur längede får ha kvar sin anställning. Ofta har det varit frågaom deltidsanställning som de inte har kunnat försörjasig på.Regeringen har ju tillsatt en utredare med uppdra-get att kartlägga skillnaden mellan kvinnors och mänssituation på arbetsmarknaden. Det är viktigt och abso-lut nödvändigt att denna utveckling kartläggs.