prot · GI09120 · 1995-06-14 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:120Onsdagen den 14 juniKl. 9.00 14.5415.00 - 17.14Det justerade protokollet beräknas utkomma ------------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 8 juni.2 § Den ekonomiska politiken och slutlig bud-getreglering för /96 (prop.1994/95:150)betänkande 1994/95:FiU20Den ekonomiska politiken och slutlig budgetregleringför /96 (prop. 1994/95:150)Anf. 1 BO ()Fru talman! Det är glädjande att se så många avkammarens ledamöter. Beklagligtvis saknar vi fi-nansministern, åtminstone såvitt jag kan se. Förhopp-ningsvis följer han debatten på annat sätt.Syftet med det konvergensprogram som regering-en presenterade i förrgår är att visa hur skallkunna delta i det fördjupade ekonomiska samarbeteinom EU vars mål är en långsiktigt hållbar positivekonomisk utveckling. Det räcker därför inte att barauppfylla de s.k. konvergenskriterierna i en högkon-junktur, utan det krävs uthållighet.Arbetet med konvergensprogrammet kan inte jäm-föras med ett hundrameterslopp som tar slut när mål-snöret bryts, utan med ett maratonlopp där det gälleratt hänga med i tätklungan hela tiden.Regeringens skrivelse, som är mer bedömningaroch förhoppningar än ett program i egentligen me-ning, har som utgångspunkt de prognoser som redovi-sades i kompletteringspropositionen. Det är också enav de stora svagheterna i skrivelsen.Låt mig ge ett exempel. Regeringen utgår från till-växtantaganden som skulle ge en tillväxt på2,. Om man gör en sammanvägning av sju obero-ende bedömningar - från TCO, ,, , , och Nordbanken - får man, trotsTCO som lyfter med sina antaganden om , engenomsnittlig bedömning på litet drygt 2,2 procentstillväxt nästa år.Regeringen ligger alltså i sin bedömning väldigthögt och har väldigt litet utrymme för en mer negativutveckling.Det saknas också bedömningar och åtgärder somkan sättas i sjön om de positiva bedömningar rege-ringen gör, och som alltså ligger i överkant, inteskulle slå in. Även om prognoserna skulle slå in såsaknas enligt de bedömningar regeringen själv görungefär 16 miljarder i budgetförstärkningar undermandatperioden för att kunna uppnå den balans someftersträvas. Men det finns inga konkreta förslag.Regeringen uppskattar själv att den i grunden opti-mistiska bedömning man gör om utvecklingen ändåkräver ytterligare åtgärder - ungefär 16 miljarder.Men man tar inte tillfället i akt att konkret klara utvilka åtgärder som skall vidtas och när. Därmed fårman heller inte de positiva effekter det skulle kunnagett för den ekonomiska utvecklingen.Det är också beklagligt att, även om man talar ombegränsat utrymme för skattehöjningar, man har dör-ren öppen för ytterligare höjningar av skatterna. Vivet alla att socialdemokratin både kan höja existeran-de och uppfinna nya. Båtskatt skall det bli, metskatt,sopskatt, grusskatt för att bara nämna några av deinnovationer på skatteområdet som man har kommitmed , eller avser att kommamed.Det allvarligaste är emellertid att grunden för kon-vergensprogrammet är den politik regeringen förtsedan den övertog regeringsansvaret . Denpolitiken har inte gett de förutsättningar som krävs fören långsiktigt stabil tillväxt och för tillräckligt månganya jobb för att möta uthållighetskravet och långsik-tigheten i det som ligger i konvergensprogrammet.Tvärtom, man har försämrat förutsättningarna genomåterregleringar och skattehöjningar. Skatterna harhöjts med inte mindre än 55 000 miljoner kronor.Skattehöjningarna på arbete är 36 miljarder. Det inne-bär att man höjer skatten på arbete med en kostnadsom motsvarar uppemot 150 000 heltidsarbeten. Detär alldeles uppenbart att detta leder till högre kostna-der för att anställa och färre jobb i framtiden.Man har dessutom höjt skatten på investeringar inya jobb med ungefär 12 miljarder, också det någon-ting som självklart leder till färre jobb och sämretillväxt.Det saknas hos socialdemokraterna en insikt omvad problemet i är. Problemet är inte att vihar för låga skatter. Problemet är att vi av olika orsa-ker har för stora utgifter.För och är det up-penbarligen viktigare att slå vakt om de gamla struk-turerna - stor offentlig sektor, höga skatter och regle-ringar - än att skapa förutsättningar för välstånd ochnya jobb. Därmed har socialdemokraterna också kapi-tulerat för massarbetslösheten.I kompletteringspropositionen räknar regeringensjälv med att i storleksordningen 500 000 människorskall sakna arbete . 500 000 människor! Enfullkomligt orimlig siffra! Det innebär att tusentalsmänniskor döms till ekonomiska och sociala problem.Jag tror få av oss kan föreställa oss hur det känns medden osäkerhet som ligger i att sakna arbete och kännaen verkligt långsiktig otrygghet.Till det kommer en sämre ekonomi för alla andra,som ju måste betala för att klara ekonomin någorlun-da för den som har drabbats av arbetslöshet. Det blirsämre förutsättningar för det allmänna att kunna klarasina grundläggande och viktiga uppgifter.I det besparingsarbete som skär över alla sektorerhar ju också kniven kommit fram när det gäller kost-nader för centrala områden, som exempelvis rätt-strygghet. Vi vet alla vilket problem det är meddet ökande grövre våldet. I ett sådant läge har maninte utrymme för att på ett vettigt sätt kunna skötasina uppgifter!Det blir också en minskad trovärdighet vad avsersaneringen av de offentliga finanserna. Med en så storarbetslöshet i dagens konjunktur, är det självklart atttilltron till att långsiktigt skall kunna ha stabi-la offentliga finanser blir betydligt mindre.Det här är resultatet av den politik regeringen harfört. När jag talar om 500 000 arbetslösa ärdet regeringens egna bedömningar jag citerar. Mendet går att vända denna utveckling. Det är möjligt attgöra det. Det är självklart möjligt för svensk ekonomiatt växa snabbare än vad regeringen bedömer, ävenom regeringen är väl optimistisk med sinaprognoser. Det är självklart att det går att ge ett nyttarbete åt de flesta av dem som saknar arbete.Om vi har råd att ge de uppemot en miljon somsaknar arbete - direkt arbetslösa, i åtgärder, förtids-pensionerade som skulle kunna arbeta, invandraresom ännu inte har fått något arbete i - endräglig ekonomisk tillvaro, så måste vi naturligtvisockså, om vi ändrar ekonomins sätt att fungera, ha rådatt betala dem för ett arbete de faktiskt kan utföra.Men det kräver förändring. Det kräver en omläggning.Det är där Socialdemokraterna och andra partier up-penbarligen är låsta i sina bedömningar.Den omläggningen av politiken måste bygga på eninsikt om att tillväxt och nya jobb i företagen inte kankommenderas fram genom politiska beslut. Det har i historien - 80 och mångaandra satsningar som skulle göras, nu senast det s.k.RAS. Hur mycket blev det av de stolta proklamatio-nerna? Knappt ingenting, sannolikt sådant som hadekommit till oavsett om det var stöd eller inte stöd. Detär klart att man utnyttjar det om man ändå skall an-ställa.Tillväxt och nya jobb förutsätter att de tusentalsoch åter tusentals människor som driver dagens före-tag och som funderar på att starta morgondagenskänner att det är intressant och lönsamt - Välkom-men, finansministern! - och att klimatet är sådant faktiskt tar beslutet om att expandera eller attstarta nya företag. Vad krävs då för att de skall fådenna känsla och för att klimatet skall förbättras?Först måste man naturligtvis skapa förutsättningar fören varaktig räntenedgång. Om räntorna går ner ochdet känns stabilt underlättar det självklart finansie-ringen av de investeringar som kan ge nya jobb. Detger också framtidstro till hushållen, villaägare, hyres-gäster och andra som oroar sig för räntebetalningarnadirekt eller indirekt.För att få en varaktig räntenedgång krävs det till-räckligt omfattande åtgärder för att sanera de offentli-ga finanserna, och det krävs att de åtgärderna ocksåhar en riktig inriktning. var det ett semina-rium där man diskuterade just hur man hanteradeproblem med stort underskott. Man pekade på exem-pel där man lyckats väl, och det där man tagit itu medde verkliga problemen, de alltför stora utgifterna ochavstått från att välja de skattehöjningar som har kän-netecknat budgetsanering. För de allraflesta människor, men inte för ochsocialdemokraterna, är väl ganska klart att tillväxt-hämmande skattehöjningar inte ger samma effekt närdet gäller att dra ned budgetunderskott som produk-tivitetsfrämjande besparingar. Det är dessutom så med den riktiga inriktningen kan få en räntened-gång som delvis kompenserar det negativa ekonomis-ka utfall som ju varje skattehöjning eller varje bespa-ring de facto ger för individer och för ekonomin. Omskattehöjningarna följs av permanent höga räntor ochbesparingarna av lägre räntor, är ju besparingarna attföredra både för individerna och för hela ekonominsom sådan.Det krävs alltså besparingar och ett undanröjandeav de många skattehöjningar som genomförts. På litetlängre sikt måste den offentliga sektorns och skatter-nas andel av ekonomin minskas. Det skall ske därföratt skatterna och också utgifterna - det har flera ut-redningar visat - i sig hindrar tillväxten och jobbenmen också därför att vi med en stor offentlig sektoroch höga skatter får en instabilitet vid konjunktur-svängningarna som kan ge dramatiska upp- och ned-gångar i de offentliga finansernas balans.Det krävs lägre utgifter för transfereringar genomändrade villkor men också genom färre mottagare i enfungerande ekonomi. Det offentliga ansvaret och denoffentliga verksamheten skall koncentreras på kär-nuppgifterna, som måste utföras väl. behöverockså hushåll med normala inkomster bidrag för attkunna betala de höga skatterna. måste vifå en utveckling där familjer och individer normaltskall kunna vara ekonomiskt självständiga, samtidigtsom det inte får råda någon tvekan om det gemen-samma ansvaret för att ingen skall fara illa i Sverige.Utrymmet för skattesänkningar måste naturligtvisfördelas på ett sådant sätt att det skapas goda förut-sättningar för tillväxt och nya jobb. I utkastet till kon-vergensprogrammmet skriver regeringen om sitthandlingsprogram mot arbetslöshet, ett traditionelltprogram: subventioner och bidrag. Effekterna har visjälva sett. Men i ett avseende visar man den insiktsom jag talade om. Man skriver att förutsättningarnaför näringslivets expansion förbättras genom åtgärdersom ökar tillgången på riskkapital och förbättrar före-tagens soliditet. Är det därför återinfören extrahög skatt på just det riskkapital som kan ge denya jobben - dubbelbeskattning? Man har en insikt iord, i handling går man åt motsatt håll. Vi måstesjälvklart eliminera de snedvridande överbeskattning-arna av det riskkapital som är grunden för varje nyttjobb. Vi måste eliminera de kraftiga skattehöjningarnapå arbete, och vi måste se till att också jobba mot ensänkning specifikt av skatter på arbete inom tjänste-sektorn, som ju annars inte kommer att kunna expan-dera därför att alternativ finns: Man kan göra detsjälv, man kan låta någon göra det svart, man kan låtabli att utföra arbetet över huvud taget.Sedan måste skattepolitiken inriktas på att under-stödja en mer flexibel lönebildningsprocess. Det gäl-ler att höja grundavdragen, att sänka momsen för attskapa förutsättningar för att man normalt skall kunnaleva på sin lön.Förutom dessa direkt ekonomiska förändringar föratt skapa förutsättningar för tillväxt och nya jobbkrävs det att lönebildningsprocessen ses över, att denblir mer flexibel så att vi inte straffar ut människorfrån arbetsmarknaden, att arbetsmarknaden ocksåavregleras, att vi satsar på kompetens och utbildning,att vi strävar efter fasta spelregler och normer så inte får de problem som uppkommer när man ärberedd att gå in med snabblagstiftning vad gäller detnödvändiga pensionssparandet.Fru talman! Regeringen har återgått till den politiknär det gäller strukturerna som en gång förde Sverigein i krisen. Tillväxten blev mindre än vad den kundeha blivit. Massarbetslösheten permanentas, välfärdenurholkas. Det finns alternativ. Det finns det alternativsom jag har skisserat här och som kan ge större till-växt, fler nya jobb och eliminera långtidsarbetslöshet.Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 134.Anf. 2 ()Fru talman! Så här i examenstider kan det kanskevara lämpligt att något värdera insat-ser . Jag tycker att han är värden hel del beröm. Han har gjort avsevärt mycket merai fråga om budgetsanering än vad de flesta trodde. Omman ser tillbaka eller bara på framtill tiden för regeringsskiftet , tror jag att detvar få som trodde att skulle vilja ellerkunna minska barnbidraget, sänka ersättningen i a-kassan till , minska kommuners och landstingsinkomster med . Förmodligenvar det inte så många som trodde honom om att viljahöja skatterna med mer än heller.Sammantaget får man nog säga att omfattningen avbudgetinsatserna är imponerande. Han har faktisktockså klarat av, åtminstone i början, att leverera dethan har sagt sig skola leverera. Dessutom är det värtatt framhålla finansministerns pedagogiska talang,den är betydande. "Den som är skuldsatt är inte fri" ärvärt att citera många gånger.Varför har det då inte gått bättre för ?Statsskulden är högre, räntorna är högre, arbetslöshe-ten bara obetydligt lägre, medan kronan däremot äroerhört mycket lägre. Utsikterna till tillväxt, skuld-minskning och lägre arbetslöshet och flera jobb fram-över är mycket omdiskuterade. Bedömningarna gårrejält isär i olika prognoser. Ingen, inte ens regering-en, spår någon direkt ljus framtid för Sverige.Jag tror att det handlar om två strategiska misstag.Det första gäller faktiskt pedagogik, det andra eko-nomi. Inte ens pedagogiska talangerhar räckt till för att övertyga LO och andra löntagar-organisationer på arbetsmarknaden. Det är alldelesuppenbart att nattens avtal för de handelsanställdainnebär att de inte tror ett dugg på det . Handelsanställda fick igenom större löne-ökningar än i något annat avtal, större än den expansi-va exportindustrins anställda.De har inte förstått eller inte brytt sig om att såhöga löneökningar går ut över de arbetslösa som intefår några jobb. Jag tycker att det är en osolidarisklönepolitik. Det är verkligen motsatsen till vad mångabrukar tala om, nämligen solidaritet mellan arbetslösaoch dem som har jobb. Det bådar inte gott inför deoffentliganställdas förhandlingar till hösten.Det är uppenbart att ganska många struntar i omavtalen resulterar i stora prisökningar som inte baraspräcker inflationsmålet utan också spräcker den övregränsen för acceptabla prisökningar. Både prisökning-arna och prisförväntningarna ligger ju redan långtöver målet, och regeringen tycks inte ha något mot-medel.Jag tar ganska ofta emot vuxenstuderande frånkomvux, folkhögskolor eller studieförbund. Påfallan-de många är fast i samma sorts politik som socialde-mokraterna förespråkade när de var i opposition.Stimulera konsumtionen och låt den offentliga sektornanställa fler, säger de, så kan lösa sina pro-blem. Redan där har finansministerns pedagogik tyd-ligen kommit till korta.Det är särskilt påfallande att många från arbetarrö-relsen närstående skolor eller bildningsförbund villskylla alla problem på spekulanter eller banker. Dehar uppenbarligen inte tagit intryck av att det är för att vi måste låna så mycketpengar som vi är utsatta för långivaren och hans gö-randen och låtanden. Pedagogiken har, trots GöranPerssons stora skicklighet, inte räckt till.Förmodligen är en bidragande orsak att regeringenunder det här första året har lierat sig så nära medbåde och , som ju ofta ochgärna skyller de flesta problem just på internationellaspekulanter. LO, som också är regeringen närstående,driver dessutom linjen att man nog egentligen behövervarken höja några skatter eller spara på några utgifter.Det räcker att öka utlandsupplåningen rejält, för detskulle spara en massa pengar.Hittills har undvikit att låta lura sigtill sådana påstådda genvägar. Men det är naturligtvispedagogiskt svårt, även för en skicklig pedagog, attsamtidigt vara både för och emot LO, att samtidigtvara både för och emot och att samti-digt vara både för och emot Miljöpartiet.Det andra stategiska misstaget är ekonomiskt. Gö-ran bestämde sig från början för att det varomfattningen, volymen, av budgetsaneringen som varviktig. Sammansättningen - om man höjde skattereller minskade utgifter - spelade ingen roll enligthonom. Budgetsaneringen skulle till varje pris.Det skulle vara skarpa förslag, och det skulle varamånga miljarder. Och det visade sig, föga förvånande,vara oerhört mycket lättare att få fram dessa miljarderskattevägen än besparingsvägen.Det strategiska misstaget var att blunda för att såomfattande skatteökningar är starkt skadliga för till-växten och för möjligheten att få fram flera jobb ochminska arbetslösheten. Det förvärrades ytterligare avomfattande återställare i det fåfänga försöket att blid-ka LO, särskilt återregleringen av arbetsrätten ochåterinförda offentliga monopol.Ännu tycks inte vilja inse att detinte går att driva ekonomisk politik på samma sättsom man städar en lägenhet eller något annat; ett rumi taget. Det förhåller sig faktiskt på den här punktenprecis som det står i konvergensprogrammet, vilket ärmycket intressant: Underskotten i de offentliga finan-serna och den höga arbetslösheten är ömsesidigt bero-ende. De måste angripas , står det. Men dettaär precis det som regeringen och dess olika partnerinte gör.Både och finansutskottets ordfö-rande har tvärtom gjort en stor poäng av att man skallarbeta stegvis. Först skall man ta ner underskotten ochsedan skall man gripa sig an tillväxten och jobben.Folkpartiets krav på att slopa hinder för tillväxt ochatt genomföra budgetsanering på ett sätt som inteförsvårar utan stöder tillkomsten av nya jobb haravfärdats med ganska spydiga kommentarer om attdet inte är tid för akademiska seminarieövningar ellerannat nu.Jag är optimist till naturen, och jag trodde ett slagatt skrivningarna i utkastet till konvergensprogram varett uttryck för omtänkande. Jag trodde att finansminis-tern nu faktiskt insåg att önskemålen om tillväxt ochfler jobb i privata företag kräver konkreta åtgärder.Detta visade sig tyvärr vara enbart en läpparnas be-kännelse.Det hade ju annars varit mycket enkelt, och frånbudgetsynpunkt helt okomplicerat, att t.ex. ta bort tvåsaker. Man hade kunnat ta bort den från tillväxt- ochjobbsynpunkt helt meningslösa matmomssänkningenoch ta bort den föreslagna skatteökningen genom attföretagen skall betala in moms innan de ens har fåttbetalt från sina kunder.Regeringen kan inte gärna tro att det senare för-slaget uppmuntrar intresset för fler företag och där-med fler jobb. Det är ungefär som om vi andra löntagare skulle tvingas betala inkomst-skatt innan vi har fått någon inkomst. Om regeringenskulle behandla löntagarna så skulle det bli ett rama-skri, men tydligen tycker inte socialdemokraterna attdet är så kinkigt med företagare. Jag tycker att det ärdåligt.Även i fråga om arbetsrätten finns goda argumentför ett omtänkande under diskussionen om konver-gensprogrammet. skrev man ju att man hoppa-des att parterna på arbetsmarknaden skulle lösa dennafråga i avtalsförhandlingarna. Det har visat sig vadde flesta rimligen måste ha insett från början: Parternamisslyckades. Men regeringen envisas fortfarandemed att parterna skall lösa frågan. skall det ske iden kommission där parterna finns med. Och allt somstår i konvergensprogrammet är några meningar omkommissionens direktiv.Fru talman! Tillväxtens betydelse för jobben ochför de offentliga finanserna illustreras mycket tydligtav de många och skiftande prognoserna för den eko-nomiska utvecklingen. De är mer olika än på mycketlänge. Regeringen och är mestoptimistiska. Några andra är betydligt mer bekymra-de. har lämnat ifrån sig ett alter-nativt scenario, som visar precis detta. Tillväxten ärnyckeln till om politiken skall leda till framgång ellermisslyckande.KI beskriver detta alternativ som en förlängningav dagens situation . KI har lagt invad de själva kallar "en mer normal konjunktur-svacka" 1997 och 1998 - inget anmärkningsvärt, ingaminskningar, utan bara en normal konjunktursvacka. Igenomsnitt för 1990-talet blir tillväxten då någrationdelar lägre än vad regeringen räknar med, och detkan ju synas vara en ganska liten förändring.Men resultatet blir alarmerande. Den öppna arbets-lösheten ligger kvar på ännu vid sekelskiftet.Inflationsmålet överskrids . Statsskuldenblir väsentligt större och skulden enligt konver-genskriterierna ligger kvar på , 1997,1998 och 1999.Jag hoppas att det inte går som i KI:s alternativ-kalkyl. Men uppenbart är att alla prognoser är väldigtkänsliga för tillväxten, även för små förändringar itillväxten. Regeringen måste väl i all sin dar ha ambi-tionen att det skall gå något bättre även än huvudsce-nariot och de egna prognoserna. Där är ju tillväxtenbara ett enda år ens i nivå med andra jämförbara län-der, så fortsätter att halka efter. Arbetslöshe-ten ligger kvar på . Det konstigaär att regeringen ändå inte har brytt sig om att skaffasig någon tillväxtpolitik för flera jobb.Fru talman! har en gruppforskare som skall bistå med ekonomisk kunskap, dets.k. den hade en dis-kussion - nämnde den också - om hurden ekonomiska politiken skall utformas när man harstora offentliga skulder. Deltagarna kom passande nogfrån huvudsakligen och Sverige.En av slutsatserna var faktiskt ganska slående.Framgångsrika länder hade klarat budgetsaneringenhuvudsakligen med besparingar. Mindre framgångsri-ka länder hade ägnat sig åt skatteökningar. Skälet tillatt de länder som hade ägnat sig mest åt skatteökning-ar inte var framgångsrika, dvs. inte hade någon stabilbudgetsanering, var att skatteökningarna hade hämmatoch försvagat tillväxten och medfört hög eller myckethög arbetslöshet.För att vara litet polemisk kan jag säga att slutsa-terna från detta seminarium faktiskt visar stora likhe-ter med den borgerliga reservationen till dagens fi-nansutskottsbetänkande.Göran deltog i detta seminarium, vilketkanske vittnar om ett omtänkande. Jag vill därförfråga honom vilka slutsatser han drog av detta semi-narium. har han visserligen gått ut ur salen, mennågon kan väl vidarebefordra frågan. Vilken sortsåtgärd är det som skall stimulera tillväxten och jobbenenligt honom?Det är nämligen väldigt klart vad det inte får vara.Det får inte vara slopad straffskatt på riskkapital. Detfår inte vara lägre arbetsgivaravgifter eller lägremoms för tjänstesektorn. Det får inte vara avregleradarbetsrätt eller slopade offentliga monopol. Allt dethar ju ett antal borgerliga partier, med somviktig talesman, föreslagit. Men vilka åtgärder skalldet vara då?Jag tycker att det skulle vara ett fattigdomsbevisom regeringen utlovar en tillväxtproposition om någramånader, utan att kunna ange någonting om innehål-let.Fru talman! Jag sade inledningsvis att ända till har levererat vad han har sagt sigvilja leverera. Men har han i fråga ombudgetsaneringen gjort några allvarliga snedsteg,faktiskt på fyra punkter. Det rör sig om 98 miljarderkronor för snedsteg i förskönande budgetriktning.För det första har regeringen räknat in pensionä-rernas premiereserver i det offentliga sparandet. Detär - ren bokföring.För det andra har man räknat in utflyttning av lånfrån på - också en renutflyttnings-/bokföringstransaktion.För det tredje återstår en hel del besparingsbeslutatt genomföra. Där finns det bara principer, och denfaktiska utformningen är ännu under utredning. Dethandlar om många saker: förtidspensioner, ränte-bidrag, handikappersättning, Justitiedepartementetsområde, , försvaret och statligkonsumtion - många miljarder.För det fjärde återstår enligt regeringens egna pro-gnoser som inte ens har ett prin-cipiellt innehåll utan är helt blanka.Det blir alltså i bokföring elleropreciserat. Det är knappast skarpa förslag utan snara-re lösa skott. Det vore intressant att få en kommentar tilldetta från finansministern eller utskottets talesman.Fru talman! Jag hade gärna sett att konver-gensprogrammet blev så bra att kundeställa sig bakom det. Ett slag trodde jag att det skullegå.