prot · GJ097 · 1995-10-12 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:7Torsdagen den 12 oktoberKl. 9.01 19.0419.45 - 19.46Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Meddelande om muntliga frågor till rege-ringenAndre vice talmannen meddelade att torsdagenden skulle följande statsråd be-svara muntliga frågor:Statsminister (), utrikesministerLena (), civilminister (), statsrådet (), och statsrådet ().2 § AvsägelseAndre vice talmannen meddelade att () avsagt sig uppdraget att vara suppleant i Riks-dagens revisorer.Kammaren biföll denna avsägelse.3 § Anmälan om kompletteringsvalAndre vice talmannen meddelade att på grund avuppkommen vakans hade Socialdemokratiska riks-dagsgruppen anmält som suppleanti revisorer.Talmannen förklarade vald tillsuppleant i revisorerBarbro ()4 § Allmänpolitisk debatt (forts. från prot.6)Arbete - tillväxtAnf. 1 ()Fru talman! besöktechefen för arbetsmarknadsutskott.Han var djupt bekymrad över de varselsiffror som dåhade registrerats som de högsta . Det var denförsta signalen om att vi var på väg in i det arbetslös-hetens stålbad som dåvarande finansministern hade varnat för tidigare.Arbetslösheten spred sig som en löpeld över lan-det. hade förlorat konkurrens-kraft jämfört med andra industriländer. Återkomman-de kostnadskriser hade mötts med devalveringar somdolde problemen för . Vad som inte kunde döl-jas var att vi blev fattigare. Räknat i in-komst per invånare halkade vi ned fråntredje till nittonde plats.Hösten 1992 brast den spekulationsbubbla somtrots ett högt ränteläge hade byggts upp av en lånee-konomi som gynnades av kombinationen inflation ochskatteavdrag. Skatteomläggningen tidigaremedförde att det blev ogynnsamt att låna och gynn-samt att spara. I stället för att låna till konsumtion ochbyggnation började hushållen betala av sina dyra lån.I spåren följde den finanskris som vi känner alltförväl.Den överhettade arbetsmarknad vi hade i slutet av1980-talet föll ihop som en trasig ballong. Utveck-lingen är dramatisk. När den borgerliga regeringentillträdde förlorade 1 000personer arbetet.Det var nödvändigt att ta itu med de grundläggan-de problemen i ekonomin och på arbetsmarknaden. När den nuvarande regeringen tillträd-de gick exportindustrin för fullt ochinvesteringarna och produktionen ökade i en takt somvi inte hade upplevt på mycket mycket . Företa-gen såg ljust . Det tillkom 1 000 jobb omdagen. Därmed har jag inte sagt att ekono-miska problem var lösta - långt därifrån - men vi varpå rätt väg.Fru talman! Det kan förefalla litet tjatigt att än engång upprepa dessa väl kända förhållanden, men jaganser att det är nödvändigt av den enda anledningenatt företrädare för den nuvarande regeringen är i fullfärd med att försöka skriva om historien. Det mestflagranta exemplet tycker jag är årets rege-ringsförklaring. Härmed fortsätter socialdemokraternaden taktik som tillämpades under hela förra perioden.Enda undantaget var de prisöverenskommelser somträffades 1992, efter den borgerliga regeringenstillträde. Den gången visade socialdemokraterna ku-rage och ansvarskänsla, men därefter inleddes ettofruktbart och destruktivt nej-sägande. Hos väljarnaskapades förväntningar om att allt skulle bli som deten gång var, något som givetvis förstärktes av deåterställare som genomfördes med stödav Vänsterpartiet.Sedan dess har regeringen i många stycken fört enpolitik som går på tvärs mot vad dess väljare anser sigha haft fog att se fram emot. Inte väntade alla de somdemonstrerade på den 15 december 1993att den socialdemokratiska regeringen skulle sänkaersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen - inte tillde som man demonstrerade emot, utan till75 %! Inte heller väntade de sig urholkade pensioner,kraftiga skattehöjningar på vanliga inkomster eller attskatten på arbete skulle höjas med 36 miljarder kro-nor, motsvarande 150 000 arbetstillfällen. Inte vänta-de man sig att den totala arbetslösheten fortfarandeskulle ligga bortåt 12 %.Det var en draksådd som regeringspartiet nu skör-dar. Men vi kommer alla att drabbas av konsekven-serna.Fru talman! Även om jag upprörs över regeringensåterkommande försök att frånkänna den föra rege-ringen alla förtjänster och berömma sig själv för stor-dåd hindrar det mig inte att erkänna och känna till-fredsställelse över att många kurvor nu pekar rätt.Också den tidigare regeringen har ju anledning atträkna sig detta till godo.Är det någonting vi alla borde ha lärt oss är det attdet är en mycket lång tidsrymd mellan ett statsrådstaleller ett riksdagsbeslut till dess att effekterna av eko-nomin kan avläsas. Det är bara de finansiella markna-derna som reagerar sekundsnabbt. Industriinveste-ringar och sysselsättning tar på sig.Det finns en uppenbar fara i att ta kortsiktigt posi-tiva siffror till intäkt för att blåsa faran över eller geintryck av att problemen nu är lösta.Konjunkturinstitutets färska rapport visar på di-lemmat. Industriinvesteringarna fortsätter i en högtakt. kommeråterigen över det magiska 20-procentsstreck somutgör minimigränsen för att vi skall kunna kalla oss enindustrination. Tillväxten ser ut att , då konjunktu-ren av allt att döma kulminerar, ha en takt som vi intehar sett . Inflationen är fortsatt låg.Men tillskottet till arbetsmarknaden är mycketsvagt. 1997 väntas den öppna arbetslösheten fortfa-rande ligga på . Inklusive AMS-åtgärder blir det12 %. Länsarbetsnämnderna har redan börjat rappor-tera sin oro över det låga inflödet av nyanmälda plat-ser. Vi är således långt ifrån målet att halvera arbets-lösheten , dvs. samma mål som angavsi EU:s vitbok.Regeringen har berömt sig av att i EU driva ar-betslöshetsfrågorna. I antogs ett fempunktspro-gram med sikte på bl.a. en effektivare arbetsmark-nadspolitik, flexiblare arbetsrätt och lägre lönekost-nader. , i , skall stats- och rege-ringscheferna diskutera ett gemensamt program base-rat på de nationella program som skulle ha tagits framtill . Men ännu har den svenska rege-ringen inte presenterat sitt program. Kan JanBergqvist tala om för kammaren när program-met kommer och om det kommer att omfatta alla fempunkterna i Essenprogrammet?Fru talman! Vi väntar nu på regeringens längeomtalade tillväxtproposition. Tidpunkten har flyttatsfram, och det aviserades i går att den kanske intekommer förrän . Detta är illavarslande ochännu ett vittnesbörd om regeringens beslutsvånda ochvankelmod. Vad minst av allt behöver är merav nja- och vet-inte-politik.Den förra regeringen inledde omläggningen moten politik för tillväxt, företagande och en väl funge-rande arbetsmarknad. Det är på den vägen vi måstefortsätta.I dag inser de flesta att vi lever i en brytningstidsom ställer mycket stora krav på vår förmåga att tänkai nya banor. Gamla tumregler gäller inte längre. Detär tidens tecken att årets gick tillamerikanen för hans utveckling avteorin om rationella förväntningar. Den visar att kort-siktig politisk styrning, s.k. "fine tuning", inte funge-rar. Medborgarna uppför sig inte så som många eko-nomiska teorier och politiker förutsätter, utan anpas-sar sig till nya ekonomiska förutsättningar.Fru talman! Vi som inte är ekonomer av facket ärkanske inte så överraskade av dessa rön, egentligen.För så är det ju. Väntar sig en strävsam företagare atthan skall bli straffbeskattad om han är framgångsrikoch vill investera i ser han sig kanske hellreom efter bekvämare och säkrare sätt att använda sinapengar. Väntar sig en arbetsgivare att det skall varakrångligt och dyrt att anställa gör han inte det. Väntarsig en ung människa att en lång och krävande utbild-ning inte skall ge en god löneutveckling utan enbarten studieskuld som skall betalas av till pensionsåldernkänns kanske utbildningen inte lika angelägen.I måste vi anpassa oss till och ta vara påde förändrade förutsättningar som den globala ut-vecklingen erbjuder ekonomiskt, tekniskt och mänsk-ligt. Vi måste skapa ett klimat för positiva förvänt-ningar.Tillväxten måste komma i företagen. Det är där denya arbetsplatserna skapas. Då räcker det inte att talavackert om företagen. De måste få gynnsamma ochstabila spelregler. Nya möjligheter måste tas till varainom forskning, utveckling och teknikspridning. Ut-bildningsunderskottet måste utbildas bort, och kun-skaps- och kompetensnivån måste höjas målmedvetetoch långsiktigt. Regelsystemen på arbetsmarknadenbehöver förändras för att medge flexibilitet och an-passningsförmåga. En början vore att återställa förrahöstens återställare. Det gäller också reformeringenav arbetslöshetsförsäkringen. Arbetsmarknadspoliti-ken i snäv mening behöver stramas upp och effektivi-seras.Skattepolitiken är central. Skatterna på investeringoch arbete är så höga att de motverkar investe-ringar och arbete. frågar man sig om socialde-mokraterna ens orkar med att föreslå ett riskkapi-talavdrag.Kommun- och landstingsanställda skulle kunna fåren alternativ arbetsmarknad och bättre möjligheter tilleget företagande om den offentliga sektorn öppnadesför konkurrens. Det skulle också ge en bättre kommu-nal ekonomi.Saneringen av statens finanser måste ske genomeffektiviseringar och besparingar, inte genom skatte-höjningar.Samarbetet med EU måste ske helhjärtat och medtydliga och bestämda mål.Nu, fru talman, duger det inte längre med nostalgioch återställare, utan vi måste ta oss ur det förgångnasbojor och målmedvetet föra en politik för framtiden.Anf. 2 ()Fru talman! Sviterna efter 80-talet har varit och ärkännbara för och svenska folket. 1990-taletpräglas av ett ekonomiskt vårdarbete för att botabaksmällan efter , som ledde till finanskris,låg investeringstakt i näringslivet och hög arbetslös-het.Sakta men säkert pekar nu ekonomins kurvor åträtt håll. Det har skett väsentliga förbättringar isvensk ekonomi. Under detta år blir tillväxten väsent-ligt högre än vad som tidigare beräknats. Den svenskakronan har stärkts kraftigt jämfört med . Rän-torna har fallit. Räntemarginalen gentemot ,som uppgick till 457 punkter för femåri-ga obligationslån, är nu nere i ca 280 punkter.Färdriktningen är tydlig, men vi har ännu inte nåttmålet.Vi känner oss nu också övertygade om attstatsskuldens andel av bruttonationalprodukten verk-ligen skall stabiliseras . Det finns t.o.m. ettvisst hopp att det etappmålet skall kunna överträffasoch nås tidigare. Det som en del ansåg vara ett fördjärvt mål kan faktiskt infrias tidigare. Arbe-tet med att ge starkare finanser är på god vägatt lyckas, till glädje för alla och envar som bor i dettaland.Bedömningar av lånebehovet visar att staten i årkan låna i storleksordningen 50 miljarder kronormindre än 1994, eller mindre än tre fjärdedelar av vadvi behövde låna . Utomstående bedöma-re har dessutom gjort prognosen att medfasthet i den ekonomiska politiken inte behö-ver nettolåna en enda krona inom landet.Den här utvecklingen har inte kommit till stånd aven slump. I avgörande utsträckning påverkas utveck-lingen av beslut som fattats i den här kammaren. För-tjänsten skall naturligtvis inte enbart tillskrivas depolitiska beslut som och Socialdemokraternakommit överens om. I ärlighetens namn måste vierkänna att den gynnsamma utvecklingen i den svens-ka ekonomin i väsentliga avseenden kan förklarasav beslut som fattades års val.Faktum kvarstår dock att överenskommelsen mel-lan och Socialdemokraterna i vårasskapade politisk stabilitet och helt nya förutsättningarför . Vänstersvängens tid är förhoppningsvisett minne blott.Handslaget mellan och regeringenhar haft, har och kommer att få en avgörande betydel-se för möjligheter att återskapa sunda stats-finanser och en fast grund för framtida välfärdspolitik.Nu har också den s.k. marknaden upptäckt vadden politiska stabiliteten betyder. Om en nation sak-nar politisk stabilitet och förmåga att fatta nödvändigapolitiska beslut kan man inte påräkna marknadensförtroende. har dess bättre förtroendet för Sverigeoch svensk ekonomi stärkts. Det ger lägre räntor ochen starkare krona.De som hävdade att kompletteringspropo-sitionens bild att ekonomiska framtid byggdepå glädjekalkyler har anledning att besinna sig.Vi vet visserligen att framtiden kommer att erbju-da nya svårigheter och problem. Den stora statsskul-den som vi, även med dagens gynnsamma utveckling,har att leva med framåt gör oss sårbara.Varje gång som osäkerheten om stabiliteten på deninternationella valutamarknaden växer drabbas negativt genom höjda räntor och svagare valuta.Trots en mycket ljusare bild än sedan är inte faran över för svensk eko-nomi. Men det förefaller tyvärr som om en del lever ien illusion; en illusion om att det finns en politik somingenting kostar och att det går att lösa problem ge-nom att dela ut mer pengar trots att pengarna intefinns.Förslagen från enskilda debattörer och intresseor-ganistationer om att höja ersättningarna i trygghets-systemen är fel signaler i fel tid. Det är också att luramänniskorna.Tro inte på dem som påstår sig ha en lösning somingenting kostar eller som bara drabbar ett fåtal väl-beställda. Det receptet existerar inte. Medicinen föratt få ekonomi i balans är besk, men heltnödvändig att svälja. För att långsiktigt kunna slå vaktom den svenska välfärdspolitiken är det nödvändigtatt skapa balans mellan utgifter och inkomster. En delverkar ännu inte ha förstått denna enkla sanning.Det är som om vissa har en helt egen ekonomiskteori, där balans mellan vad vi producerar och vad vitillåter oss konsumera inte behövs. Den orimliga teo-rin appliceras både på budgetsaneringen och löne-bildningen. Inget kan vara farligare än att dagdrömmasig tillbaka till den tid då riksdag och regering agera-de alla goda gåvors givare. Knappt har fåttupp ena foten på fast mark förrän kraven på inhibera-de besparingar reses. Dessa krav måste med krafttillbakavisas.Vi kan nu konstatera att åtstramningen i statsfi-nanserna inte med automatik leder till sänkt aktivi-tetsnivå i ekonomin. Uppgifterna om utvecklingenunder visar i stället att det är närtilltron växer till att politiken leder till balans i statsfi-nanserna som det skapas förutsättningar för bättretillväxt. Det är en viktig lärdom inför framtiden.Vi har en tillväxttakt som vi inte haft sedan1984. Då var emellertid tillväxten till stor del orsakadav offentlig expansion. är den i stället näringslivs-baserad och exportledd. Tillväxten förenas också medlåg inflation.I höstrapporten från redovisasen kraftig tillväxt i ekonomin för första halvåret 1995och . Den uppskattas för året tillnästan . Produktionstillväxten i industrin beräk-nas till och de fasta investeringarna beräknasbåde och 1996 öka med . För 1997blir dock talen väsentligt mindre. måstedärför samla sig till beslut om sådana åtgärder somkan skapa en långsiktigt hög och hållbar tillväxt iSverige.Även om ekonomin visar på många positivasidor kan vi inte vara helt nöjda med utvecklingen.När det gäller arbetslösheten, antalet nya företag ochnya jobb som tillskapas och när det gäller lönebildni-nen finns det tvärtom skäl till oro. Stora anspråkmåste därför resas på framtidens politik.Först och främst gäller det bibehållen och förstärkttilltro till saneringen av statsfinanserna. Flerårigtutgiftstak och förbättrad budgetdisciplin är någraviktiga steg. Dessutom behövs åtgärder som ger ossfler företag och fler företagare. Det är bara den vägenvi kan gå för att kunna minska arbetslösheten.Svensk företagsamhet måste få svängrum. Vimåste frigöra viljan till företagande hos hela svenskafolket. Vi måste stimulera investeringsviljan hos före-tagarna med bl.a. bättre tillgång till riskkapital. För attstimulera nyföretagandet återinförs kvittningsrätten.Genom medverkan skall också riskkapi-talavdrag införas. Vidare måste arbetsrätten reforme-ras och moderniseras, men inte deformeras.Kompetensutveckling och fler platser i den högreutbildningen måste bli centrala inslag i en politik förtillväxt. Det är inte med lägre löner, med sämre kom-petens och ökade klyftor som skall vinnakonkurrenskraft internationellt utan genom ökadkompetens, fler företag, större investeringar och engod produktivitet.Vad vi nu behöver är ett batteri av tillväxtfräm-jande åtgärder. Det är helt nödvändigt för att bibehål-la en hög tillväxt i svensk ekonomi, pressa ner arbets-lösheten och skapa nya jobb. Inte minst inom miljö-området finns goda möjligheter till tillväxt, både vadgäller teknikutveckling, nya jobb och ökad konkur-renskraft genom miljövänliga produkter och produk-tionsmetoder.Fru talman! har ambitionen att fortsättaatt vara en konstruktiv politisk kraft i det parlamenta-riska arbetet för att skapa en bättre ekonomisk ut-veckling i landet. Vi låter oss inte frestas till en politiksom strör grus i maskineriet, att springa bort frånansvaret och i stället söka en position som ger lättköp-ta röster i nästa val. Vi är beredda att ta ansvar häroch nu.En del ledarskribenter har efter-lyst mer opposition och därmed mer konfrontation.Men, fru talman, behöver inte mer av kon-frontation utan mer av samarbete och samförstånd.Från sida har vi ambitionen att medverka tillatt ekonomi kommer på fast mark. Vi harkonkreta förslag till politiska åtgärder som vi steg försteg vill se förverkligade.Anf. 3 ()Fru talman! sade den nytillträddestatsministern här i kammaren att den nya regeringennu skulle lägga om politiken så att arbetslöshetenskulle sjunka. har det från regeringshållblivit allt tystare och tystare om arbetslösheten. Iregeringsförklaringen alldeles sade sammeIngvar att , , skulle man ta itumed tillväxten. Arbetslösheten skulle pressas nertiondel för tiondel, sade han.Det lät möjligen bra. Men tyvärr stämmer det intealls med verkligheten. I verkligheten leder politikentill att arbetslösheten pressas upp tiondel för tiondel.För varje ny prognos som har kommit har arbetslöshe-ten fastnat på en allt högre nivå.I våras sade att den öppna ar-betslösheten skulle var . är dess prognosen tiondel högre. trodde samma KI attden totala arbetslösheten , 1996, skulle varanästan , . Den prognosen har man nuskrivit upp med hela tio tiondelar, till nästan 12 %.Det betyder att arbetslösheten har pressats upp meden tiondel enligt dessa prognoser. ökarvarslen, nu minskar antalet lediga platser, nu ökarockså konkurserna och nyföretagandet sjunker dra-matiskt. De nya företag som skall ge oss de nya job-ben blir allt färre.Tystnaden om arbetslösheten och misslyckandetmed jobben bidrar till politikerförakt och framgångför populism. För detta har Socialdemokraterna ettmycket stort ansvar. Det är en så uppenbar skillnadmellan det som man nu gör, det som händer ochvad som sades från socialdemokratiskt håll och vadsom föreslogs och i valrörel-sen. Missnöjet växer, och det är begripligt.Jag kan ta ett enda nytt exempel. Den socialdemo-kratiska kommunledningen i har justvarslat 500 personer om uppsägning. Samme kommu-nalråd skrev före valet på ett papper där han sade, attom det blir s-ledning i kommunen kommer inte enenda person att sägas upp. Det är inte så konstigt attfolk blir arga. Socialdemokraterna tycks heller intekunna hantera denna ilska.Fru talman! Socialdemokraterna gör anspråk på attkunna leda landet. Men det vi nu bevittnar visar att deinte ens kan leda sitt eget parti. Det liknar mest av allten hönsgård där olika personer sprätter åt olika håll.Socialdemokraterna tycks vara internt oense om näs-tan allting i den ekonomiska politiken, och då blir detingen fast kurs åt rätt håll. Man är oense om skatte-politiken, skatteväxling, EMU, arbetsrätt, miljöpoli-tik, arbetslöshetsförsäkringen, socialförsäkringarna,kommunerna och energipolitiken. Olika tankar harventilerats och förkastas i snabb takt under sommaren.Jag vill fråga , som företräder rege-ringssidan här : Kan han ge något enda exempel,ett enda exempel, på en ekonomisk-politisk åtgärdsom Socialdemokraterna är eniga om?Finansministern har inte behagat anmäla sig tilldagens debatt. Jag missunnar på intet sätt vare sig ledighet eller annat. Det var faktiskt så atträntorna sjönk mest när finansministern var ledig isomras. Han kanske rent av skall vara ledig litet ofta-re. Jag vill inte heller missunna honom glädjen överKI:s tillväxtprognos på . var försin del uppenbart nöjd med de att hanglömde att detta bara pågår i ett enda år. Redan nästaår halveras tillväxttakten, och sedan sjunker den ännumer, om man skall tro . Och ar-betslösheten förblir katastrofalt hög.Jag vill dröja något vid tillväxt. För nästan tvåår sedan skrev jag en artikel tillsammans med LarsLeijonborg med rubriken tillväxt räddar jobben.Det ansågs då vara rent önsketänkande. Men sanning-en är att det är den sortens utvecklingstakt som krävsom vi skall knäcka massarbetslösheten. Det var ettantal punkter som krävdes för att vi skall kunna nå enså snabb utveckling . Några är uppfyll-da, men andra återstår.Det är de återstående punkterna som regeringenskommande tillväxtproposition och inriktningen av denekonomiska politiken borde handla. Det bärandetemat för de punkterna är att se och utnyttja möjlighe-ter till en dynamisk utveckling, att ge luft och näringåt de välståndsbildande krafterna. Detta är särskiltviktigt för dem som likt oss i har ett so-cialt ansvar och vill måna om att ekonomin blir såstark att välfärdspolitik framöver kan handla om nå-gonting annat än nedskärningar.Några punkter är uppfyllda. GATT-överenskommelser, EU-medlemskap för ,pensionsreform och en ökad politisk stabilitet. Detsenare handlar, trots vad sade, be-tydligt mindre om medverkan i denekonomiska politiken än om det faktum att alla riks-dagens partier , med det ganska ointressantaundantaget , sluter upp bakom målet förbudgetsanering. Vi har olika åsikter om blandningenmellan skatter och besparingar, och några av oss villgöra mer och gå snabbare fram.Men framför allt finns , med det ointressantaundantaget , inget parti som är en såkategorisk och opportunistisk nej-sägare som densocialdemokratiska oppositionen var . Dennauppslutning har minskat osäkerheten om somnation - hela nationen, inte bara halva - faktiskt inserproblemen och är beredd att ta itu med dem. Dettabetalar sig i något lägre räntor.Men mycket saknas, och därför ser också progno-serna ganska dystra ut för framtiden. Satsning påforskning och utveckling, kompetensutveckling ochutbildning av arbetskraft saknas. Alla talar väl ombehovet av utbildning och kompetens, men det görsför litet. I fråga om t.ex. IT, informationstekniken, hartakten för utbildning, utveckling och användningdämpats högst avsevärt efter det att den borgerligaregeringen satte fart på arbetet. När det gäller lägreräntor har vi mycket långt kvar.Nya grepp inom näringspolitiken, som vi ocksåefterlyste för att underlätta utvecklingen från idé tillproduktion, saknas. En del steg har i stället tagits i felriktning. Insatser för en flexiblare arbetsmarknadsaknas också. Även där har utvecklingen vridits till-baka till mer stelhet.Ett område till som behöver diskuteras är statensroll och den offentliga sektorns omfattning. I rege-ringens program är det även avBNP som slussas genom stat och kommun. Detta är för mycket. Det går inteatt få en uthållig dynamisk tillväxtprocess som germedborgarna högre levnadsstandard om man alltidskall ta in så mycket pengar i skatt att det blir budget-balans vid utgiftskvot.För att få ner den andelen och ge större utrymmeåt människors egna beslut, egna initiativ och egetansvar duger det inte att gå fram med osthyveln ochreducera överallt. Man måste bestämma sig för vadsom är viktigt och vad som är något mindre viktigt.Det handlar ingalunda om någon återgång tillnattväktarstaten eller så, utan det handlar om politiskavärderingar.Regeringen tycks sakna sådana. Vill man ha enpositiv utveckling måste faktiskt skatter och andraregler uppmuntra den som vågar ta risker, den somvågar ta egna initiativ och eget ansvar. är detinte så, och det är denna brist i den socialdemokratis-ka framtidsinriktningen som är så fatal för Sverige.Utan en sådan inriktning kommer det att varaomöjligt att knäcka massarbetslösheten. Det kanskegår att få budgetbalans i någon kameral mening - attplus och minus går ihop - men det skulle bli en bud-getbalans på en alldeles för låg aktivitetsnivå, för lågsysselsättning och för hög arbetslöshet.Fru talman!