prot · GI0995 · 1995-04-26 00:00:00 — Han kan anföra att det var odiskat i köket eller attdet stod skor i hallen när han kom hem.Dagens debatt har sin upprinnelse i feta rubriker imassmedierna om hemska händelser, såsom händel-serna i och som har nämnts här tidigare. Idet sammanhanget är det viktigt att vi inte glömmerbort de våldsinslag som äger rum inomhemmets väggar.Vi vet, som sagt, att det är farligt att vara inomhusi den här familjeatmosfären. Vi vet att det är farligt påvissa platser utomhus. Det är farligt att befinna sig irestaurangköer om man själv är berusad, om mansjälv tillhör gäng som är litet bråkiga m.m. Vi får integlömma att för de allra flesta människor är det ganskaofarligt att vistas ute. Det är värt att notera detta idagens läge, då allt fler - framför allt de äldre - ärrädda för att ge sig ut på gator och torg. Det är värt attnotera att risken för att en skötsam individ utsätts förvåld är mycket liten.Vi vet att droger ofta är en utlösande faktor tillvåldet. Narkotika, alkohol framför allt och dopning-medel vars betydelse har uppmärksammats på sistonespelar en roll. Här har det framförts krav från olikahåll, också från om att vi måste kriminaliserabruk av dopningmedel.Vi vet att de flesta inte begår våldsbrott som ettförsta brott i sin brottskarriär. De allra flesta vandrar ibrottstrappan. Det är anledningen för oss i attverkligen betona tidiga insatser - tidiga och snabbareaktioner vid ungdomsbrott och ungdomsvåld.Vi vill jobba vidare för att få till stånd att vid varjetillfälle när en ungdom begår brott skall denna kon-fronteras med effekterna av sitt brott. Vi vill ha tillstånd ett medlingsförfarande därdetta är möjligt. Man skall jobba med skadelindrandeinsatser och tvingas träffa offret för att få brottsinsiktosv.Vi vill ge tydliga signaler till barn. Vi vill skapa har-moniska uppväxtförhållanden. Därför betonar vi ock-så mycket starkt familjens roll i detta arbete. Det ärfamiljen som har det yttersta ansvaret. Det är familjenvi skall stödja i detta arbete. Skolan har en viktiguppgift att stödja familjerna i detta arbete. Det är justi skolan mycket kan göras. Mycket våld utspelas inomskolans område. Dessutom tillbringar barnen en stordel av sitt dygn i skolan. Därför finns det stora möj-ligheter att där göra insatser mot mobbning och våld.Det handlar om medieträning och om att utvecklaförståelse och medkänsla.Just underhållningsvåldet har angetts som en av demest avgörande orsakerna till dagens våldsutveckling.Samtidigt vet vi att harmoniska barn som har utveck-lat normer och medkänsla inte påverkas nämnvärt.Det är de svaga individerna som påverkas. Därförmåste vi naturligtvis försöka minska det hemska me-dieutbudet.Det finns mycket mer att göra. Men jag vill till sistbara betona vikten av att vi alla hjälps åt. Alla vuxnahar ansvar för att vi skall få en drogfri generation ochen icke-våldsgeneration. Vi måste betona hänsyn ochtolerans för att vi skall få trygghet och rättssäkerhet.Anf. 7 ()Fru talman! Våldet och hotet i samhället kryperverkligen tätt inpå oss. De som blir utsatta är såvälnära och kära som totala främlingar. Det är våld ihemmen, på gator och i krogköer. Det är våld medknytnävar och vapen. Det är våld mot berusade män,våld mellan utslagna, våld mot kvinnor och barn, våldmot homosexuella och våld med rasistiska förtecken.En annan bild av våldet är rädslan. I går kväll,t.ex., gick jag själv ensam från tillCentralen och tog pendeltåget hem till . Dåtänkte jag just på att många människor inte vågar göradenna resa. Även om risken för vanliga, nyktra ochsärskilt äldre människor är minimal är rädslan ochotryggheten ett samhällsproblem i sig.Våldet finns överallt. Det finns där det allra minstborde finnas, där tryggheten borde vara självklar. "Mitt hem är min borg" är ett uttryck som inte gälleralla. För många, särskilt kvinnor och barn, är detprecis tvärtom.För att man skall kunna minska våldet, rädslan ochvanmakten krävs det givetvis ett brett arbete somspänner över allt från skola till polis och kriminal-vård. Att få ordning på ekonomin och knäcka massar-betslösheten är givetvis grundläggande, men jag hadetänkt ta upp några andra aspekter.Den första är alkohol och droger. Att berusning,missbruk av alkohol eller andra droger, förekommervid en extremt hög andel av våldsbrotten är ett oom-tvistat faktum. Berusningen finns med antingen somgrundläggande eller bara som utlösande faktor. Denkunskapen måste leda till en slutsats. Den slutsatsenmåste vara att det skall föras en fortsatt restriktivalkoholpolitik. De redskap som vi har måste använ-das, och vi i tänker jobba vidare meddetta. Att tro på någon sorts svensk vinkultur i ställetför restriktivitet menar jag är en utopi och ett hån motalla offer. Att minska tillgången till alkohol för ung-domar tror jag är mycket viktigare än att minska derasrörelsefrihet.Missbruket av dopning, ofta i kombination medandra droger, har också bevisligen den effekten kan begå helt ofattbara våldsdåd. Detta missbrukär mer utbrett och förekommer längre ner i åldrarnaän vad man har trott. Dopning är fusk. Jagtycker att idrottsrörelsen måste ta ytterligare krafttagnär det gäller detta. Dopning är dessutom farligt. Vibör nu gå vidare och kriminalisera bruket av dopning-spreparat. Det kommer att komma sådana förslag.Alla barn är våra barn.Fru talman! Även om våld förekommer överallt ärde livsbetingelser som många människor lever under istorstadsområden uppenbart sådana att mer våld föds.Arbetslöshet, dålig utbildning, många invandrare,koncentration av människor med sociala problem,torftiga boendemiljöer, usel service, sämre ekonomioch kommuner med ont om pengar kännetecknarmånga storstadsområden. Detta leder till ett utanför-skap. Om man inte kan vara bäst i någon positiv me-ning kan man i alla fall vara bäst på att vara värst. Omman lever utanför den etablerade gemenskapen fårman skapa sig en egen. Ofta återkommer begreppet"respekt". I boken gård sägerKristian: "Det konstiga är att det ofta är två personersom mår mycket dåligt som slåss. Ändå vill man slåsönder varandra".För er som aldrig har gjort resan till eller frånVårby gård, , eller kanske Rosengårdkan jag rekommendera den här boken till läsning.För att man skall slippa det våld som kommer urdålig självkänsla, utanförskap och önskan om respektmåste vi göra någonting åt de stora sociala proble-men. Ett grundläggande problem är segregationen.Det handlar om invandrarhat, öppen och dold dis-kriminering, skolor som har de största behoven mende minsta resurserna och de stängda dörrarnas sam-hälle. Storstadens levnadsvillkor angår oss alla. Enviktig pusselbit är det nya inkomst- och kostnadsut-jämningssystem för kommunerna som föreslogs i går.Vi i ställer oss i huvudsak helt bakom deförslagen. Det är faktiskt avgörande att de kommunersom har de tyngsta problemen får litet mer pengar. Desom bäst behöver en bra uppväxtmiljö, en bra skola,trygghet och framtidstro måste också kunna få detta.Fru talman! Det är män som slår andra män, kvin-nor och barn. Det är inte vi kvinnor som tar oss ett järn och går hem och klår upp ma-ken. Berusade män slår, och berusade kvinnor fårstryk. Ungdomar slåss inte; unga män slåss.Genom att man avkönar våldet slipper alla andramän att bry sig och ta ansvar. Jag vet att jag generali-serar, men jag tycker att det är viktigt att föra framdetta. Det här innebär att både slutsatser och förslagkan bli fel. Varför slår männen okända eller nära ochkära, oprovocerat eller efter gräl?Ett skäl är att det saknas bra manliga förebilder förmånga killar som växer upp. De har ingen positividentifikation med män, ingen bild av en god man.Givetvis har familjen och de närstående en mycketstor betydelse, men att utifrån det skuldbelägga en-samma mammor eller barnomsorgen är fel. Det är intemammorna som lär sina söner att missbruka och slåss,inte heller dagisfröknarna. Pappor och andra män,grannar och vänner, behövs i vardagen, i förskolan, iskolan, på fritidsgården och på stan. Det behövs mänsom visar vägen in i samhället och in i en god mans-roll.Fru talman! Jag har velat peka på några delar avdenna stora och mycket allvarliga problematik: våldeti samhället. Jag tror att det är viktigt att vi tar ett av-stamp så att vi vägrar att bygga ett samhälle där våldblir ett acceptabelt uttryckssätt. Våldet är ett uttryckför maktlöshet och brist på respekt. Vi skall i ställetbygga vidare på ett samhälle där man kan känna re-spekt för sin person och makt över sin egen tillvaro.Anf. 8 ()Fru talman! Debatten skall handla om detoprovocerade våldet i samhället. Men finns det verk-ligen något våld som är oprovocerat? Är det inte baranågon annan som har provocerat fram ilskan ochaggressiviteten än den som drabbas? Våld handlar mycket om bristande förtroende, om bristandevägledning från vuxenvärlden, om en svag framtidstrooch om att inte synas i samhället eller hemmet somom den direkt fysiska provokationen.Underförstått, som en del talare har tagit upp, skallvi prata om unga killar och deras livsmönster.Men vi hittar långtifrån hela bilden om vi bara letar idenna grupp. De problem som vi ser hos den yngregenerationen finns ju även hos oss vuxna. Jag tänkerinte acceptera att diskussionen om våldet i samhälletblir en ungdomsfråga.Fru talman! är det att prata om det som vifaktiskt långt före lasermannen och Stureplansmorden- för att nämna ett par tydliga symboliserande exem-pel - kunde hända. måste vi också prata om poli-tikernas ansvar för samhällsbilden. Den här gångenkan vi inte sticka huvudet i sanden.Problemet med våldet löser man inte genom att tabort köerna till krogarna i ellergenom att straffa våldsbrott hårdare. Våldet är ettsymtom. Sjukdomen ligger djupare, och det är densom vi måste komma åt.Under flera år har den politiska majoriteten skuritner i den offentliga sektorn. Arbetslösheten har ökat.Det drabbar alla generationer i men särskiltungdomarna. Kommunerna har fått mindre pengar tillskolor, fritidsgårdar och barnomsorgen. En stor del avden gemensamma tryggheten har ryckts bort utan attersättas av någonting annat. De ungas förebilder är lika osäkra och otrygga som de själva, vilket göratt de blir svaga förebilder och vägledare.Segregationen är ett av storstädernas allvarligasteproblem . Det har kombinerats med skolpengsre-formen, en reform som genomfördes för att manskulle skapa valfrihet. Jag tror inte att alla gynnas avdet systemet. Tvärtom ser jag att segregationen,splittringen och klassklyftorna ökar. Valfrihet ledertill en egoism, som det ser ut . Det lönar sigfortfarande att klampa på andra för att man själv skalllyckas.Det segregerade gör att många bara mötermänniskor som tillhör samma grupp som de själva.Tolerans och förståelse har svårt att få fäste. Den somär olik stöts ofta bort. Grupper markerar identitet motvarandra. Klasskillnaden och segregationen grund-läggs så tidigt att det blir svårt för oss att nå varandra,att förstå varandra och vara toleranta även mot demsom inte liknar oss själva.Föräldraansvaret när det gäller dessa frågor ärväldigt viktigt. Men det finns problem också där.Många vuxna är ju lika osäkra somsina barn. Då är det inte lätt att vara stark och att varavägvisare. Tryggheten saknas för många männi-skor i . Det är nog svårast för dem som drab-bas värst av den ekonomiska krisen. drivs sam-hället nämligen av att allt skall vara ekonomiskt lön-samt. Vi glömmer alldeles för lätt bort hur mycketsiffror på ett papper betyder för vanliga människor. Vimåste ställa oss frågan vad en minskning av kommu-nernas budget med 9 miljarder kommer att innebäraför dem som lever i . Ekonomi handlar inteom naturlagar utan om politiska prioriteringar.Människor måste få vara trygga ute på stan, ävenpå kvällar och . Det gäller alla åldrar. Vi måstejobba för att öka tryggheten. Genom att i stället före-slå sådant som hårdare straff, att man skall bura inbråkstakarna eller genomföra utegångsförbud för ungamänniskor på sena kvällar bevisar vi bara att vi intekan hantera problemen, utan att vi är maktlösa. Attlåsa in en del för att de anses vara farliga och vi andraskall kunna gå trygga på gatorna är vansinne.Ungdomar vill lika litet som andra människor havåld. Kanske är det för lätt att skjuta över problemetpå ungdomsgenerationen och blunda för det våld somsker inom hemmets väggar. Barnmisshandel i en ge-neration är vägledande för nästa. Barnmisshandelnökar statistiskt sett. Det är långtifrån lika synligt somslagsmål ute på stan.Det vi heller inte får glömma är att våldet ocksåfinns hos tjejer. Men tjejer vänder våldet in mot sigsjälva. Att anorexi och den typen av problem är såvanliga hos flickor beror också på våld, att mangör våld på sig själv.Våldet skapas av bristande omdöme, bristandesjälvkänsla och en mycket kort stubin. Många gåromkring och är nästan som levande bomber, och dekan explodera när som helst, inte för att det är kul attslåss utan för att de mår dåligt.Skall vi kunna stoppa våldet i samhället måste viha ett samhälle där det finns en plats för alla männi-skor.Anf. 9 ()Fru talman! är det inträffade - en olycka som har gjort attmånga människor, och särskilt många barn, aldrig fåruppleva ett värdigt liv. Det beror på att vi människorbygger ett samhälle utifrån andra premisser än delagar naturen sätter.Vi tar inte hänsyn till ett långsiktigt hållbart sam-hälle. Detta gäller inte bara inom miljöområdet. Detär samma sak inom det sociala området. Vi byggerinte ett socialt hållbart samhälle, lika för alla, medlika möjligheter för alla.Jag måste säga att jag är förvånad över debatten . Jag tyckte att den var så angelägen, så viktig.Den har handlat alldeles för mycket om symtomenoch hur vi skall åtgärda dem och väldigt litet om hurvi skall bygga ett hållbart samhälle för våra barn, såatt de slipper uppleva denna otrygghet och bli vålds-benägna.Jag tror att vi i vår planering i mycket större ut-sträckning måste utgå från våra barn och barns behov.Det gör vi tyvärr inte . Det är det som visar sig,bl.a. i att barn reagerar. Barn mår inte bra. Det är intebarnens fel, utan felet ligger naturligtvis framför allthos dem som sitter i det här huset.Vi som planerar för samhället måste planera förbarnen. Gör vi inte det får vi precis alla de symtomsom har räknats upp här. Vi kan inte tro att barn somväxer upp och inte har det bra inte reagerar. Det voreskrämmande om barn inte reagerade. Barn blir såsmåningom vuxna. Har de inte fått en trygg barndomreagerar de även som vuxna. Jag menar att vi i dagmåste göra något annat än det vi gör.Det är litet symtomatiskt vilka som ansvarar förvad. Det kan man se om man jämför debatten i gårmed debatten . I går var det mest män i debatten.Den handlade om ekonomi. handlar det om vårabarn och om våldet. Då är det i stor utsträckning vikvinnor som står här, och det är väl bra. Det är bra attAlf har ställt upp och tagit denna debatt.Men vi måste se till att också männen har en chans attta ett ansvar för barnen. Det tror jag att vi gör i allde-les för liten utsträckning. Där kommer viktiga åtgär-der in, som att dela på jobben, bättre arbetstider ochbättre möjligheter.Vi måste också titta på de bakomliggande fakto-rerna. Alkohol är naturligtvis en stor och viktig fråga,eftersom vi vet att mycket av våldet utförs under al-koholpåverkan. Trots det liberaliserar vi alkoholpoli-tiken genom beslut i det här huset. Vi EU-anpassarden, osv. Vi vågar inte förbjuda videofilmer, trots attvi vet att många barn under kompistryck tvingas sefilmer som de inte klarar av att se. Vi vågar inte ensförbjuda barnpornografi, som borde vara det värstavåld man kan utsätta barn för.Reklam påverkar också våra barn. Vi har sett dettydligt bland flickorna. På reklampelarna är idealensmala och vackra. Jo, i har detnyligen kommit en rapport som visar att flickor redanvid ålder började banta, för att uppfylla dessakrav på sig själva som de upplevde. Och männen då?Där skall det vara muskler. Inte är det så konstigt attförsäljningen av anabola steroider ökar. Det är ocksåett ideal vi skapar.Framför allt tycker jag att vi sysslar med re-sursslöseri i samhället, när vi inte använder oss av denkunskap vi har när det gäller barn, inte utnyttjar möj-ligheterna i skola och barnomsorg och använder ossav alla de människor som går arbetslösa för atthjälpa till med dessa viktiga uppgifter. Vi betalarhellre av inkomsten - nu skall det bli - föratt människor inte skall göra någonting än för att de ärsocialarbetare i skolan, kuratorer eller utför andraviktiga uppgifter. Men detta måste vi värna. Gör viinte det får vi exakt dessa symtom. Vi kan aldrigbygga ett samhälle där vi inte räknar med barnen.Anf. 10 Justitieminister ()Fru talman! Det har sitt värde att pådetta sätt manifesterar sin inställning mot våldet. Detråder ingen oklarhet om vilken vår inställning är. Vilägger i debatten tyngdpunkten på olika förhållanden isamhället beroende på vilken utgångspunkt vi har förvårt resonemang. Men det finns en medvetenhet omatt det krävs en helhetssyn för att hantera våldet isamhället. Det är mycket tillfredsställande. Det gårinte att hänge sig åt allmänna generaliseringar somhandlar om ansvar eller etik. Man kan inte heller flyin i att tala om enstaka detaljer, vare sig det är medal-jer eller någonting annat. Det behövs en samlad, bred,svår och omfattande politik för att hantera detta pro-blem.En utgångspunkt som har framförts här ärfamiljevåldet, och det tycker jag är riktigt. Onekligenär det en sanning att våld föder våld. Den som föds ini och växer upp i en miljö där våldet är ett sätt atthantera konflikter människor emellan, en miljö därman inte lär sig att ta hänsyn, ha medkänsla ellerrespektera andra människor kan inte heller hantera detsedan när den kommer ut i samhället. Därför är famil-jevåldet en av de absolut viktigaste grundstenar vi haratt hantera.Det handlar om familjen, den familj som inte fun-gerar fullt tillfredsställande. Därför handlar det omsamhällets stöd till de familjerna - till de, ibland en-samstående, föräldrar, till de fäder som inte lyckasbehålla sitt föräldraansvar i samband med skilsmässaeller liknande. Det handlar om de sociala myndighe-ternas möjligheter att stödja och hjälpa. Det handlarom skolans möjligheter att vara ett komplement tillden roll familjen har att spela.Det är en olycka att samhällets ekonomi in-nebär att alla dessa åtgärder försvåras. Det är enolycka att just de människor som har det sämst ställt ivårt samhälle är de som också får bära detyngsta bördorna.Vi måste komma vidare och kunna bygga vidarepå ett samhälle som tar hänsyn till varje individs be-hov och väljer att hjälpa varje ung människa att kom-ma rätt i livet.Jag vänder mig också mot det synsätt som handlarom att människor inte längre har ett gemensamt enga-gemang, att man har överlämnat det till myndigheteroch den offentliga sektorn. Det är inte sant. Det ärinte sant statistiskt sett, och det är inte sant om manser på verkligheten. Aldrig någonsin har människorsom varit engagerade i lokala, små grupper föraktiviteter av olika slag, och fortfarande en del i vårastora folkrörelser, i nya föreningar och organisationersom föds . I min genomgång av vad somgörs i samhället bl.a. mot våld har jag häpnat över denaktivitet, det engagemang och den initiativförmågasom så oändligt många människor har visat i vårtsamhälle. Att så är förhållandet visas också av detfaktum att trots att vi oroas över våldet i vårt samhälleär ett land med relativt låg förekomst av våld,om man ser på andra jämförbara länder.Det gäller våldet på våra gator och torg, och det gällerframför allt det grova dödliga våldet.Jämfört med andra länder ligger vi väl till. Detmåste finnas en förklaring till det. Förklaringen liggernaturligtvis i enskilda människors engagemang i vårtsamhälle i det privata livet men också i olika former idet gemensamma livet.Ett problem vi har, och där ger jag er rätt, är attdet goda exemplet har väldigt svårt att göra sig gäl-lande. Det är en schattering av sanningen: hälsan tigerstill. När någonting fungerar väldigt väl och är väldigtbra ger det inga rubriker. Det är katastrofen och detdåliga som väcker intresse i mediernas förmedling avvår verklighet. Men de goda exemplen finns.Den av de uppgifter som jag ser som viktig är justatt föra ut budskapet om de goda exemplens makt.Det gäller t.ex. på ett område som berördes här, näm-ligen hur man hanterar unga människor som håller påatt komma snett i livet.För att ta ett exempel ur en ganska stor hög finnsdet i människor, både frivilliga krafter ochsådana som är avlönade av kommunen, engagerade ien rad projekt som bl.a. innehåller företeelsen med-ling. Det handlar om att ta fatt i de ungdomar somhåller på att komma snett och skapa hanterbara kon-kreta åtgärder för att föra in dem på rätt väg. Medlingoch konfrontation med dem som har drabbats avbrottet är där ett inslag, och det finns andra. Detta görman med mycket stor framgång och med ett stortengagemang.Det exemplet skulle kunna vara en uppmuntran tillmånga i vårt samhälle som inte vill annat än att få enroll i det gemensamma ansvar vi har för att ta handom de barn och ungdomar där familjen har misslyck-ats och där vi andra vuxna måste träda in.I de fortsatta diskussionerna kommer jag att åter-komma till detta varje gång som jag har ett förslag attlämna till som gäller något av de områdensom berörs av våldsdebatten, och jag kommer när vidiskuterar dessa frågor att åter erinra om det viktiga ihelhetssynen. Låt oss inte alltid drunkna i enskildadetaljer och tro att lösningen ligger där. Låt oss helatiden stämma av mot en helhetssyn. Då har vi faktiskten chans att komma ännu längre i kampen mot våldet.Anf. 11 ()Herr talman! Jag vill gärna understryka det somsades av någon, att det här inte är en fråga som mankan ta upp enbart utifrån en generations synvinkel ochsäga att det är en ungdomsfråga, eller något sådant.Det är väldigt viktigt att i det här sammanhangetslå fast att ungdomar tar till sig mycket av den ohe-derlighet, fusk och otrohet som unga människor ser ien mängd olika relationer visavi familjegemenskapoch visavi samhälle och myndigheter.Vi talar nu om våldet som vi i tidningarkan läsa om annat. stod det att Statistis-ka centralbyrån slår fast att fusket med momsen inne-bär att staten förlorar 33 miljarder. Det är klart attsådana signaler innebär att vi fortsättningsvis får ennivellering av det enkla begreppet hederlighet.Jag tror att respekten för moraliska värden ochetiska normer urholkas på många håll och i mångakanter av samhället. Därför är det viktigt att här slåfast, och som jag inte i hastigheten uppfattade omjustitieministern kritiserade, att vi som individer un-der vår uppväxt behöver en inre kompass. Det handlarom etik och värderingar. Har vi inte den inre kompas-sen är jag övertygad om att den här församlingenframöver får koncentrera sig enormt på att stifta lagaroch införa paragrafer.Då är vi igen tillbaka till att hemmet spelar en vä-sentlig roll. FN har faktiskt lagt fast en internationellfamiljedag. Den skall vara . Jag skullegärna höra justitieministern berätta vilka initiativregeringen tar för att manifestera den internationellafamiljedagen. Temat är "tolerance begins at ho-me".Det är också angeläget för mig att säga att alkoho-len spelar en oerhörd roll. Det har vi sagt, och detsäger vi, och det är en oavvislig sanning. Men precissom sade får vi då också göra någon-ting. Vi måste hitta metoder för att minska alkohol-konsumtionen. Kunde vi under kommande helg mins-ka alkoholkonsumtionen med låt oss säga skullevi därmed också minska en hel del av kriminalitetenoch brottsligheten.Jag tror att vi måste komma därhän att vi status-mässigt uppvärderar de alkoholfria miljöerna. Vimåste också kraftfullt pricka att ungdomar och barn sålätt får tag på alkohol. Det måste förekomma en väl-dig langning på det här området som det inte talas såmycket om. Det inser man när man ser statistiken fråndem som gör undersökningar.Herr talman! Jag tror också att det är väldigt vik-tigt att vi engagerar oss för att invandrar- och flyktin-gungdomar och andra ungdomar, om vi skall kalladem svenskar, möts, ser varandra i ansiktet och lärkänna varandra.