prot · GJ098 · 1995-10-13 00:00:00 — politiska linje är enligt ledarsidanpopulistisk och ingenting för de politiker som vill lösade ekonomiska och sociala problemen. Opinionssiff-rorna spelar ingen roll, säger man vidare. bör i stället fortsätta centersamarbetet, fördet som det handlar om - enligt det men också enligt finansministern - är att OlofJohansson törs.Resonemanget om att satsa på den som törs skäramest påminner mig om en serieteckning i Kvinnove-tenskaplig tidskrift . En flicka ochen pojke står och pratar med varandra. Så säger han:Ska vi tävla om vem som törs böja sig längst bakåt?Visst, säger hon och står kvar. Pojken böjer sig längreoch längre bakåt. Till slut faller han på ryggen i back-en. "Du vann", säger flickan med upphöjtlugn.Så har det alltså blivit i svensk politik, så har poli-tiken utvecklats av de folkvalda. Det handlar tydligenom vem som törs fatta beslut som går tvärtemot detsom folket via valresultat och opinionssiffror visar attdet vill ha.Vad är det då som törs? I Centernsmotion till proposition 25, Vissa ekonomisk-politiskaåtgärder, gör partiet totalt ned den s.k. "Den långsiktiga strategin har - - - blivit ett doku-ment utan visioner och strategi för vad en långsiktigoffensiv politik för en sanering av statens finanserkräver", säger man. Det är ganska hårda ord frånregeringens nuvarande samarbetspartner. Men Cen-tern törs!Häromdagen tillfrågades företrädare för Center-partiet vad de riskerade att få ge upp genom samarbe-tet med Socialdemokraterna. Jag skulle vilja vända påfrågan. Vad riskerar socialdemokratin att få ge uppgenom samarbetet med ? Jag vill återigencitera ur ekonomimotion - stött det jag nu citerar: "En sundare ekonomiförutsätter - - - systemförändringar i de nuvarandevälfärdssystemen. - - - En grundtanke i dessa sys-temförändringar är att bryta automatiken i statenskostnadsutveckling. "Den uppgörelse om kompletteringspropositionensom och Socialdemokraterna gjorde utgörbeloppsmässigt av den totala budgetförstärk-ningen. Det är en liten förstärkning. Sanningen är attCentern vill banta trygghetssystemen och göra stats-budgeten okänslig för arbetslösheten. För Centernhandlar det om att lansera grundtryggheten - inte omatt stärka den offentliga ekonomin. Den bästa sane-ringen av ekonomin är inte att skära i trygghetssyste-men utan att få ned arbetslösheten!En stark hemmamarknad har varit pådrivande förexportmarknaden genom en ständig efterfrågan ochutveckling av produkter. Hemmamarknaden och ex-portföretagen har fungerat i någon form av symbiostill gagn för tillväxten. En bantning av den offentligasektorn - och omvänt utökat utrymme för marknaden- leder därför inte till ökad tillväxt. Den offentligasektorn ger individerna resurser att anpassa sig tillförnyelsekraven, och den bidrar dessutom till att upp-rätthålla efterfrågan i ekonomin när konjunkturernavänder och resursutnyttjandet försämras.Förutsättningen för att marknaden skall fungera äratt folk har pengar att handla för. Förutsättningen föratt människor skall konsumera är att de känner sigtrygga och har tillförsikt . Privatspa-randet är ca , och sparkvo-ten visar inga tendenser att sjunka. I stället för atthandla nödvändiga ting investerar de som får någotöver sina pengar i t.ex. privata pensionsförsäkringar.De som genom sänkningarna i nivåerna får ännumindre över tvingas till kommunernas socialkontor,där de får stå i kö i baracker.Vi delar uppfattningen att det bör vara mer eko-nomiskt lönsamt att arbeta än att leva på bidrag, mendetta innebär inte att ersättningsnivåerna i socialför-säkringarna - eller socialbidragsnivån - måste sänkas.I stället måste vissa yrkeskategorier inom t.ex. vår-dområdet få sina löner uppjusterade. Det är det denpågående strejken handlar om - en justering av kvin-nolöner.Den offentliga sektorn och socialförsäkringssys-temen bygger på solidaritet. diskuteras solidari-tet som en fråga om att avstå och att människor måsteta större personligt ansvar för sig själv och sina anhö-riga. Med den innebörden av solidaritet kan de väl-beställda köpa sig fria för att slippa se konsekvenser-na av sitt eget välstånd, och allt större ansvar för t.ex.äldre- och barnomsorg kan läggas på kvinnorna -antingen genom att kvinnorna "går tillbaka till spisen"eller genom att hembiträden anställs.Med inkomstbortfallsprincipen som kompassmåste vi analysera varje förändring i systemen, så attvi inte på omvägar hamnar i ett grundskyddssystem,med det systemskifte som det medför. Det senasteexemplet på vad som händer om vi lägger nivåernaför lågt är planer på att försäkra sinamedlemmar så att de skyddas mot försämringarna isjukförsäkringarna.Ett solidariskt system måste bygga på folkmajori-tetens deltagande och egenintresse, dvs. ett samhäll-skontrakt mellan klasserna. Samhällskontraktet förut-sätter att t.ex. medelklassen solidariskt och progres-sivt betalar via skatter och sociala avgifter och som enuppfyllelse av kontraktet får ut en rimlig del. Detminskar intresset för och betydelsen av avtalsförsäk-ringar och privata lösningar.Herr talman! reserverade sig i Pen-sionsarbetsgruppen mot förslaget till nytt pensionssys-tem. Den främsta anledningen var att det innebär enförsämring av pensionerna för stora grupper av be-folkningen, främst kvinnor. Då hävdade majoriteten iriksdagen och de stora fackförbunden - inte minst LO- att hade fel. Tvärtom skulle pensio-nerna bli högre eller åtminstone likvärdiga. visarberäkningar, publicerade i bl.a. , attVänsterpartiet hade rätt. förvärvsarbetekan en nybliven pensionär räkna med avslutlönen. Det skall jämföras med nuvarande system,som ger av slutlönen förvärvsarbete.Genomförandegruppen, där inte fårdelta, har presenterat en promemoria om hurlivsinkomstprincipen skall genomföras. I den liggeralla de försämringarna för kvinnorna kvar. Dessutomhar man lyckats lägga till ytterligare en väsentligförsämring för kvinnor.Genom att fördela arvsvinsterna efter hur mycketvar och en har på sitt pensionskonto i stället för attanvända dem för att sänka delningstalet, kommerutfallet för kvinnor att bli ännu sämre än enligt ur-sprungsförslaget.Jag vill peka på ytterligare en reform som i ge-nomförandegruppen fått en annan innebörd. Denborgerliga majoriteten tillsammans med socialdemo-kraterna beslutade att gifta makar skall kunna delapensionsrätten för att därigenom kompensera de kvin-nor som varit hemmafruar. För att kvinnors än sålänge längre livslängd inte skulle belasta samhälletbeslutades att man skulle införa en kvinnovaluta ochen mansvaluta. De pensionspengar en man ger tillkvinnan räknas nämligen ner , och de somen kvinna ger till sin make räknas upp med 23 %.Vänsterpartiet motsatte sig delad pensionsrätt, ef-tersom vi anser att varje kvinna skall betraktas som enenskild individ i ekonomiskt hänseende. Det är grun-den för jämlikhet och jämställdhet. Men i genomfö-randegruppens departementspromemoria står: Ettbidragande skäl till att genomförandegruppen tagitställning för en generös beräkning av justeringsfakto-rerna är att delningssystemet dessutom sannoliktkommer att medföra minskade kostnader för garanti-pensionssystemet, systemet för bostadstillägg förpensionärer och andra inkomstprövade system. Jäm-ställdhetsministern, var är du ? Var är direktivet tillalla utredningar och kommittéer om att de skullegranska sina förslag ur ett jämställdhetsperspektiv?Om inte de partier som sitter i genomförandegruppen,dvs. , , ,och kds, märker att vi håller på att lämna denprincip som var och är viktigast för den generellavälfärden kanske en sådan granskning skulle upptäckadet?Livsinkomstprincipen bygger på att det man satt inskall man också få ut. är det visserligen en sanningmed modifikation. Det beror förstås också på livs-längd hos övriga befolkningen, tillväxt m.m. Menlivsinkomstprincipen tar bort den omfördelning somfinns i det nuvarande systemet. Den grundläggandefrågan för pensionssystemet, alla andra socialförsäk-ringar och den generella välfärden över huvud tagetär: Tjänar alla i tillräckligt bra för att kunnaklara sig på socialförsäkringssystem som inte har enomfördelande verkan?Anf. 5 ()Herr talman! Jag skall inleda med endikt av . "Du har tappat ditt ord och din papperslapp,du barfortabarn i livet.Så sitter du åter på handlarns trappoch gråter så övergivet.Vad var det för ord - var det långt eller kort,var det väl eller illa skrivet?Tänk efter nu - förrn vi föser dej bort,du barfotabarn i livet. ""Barnen drabbas hårt i nedskärningstider" är ru-briken på resultatet av en bland barn-och ungdomsmottagningar i hela landet. Man fick insvar från 60 stycken.Barnen drabbas också dubbelt av nedskärningar-na. I hemmet drabbas de indirekt av att en eller bådaföräldrarna är utan arbete. De drabbas av nedskär-ningar i socialförsäkringssystemen, barnbidragen,studiebidragen och höjningarna av olika avgifter försjukvård och medicin.Barnen drabbas också direkt av nedskärningar in-om skola och barnomsorg.När den kommunala verksamheten minskar är detbarnomsorgen som får stå för de största besparingar-na. I storstadskommunerna har barnomsorgen minskatsin verksamhet ,medan den kommunala verksamheten i övrigt bara harminskat med 7 %.När resurserna inom barnomsorg, skola och soci-alvård minskar ökar efterfrågan på hjälp från denpsykiatriska barn- och ungdomsvården. Enligt enundersökning av har belastning-en ökat markant inom både sjukhuskliniker och mot-tagningar beroende på att både patientantal och tyng-den på problemen ökat. har sparkrav ochneddragningar skett i verksamheten. Detta leder tilllånga väntetider för patienterna och en enorm arbets-belastning för personalen.Allt sammanlagt gör att väntetiderna blir långa.Legitimerade psykologen och arbetsterapeuten i säger:De långa väntetiderna till barnpsykiatriska mot-tagningarna leder till en mycket svår situation. Detborde inte vara några väntetider alls. När någon ringerhar de redan funderat länge och behöver få tid förbehandling . De är redan i någon form avkris eller svår situation. Väntetiderna är destruktivaoch ger en sämre start på behandlingen. För barnenskapar det oro, ängslan och låsningar, de känner sigutanför och oönskade. För personalen ger det stressoch ångest. På PBU i får vi ibland 17 nya ären-den . Barn kan inte vänta - för dem gällerhär och , inte där och sen.Minst 2 000 barn har enligt Kommun-Aktuelltmist sin daghemsplats till följd av bristande betalning.Ofta är det de barn som är i största behovet av den.Jag har svårt att förstå det. I skolan är något motsva-rande omöjligt. Genom lagen om full behovstäckninginom barnomsorgen borde det vara möjligt att få haplatsen kvar även där.Barnens kris är en spegel av de vuxnas. De småbarnen ger tydliga signaler. De visar sin ångest genomatt överreagera eller kanske genom att gå in i sigsjälva.Tonåringarna visar det ofta genom destruktivahandlingar, där toppen av isberget syns i tidningsrub-rikerna om våld och förstörelse. Deras beteende är ettlika starkt rop på hjälp som de små barnens signaler.Vi måste börja med barnen och ungdomarna. Vimåste faktiskt börja med att ge föräldrarna och skolanresurser att ge barnen trygghet och en bra utbildning.Det behövs också en bra fritid. Fritidens fria valfinns inte. Det tas ifrån dessa familjer och deras barn,då klyftorna i fritidssysselsättningarna bara ökar.Tennis, ishockey, ridning, ja även fotboll kostarpengar. Utan bil kan föräldrarna t.ex. inte skjutsa tillträningar och matcher.De förändringar som skett och kommer att ske denärmaste åren påverkar hushållens ekonomi på ettmycket drastiskt sätt. Allt fler har blivit beroende avsocialbidrag, och fler än riskerar attbli det.Antalet svenska hushåll som ligger på gränsen tillsocialbidragsberoende har ökat med 300 000 sedan1991. Sammantaget lever av de svenskahushållen under svåra ekonomiska omständigheter.Uppgifterna är hämtade ur LO:s familjeekonomiskarapport, baserad statistik. Statistiken för1994 ser troligen ännu värre ut. av de en-samstående föräldrarna ligger på eller strax över nor-men.Det är mot denna bakgrund vi måste analysera hurde politiska beslut som fattas i denna kammare ändrarspelreglerna för hushållen. Det är inte svårt att före-ställa sig att många av dem som lever under knappaekonomiska marginaler pressas under socialbidrags-gränsen efter när sjukpeng, a-kassa, föräldrapeng och ersättning för vård av sjuktbarn sänks till och vuxenstudiestödet försämras.Frågan är då vad besparingen åstadkommit. I självaverket vältras problemen bara över på kommunerna.Man kan fråga sig hur många här i kammaren somverkligen har klart för sig vad det innebär att leva meden ekonomi i nivå med socialbidragsnormen.Så stora skillnader visar att fördelningssystemethåller på att haverera. Det förmår inte längre stå fören rimlig standardutjämning mellan livets olika ske-den.Närmare en miljon människor står utanför sjukför-säkringen och är nollklassade. Föräldrar som bara får ga-rantinivå i föräldraförsäkringen ökar för varje år.Det är samma mönster av grupper som marginali-seras i som i EU-länderna och som dominerarpå våra socialkontor för att söka socialbidrag. Detgäller långtidsarbetslösa, lågutbildade. Det gällerensamstående föräldrar, ungdomar och invandrare. IEU utgörs en stor grupp av äldre kvinnor, vilket ärmindre dominerande här i . Den yttersta grup-pen är de hemlösa, som består av många miljoner iEU-länderna. I säger vi att det är 10 000, menjag tror att det är fler.Tanken med socialförsäkringssystemet är att detskall ge ett skydd under livets svagaste perioder -under barndomen, under sjukdom, vid handikapp ochpensionering. Socialbidraget skall fånga upp dem somramlar igenom skyddsnätet, något som börjar blialltför vanligt. Vi har hört siffror på det i dag.Två tredjedelssamhället är här. I den välbärgadedelen finns de, som enligt prestationsmodellen hararbete och är väl förankrade i välfärdssystemet. I denandra delen finns de som är utan arbete och som intekvalificerat sig i välfärdsmodellen. De är oerhörtsårbara, och utslagningen ligger på lur.För att i dagens läge minska trycket på barnfamil-jer och handikappade ville bl.a. behållaflerbarnsbidragen och barntillägget för vuxenstude-rande och förbättra villkoren för förtidspensionärer.Dessutom vill vi ha ersättning inom försäkrings-systemen upp till ca i årslön och 40 %ersättning på överskjutande lön. Det betyder att allamed en månadslön på upp till ca med vårtförslag får behålla mer i plånboken när den generellaersättningsnivån blir 75 %.Vi anser också att staten inte kan dra undan peng-ar från kommunerna, som har det slutliga ansvaret försina invånare.Vi måste för framtiden föra en allvarlig diskussionom att välja en ny väg för välfärdspolitiken . Man kan inte grunda framtidens lösningar på deresonemang och den politik som låg till grund församhället under 50-70-talen.Det A-lag som är inne i välfärdssystemen och detB-lag som är utestängt måste utgöra grunden ochskillnaderna mellan dem utgångspunkten för nyatankar om genomförandet av jämlikhet mellan kön,generationer och olika grupper i det svenska samhäl-let.I de marginaliserade grupperna finns en grogrundför rasism, motsättningar mellan generationer ochuppluckring av solidariteten mellan människor, gen-temot naturen och den framtida utvecklingen.Om man tänker på dikten om papperslappen kanman fråga sig: Är det politikerna som har tappat sittord och sin papperslapp, eller är det de utsatta grup-perna?Anf. 6 ()Herr talman! Liksom debattens första talare villockså jag ställa frågan: Vad är egentligen välfärd?Det är ju lätt att vi hamnar i en debatt kring bara för-säkringsnivåer, basbelopp, o.dyl.Egentligen handlar välfärd om mycket mer. Väl-färd - en färd där det går väl att ta sig fram. I grundenär det alltså fråga om en trygghet i livets förändrings-skeden, att färden går bra, att livskvalitet kan upprätt-hållas.Tryggheten i livssituationen har inte bara medpengar att göra. Välfärd är också att känna trygghetpå gator och torg. Välfärd är också att det finns ettstabilt värdesystem i hela det omgivande samhället.Välfärd är att veta att min medmänniska bär med sigvärderingar och värden som innebär människolivetsokränkbarhet, att människolivet respekteras och attvarje människa betraktas som unik och värdefull.Välfärd är i högsta grad att utvecklas i gemenskapmed andra, bl.a. och inte minst i familjen, den lilla,nära och trygga gemenskapen.Det är en viktig fråga som den amerikanske filoso-fen ställer. Han frågar: När de möj-liggörande villkoren är pengar, hur mycket är till-räckligt?Pengar ger ju inte mod till modlösa eller själv-känsla till den som ingen har, även om det kan varatrevligare att vara modlös och rik än att vara modlösoch fattig. Men att pengar i sig inte skapar det vikallar välfärd kan vi lätt notera vid en internationelljämförelse.Forskaren konstaterande ärförstått dystert. Han säger: För en utomstående obser-vatör verkar ekonomisk tillväxt ge ett alltmer välbär-gat samhälle, men för dem som är inne i processenkommer välstånd alltid att förbli ett avlägset, ivrigteftersökt men aldrig uppnått mål.Ändå spelar pengar och materiella tillgångar enoerhört stor roll, inte minst i den politiska debatten,och även jag kommer att ägna mig åt det litet senare imitt anförande. Kanske beror det på att pengar är ettkvantitativt mått, som är lätt att förstå sig på och de-battera. Det där med livskvalitet är svårare. Hur mäterman kvalitet?Herr talman! I grunden tror jag att välfärdspolitikhandlar om människosyn. Det är fel att se människansom en passiv mottagare av materiella fördelar.Människan behöver utmaningar för att trivas med sittliv. De flesta socialpolitiska program utgår ifrån attdet är viktigt att reducera en svårighet, sänka en gränseller försäkra mot en risk. kan det skapa enfelaktig inställning till livet. Svårigheter kan ju fak-tiskt övervinnas.Det är viktigt att behandla medmänniskorna i ter-mer av kompetens, självbestämmande och självstän-dighet, att inse att en viktig del av livet är de utma-ningar som möter oss. Utmaningen är nämligen enresurs för det mänskliga behov som kallas glädje. Detviktiga är inte alltid innehållet i det man gör, utaninnehållet i relation till ens förmåga. Som i så mångaandra frågor skulle det då vara nyttigt och menings-fullt att diskutera livsvillkoren i litet vidare termer ände rent ekonomiska. Det ekonomiska är förstås vik-tigt, men jag säger det igen: Pengar är inte hela livet.Ändock, herr talman, måste också jag komma inpå pengarna, de ekonomiska trygghetssystem som vihar . Dessa är resultat av olika beslut och hartillkommit och i tider av väx-ande ekonomi, och den situationen har vi inte haftunder . Det finns en mängd olikatrygghetssystem, och utformningen är inte på någotsätt enhetlig. Utöver de offentliga trygghetssystemenfinns också t.ex. avtalsförsäkringar, och villkoren idessa är inte alla gånger sådana att de förstärker inci-tamenten för arbetslinjen, utan snarare tvärtom.Herr talman! För oss kristdemokrater är det ingetsjälvändamål att ifrågasätta de system som finns, menvi tror att trygghetssystemen kan göras bättre genomen ökad fokusering på tre grundbultar: solidaritet,arbetslinje och renodlade mål.En första fråga att ta ställning till är om trygghets-systemen skall vara obligatoriska eller frivilliga. Vianser att en obligatorisk försäkring är att föredra avflera skäl. Till att börja med vet vi att en del skulleavstå från frivilliga försäkringar men att skattebeta-larna ändå skulle tvingas garantera åtminstone enskälig levnadsnivå om dessa råkar illa ut. Andraskulle visserligen försäkra sig men inte tillräckligt. Etttredje och mycket viktigt skäl för en obligatoriskförsäkring är att individer med i olika avseendensärskilt höga risker skulle få svårt att skaffa sig ellerskulle få betala mycket höga för egna privataförsäkringar.Samtidigt måste det erkännas att konkurrensenmed frivilliga och privata försäkringar skulle kunnadriva fram bra försäkringar och en tydligare kopplingmellan avgift och förmån. Trots det menar vi kristde-mokrater att skälen är starkare för ett obligatorisktoch i huvudsak offentligt trygghetssystem. Men vimenar att utrymme för egna kompletterande lösningarbör finnas.Vi anser också att samhällets skyldighet måstekunna avta i takt med ökade inkomster, vilket motive-rar ett tak för ersättningsnivåerna. Jag tror att allapolitiska partier är överens om att ett tak skall man hanågonstans.Vi kristdemokrater menar att taket bör ligga pånuvarande högsta nivå i sjukförsäkringen, dvs. 7,5basbelopp. Men vi menar också att det skall finnas ettenhetligt golv, en lägsta nivå i trygghetssystemen, påförslagsvis 2 basbelopp.Mellan golvet och taket - säger vi, liksom Miljö-partiet - bör ersättningen utgå enligt inkomstbort-fallsprincipen i två steg. Brutet tak kallas det iblandför. Vi talar om en ersättning för inkomsterupp till 5 basbelopp och för inkomstermellan 5 och 7,5 basbelopp. De här två ersättningsni-våerna är också ett resultat av vår syn på att samhäl-lets skyldigheter måste anses kunna avta i takt medökade inkomster.Vad gäller karensdagarna anser vi att det för deolika delsystemen inte behöver vara lika, men detskall samordnas på ett sådant sätt att det blir ett ge-mensamt tak.Herr talman! Det reformerade trygghetssystemsom vi kristdemokrater verkar för skall självklartinkludera en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäk-ring. Det är ovärdigt ett välfärdssamhälle att storagrupper arbetslösa ställs utanför de generella syste-men. Socialdemokraternas återställare på denna punktär beklagansvärt och upprörande.Anf. 7 Statsrådet ()Herr talman! Efter med kännbarabesparingar i så gott som alla välfärdssystem frågarsig säkert många: Har inte längre råd medrättvisa?Den svenska välfärdsstaten har under det senastedecenniet varit ifrågasatt. Välfärdsstaten har anklagatsför att hindra ekonomins tillväxt, för att ta bort driv-krafter till arbete och för att passivisera individer.De besparingar som gjorts i trygghetssystemen sesav vissa som bevis för att de haft rätt. And-ra ser dem som ett bevis för att regeringen har gettupp inför högerkritiken av det svenska välfärdssam-hället.Mitt svar är att visst har råd med rättvisa.Det är inte välfärden som har orsakat krisen. Menkrisen i sysselsättningen blir också en kris för välfär-den; därav tvånget att göra nedskärningar, men medbibehållen rättvisa.Trygghetssystem måste också bygga under sinegen produktiva bas och vara långsiktigt robusta. Vihar i den kris som vi nu tack vare målmedvetna åtgär-der är på väg ur fått justera ner de flesta ersättningar-na. Men vi har hållit fast vid de grundläggande drageni den svenska modellen.Den slentrianmässiga kritiken mot välfärdsstaten,att den är en bromskloss för tillväxten, håller inte viden kritisk analys. Det har också forskningen visat.Men utformningen av välfärdssystemen kan ha storbetydelse. Stora socialpolitiska åtaganden konstruera-de på ett riktigt sätt kan vara tillväxtfrämjande genomatt de leder till ökat arbetskraftsutbud, ökad rörlighetpå arbetsmarknaden och ökad kompetens. Å andrasidan kan små åtaganden konstruerade på ett felaktigtsätt skapa missriktade drivkrafter och låsa in männi-skor i fattigdom.Om välfärdsstaten skall kunna överleva måste denkombinera rättvisa och effektivitet.Rättvisa krävs för legitimiteten. Den är grundläg-gande för människors vilja att vara med och finansieravälfärdssystemen, men den krävs också för att fåpolitisk stabilitet. Grundläggande förändringar itrygghetssystem kan inte baseras på tillfälliga majori-teter. Här krävs i stället ofta breda koalitioner där mantar hänsyn till intressen och behov av rättvisa i olikagrupper. Om man inte kan lita på hållfastheten i sys-temens utformning förlorar de sin allra viktigastefunktion: att ge människor trygghet.Målet med socialpolitiken är inte bara att se till attde som är t.ex. sjuka och gamla har det bra utanockså att de som inte behöver samhällets stödskall känna en trygghet inför risken att något händerdem.I dag har det här förtroendet kraftigt minskat.