prot · GI09112 · 1995-05-31 00:00:00 — Men det finns naturligtvis klokhetoch etik som bjuder på att man icke går långt i parti-sinnet där.Låt mig avrunda med att säga: Inför de allmännavalen har många skrifter utgivits av många regeringarsom uppfyller lägre ställda krav på allsidighet ochsaklighet än jag menar att det är fråga om åtminstonebeträffande de här broschyrerna.Anf. 83 ()Herr talman! Det finns ändå en skillnad här, Björnvon . I de allmänna valen till är detju faktiskt regeringarna som granskas och ifrågasätts.Om en regering lämnar ut en "propagandapräglad"broschyr skulle kanske också jag ha synpunkter på detnär det gäller sättet att använda statsmedlen, för dethär borde vara partiernas sak i valen. Likväl är bro-schyren kritiserbar på ett annat sätt och också lättgenomskådlig för människor som är för eller emotregeringen.Här gäller det dock en sakfråga. Staten skall pejlafolkets vilja. Men sedan använder ena sidan statsmak-ten för att påverka folkviljan. Jag menar att man bris-ter i omdöme och i den oväld som borde finnas närman använder statsmakten till att ge ut vinklad infor-mation och till att under en sorts vetenskaplig maskkonstruera vinklade rapporter som talar om hur för-träffligt allt kommer att bli bara vi kommer med i EU.Det är klart att det inte går att sätta upp entydigaregler. Men, som jag tidigare sade, vi granskar fak-tiskt också omständigheter och förhållanden som haratt göra med ett allmänt trovärdigt beteende och enallmänt trovärdig behandling av staten och dess resur-ser.Anf. 84 ()Herr talman! Jag vill gärna ge ett kort svar påBjörn fråga här.Vi kan isolerat se till informationshanteringen ochde hushållsfoldrar som gick ut till svenska folketveckorna före folkomröstningen. Och vi kan tänka oss- överfört på de allmänna valen - att den borgerligaregeringen valet före de allmän-na valen med regeringsmedel går ut med kanske flerainformationsfoldrar eller med stora annonser i dags-pressen där man säger att en ny socialdemokratiskregering vore en fara för landet samt att Moderaternaeller den borgerliga regeringen är en garanti för atttrygga landets säkerhet, för att bevara ekonomisktoberoende etc. Det rör sig alltså om ganska tungaargument i en känslig situation.Tycker då inte att det vore ettsätt att missköta sin ställning som regeringsinnehavareoch att otillbörligt utnyttja sin position? Jag är ganskaövertygad om att skulle tycka attdet var ett mycket allvarligt övergrepp. Det är ocksåprecis vad som hände inför folkomröstningen införEU.Att majoritet inte reagerarordentligt på den frågan tycker jag innebär ett allvar-ligt prejudikat som kan innebära att rege-ringar ännu mer agerar utifrån sin position - sinmaktställning och sina finansiella resurser - där par-tistöden bara blir en liten del.Anf. 85 ()Herr talman! ordval här liksom re-servationens avslutning är mycket långtgående iskildringen av hur både de aktuella broschyrerna sågut och skissen till en tilltänkt plädering skulle ha varit.Det är självklart att en broschyr som den som PeterEriksson skisserar inte skulle accepteras. Men hur vardet med broschyrerna? Ja, de ledde fram till att dettydligt klargjordes att det handlar om att den enskildeskall rösta ja eller nej. Det talades om att det var fören folkomröstnings skull, och det klargjordes att detvar fråga om den enskildes ja eller nej.Peter jämförelse haltar. Jag misstänkeratt den tilltänkta broschyren från den gamla borgerli-ga regeringen inte skulle ha uppmanat till att röstaantingen med regeringen eller med oppositionsparti-erna.Anf. 86 ()Herr talman! Jag tycker att det är bra att vonSydow erkänner att den här principen/det här prejudi-katet i längden inte håller.Någonstans finns en gräns för när man kan använ-da regeringens resurser på ett helt otillbörligt sätt. Jag menar attfallet är ett sådant exempel på grova över-tramp från regeringen. Det är sakfrågorna som vi tillsyvende och sist hamnar på. inle-dande diskussion om att det inte finns någon grundhär för kritik på grund av att det inte finns regler igrundlagen om detta faller helt och hållet. Det äralltså sakfrågorna vi borde ha diskuterat, liksom inne-hållet i broschyren. Vi borde ha frågat: Är det här ennågorlunda korrekt verklighetsbeskrivning eller inte?I det här fallet är det inte så.Anf. 87 ()Herr talman! Nej, det är inte så. andra opponenter har inte kunnat anvisa någonväg för hur en grundlagsstiftning eller annan lagstift-ning skulle se ut som reglerar hur regeringen skallkunna använda informationstekniska medel.I flera anföranden har jag sagt att en klok regeringförstår att går man för långt, så kommer det att vändasmot regeringen. Den offentliga granskningen av alltsom publiceras, från regeringen och andra, är nöd-vändig. Det är i en kampanj - en valkampanj eller enfolkomröstningskampanj - som den diskussionen hörhemma, inte i något som har formen av granskningar iefterhand av eller av försök tillinskränkningar eller preciseringar i åsiktsfriheten ivårt land.Anf. 88 ()Herr talman! pratar om vad enklok regering skall göra. Jag pratar om vad ett kloktkonstitutionsutskott bör göra i ett sådant här läge. Detär uppenbart att vi måste se till att det inte blir ytterli-gare sådana här situationer och att vi i dethär läget måste reagera mycket bestämt mot den ten-dens som finns till att regeringspartierna vid allmännaval eller folkomröstningar inte utnyttjar regeringensställning, maktposition och finanser för egna parti-politiska syften.Volvo-Renault-affären och tidigare regeringars kon-takter med bilindustrin(avsnitt 13.1)Anf. 89 ()Herr talman! Volvo-Renault-frågan har tagits upppå utskottets eget initiativ. Man har också ägnat en deluppmärksamhet åt regeringars agerande tidigare närdet gäller den svenska bilindustrin. Det gäller t.ex.Volvos etablering i och Saab-Scaniasetablering i . Om de tidigare affärernakan väl sägas att utskottet inte närmare tagit framkonstitutionella aspekter. Man kan konstatera - mendet visste vi ju redan förut - att det sannerligen intevar några lysande resultat som uppnåddes vare sig iUddevalla eller i . Men det har varit en sak förRiksdagens revisorer att se närmare på.Det är naturligtvis varje regering obetaget att fattaokloka politiska beslut; det är inget som i och för sigangår . Däremot kan vi se attfrågan har en ideologisk skiljelinje mellan en social-demokratisk uppfattning, eller skall vi säga en väns-teruppfattning, och en borgerlig uppfattning. Frånsocialdemokratisk sida och från vänstersidan överhuvud taget har man inte någonting emot att statenoch regeringen ordentligt lägger sig i vad industrinsysslar med.Den här frågan har två delar. Den ena gäller in-formationssidan. Jag vill påminna om att hela det härVolvo-Renault-spektaklet pågick fram till,låt oss säga, då den tilltänktafusionen definitivt sprack.Informationssidan är alltså den ena. Det har varitmycket diskussion om huruvida den svenska rege-ringen var informerad om vad som hände under peri-oden från till den 2 december1993. Det tragiska i det här sammanhanget är demånga insinuationer som förekom, inte minst frånkonstitutionsutskottets tidigare ordförande , både i artiklar och vid utfrågningar - allt-sammans uppenbarligen i syfte framför allt att smuts-kasta förre statsministern och också förreutrikeshandelsministern . Det vardetta som föranledde statsminister att skri-va sitt brev till , något som skallbehandlas senare.Carl Bildt och regeringen fick inte någon infor-mation från till den 2 december.Motsatsen skulle ha hävdats av ,som vid inte mindre än sex tillfällen sade att hanvisste att regeringen skulle ha fått någon typ av in-formation. Han gavs många möjligheter att närmareförklara vad det var han visste, när han hade fåttupplysningarna och från vem han hade fått upplys-ningarna. Senast var det, vill jag minnas, vid en ut-frågning . Men något besked kom aldrig.Vi kan alltså konstatera att informationsfråganvarit den ena sida av saken. Det har inte lyckats förutskottet att på den punkten klarlägga vad som harhänt respektive vad som inte har hänt. uppger att han definitivt inte visste om attaffären skulle spricka förrän vid styrelsemötet den 2december.Den andra frågan som har tagits upp och diskute-rats gäller vilken ställning regeringen skall ta. CarlBildt förklarade tydligt vid utfrågningen våren 1994att hela affären inte var ett ärende för regeringen ochatt det var en medveten politik från regeringens sidaatt ansvaret skulle ligga hos Volvo.Detta tas nu till intäkt av vänstermajoriteten för attanklaga regeringen för passivitet. Tvärtom måste detnaturligtvis ses som något i hög grad positivt - i varjefall från borgerlig utgångspunkt - att man i regeringengjorde en klar boskillnad mellan sitt eget och detenskilda näringslivets ansvarsområde. Fusionen varen sak uteslutande för Volvos bolagsstämma.Den omständigheten att majoriteten i utskottet nuvill göra en politisk sakbedömning och anklaga rege-ringen för att ha en annan uppfattning är naturligtvisnågonting som inte har det ringaste med konstitutio-nella aspekter att göra.Herr talman! Från den utgångspunkten kan jaginte finna annat än att den kritik som framförts enbartär partipolitiskt betingad och inte har någonting medsjälva sakfrågan att göra. Den bör därför avvisas. Jagyrkar bifall till reservation nr 9, vilket jag för restengjort tidigare också.Anf. 90 ()Herr talman! Kärnan i ärendet är egentligen detsom kallade för den andra delen avfrågan, nämligen vilken uppgift och vilken ställningregeringen har.Jag kan konstatera att det handlar om att vi harolika syn på vilken regeringens uppgift i sådana härsituationer är. Därmed är det inte riktigt fråga om ettkonstitutionellt problem i den vanliga bemärkelsenhär, utan det är två näringspolitiska ideologier sombryts.Vi i anser att staten skall styra inomallmänna ramar och regler och inte gå in i enskildabeslut. Socialdemokratin har en annan uppfattning inågon form. Den är mer eller mindre långt driven,kanske beroende på schatteringar inom partiet.Jag tror att vi kommer att få leva med den här de-batten under all överskådlig framtid. Frågeställningenlär överleva också de statssocialistiska systemenskollaps i Östeuropa.Ändå finns det en del empiriskt material som, omdebatten gällde näringspolitik, man skulle kunnaanföra till stöd för den hållning som vi i Folkpartiettillsammans med och harintagit. Varje gång staten har försökt bete sig sommajoriteten önskat och när boskillnaden inte riktigthar iakttagits, har det gått mer eller mindre dåligt, oftamer.Det finns en formulering i majoritetens text om attregeringen skulle ha visat bristande intresse och an-svar i en fråga av så stor betydelse för landet somVolvo-Renault-affären. Samma formulering kanfaktiskt användas om precis motsatt hållning; det hadevarit att visa bristande intresse och ansvar om rege-ringen försökt blanda sig i och bryta boskillnaden. Jagtror faktiskt att den är nödvändig för både näringsli-vets och politikens långsiktiga positiva utveckling.Jag kommer att nöja mig med dessa enkla konsta-teranden. Det avgörande för del är attinget konstitutionellt fel har kunnat påvisas. Denandra debatten kan man föra om man har lust, men jagtycker inte att detta är riktigt rätt tillfälle.För att underlätta för sekretariatet skall jag passapå att yrka bifall i ordentlig ordning till reservationer-na 4, 9, 13, 15, 16, 17, 19 och 21.Anf. 91 ()Herr talman! I regeringsformens 1 kap. 4 § står:"Regeringen styr riket. Den är ansvarig inför riksda-gen. "I finns knappt en handfull företag som kanbetraktas som någon form av symboler för Sverige.Till de företagen hör tveklöst vars bilar världenöver kopplas samman med och svensk in-dustriell produktion.När beskedet om ett planerat samgående mellanVolvo och kom var det rimligtvis inte endasten angelägenhet för de berörda företagen utan ocksåen angelägenhet för som nation.Även om regeringens bedömning av kanske bådeideologiska och andra skäl var att man inte kan be-stämma över ett företags agerande, är det ändå rimligtatt förvänta sig av landets regering att den med störstaintresse försöker följa processen och se vad den ge-nom sitt agerande i sammanhanget kan ta till vara förvåra svenska nationella intressen. Regeringens uppgiftär ju att styra riket.Företaget betydelse för behöverväl knappast beskrivas. har inte bara betydelseför sysselsättningen i utan fungerar sommotor för mängder av underleverantörer över helalandet. Vissa regioner är helt beroende av ochdess framgångar.Ur den synvinkeln borde det vara självklart för enregering att noga följa utvecklingen när går in iförändringar av den storleksordning som det var frågaom vid planerna för samgåendet med talman! Den fråga som kommit upp kring re-geringens agerande vid Volvo-Renault-affären beröregentligen i huvudsak regeringens kännedom omaffärens utveckling under den dramatiska slutfasen -de innan Volvo-Renault-affären sprackoch såg sig föranlåten att lämnaledningen för . Bakom frågan ligger bl.a. enundran i vad mån regeringens ledamöter haft sådankunskap om affärens faktiska utveckling att de kunnatförutse de kraftiga ändringar i aktiekursen för Volvosom blev följden av att affären sprack.Att dra hela förhistorien till den spruckna affärenär, herr talman, att i onödan ta kammarens tid i an-språk. Den är väl känd.Det är också väl känt att den spruckna affärengömmer många undertoner och att den ackompanje-rades av såväl sakliga som mer känsloladdade argu-ment blandade med makt- och inflytandefrågor. Alltfinns väl omvittnat i mängder av tidnings- och tid-skriftsartiklar.Med tanke på Volvos oomtvistade betydelse förlandet är det bristande intresse som regeringen enligtegen utsago visade för affären anmärkningsvärt.I ett läge där både person- och gruppmotsättning-arna var så uppenbara och där osäkerheten inför affä-rens slutgiltiga utgång ständigt stegrades hade detegentligen varit naturligt om regeringen haft en egenkontaktperson med uppdrag att följa turerna. Att i dendramatiska och mycket känsliga slutfasen av affäreninte ens försöka följa utvecklingen genom frågor tilleller information från Volvos ledning eller personermed god insikt i , förefaller mer än oansvarigt.Enligt regeringens eget uttalande fanns det ingenkontakt mellan regeringen och ledningen för Volvomellan och den 2 decembersamma år, fyllda av dramatik och svängandepriser på Volvoaktier.Regeringen hävdar att man under nämnda tidfick sin information genom massmedierna och därförvar precis lika välinformerad som vilken annansvensk som helst.I det brev skrivit till konstitu-tionsutskottet finns det inget belägg för att inga kon-takter förevarit mellan Volvos ledning och regeringenunder nämnda period.Pehr gör i brevet gällande att haninformerat regeringen kontinuerligt. Han antyderdessutom att det funnits även andra informationskäl-lor till regeringen. Däremot säger han ingenting omnär informationerna mellan honom och regeringeneventuellt upphörde.Det som är känt om . somperson är att han är oerhört noggrann och att han harför vana att informera. Enligt de människor som ge-nom åren funnits nära . är re-geringens försäkran om att inga kontakter eller infor-mationer förelåg under de tio dramatiska slutdagarnamindre trovärdig.Pehr G. lär ha informerat trogetoch alltid efter samma lista av informationstagare.Även om det inte är sak attutreda i vad mån regeringen hade eller inte hade nå-gon saklig analys av hur man ville att affären mellanVolvo och skulle landa, så finns det ändåanledning att ifrågasätta om regeringen genomsitt agerande verkligen tog till vara chansen att bevakanationens intressen.Den bild man får av regeringens agerande är spre-tig. Regeringen lyfte egentligen inte ett finger i affä-ren, utöver det gentemot diplomatiskt nöd-vändiga.I en vitbok utgiven av Aktiespararna, en av de or-ganisationer som hårdast drev kampanjen mot sam-manslagningen, säger deras vice ordförande - engammal god vän och nära medarbetaretill - direktör : "Vi fick klaraindikationer på att regeringsmedlemmar bakom såvälskål och vägg förklarat att självklart är vi emot affä-ren. "Det som absolut gör regeringens försäkran ombristande information mindre trovärdig är de närakopplingar som flera av statsråden i regeringen ,inklusive statsministern själv, hade till svenskt nä-ringsliv och självfallet också till Volvo.Om den beskrivning regeringen ger av sitt hand-lande stämmer, så är det ur konstitutionell synpunktanmärkningsvärt att landets regering låter gå utan att skaffa sig information för att even-tuellt med denna kunna bruka regeringsmakten tilllandets fromma.Anf. 92 ()Herr talman! Jag lyssnade med stort intresse påvad skulle säga. Jag fann inteett enda argument för en konstitutionell kritik motregeringen i det här hänseendet. Han säger att rege-ringen borde ha informerat sig, den borde ha gripit in.Det är just här den ideologiska skiljelinjen går.Jag konstaterar att den socialdemokratiska rege-ringen gjorde sig skyldig till utomordentligt allvarligafel när det gällde både i och i . Men det var politiska beslut. Dembekämpar vi politiskt, i valrörelser och andra sam-manhang. Här var det på samma sätt ett politiskt be-slut att inte lägga sig i vad det enskilda näringslivethar för sig.Det var en plaidoyer för en socialistisk närings-politik som kom med i det härsammanhanget. Han talar om som symbol förSverige. Det finns en mängd symboler för ,även andra industriföretag. Vi kan nämna Ericssonoch det företag som tillverkar kaviar, där detväl inte finns något svenskt intresse längre. Det hargått över till . Det finns många andra företagsom naturligtvis till stor del är utlandsägda. Industriersom symboler för får vi kanske vara litetförsiktiga med i framtiden.Det som gör mig litet beklämd i sammanhanget äratt vi i majoritetstexten mitt på s. 143 ser ett resone-mang om vad sagt och inte sagt. Sedanstår det så här: Detta kan uppfattas så att Per G. Gyl-lenhammar känner till att andra än han själv informe-rade regeringen.Majoritetssidan fortsätter alltså med de insinuatio-ner som vi fick i sådant övermått i tidigare samman-hang. Detta är något som i hög grad måste beklagasoch som man egentligen borde hålla sig för god för.Anf. 93 ()Herr talman! Denna replik måste få två bestånds-delar. Först måste jag reagera en smula mot beskrivning av vad som är rege-ringens uppgift. Regeringen styr riket säger han. Ja,regeringen styr riket under lagarna. Detta är faktisktganska väsentligt. Det är bl.a. konstitutionsutskottetsuppgift att granska huruvida den styrelse som bedrivsär i enlighet med grundlagar och vanliga lagar ellerom man möjligen förbryter sig mot dem på något sätt.Med definition, som jaghoppas inte var riktigt genomtänkt, blir det legitimtför vilken regering som helst att gripa in och, för attcitera honom själv, "bruka regeringsmakten till lan-dets fromma" i vilken fråga som helst som man förögonblicket tycker är viktig. Det är just för att för-hindra att sådant kan ske som vi har ett konstitutions-utskott och även en del andra institutioner. Detta ärden ena delen i den replik som är nödvändig på anförande.Jag kommer till den andra delen. Låt oss antaatt regeringen hade gjort det som rekommenderade, utsett en kontaktperson för attinifrån på något sätt följa processen mellan ochRenault eller kanske i något annat företag. Kalleskaviar har nämnts. Anta att detta hade skett! Vi kan inte veta säkert. Men man kanmycket väl tänka sig en situation där man låser före-tagen vid olika bedömningar som regeringen gör.Man blockerar kanske förhandlingar. Man kanskeskapar en situation där utfallet, vilket det nu blir iolika hypotetiska fall, blir sämre än som skulle havarit fallet annars, därför att just boskillnaden mellanpolitik och det som måste vara näringslivets egensektor av beslutsfattande bryts igenom. Jag vill varnamycket bestämt för föreställningen att man skullekunna lösa några problem med kontaktpersoner. Detkan bli precis tvärtom.Statsminister brev till konstitutionsutskot-tet (avsnitt 13.2)Anf. 94 ()Herr talman! Den här frågan hänger intimt sam-man med den fråga vi förut berörde, nämligen Volvo-Renault-affären. Jag talade redan förut om de mångainsinuationer som kom från förre ordföranden i kon-stitutionsutskottet, , när han gångefter annan hävdade att eller skulle ha fått information från något håll, kanskefrån . . Han sade sig veta detta,men han preciserade aldrig någonsin sin del i det hela.Så småningom reagerade , vilket jagförstår till fullo. När detta upprepades gång efterannan, trots att man vid utskottsutfrågningar klargjortatt man inte hade den kännedom som i synnerhetordföranden i KU hade påstått att man hade, reagera-de . Han skrev ett brev till konstitutionsut-skottet där han sade att han ville ha fram vad som varsanning i de här frågorna, att han ville ha fram vilkauppgifter som var korrekta och vilka som inte var det.Nu heter det från majoritetens sida att skulle ha lagt sig i konstitutionsutskottetsarbete, i synnerhet den del som gällde hans egentjänsteutövning.Vid det senaste förhöret vi hade med gjorde vi försök att få fram frånThage G vad det nu var han egentligen viss-te. Han sade sig då vid tre eller möjligen fyra tillfällenha fått uppgifter från . . Men näroch vilka de här uppgifterna var ville han inte svarapå. Vi fick inga som helst raka svar från , som i de här utfrågningarna, kan man välsäga, själv tog otillbörligt stor del i "förföljelsen" avCarl Bildt och är naturligtvis ingenting som hindrar enstatsminister att skriva ett brev till konstitutionsutskot-tet. Det finns inga konstitutionella regler, det finnsingen praxis som skulle förhindra att han gör på detviset. Sedan är det naturligtvis utskottet obetaget attgöra vad det vill med brevet i fråga.Men det är naturligtvis inte korrekt, som majorite-ten vill göra gällande, att på något sättskulle ha lagt sig i utskottets arbete. Hedern påbjöd idet här fallet att man fick klarlagt det som har blivitfördolt, och som jag inte heller kan förstå varför detfortfarande skall behöva vara fördolt. Om man sägersig ha visshet om att någonting har timat, varför intesäga rent ut vad det är? Något svar på den frågan harvi aldrig någonsin fått.Därför blir majoritetens uppfattning i det här falletett slag i luften. Den kan inte tas till intäkt för att varanågonting annat än just en politisk förföljelse.Jag yrkar avslag på utskottets hemställan, och jagyrkar med detta också bifall till reservation 10. Ävendet har jag yrkat förut.Anf. 95 ()Herr talman! Låt mig innan jag glömmer bort detsäga att det naturligtvis är befängt av påstå att det skulle röra sig om politisk förföljelse.Att kalla det för politisk förföljelse att alla partierutom i har hittaten gemensam skrivning, det faller på sin egen orim-lighet, talman, låt mig emellertid i det här ärendetupprepa vad jag sade i min inledning, nämligen att detfaktiskt är beklagligt att i konstitutions-utskottet saknat kuraget att som alla andra partier taavstånd från f.d. statsminister brev ochhans försök att blanda sig i konstitutionsutskottetsgranskningsarbete. Att det är en inblandning igranskningsarbetet är ju helt uppenbart.Den moderata reservationen med anledning avCarl Bildts brev till KU, med en direkt uppmaning attgranska utskottets förre ordförande, är utan jämförelseden mest bedrövliga som har fogats till ett utskottsbe-tänkande i riksdag. Reservationen saknarfaktiskt motstycke.Det är för mig närmast ofattbart att ledamöter i ettkonstitutionsutskott ens vill sätta sina namn under ettsådant dokument. Det är ynkedomens seger överförnuftet. Det är inte granskning, , utanenbart advokatyr av sämsta tänkbara slag.Att som reservanterna försöka rentvå en f.d.statsministers makalösa klavertramp genom att hävdaatt han vill slå vakt om heder och etik är en argumen-tering på så låg nivå att den inte är värd att bemötas.Jag kan måhända förstå att en statsminister somCarl Bildt kan ha upplevt KU:s granskning som bådeobekväm och besvärande.