prot · GI09113 · 1995-06-01 00:00:00 — Den tekniken har socialutskottet tillämpatvid ett tidigare tillfälle och dåvisat sig fungera ganska bra. Jag tycker att det manartill efterföljd, men jag vill höja ett varnandefinger: Den här tekniken får inte drivas så långt attdebatten på något sätt hämmas och att ledamöterhindras från att delta i debatten.Speciellt tänker jag då naturligtvis på oss frånmindre partier, som bara har en representant i varjeutskott. Det är risk att vi får mindre möjlighet att deltamed flera representanter i debatten. Detta tycker jagatt man skall vara uppmärksam på, men samtidigttycker jag att det här är en bra modell, som man börkunna pröva även i andra sammanhang. Det är ocksåviktigt att man tittar närmare på vilken typ av ärendensom förs samman till en debatt. Det passar inte attföra samman ärenden av olika typ.För min del avser jag att kommentera först ochfrämst förslaget om primärvård, privata vårdgivarem.m. men också i någon mån det betänkande somhandlar om handikappfrågor. Men givetvis vill jagockså redovisa ståndpunkt i den oerhörtviktiga och svåra frågan om transplantationer ochobduktioner m.m.Det är en oerhört svår fråga, och den går på djupeti den mänskliga själen på ett sätt som gör att denkänns mycket angelägen. Det känns också väldigtviktigt att man på ett rejält sätt har funderat igenomden och diskuterat igenom den. Det är ett bra förslagsom har kommit från departementet, det är en braproposition - den har blivit ännu bättre av det arbetesom har bedrivits i socialutskottet. Vi har jobbat medden på ett unikt sätt: Vi har träffats i en särskildberedningsgrupp under eminentaledning och fått diskutera igenom alla de avsnitt därvi har haft delade meningar. På det viset har vi lyckatsuppnå konsensus på en hel del olika, svåra avsnitt.Även om det finns ett par reservationer har det härarbetssättet visat att det i sådana värderingsfrågorfinns ganska stor samsyn mellan partier.Den enigheten tycker jag att det är viktigt att ta varapå.Jag skall inte gå in på innehållet i förslaget,eftersom har fått utskottets uppdragatt på hela utskottets vägnar redovisa det. Jag vill barasäga att på den punkt där hade en motion harvåra önskemål blivit tillgodosedda, och vi ärnaturligtvis nöjda med det.Så, herr talman, över till betänkandet Primärvård,privata vårdgivare m.m. Här föreslås att denhusläkarlag som infördes under den förra regeringenskall avvecklas. Innebörden av förslaget är dock att depositivaste inslagen i husläkarreformen kommer attfinnas kvar. Det handlar därför som jag ser det merom att avveckla själva begreppet husläkare än om attavveckla systemet som sådant.För del är det ointressant om denvårdgivare som den enskilda patienten väljer kallashusläkare, familjeläkare, primärvårdsläkare ellernågonting annat. Det viktiga är att patienten själv fårbestämma vem som skall utföra vården och så långtsom möjligt också kan påverka vårdens innehåll.Dessa krav tillgodoses i den husläkarlag som vihittills har haft, men de tillgodoses också genom denlagändring som föreslås. I ett patientperspektivkommer det således inte att märkas någon skillnad.Skillnaden ligger i att sjukvårdshuvudmannengenom de föreliggande förslagen får störremöjligheter att utforma primärvården efter lokalaförutsättningar och på ett för befolkningen effektivtsätt. Från sida tycker vi att denna förändringär rimlig, precis som vi i andra sammanhang, t.ex. närdet gäller , hävdat att den som harkostnadsansvaret också måste kunna planera ochbesluta om hur tillgängliga resurser skall fördelas ochhur omfattande verksamheten får vara.Centern, som av tradition har en stark ställning ikommunerna, har alltid värnat om den kommunalaoch landstingskommunala självbestämmanderätten.Med de krympande resurser som man på kommunalnivå kommer att tvingas leva med under lång tidframöver såvitt man kan överblicka är det viktigtatt man själv har kostnadskontroll över all denverksamhet som man har ansvar för.I , där jag ingår, har Centerntillsammans med och kds varit överensom att den här principen om den kommunalasjälvbestämmanderätten skall hävdas, t.ex. när detgäller socialt bistånd. Däremot harSocialdemokraterna och liberalerna haften annan mening. I frågan om primärvården hävdar visamma princip. Här har Socialdemokraterna sammauppfattning som vi, medan de övriga här nämndapartierna intar en annan hållning. Det förefallerdärmed, herr talman, bara vara somkonsekvent står fast vid principen om att ifallkommunerna och landstingen har kostnadsansvaretskall de också ha det avgörande inflytandet över hurresurserna skall fördelas.För vårdgivarens del - den enskilde läkaren,privatläkaren - innebär det här förslaget att den somvill bygga upp en privat verksamhet måste ha ettvårdavtal med sjukvårdshuvudmannen. Vi kan inte sedet som någon större nackdel, eftersom vi förutsätteratt den politiska viljeyttring som kommer till uttryckpå riksnivå har sin motsvarighet på nivå.Med andra ord bör det inte vara någon skillnadmellan de politiska partiernas uppfattning på olikanivåer.Jag har därför svårt att förstå den misstro somalltför ofta kommer till uttryck i den här församlingennär det gäller kommunernas och landstingens godavilja att rätta sig efter beslut. Det är enmisstro som i grunden egentligen också är en misstromot det demokratiska system vi har i det här landet.På ett par punkter har vi från tyvärr intelyckats få gehör för de synpunkter vi har fört fram.Det gäller remissförfarandet och uppföljningen avlagändringen. Här vänder jag mig särskilt tillsocialministern, eftersom jag hoppas på att såsmåningom få ett visst gehör för de härtankegångarna.Inom en del landsting krävs att patienten harremiss från primärvården för att komma till en vissspecialist. Förslaget innebär att samma regler somgäller för sjukvårdshuvudmännen även skall gälla förprivata vårdgivare. Av resursskäl har ettremissförfarande ibland varit motiverat, även om det tillämpas i långt ifrån alla landsting. Frågan ärdessutom om det är särskilt kostnadseffektivt.Centern anser att specialisterna inom gynekologioch psykiatri generellt skall vara undantagna kravetpå ett remissförfarande. Vi anser att det finns fleraskäl till detta, men vi vill framför allt hänvisa tillintegritetsskäl. Vi menar också att de patienter som har en väl fungerande läkarkontakt med enprivatläkare måste kunna få fortsätta att gå till sammaläkare även om denna privatläkare är en specialist.Patienten skall i det fallet inte först behöva gå till enhusläkare eller en primärvårdsläkare för att få enremiss till en läkare som han eller hon redan går till.Vi tycker också att de förändringar som denprivata vården genomgår måste följas upp med denårlig översyn, där det privata läkarnas situationredovisas för . Eftersom det från vissa hållinom och från de privata läkarna finns enviss misstro mot inställning till privatavårdgivare är det viktigt att få belagt om det finnsnågon täckning för det.Det är också angeläget att få belystkonsekvenserna av 65-årsgränsen ur framför alltpatientperspektivet. Även en patient som väljer attvara kvar hos sin privatläkare även sedan denna harfyllt måste på samma villkor som andrapatienter kunna få del av de resurser som finns i andradelar av vården, t.ex. röntgen och laboratorietjänster.Herr talman! anser att det är mycketangeläget att ta ett nästa steg i genomförandet avhandikapputredningens förslag och att regeringenskall arbeta fram en plan för detta. Denna mycketviktiga fråga får inte till följd av alla de problem somfinns på ekonomins område och på andra områden bliliggande på en hylla i garderoben. Vi föreslår därföratt en sådan plan tas fram så snart som möjligt.Herr talman! Jag står självfallet bakom Centernssamtliga reservationer i utskottet men nöjer mig nuför tids vinnande med att yrka bifall tillreservationerna nr 17 i SoU24 och nr 3 i SoU25.Anf. 29 () replikHerr talman! uttalar en mycketstor tilltro till att vårdavtalen blir utformade så attprivatläkare blir kvar. Jag kan tyvärr inte dela dentilltron. Landstingen är kostnadsansvariga och de ärockså producenter. De har den verksamheten att sepå. För att man skall få ett vårdavtal kommer de attställa sådana krav att det blir mycket svårt för enprivat läkare att ställa upp på dem om de skall fåverksamheten att gå runt.Vårdavtalet måste alltid vara tidsbegränsat. Vemvill kanske få ett treårigt avtal och etablera enverksamhet, investera och kanske få skulder på ett parmiljoner för att upptäcka - närlandstinget i sin verksamhet har funnit att man skallbygga ut något själv eller skärper kraven - att det äromöjligt för en privatläkare att vara kvar. Ingenkommer att tordas gå in med ett avtal som kanske ärtidsbegränsat till tre och dra på sig skuldersom egentligen skall amorteras över entjugoårsperiod. Ett system med vårdavtal därlandstingen har så oerhört stark ställning, kommer attinnebära att ingen kommer att tordas gå in i någonform av privat verksamhet.Anf. 30 () replikHerr talman! Regeringens och därmed ocksåriksdagens intentioner när det gäller synen på privataläkare är helt klara i det här betänkandet. Det framstårmycket tydligt och det andas en mycket positivinställning till att ha privata alternativ i vården.Det finns inget här som på något sätt talar för attde här vårdavtalen inte skulle komma till stånd, annatän att landstingen möjligen inte bryr sig om vadriksdag och regering säger.Om landstingen inte gör det blir detta endemokratisk fråga. Det är en fråga om att kunnahantera det demokratiska systemet på det sättet att detsom uttalar också får genomslag på denprimärkommunala och landstingskommunala nivån.Det tycker jag är ett något annat problem, som inte pånågot sätt motiverar att man flyttar de här besluten nertill den nivå där de rätteligen hör hemma.Anf. 31 () replikHerr talman! Det är just historien som talar emotRoland . Det vore önskvärt om det vore såsom säger. Men vi vet att - och detpåpekades särskilt av revisorer -landstingen aldrig har visat något intresse av att följariksdagens och regeringens intentioner inomprimärvården och när det gäller de förslag på vårdensområde som har lagts fram. Man kan gå tillbaka till70- och 80-talet. Man har sagt samma sak.Landstingen har inte agerat på det sättet utan harbyggt ut och handlat på annat sätt.Detta är ett problem. Men vi måste faktiskt vararealister och se att historien säger oss att vi inte i dettafall kan se någon beredvillighet hos landstingen att taemot privata vårdgivare. Den som har erfarenhet avsjukvårdspolitik i , i synnerhet landstingens,vet att det inte finns någon beredvillighet att ta emotprivata vårdgivare.Anf. 32 () replikHerr talman! Jag delar uppfattningen att man skalldra lärdom av historien, men man skall inte bara utgåfrån historien. Man måste blicka litet grand framåtockså. Den som tittar litet grand bakåt - inte alltförlångt bakåt - kan ändå se att inställningen i de härfrågorna har förändrats.Vi har en regering som är socialdemokratiskmen som ändå uttalar en välvillig och positivinställning till de privata vårdgivaralternativen. Det ärdå fråga om att tro på att detta också är allvar. Dettycker jag att det är viktigt att man kan göra.Historien är viktig men den är inte allt. Därför harvi från sida också föreslagit att det skall skeen uppföljning. Det är här jag hoppas påsocialministerns stöd. Det är viktigt att det här sker ipraktiken, så att det inte blir som säger.Det vore mycket olyckligt.Anf. 33 ()Herr talman! Beträffande socialutskottetsbetänkande SoU21 vill jag endast hänvisa till IngridAnderssons anförande . Jag vill betona detstora arbete som har lagts ned i utskottet när det gällerdessa svåra frågor och den stora enighet som manändå nått i detta betänkande och yrka bifall tillutskottets förslag på denna punkt. Jag yrkar ocksåbifall till utskottets hemställan vad beträffar SoU23och SoU27.SoU25 berör handikappfrågorna. Enligt liberalavärderingar har varje individ - också hon med de allrasämsta förutsättningarna - rätt att leva ett så värdigtliv som möjligt och rätt till samhällets resurser påsamma villkor som alla andra. Många i harinte de möjligheterna. De tillhör det glömda Sverige.För deras skull måste allaförslag tas fram.Den borgerliga regeringen genomförde den förstaindividreglerade delen, LSS. Slutbetänkandet sominnehåller förslag som syftar till att göra helasamhället tillgängligt för människor medfunktionshinder återstår. liberalerna anseratt regeringen måste utarbeta en plan förgenomförandet av dessa förslag och därefteråterkomma till med en redovisning.Tillgången på hjälpmedel är en annan viktigförutsättning för ett bra liv för mångafunktionshindrade. Det finns en rad probleminom hjälpmedelsområdet. Det händer t.ex. att manköper kortsiktigt billigt och långsiktigt dyrt.Avvägning mellan kostnaden för hjälpmedlet ochkostnaden för hemtjänst görs inte, och det finns storaskillnader i bedömningen av hjälpmedelsbehovet ilandet. liberalerna anser därför att åtgärderbör vidtas för en mer enhetlig behovsprövning samtunderlag för vilka hjälpmedelsinsatser som är mesteffektiva från en hälsoekonomisk synpunkt.Vi står naturligtvis bakom samtliga reservationer idet här betänkandet, men jag yrkar här bara bifall tillreservationera 1 och 3.Herr talman! Jag övergår nu till det betänkandesom behandlar primärvården och privata vårdgivare. Ipropositionen sägs en hel del positivt om fastaläkarkontakter i primärvården och om värdet avprivata vårdgivare. Det är roligt och överraskande attläsa när man som jag arbetat med dessafrågor och mött väldigt lite förståelse och mycketkritik, inte minst för husläkarlagen. Det är ju den somhar bidragit till en stor del av det positiva som häntinom primärvården under den senaste tiden.Det är bra att den socialdemokratiska regeringenerkänner att det finns fördelar med husläkarlagen ochkanske t.o.m. erkänner att det har skett en utvecklingtill det bättre för patienterna. torde det varaåtskilliga som t.o.m. vet namnet på sin husläkare ochdärmed också vet vem man skall vända sig till omman får problem. Bara detta är en mycket storförändring för många patienter.Tyvärr, herr talman, är regeringens positivainställning bara ord i propositionen, eftersom dekonkreta förslagen hotar allt det positiva somhusläkarlagen har åstadkommit. Det ur densynpunkten viktigaste förslaget är naturligtivsavskaffandet av husläkarlagen och därmed ettvidhållande av höstens återställarpolitik.Att återinföra landstingskontrollen över allaersättningsetableringar och nyetableringar ger delandstingsmajoriteter som så önskar möjlighet att låtaden privata vården successivt upphöra. Landstingenoch deras politiker skall på nytt vara de som vet bättreän patienterna. I detta konkreta förslag är ävenCenterpartiet en ivrig påhejare för att förskjutamakten från patienterna till landstingspolitikerna.Frågan om etableringsrätt är naturligtvis en fråga ommöjligheter för en vårdgivare att etablera sig, men detär också i högsta grad en fråga om patientensvalfrihet. Finns inga privata vårdgivare finns helleringen patient som kan välja honom eller henne.Regeringen vidhåller synen på vikten av detlandstingsveto som fanns i det s.k. Dagmarsystemetmot nyetableringar av privata icke-allmänläkare ochprivata sjukgymnaster. Det är kanske detta som gjortförslaget så attraktivt för Centerpartiet.I detta ligger också - relativt dolt - ettavskaffande av den rätt som länge funnits tillersättningsetableringar då innehavaren upphör medsin verksamhet på grund av pensionering, dödsfalleller annan orsak.Herr talman! Vi vi motsätter oss dessa förslag somvi anser leder till mindre stimulans till förnyelse än detill gällande reglerna. Särskiltutmanande tycker vi avskaffandet aversättningsetableringarna är. Detta kommer i flera fallatt leda till svåra problem för enskilda vårdgivare somgjort betydande investeringar. Det kommer även attminska intresset att börja verksamhet som enskild.Socialdemokraterna har kritiseratetableringsfriheten med kostnadsargument. Det skullebli så mycket dyrare. erkänns i propositionen attersättningsreglerna för husläkare inte har varitkostnadsdrivande. Från många olika håll har likamånga uppgifter kommit om kostnaderna för denprivata etableringen och vilka övriga konsekvensersom etableringen har medfört. För att dennadiskussion skall kunna föras med ett korrekt underlaganser vi att det är angeläget att sometableringsrätten återinförs utvärdera hur denpåverkar de totala sjukvårdskostnaderna, utbudet avvård och vårdens kvalitet för den enskilde patienten.Herr talman! I propositionen föreslås ocksåinförande av en åldersgräns för privatpraktiserandevårdgivares möjlighet att få offentlig ersättning. Medvissa övergångsregler sätts gränsen till . Dettatorde innebära en risk för ett ytterligare påskyndandeav en avveckling av privata vårdgivare. Frågan omåldersgräns kan givetvis diskuteras och hardiskuterats. Den föregående regeringen föreslog enåldersgräns , något som då avvisades avriksdagen.Ett skäl för en åldergräns är att ha samma reglerför de privata vårdgivarna som gäller för delandstingsanställda. Vi från liberalerna ärberedda att acceptera konsekvensen av ett sådantsynsätt.Regeringen nämner i texten den del av den storapensionsreformen som rör arbetstagarnas rätt iframtiden att kvarstanna . Någonslutsats för de privata vårdgivarna av detta drarregeringen dock inte.Om de allmänna reglerna snart ändras så att desom önskar kan kvarstå i tjänst till borde slutsen rimligtvis bli att inte nu sänkaprivata vårdgivares åldersgräns mer än till just 67 år.Denna regel borde då kunna träda i kraft fr.o.m. 1998.Med tanke på den långa utbildning som framför alltläkare har och det värdefulla arbete som många läkareutför vore det värdefullt om landstingen inteautomatiskt tillämpade 67-årsgränsen för vare sig deegna eller de privata vårdgivarna. Vi ser dockbetydande risker för att så blir fallet i de landstingsom har socialistisk majoritet.I propositionens föreslås att de landsting som hareller inför remisskrav till egna sjukgymnaster eller tillegna specialister skall införa det också för de privatavårdgivarna. Detta kan synas rimligt utifrån ettperspektiv av likabehandling. Vi ser dock storaproblem i en tillämpning av den föreslagna regeln.Det finns enligt vår mening en betydande risk för attremisserna i stor utsträckning kommer att riktas tilllandstingens egna sjukgymnaster och specialistläkare.Den föreslagna regeln skulle därmed innebära att denminskning av privatvården som vi befarar på grund avlandstingens föreslagna vetorätt mot ersättnings- ochnyetableringar blir än större. Så länge dessa riskerfinns är vi inte beredda att tillstyrka den föreslagnaändringen.Herr talman! Jag står även här givetvis bakomsamtliga våra reservationer, men för tids vinnandeyrkar jag bara bifall till reservationerna 3 och 5 närdet gäller primärvården.Anf. 34 () replikHerr talman! Det finns inget i det här betänkanetsom talar för det som säger,nämligen att patientens valmöjlighet skulle begränsas.Tvärtom stryks det mycket ordentligt under attpatientens valmöjlighet skall finnas kvar och varaoförändrad.Patienten skall ha möjlighet att välja sin läkare.Läkarna kommer att finnas oavsett om de är i privatverksamhet eller i landstingsverksamhet, såmöjligheten att välja den läkare man vill ha kommerinte att förändras oavsett hur det går.Därför tycker jag att påståendet grundar sig på enmisstanke om att landstingen inte kommer att bry sigom vad säger. Påståendet bygger på attlandstingen inte kommer att ta någon hänsyn till vadriksdagen uttalar, och det tror jag är fel. Det finnsinget som säger att inte landstingen kommer att följadet säger. Misstron mot landstingen tyckerjag är ogrundad. Det finns, som sagt, en viss historiskerfarenhet av att det har varit på det sättet, men nuväljer man en ny väg där regeringen släpper framprivata vårdgivare. Skulle då risken för socialism isystemet vara större om socialdemokratiskt styrdalandsting får bestämma än om den socialdemokratiskaregeringen får bestämma?Anf. 35 ()replikHerr talman! Förvisso finns rätten att välja läkaremed. Men vad vi är oroliga för är att det då gäller attvälja en läkare som är anställd av och intede privata rådgivarna. Då begränsas valfriheten ihögsta grad.Roland talar om historia, att det nu harblivit andra tider och att vi nu skall lita på det. Jag ärinte så säker på det. Jag har ganska långlandstingserfarenhet och känner mycket väl tillförhållandena. Det har varit tillåtet att släppa framprivata vårdgivare, men det har man inte gjort.Så många beslut har fattats här i , bl.a.med anledning av Riksdagsrevisorernas anmärkningbeträffande hur primärvården sköts och att denbehöver byggas ut, som landstingen inte alltid harbrytt sig om. Därför är jag inte lika optimistisk somRoland när det gäller framtiden och enöppnare syn på privata vårdgivare.Anf. 36 () replikHerr talman! Jag kan bara hoppas att det inte blirså som säger, att landstingen i höggrad skulle försöka begränsa möjligheterna för privatavårdgivare. Det skulle vara tragiskt. Jag tror inteheller att det är så stor risk för detta.Men jag tycker inte att det som KerstinHeinemann säger stämmer, sett utifrånpatientperspektivet, för att om jag som patient väljeratt läkare skall vårda mig och läkare råkar varaprivatläkare eller anställd av , så ser jaginte att han vårdar mig på ett annorlunda sätt om hanär privatanställd än om han är landstingsanställd. Jagtror att jag får samma vård av läkare , oavsett ivilken form han verkar. Utifrån patientperspektivet ärdet fel att påstå att valfriheten begränsas. Däremotkan det vara så utifrån läkarnas perspektiv, omlandstinget tillämpar systemet på ett felaktigt sätt,vilket jag hoppas att de inte kommer att göra.Anf. 37 ()replikHerr talman! Detta handlar inte i första hand omläkarnas eller andra privata vårdgivares valfrihet. Dethandlar faktiskt om patientens valfrihet. Det kanfinnas olika skäl till att man vill anlita en privat läkarei stället för en landstingsanställd läkare. Detbegränsar, som vi ser det, även patienternas frihet.Dessutom tycker jag att det är litet märkligt attCenterpartiet vill begränsa möjligheterna förmänniskor inom dessa yrken att bedriva egenverksamhet - en småföretagarverksamhet. Det är syndatt har ändrat sin syn sedan de satt med i denförra regeringen och går emot detta förslag.15 § Justitieminister lämnarinformation om regeringens politik mot våldAnf. 38 Justitieminister ()Herr talman! I regeringsförklaringen angavs attregeringen skulle presentera en samlad politik motvåldet. Flera åtgärder har redan vidtagits och en nysamlad handlingsplan har börjat ta form. Jag villdärför informera om detta arbete.Våldet medför ingripande verkningar för den somdrabbas, i form av fysiska och psykiska skador ochannat lidande. Men våldet berör oss alla och harkonsekvenser även för dem som inte drabbas direkt.Det skapar en rädsla och en känsla av otrygghet sompåverkar människors livskvalitet och handlingsfrihet.Vi kan aldrig acceptera våldet i vårt samhälle, ochvi måste alla vara beredda att göra vad som står i vårmakt för att minska våldsbrottsligheten.En för mig grundläggande och självklarutgångspunkt för att motverka våldet är att arbeta förett samhälle med social rättvisa. Att minskaarbetslösheten, motverka segregationen ochutslagningen och att ständigt arbeta för att alla skallkunna leva under drägliga och värdiga förhållanden ärsjälva basen i arbetet. Flera av de åtgärder som jagkommer att redogöra för har samband med dessagrundläggande målsättningar.Regeringen har tillsatt en statsrådsgrupp mot våld.Den har till uppgift att samordna regeringens insatserpå detta område. Som ett led i detta arbete hargruppen beslutat att ta fram en skrift, "Motverkavåldet". Den innehåller en kartläggning och redovisaren del av de åtgärder som regeringen och dessmyndigheter genomför och planerar. Skriftenoffentliggjordes häromveckan.Såsom inte minst framgår av skriften kan åtgärdermot våldet aktualiseras inom en lång radsamhällssektorer. För att identifiera dessa områdenhar det bildats en grupp med företrädare för olikadepartement inom .