prot · GI0995 · 1995-04-26 00:00:00 — Jag tror nämligen att det ärnödvändigt att man inom alla sektorer högprioriterarden sociala välfärden och också arbetet mot brottslig-heten.Jag kan inte lämna den här första delen utan attfråga om det som förtfram genom , utegångsförbudet för ung-domar. Det stämmer inte riktigt för mig med tanke påden moderata politiken, som ju bygger på den enskil-des ansvarskänsla - å ena sidan utegångsförbud, åandra sidan sänkt inköpsålder för alkohol. Jag kankanske få svar på den frågan här.Sedan över till den mer allmänna välfärdspolitiskadelen av mitt anförande. Vi har haft debatter tidigarehär i kammaren. Jag skall inte upprepa allt som jag dåsagt om liberalernas politik. Men jag villändå understryka att den generella välfärden har star-ka rötter i den socialliberala idétraditionen.Vi anser att omsorg, vård och utbildning i allt vä-sentligt skall finansieras gemensamt och stå till män-niskors förfogande på lika villkor. sjukdom eller arbetslöshet skall ligga på en nivåsom ger trygghet. De får inte ligga på en så låg nivåatt vi utvecklar dubbla system där en del av befolk-ningen får hålla till godo med en låg ersättningsvisoch de som har feta plånböcker och som kan försäkrasig kommer i åtnjutande av en högre nivå.När jag läser kompletteringspropositionen kännerjag oro, för det här bereder väg för dubbla system.Socialministern kommer kanske in också på dennafråga i sitt anförande.Vi anser således att vård, omsorg och utbildningskall vara offentligt finansierade. Men producenternaav de här tjänsterna skall kunna arbeta inom såväloffentlig som privat sektor, på lika villkor. Finansie-ringen är en sak och produktionen av tjänsterna enannan.För oss är också valfrihet och mångfald viktiga.Genom mångfald anser vi att människor har störrevalmöjligheter, och nya vård- och behandlingsformerutvecklas på ett tillfredsställande sätt både för männi-skorna och för samhällsekonomin.Vi är övertygade om att en väl fungerande offent-lig sektor är en förutsättning för ett väl fungerandenäringsliv, på samma sätt som ett väl fungerandenäringsliv är en förutsättning för social välfärd.Här känner vi återigen oro när vi läser komplette-ringspropositionen, för den stimulerar inte näringsli-vets utveckling.Som en följd av den här ideologiska grunden harvi några reservationer i detta betänkande. Det handlarom möjligheten att bevara enstaka väl fungerandevårdhem. Det finns ju sådana. Om de fungerar väl ochde boende där vill ha dem kvar tycker vi att det äronödigt att ha en så rigid lagstiftning att de skall av-skaffas. Därför tar vi upp detta i reservation 26 i be-tänkande SoU15. Jag vet faktiskt att man från Social-demokraternas sida har mött det här problemet. Av ens-riksdagsledamot fick jag frågan om det fanns möj-lighet till dispens för små och väl fungerande vård-hem. Mitt svar blev att Socialdemokraterna i höstassåg till att de här dispensmöjligheterna försvann.Denna grundinställning, att den offentliga och denprivata vården skall kunna arbeta under lika förut-sättningar, leder oss också till att i en reservation ibetänkande SoU14 framhålla att det nuvarande er-sättningssystemet hämmar privata initiativ för t.ex.sjuksköterskor, barnmorskor, arbetsterapeuter ochpsykoterapeuter. Det är bara människor som har rådatt betala den fulla kostnaden som kan nyttja derastjänster.Slutligen finns det en annan "jämställdhetsfråga"när det gäller offentlig och privat vård. Detta fram-kom väldigt tydligt vid utfrågningen av Socialstyrel-sens chef om Medanalysaffären. Lagstiftningen är såutformad att tillsynsmöjligheterna inte är jämställdanär det gäller privat och offentlig vård. Vi återkom-mer till detta senare , hoppasjag.Sedan vill jag säga några ord om "det glömdaSverige", en hjärtefråga för oss liberaler. Enligt deliberala värderingarna har varje individ, också med desämsta förutsättningarna, rätt att leva ett så värdigt livsom möjligt och rätt till samhällets resurser på sammavillkor som alla andra. Den grupp jag särskilt villhålla fram här är människor med funktionshinder och,det kommer jag till, människor med kroniskasjukdomar, vars orsaker vi inte känner till och förvilka vi inte har någon bot.Vi är stolta över den handikappreform som vi drevigenom under förra mandatperioden, men en del pro-blem finns kvar. Därför tycker vi att Handikappom-budsmannen måste få en processförande roll för attkunna driva de handikappades sak. Därför yrkar jagbifall till reservation 41 i betänkande SoU15,mom. 77.Jag tycker också att vårt förslag borde behandlaspositivt - att hälsoekonomiskt, samhällsekonomiskt,värdera bilstöd för dem som är . Vimåste få hårda data här. Själv tycker jag att bilstödvore naturligt. Färdtjänst är ju ett alternativ.Just känns det särskilt viktigt att lyfta framde handikappades behov. I kompletteringspropositio-nen anges att en statlig utredare skall ge förslag omhur kostnaderna för assistansersättning skall kunnaminskas med . Regeringen ochCenterpartiet prioriterar med andra ord billigare matframför stöd till de mest utsatta i samhället.Sedan några ord om bemötande i hälso- och sjuk-vården. Vi tar upp den frågan i samband med amal-gambetänkandet. Det är ju uppenbart att människormed kroniska sjukdomar, vars orsak vi inte känner tilloch för vilka vi inte har en bra behandling, alltför oftablir bemötta med bristande respekt inom hälso- ochsjukvården. Här behövs det insatser i fråga om ut-bildning och fortbildning men också stöd till denpersonal som arbetar med de här patienterna. Det kanju vara ganska påfrestande när man känner sig otill-räcklig som vårdgivare.I samband med amalgambetänkandet aktualiserasen annan fråga, en principfråga, genom den c-reservation som finns beträffande Socialstyrelsensroll. Det gäller då arbetet med riskbedömningar. Jagvet, men jag är litet grand part i målet, att det här ären fråga som engagerar alla myndigheter som arbetarmed riskbedömningar. De frågorna är inte lätta.Tiden medger inte att jag utvecklar detta närmare.Jag kan bara försäkra att dessa frågor förorsakarmycken tankemöda, för vilket beslut tar man med ettämne som innebär en risk för några få men goda be-handlingsresultat för många?Fru talman! Avslutningsvis: Den här debatten är juupplagd så att familjepolitiken har ett eget avsnitt.Kerstin kommer att föra libe-ralernas talan här. Därför begränsar jag mig till attyrka bifall till utskottets hemställan i betänkandet i dedelar som inte handlar om familjepolitik. Folkpartietliberalerna står bakom de sju reservationer som finnsutanför det familjepolitiska området. Men för atthushålla med utskottets tid begränsar jag mig till attyrka bifall till reservation 41 i betänkande SoU15avseende mom. 77 i samma betänkande.Anf. 23 () replikFru talman! ställde en frågatill mig som jag gärna vill besvara.Vi vill gärna ha en diskussion om man kan återgåtill den gamla ordningsstadgan i modern form. Här ärdet fråga om att det skall ske med föräldrarnas med-givande, dvs. ett utövande av föräldrarnas ansvar. Detär viktigt att vi diskuterar om ifall vi kan finna någrabra former som kan användas i dagens samhälle.Jag har uppfattat inlägg så, att honhar reagerat mot att ungdomsministern avfärdademöjligheten att föra en debatt om den frågan. Jag troratt vi faktiskt behöver överväga många olika fram-komstvägar för att nå våra gemensamma syften, efter-som det är så angeläget.Med den uppläggning som socialutskottet har för-ordat för denna debatt kan vi konstatera att GunHellsvik, till skillnad från övriga som deltog i denföregående debatten, nu står på talarlistan och kan dåi sina anföranden ytterligare utveckla de moderatasynpunkterna i dessa frågor.Anf. 24 ()replikFru talman! I det här läget kan jag säga att debattär bra, men förbud är för mig en väldigt främmandetanke. Jag tror att det finns andra insatser som harbättre verkan. Morsor och farsor på stan osv. är någraav de insatser som jag tror att vi skall premiera i dethär sammanhanget.Anf. 25 () replikFru talman! Jag noterar att vi är överens om att detär ett liberalt synsätt att främja en ordentlig diskussioni angelägna frågor. Sedan får vi se vilka lösningarman skall välja.Anf. 26 ()Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillföljande reservationer i betänkande SoU15: nr 3, 13,22, 31, 33, 39 och 41.Beträffande de övriga sju betänkanden som vi haratt behandla här vill jag yrka bifall till utskottetshemställan. Speciellt nöjd är jag med betänkandet närdet gäller och att hanteringen har kunnatgå så snabbt att vi kan behandla ärendet.Jag tar min utgångspunkt i två saker som StenSvensson och nämnde i sina anföran-den. lyfte fram att socialpolitikensuppgift är att ange ansvar och ställa krav. Jag skullevilja att detta vidgades till att också gälla hela denekonomiska politiken. Men jag återkommer till det.Roland påstod att vi är i ett läge somgör att andra krafter dikterar välfärdens villkor. Dettavill jag också återkomma till.Jag vill först ta upp en liten detalj i reservation 31från , vilken jag ställer mig bakom. Detgäller anslag på en miljon till bokklubb för punkt-skriftsläsare, som jag tycker är en väldigt angelägensatsning. Jag tror att handläggarna i utskottet kanskehar missuppfattat frågan litet grand, för det står attpunktskriftsläsning är en väldigt liten företeelse. Detkan vara sant i så måtto att punktskriftsläsning harvarit på väg att nästan försvinna i och med att desynskadade fått tillgång till talsyntes och talböckero.d. Men håller punktskriftläsningen på att upplevaen renässans tack vare den nya datatekniken. Det visarsig nämligen att punktskrift är mycket väl anpassadjust för datateknik genom att den direkt går att över-sätta till dataspråk, så där är det helt synonymt. Dethar inneburit att framför allt unga synskadade harblivit väl förtrogna med punktskriftsläsning och attden därmed är på uppgång igen.Detta är en mycket bra användning av den nyatekniken. Det är på den här typen av områden denskall utnyttjas. Det är både billigt och ekonomiskt ochger stor nytta och glädje - det är inga stora kostnaderdet handlar om. Därför vill jag tillstyrka denna reser-vation.I dag skall vi alltså diskutera myntets baksida, dvs.ekonomin. I vanliga fall är det ekonomin som domi-nerar. är det konsekvenserna som vi skall tittapå.Vi har haft en debatt om detökade våldet i samhället, vilket också blir en konsek-vens av bristerna i det ekonomiska system som vi harframför oss.Men märkligt nog finns det här i vår riksdag, i allafall i vårt socialutskott, en stor samsyn när det gällerönskvärdheten att försvara vår välfärd. Vi har här hörtatt ett enigt utskott ställer sig bakom nämnda samsynoch att man där är bekymrad över välfärdens utveck-ling. Det är mycket glädjande att vi vill ha ökadesatsningar på välfärdsprojekt och en uppföljning avvad som händer i vårt samhälle. Men är detlitet märkligt med tanke på att starka krafter och ut-vecklingstendenser i samhället drar åt ett helt annathåll.Ett enigt utskott skriver t.ex. följande: Att alla,oberoende av inkomst, har tillgång till bra barnom-sorg, god utbildning samt hälso- och sjukvård ochäldreomsorg av hög kvalitet är enligt utskottet, vidsidan av möjligheten att försörja sig genom eget arbe-te, det som främst skapar jämlika och rättvisa villkor isamhället.Det är starka ord som uttrycker en samlad vilja,vilka borde vara förpliktande för vårt arbete. Samti-digt kan vi inte blunda för att mycket går på tvärs motdenna viljeinriktning. Vad kommer t.ex. komplette-ringspropositionens förslag om försvagning av kom-munernas och landstingens resurser motsvarande 9miljarder kronor att innebära för möjligheten att upp-rätthålla kvaliteten i sjukvården och äldreomsorgen?Vad kommer detta att innebära för tusentals kvinnorsmöjlighet att försörja sig genom eget arbete? Vi vetatt det är kvinnojobben som hotas genom dessa åtgär-der.För del kan vi inte acceptera ytter-ligare neddragning inom kommunerna och inom sjuk-vården. Därför har vi också en reservation i betänkan-det som handlar om anslagen till sjukvården. Vi me-nar att målsättningen för den framtida sjukvårdspoli-tiken bör vara en expansion på ett par procent.I dessa dagar, när alla ropar på besparingar i denoffentliga verksamheten, törs vi alltså gå på tvärs ochi stället kräva en offensiv satsning. Vi har goda skälför det. Vi menar att den svenska sjukvården, i likhetmed den svenska kronan, är undervärderad. I länderdär sjukvården är marknadsutsatt - bästa exemplet ärUSA - tillåts sjukvården, utan marknadskrafterna, haen betydligt högre andel av BNP än vad som tillåts iSverige. Här har vi en stram planering och kan därförhålla låga kostnader, troligen alltför låga i förhållandetill behov och utveckling.Ett annat gott skäl till att sjukvården kan tillåtasexpandera är, enligt vår mening, att den är en fram-tidsbransch i så måtto att den har högt kunskapsinne-håll, kräver en hög kompetensnivå och servicekänsla.Man talar alltid om att tjänstesektorn skall expandera,men man tänker aldrig på sjukvården. ut-vecklas sjukvården och ger ganska me-ningsfulla s.k. riktiga jobb i hela landet.På ett ställe i betänkandet säger ett enigt utskott atten hög bestående arbetslöshet är det största hotet motvälfärden och en rättvis fördelning av resurserna isamhället.Också detta kan ju tyckas vara ett märkligt utta-lande med tanke på vad som utspelar sig i den verkli-ga världen, dvs. Trots högkonjunktur,EU-medlemskap, stenhårda besparingar och mil-jardsatsningar på sysselsättningsstimulanser och ar-betsmarknadspolitik så förblir arbetslösheten fortsatthög, alltför hög. Ingenting tycks hjälpa, och politiker-na framstår som hjälplösa.Det eniga utskottsbetänkande som vi behandlarhär är ett bra uttryck för det dilemma som poli-tiken och demokratin befinner sig i. Ibetänkandet finns bra analyser av de problem somuppstår när välfärdssamhället brakar ihop och cynis-men tar över. Här uttrycks också en enig vilja attförsvara de svaga och utsatta grupperna och bekämpavåldstendenser och segregation i samhället.Viljan att försvara välfärdssamhället finns, menförmågan sviktar. I själva verket står vi nu inför sam-ma dilemma i samhällsutvecklingen som flera av destora tänkarna och filosoferna redan dåkände till. De visste att om ekonomin får rulla påohämmat - den s.k. kapitalistiska utvecklingen -uppnår vi en brytpunkt där det privata tilläg-nandet av det samhälleliga överskottet kommer ikonflikt med det allmänna intresset, och till följd avdetta uppstår det en svår samhällelig kris.Nu är vi mitt uppe i en sådan kris, ty det är ju up-penbart för var och en att det produceras stora över-skott i samhället. Det är inte pengar som fattas i dethär samhället, men tillägnandet är däremot av privatkaraktär. Staten kan ha resurser och klämma åt denfattige och svage, men den kan inte förhindra attStenbeck och i kraft av sin ägar-makt kan utdela miljoner i konsultarvoden till sigsjälva. Staten och myndigheterna kan ställa stora kravpå den arbetslöse och utslagne. Jag vill här anknytatill anförande. Han sade att socialpo-litikens uppgift är att bestämma ansvaret och sättagränser.Men staten är oförmögen att ställa krav på kapita-let eller på marknaden. Varför kan vi inte ställa kravockså på dem? Det är sällan som man i dagens sam-hällsdebatt hör att det ställs några sådana krav, åt-minstone inte här ifrån och inte heller frånregeringens sida.Sedan början av 80-talet har det rått en obalansmellan kapital och arbete, en obalans mellan denpolitiska demokratin och den s.k. marknaden. Det ärnaturligtvis önskvärt och nödvändigt att vi återupprät-tar balansen. Budgetsanering kan vara en väg att gå.Det är regeringens väg och det har också varit vårväg. Vi har gått med på stora budgetsaneringar.Vi vet att det är nödvändigt, men det är inte tillräck-ligt.Det är också absolut nödvändigt att få ned arbets-lösheten och att öka värdet på arbetskraften. Därförhar vi nu konkret föreslagit att man skall ta de förstastegen mot sextimmarsdagen. Vi menar att detta är enav de viktigaste sociala frågorna , eftersom det igrunden handlar om människors rätt till försörjningoch människovärde. Det handlar om att bredda tilläg-nandet av det överskott som skapas i samhället, mendet handlar också om att få fart på ekonomin genomatt köpkraften breddas. Men det gäller också att ställakrav på kapitalet så att det tar sin del av samhäll-sansvaret.Min önskan är att vi ger näringslivet i det här riketett nationellt uppdrag att skapa arbetstillfällen och attgå in för att förkorta arbetstiden i takt med produktivi-tetsökningarna. Jag tror att näringslivet skulle klara avett sådant uppdrag. Jag tycker att vi nu skall ställakrav också på marknaden och sätta gränser, inte baraför den enskilde.Anf. 27 () replikFru talman! uttryckte en förvåningöver att vi i enighet hade talat om värdet av barnom-sorg och av övriga inslag i den här politiken. Detbehöver han inte göra. Om detta råder total enighet.Vad den politiska striden gäller är förhållandet mellanprivata och enskilda initiativ i förhållande till offent-ligt utbud. Här skall det ske en konkurrens på rättvisaoch lika villkor. Det skall finnas förutsättningar förföräldrar att välja sina egna lösningar. Stat och kom-mun skall skapa förutsättningar för ett fritt val, så kan utöva det ansvarstagande som vi är överensom skall komma till uttryck på alla nivåer i vårt sam-hälle. Det här kommer mera utförligt att beröras i denkommande familjepolitiska debatten, som inleds avLiselotte Wågö.Beträffande det som sade om för-utsättningarna för välfärden, en ekonomi i balans, villjag bara kort hänvisa det anförande som Bo Lundgrenhöll i går med anledning av remissdebatten omkompletteringspropositionen. I hans anförande finnsen utförlig beskrivning om förutsättningarna för att viskall kunna ha möjligheter att finansiera den välfärdsom vi bestämmer oss för. Vi måste se till att skapamånga nya riktiga jobb ute i näringslivet.Anf. 28 () replikFru talman! Den fråga som jag tog upp handladekanske inte så mycket om privatisering och sådant.Jag ställde frågan: Vilka krav kan vi ställa på med-borgarna i samhället? Kan vi ställa samma krav påPeter , osv. som vi ställer påsocialbidragstagaren och på den arbetslöse?Jag undrar vilka grupper åsyftadenär han sade att politikens uppgift är att sätta uppgränser och ställa krav. Delar minuppfattning att man skall ställa hårda krav även på i samhället, att de skall fixa jobb nu när de harsådana möjligheter och förmåner i andra samman-hang?Anf. 29 () replikFru talman! I mitt anförande ville jag framhållavärdet av att ta personligt ansvar i alla sammanhang.Då avsåg jag alla medborgare, var och en på sitt an-svarsområde. Det är viktigt att vi lever efter det gamlatänkesättet att den som vill förvärva andras aktningmåste själv först visa sig aktningsvärd.Anf. 30 () replikFru talman! Jag sade i mitt inledningsanförande attdet största hotet mot välfärden är budgetunderskottetoch statsskulden. Det var ett citat ur ochett citat från den ekonomiska debatten i går.Jag skulle vilja påstå att det näst största hotet motvälfärden vore att lyckades inbillamänniskor att det inom ramen för vårt ekonomiskasystem går att omfördela resurser genom ytterligareskattehöjningar eller på annat sätt utan att det fårkonsekvenser på andra områden inom välfärden, utanatt det får effekter på sysselsättning och arbete ochutan att det slår igenom i form av andra välfärdsför-luster.Vänstern går ut och försöker gång på gång göragällande att det går att öka resurserna till de socialaverksamheterna i samhället. Det är att vilseleda män-niskor och få folk att tro att detta är möjligt utan attdet får konsekvenser på andra håll. Jag tycker inte attdet är ett sjyst sätt att föra den här debatten på, föralla vet innerst inne att detta inte är möjligt.Anf. 31 () replikFru talman! Det är klart att det blir konsekvenserom vi fördelar om i samhället. Det handlar nu mycketom en fördelningspolitik där de svagaste gruppernakläms åt. De medelbeställda - de s.k. sjunde ochåttonde decilerna - som har klarat sig bäst underkrisen. Så visst vill vi ha en omfördelning, och visstvet vi att detta skulle få konsekvenser. Men vi trorinte att det blir några negativa konsekvenser om vi tarfrån grupperna i toppen och lägger det på de lägregrupperna. Det sade ju själv i sittanförande, om jag uppfattade honom rätt.Anf. 32 () replikFru talman! Exakt så menar jag att det måste gåtill, att man tar från toppen inom ramen för de trygg-hetssystem som vi har byggt upp och lägger som ettstörre skydd i botten. Men det innebär en omfördel-ning inom ramen för de system som vi redan tilläm-par. Men att med den typ av ekonomi som vi har i dethär landet, och som vi internationellt är beroende av,fortsätta på den väg som vi har följt ,att genom höjda skatter ytterligare öka den offentligaverksamheten, är inte framkomligt.Jag lovar att om detta vore lös-ningen på våra ekonomiska problem skulle vi inte haekonomiska problem, eftersom vi är världsmästare pådet här området. Men omfördelning inom ramen förvåra trygghetssystem är nödvändiga åtgärder, om manskall lyckas åstadkomma den grundtrygghet för demsom har det sämst i samhället som är en del av måletför välfärdspolitiken.Anf. 33 () replikFru talman! Jag delar inte uppfattningen att vi intekan ställa krav på marknaden och hitta på åtgärder föratt ta lite resurser därifrån också. Vi vet att där finnspengar, det är inte det som fattas. Det finns faktisktför mycket pengar. Det är det som är problemet. No-tan har blivit så stor att i stället för att vara en tjänareför folket har kapitalet blivit en utpressare. Visst finnsdet åtgärder att vidta, men det är en fråga om politiskvilja.Anf. 34 ()replikFru talman! generella syn på nä-ringslivet verkar vara präglad av att vissa VD:ar harmycket höga ersättningar. Jag delar hans kritik motersättningarna. Men delar uppfatt-ningen, att för att vi skall ha en bra välfärd i det härlandet måste vi också ha ett väl fungerande näringslivoch undanröja de hinder, t.ex. skatter, som finns närdet gäller utvecklingen av företagen?Hur ser på utvecklingen när detgäller vård och omsorg i privat regi? Sköterskor,sjukgymnaster och många andra ser den driftformensom en möjlighet. Vill stimulera ellermotarbeta en sådan utveckling?Anf. 35 () replikFru talman! Jag vill ha ett starkt och väl fungeran-de näringsliv, ett näringsliv som kan ge människorarbete och gå med vinst.Jag var på och träffade SörenGyll och direktörerna där. Då berättade de att man nuskall korta tiden för att producera en bil från ungefär40 timmar . Jag vet att har ungefärsamma ambitioner när det gäller att korta tiderna.Min tanke är bara att när man kortar tiden för attproducera en bil skall vi ta ut det i förkortad arbetstid.I annat fall producerar vi bara ökad arbetslöshet. Jagtror att om vi resonerar med näringslivet kan vi fåförståelse för det. Då kan vi få fler i arbete, då kan vifå bättre köpkraft, då kan vi få fart på ekonomin ochdå kan vi klara välfärden.Anf. 36 ()replikFru talman! Jag vill fortsätta att fråga om denkortare arbetstiden. ser möjlighetenatt stimulera till fler jobb den vägen. Men ser inte StigSandström en möjlighet att stimulera till fler jobb däralla arbetar full tid? Det här samhället har svår-ligen råd att sänka arbetstiden.Anf. 37 () replikFru talman! Vi har inte råd med 8-timmarsdagen läng-re, som jag ser saken. 8-timmarsdagen är ett uttryckför planhushållning. I en naturlig utveckling skall vinaturligtvis korta arbetstiden. Men finns det kraftersom bromsar det.Jag tror att vi inom näringslivet skall satsa på 6timmars arbetsdag, men även inom sjukvård och dentypen av verksamheter. Vi kan kanske börja inomindustrin eller på flera olika områden samtidigt.Anf. 38 ()Fru talman! Välfärden kan vara olika för olikapersoner. För en del kan det betyda stora betongpro-jekt, motorvägar, bilar, prylar och årliga semesterre-sor.