prot · GI09117 · 1995-06-09 00:00:00 — Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skallsvara på interpellationerna.Peter har i sin interpellation ställtföljande frågor:Hur avser regeringen att skapa en urparlamentarisk synpunkt bättre relation mellanriksdag och regering inför regeringskonferensen1996?Avser regeringen att vidta några åtgärder för attviktiga svenska positioner inför regeringskonferensenhar en parlamentarisk majoritet bakom sig i god tidinnan konferensen startar?Birger har i sina interpellationer ställtföljande frågor:Avser regeringen att som ett omistligt krav underregeringskonferensen driva frågan omnödvändigheten av en utträdesparagraf?Avser regeringen att använda vetorätten för attförhindra att de små ländernas inflytande minskasgenom att de stora länderna får ökat rösttal?Jag väljer att besvara frågorna i ett sammanhang.Regeringskonferensen kommer att inledas i börjanav 1996. Det återstår således drygt , ochett intensivt förberedelseskede har påbörjats. Depolitiska partierna och regeringen har tid att grundligtanalysera de olika frågor som konferensen kankomma att behandla, att överväga och debattera dessaoch utarbeta svenska ståndpunkter.Det är regeringens bestämda ambition att defrågor som kommer upp under konferensen görs tillföremål för en bred debatt i det svenska samhället.Det är bl.a. i det syftet som regeringen har tillsatt enparlamentarisk kommitté inför regeringskonferensensom uttryckligen fått i uppgift att stimulera en sådandebatt. Initiativ från organisationer och allmänhetenär också välkomna för att stimulera och bidra till enallsidig debatt.Jag underströk här i kammaren vid informationenden den vikt som regeringen fäster vidsamrådet med före, under och efterregeringskonferensen. , ,vissa fackutskott och den parlamentariska kommitténhar alla viktiga funktioner i det avseendet.Arbetet med regeringskonferensen kan delas in itvå faser.I en första fas skall konferensen förberedas. Dettainleddes med att EU-institutionerna framladeutvärderingsrapporter om unionsfördragetstillämpning. Det fortsätter nu med arbetet iReflexionsgruppen som beräknas pågå fram tilldecember månad.Jag förutser ett behov av regelbundet samråd medriksdagen under Reflexionsgruppens arbete.Statssekreteraren , som är svenskrepresentant i gruppen, kommer fortlöpande attinformera om arbetet.Den andra fasen avser själva förhandlingarna somkommer att pågå åtminstone till slutet av 1996,kanske längre. Under förhandlingarna kommerSverige att kontinuerligt att ta ställning i olika frågor.Det är regeringens avsikt att inför svenskaställningstaganden i regeringskonferensen samrådamed . Regeringen kommer att läggasärskild vikt vid att i förankra svenskapositioner i de frågor som kommer att förhandlasinom ramen för regeringskonferensen.Dessa frågor kommer också att bli föremål fördebatt här i kammaren. Regeringen har för avsikt attunder hösten i samband med en sådan debattkommunicera till vilka grundläggandesynpunkter den vill lägga på konferensenshuvudfrågor samt redogöra för de prioriteringar denavser att göra i förhandlingsarbetet.Så till fråga om enutträdesparagraf.Möjligheten till utträde ur unionen har debatteratsbåde i och i andra länder. Vi vet inte omnågot medlemsland kommer att föreslå att den fråganbehandlas i regeringskonferensen, men inget tyder pådetta just nu.Om ett land önskar utträda ur unionen finns denmöjligheten redan inom ramen för det nuvarandesamarbetet på samma sätt som det är möjligt attutträda ur samarbetet inom andra internationellaorganisationer. Detta är emellertid inte reglerat ifördraget. Jag ser heller inget behov av en sådanreglering. Ett utträde skulle i förekommande fall beropå ett politiskt beslut i det enskilda medlemslandet,och i ett samarbete mellan suveräna stater respekterasde beslut som i demokratisk ordning fattas i deenskilda länderna. De praktiska konsekvenserna fårsedan behandlas i vanlig ordning i förhandlingarmellan det land som önskar utträda och de övrigamedlemsländerna i unionen. , som gick in isamarbetet när blev medlem, har senaredragit sig ur. Detta löstes i förhandlingar inom EG.Ett utträde är följaktligen ingen ny erfarenhet förgemenskapen.Unionens arbete behöver effektiviseras ochförenklas av många skäl. Ett av de viktigaste skälen ärden kommande utvidgningen med flera central- ochösteuropeiska länder. En union med många nyamedlemsländer behöver anpassa sina arbetsmetoderför att samarbetet skall fungera. Om det råder ingettvivel.Men från debattörer i flera av de stora ländernabeskrivs nu EU:s dagordning så här: Först måsteförändringen ske, och den skall innebära att de storaländerna får större makt och inflytande, och sedan kanöstutvidgningen komma i gång. Ökad makt för destora framställs som ett villkor för östutvidgningen.Vi avvisar bestämt detta synsätt. Lösningen är inteatt ge de större länderna en särställning. För Central-och länder ger detta en felaktig signal: Nifår komma med i unionen, men endast om stora länderi får ett ökat inflytande över vad som skallske i unionen.EU är ett samarbete mellan likvärdiga ochsuveräna stater, och dessa deltar som sådana i detgemensamma beslutsfattandet. De stora staterna fårinte tro att de kan tränga ut de mindre med argumentsom "ökad effektivitet" och "nödvändig anpassning".Som en allmän hållning vill jag särskilt förorda attvi tillsammans med andra likasinnade medlemsländerverkar för att tillvarata de mindre ländernas intressenunder regeringskonferensen.Samtidigt ligger det i de små ländernas intresse attunionen bibehåller sin beslutsförmåga. Vi gick med iEU för att få ett ökat inflytande över vår framtid. Vivill inte att besluten om framtid skall flyttasur det gemensamma arbetet och in i konsultationenmellan de stora staterna. Och en union med bevaradbeslutsförmåga kan säkerställas utan att det går demindre medlemsländernas intressen för när.Anf. 32 ()Fru talman! Jag får tacka för svaret. Det blevtidsmässigt litet besvärligt för attsvara för sin interpellation. Han sitter just nu i . Såvitt jag förstår är också . Jag får därför försöka åstadkomma ett inläggsom omfattar fler än de frågor som jag ursprungligenhade tänkt att ta upp.Jag tänkte börja med den sista frågan som ärväldigt nära kopplad till den fråga somutrikesministern och jag diskuterat. Det hela blirväldigt intressant. Statsrådet resonerar ju påprecis samma sätt som jag gjorde.Utvidgningen får alltså inte tas som intäkt för att destora länderna skall få mer att säga till om.Argumenten om effektivisering och förenkling fråndet här perspektivet får inte användas som ett sätt attgöra de små länderna ännu mindre, som ett sätt för destora länderna att få ännu mer att säga till om och attfå mer inflytande.Jag håller verkligen med där.Detta är ingen bra väg att gå för den europeiskaunionen. Jag tror att effekterna av en sådan utvecklingegentligen är väldigt farliga.Däremot har jag svårt att få ihop det hela när manena stunden har den argumentation här som jaguppfattar att har när det gäller självarösträtten och hur många röster ett enskilt land skallha i ministerrådet. Men i nästa fråga, som i självaverket är nära kopplad till detta, kan man använda justargumentet att nu skall unionen utvidgas österut - viskall ju få in en mängd nya stater, och då är det viktigtatt vi anpassar oss och ser litet mera realistiskt påfrågan. Det är viktigt att vi är praktiska, sadeutrikesministern. Vi skall således vara beredda att ibetydande utsträckning avskaffa de små ländernasställning. Det handlar alltså om att lämna ifrån sigvetorätten i utrikespolitiken.Det är kanske litet övermaga, men jag skulle viljage utrikeshandelsministern och tillikaEuropaministern ett litet råd, nämligen att försökasamordna argumentationen i de olika departementeninför regeringskonferensen så att vi får se någonform av gemensam sammanhållen linje i stället för atti olika frågor gå ut med direkt motstridiga argumentoch åsikter i de avgörande frågor som skall tas upp påregeringskonferensen 1996.Anf. 33 BO ()Fru talman! De frågor som har ställts i de treinterpellationerna är mycket intressanta. Några avdem har vi snuddat vid bl.a. i gårdagens EU-debatt.Men alla frågorna är tunga och förtjänar väl endiskussion även här i kammaren.Jag välkomnar det som sägs från Europaministernssida om det fortsatta samråd som skall äga rum mellanregering och riksdag innan går in i deavgörande förhandlingarna i samband med nästa årsregeringskonferens. Vi har haft en del dispyter om hurdet har hanterats, men jag hoppas att dettahanteras väl i fortsättningen.Frågan om en utträdesparagraf är i och för sig enfråga som kan diskuteras. Jag ansluter mig helt ochhållet till den bedömning som Europaministern gör isvaret, nämligen att det förstås är fullt möjligt för enstat att utträda ur det samarbete som äger rummellan ett stort antal av demokratier.Grönlandsexemplet visar det väl. När det gäller detengelska beslutet att ha en folkomröstningom utträde utgick man naturligtvis från att det varmöjligt att utträda, inte från att detta var omöjligt.Därför är det inte nödvändigt att skriva in en särskildparagraf i traktaten för att detta skall kunna uppnås.Skulle något europeiskt land som är medlem i EUvilja utträda, kommer detta förstås att vara fulltmöjligt efter förhandlingar med de övrigamedlemsstaterna. Men frågan kan, som sagt, tas uppoch diskuteras.Vi i har uppfattningen att den störstaoch viktigaste frågan inför regeringskonferensen 1996är frågan om att göra helt, dvs. att göra detmöjligt för de tio till tolv stater som önskarmedlemskap i att också bli medlemmar i . Somvi konstaterade i debatten i går är det ingen lätt frågavare sig för de här länderna eller för de nuvarandemedlemsstaterna att klara av. Man får förstås hålla iminnet att de nuvarande regelsystemen i huvudsakursprungligen utformats för EEC i slutet av 50-taletmed sex länder - tre mycket folkrika stater i ,två stater ungefärligen av storlek och ettmycket litet land. Med nöd och näppe klarar vi kanskedetta med de nuvarande 15 medlemsstaterna.Skulle vi sedan lyckas med det som vi iFolkpartiet vill arbeta för, nämligen att nästan få enfördubbling under det närmaste årtiondet, måste manvara beredd att diskutera hur det här regelsystemetskall se ut.Jag skall inte gå in på jordbruks- ochstrukturfrågor, utan jag skall uppehålla mig just vid dekonstitutionella frågor som omnämns iinterpellationen.Om jag tolkat svaret rätt säger attvi för svensk del inte kommer att vara anhängare avatt det blir ändrad röstvikt i samband med enutvidgning, men man måste pröva hur arbetet skallkunna fungera för att undvika en situation där EU,som är så viktigt framför allt för de småmedlemsstaterna, kommer på mellanhand och där deti stora frågor görs upp mellan de stora staterna.Ståndpunkten att säga nej till ändrad röstvikt menvara öppen för hur samarbetet skall fungera i ett EUmed 25 eller 30 medlemsstater tycker vi i Folkpartietär en bra position.Sedan kan man diskutera hureffektiviseringsfrågan skall av. Vi har för vårdel gjort bedömningen att av de hittillsvarande förslagsom cirkulerar i den europeiska debatten, vilken ärmycket livlig i dessa frågor, är det kanske en lösningsom handlar om någon form av dubbla majoritetersom ligger närmast till hands för att klara det härproblemet.Jag tycker också att det är viktigt att slå fast attSverige har förhandlat inför det nuvarande EU, ett EUmed 15-16 medlemmar. Vi har både tagit och gett ide förhandlingarna, och vi har uppnått det inflytandesom vi har. Jag tycker inte att vi har någonsom helst anledning att göra några ändringar i dettaförrän en utvidgning äger rum. Då skall vi, tycker jag,vara beredda att göra allt för att underlätta för dettiotal stater som söker medlemskap att just blimedlemmar.Glädjande nog klargjordes i den debatt som vihade här i kammaren i går att även de partier som ärnegativa till det svenska medlemskapet i EU,och , tycker att det är braatt de här länderna får bli medlemmar i om desjälva så önskar. Därför bör vi alla alltså göra vad vikan för att underlätta för dem att bli medlemmar.Till skillnad från menar jag att dehär besluten i praktiken måste tas redan underregeringskonferensen - kanske glider det in på1997 - för att ha de grundläggande förändringarna påplats så att säga så att man kan klara av deförhandlingar som sedan skall äga rum och som blirsvåra nog när det gäller att klara ut de här frågorna.Anf. 34 Statsrådet ()Fru talman! Efter att ha lyssnat på debatten mellanPeter och utrikesministern trodde jag faktisktatt hade förstått att den debatten varavslutad. Det har han tydligen inte.Jag vill påminna om att det jag säger iinterpellationssvaret, som självfallet står för helaregeringen, är ungefär detsamma som utrikesministernnyss sade i denna talarstol, nämligen att en union medmånga nya medlemsländer behöver anpassa sinaarbetsmetoder för att samarbetet skall fungera väl.Ungefär så uttryckte sig också utrikesministern. Det ärsannerligen ingen skillnad där!Vad utrikesministern däremot ingalunda sade mensom återigen hävdar - genom attfalskcitera, precis som gjordes i debatten här i går -att hon ville avskaffa de små ländernas ställning.Röstvikten i ministerrådet, som vi talar om här, ärnågot annat än den diskussion som utrikesministernförde med alldeles här. Det voreabsurt att påstå någonting annat. Tydligen är ni iMiljöpartiet inte så intresserade av att berätta vad nisjälva vill. Därför för ni i stället en dimridådebatt här.Jag instämmer i mycket av det som Bo Könbergsade om inriktningen och rytmen här. Det som i dagblir svårt att förutse är - och det är litet grand av"hönan och ägget" eller ett Moment 22 - hur mycketman vid regeringskonferensen kan fatta beslut ominstitutioner inför en utvidgning som kanske kommeratt kräva av förhandling innan den ärförverkligad. Man vet ju heller inte hur många ländersom kommer att bli medlemmar. Blir det en förstagrupp eller en andra grupp, eller blir det alla på engång etc.? Det är en av de svåra frågorna där jag troratt ingen, i varje fall har jag inte hört talas om det, hartänkt igenom en god lösning på detta. Den oklarhetenfinns nog här hos oss, lika väl som den finns i andraländer. Man vill alltså bädda för en utvidgning medregeringskonferensen, och det är oerhört viktigt. Menvilken typ av beslut skall fattas vidregeringskonferensen inför en utvidgning som ännuinte har hänt? Jag antar att den frågan kommer upp iReflexionsgruppen. Framför allt blir den rimligen enhuvudfråga under regeringskonferensen.Dessa olika former för beslut är inte något som vihar tagit ställning till innan vi går till , menjag känner ingen entusiasm inför det här med dubblamajoriteter. Det innebär ju att befolkningstalen får enviss vikt på ett annat sätt i ministerrådets röstning.Jag känner nog mer sympati för det som jag har settatt ordföranden i den parlamentariska kommittén haruttryckt i olika sammanhang, att det inte är bra attblanda olika principer i samma institution, dvs. bådeländernas suveränitet och befolkningsvikten iministerrådet. Blandar man olika principer i olikaorgan, finns risken att någon princip efter hand slår utden andra, i det här fallet kanske att stormakterna fårmycket vikt i alla organ.Jag känner också mer sympati för det som Björnvon har utvecklat. Han menar att vi i ställetmera skall renodla principerna i olika institutioner. IEuropaparlamentet finns ju befolkningstalet som engrund, men inte i Romtraktatet när det gällerministerrådets beslutskraft. Det kanske mer är denvägen man bör gå. Jag känner i varje fall att den linjesom har fört fram är mer tilltalandeän detta med dubbla majoriteter.Anf. 35 ()Fru talman! Jag skall, för min del i alla fall, kortförsöka avsluta den här debatten - vi har ju haft fleralånga debatter om överstatligheten, vetorätten osv.Vilka invändningar ni än försöker göra frånregeringens sida, måste jag se det så att ni, bara någramånader efter att vi blivit medlemmar i , börjartala om ökad överstatlighet i viktiga frågor. Vi somhar varit med och stridit har fått försäkringar bådefrån socialdemokrater och från borgerligaregeringsföreträdare om att man inte skall gå denvägen utan att man kommer att hävda de svenskapositionerna och vetorätten i viktiga frågor. Många avoss blir så klart upprörda när vi ser en så snabbkursändring i avgörande frågor. Den inställningen trorjag också att väldigt många människor utanför den härkammaren har.Jag skall också gå in litet grand på de andrafrågorna. I interpellationerna handlar det bl.a. om hurregeringen och skall umgås. Jag tycker attdet har varit mycket brister på den punkten under dentid vi har varit medlemmar i , naturligtvis ocksåföre, men det är vi har att utvärdera. Mankan hävda att vi inte har hittat formerna ordentligt,men är det faktiskt ganska akut. anser jag att samarbetetoch relationerna mellan regering och riksdag måstefungera mycket bättre än tidigare.Jag tycker att man från regeringens sida bör kunnakomma fram i bättre tid med saker och ting som manönskar driva inom EU. Det är också viktigt när detgäller de dagordningar som kommer upp införregeringskonferensen när man tar ställning till vilkafrågor man inte vill skall komma upp och vilka frågorman vill föra upp på dagordningen. Det är frågor somär väldigt aktuella , och i början avhösten.Det är alltså viktigt att aktivt fårmedverka i diskussionen om de här frågorna ,så att vi inte hamnar i en situation där dagordningenredan är fastlagen och och kopplas in i sista fasen. Det tycker jag är enviktig fråga, och jag hoppas tar till sigdetta.Anf. 36 BO ()Fru talman! Det förefaller som om skillnaden pånågra av de viktiga punkterna inte är så rasande stormellan min uppfattning och . Det harjag inget emot i sak, med tanke på att det gäller attformera svenska positioner inför nästa år.Jag delar uppfattningen att det inte alls är lätt attklara ut frågan om vad som skall göras underkonferensen i form av beslut om deinstitutionella regler som skall gälla när man villutvidga med 10, 12 eller 15 länder. Man vet inte enshur många de blir. Man vet inte i vilken taktutvidgningen kommer att ske, om det blir i fleraomgångar, etc. Det här är på intet sätt lätt. Man kanbara understryka att det är viktigt att vi sätter i gångoch tänker så mycket som möjligt på det här och tardel av de debattinlägg som görs inom vårt land och iandra europeiska länder.Frågan är hur det blir i ett läge där man skulle hamellan 25 och 30 medlemsländer varav många nyamedlemsländer kommer att vara ganska små. Ett avdem som oftast nämns, , kommer att var mindreän något av de nuvarande medlemsländerna och harväl, om jag minns rätt, en befolkning istorleksordningen . Skall man hasamma tyngd som exempelvis det minstamedlemslandet har, dvs. , fårman alltså en femtedel så många röster som Tysklandsom har ungefär 300 gånger så många invånare. Mankan möjligen tänka sig, utan att vara alltför förtjust ide stora länderna, att en och annan tysk medborgarekan ha synpunkter på hur hans eller hennes röst vägeri . Om vi över huvud taget skallkunna samtala och förhandla med andra om de godaresultaten, måste vi förstå även andra länders ochandra människors ståndpunkter. Det här är ett typisktsådant exempel.Det som tog upp i endebatt i kammaren är intressant och tål väl attdiskutera. Jag har för min del dock inte kunnat se hurman skulle kunna föra den positionen riktigt i hamn.Först och främst innebär den definitivt att ochen del andra länder får färre parlamentariker redanmed nuvarande medlemsantal och än färre förstås omvi skulle få den önskade utvidgningen till stånd. Dettabör man i så fall göra upp.Den andra centrala frågan är maktfördelningenmellan och ministerrådet. , som vi i , att parlamentet skall få meratt säga till om, kommer förstås en sådan ökad vikt förEuropaparlamentet, kopplat med det som nämner, att minska det svenskainflytandet den vägen.En större invändning är kanske att det finns enbetydande risk för att man då kommer att trycka på ändå vill förändra förhållandena inomministerrådet. Låt oss fortsätta debatten om hur detskall gå till att underlätta för framför allt de nya frialänderna i Öst- och att bli medlemmaroch även vara medvetna om att detta kommer attkräva förändringar på ett eller annat sätt.Till sist noterar jag att vi glädjandenog är överens om att man skall akta sig rätt mycketför att ändra på själva röstvikten.Anf. 37 Statsrådet ()Fru talman! Jag vänder mig först till PeterEriksson när det gäller den karakteristik som han hargjort av de här två interpellationssvaren. Han menaratt kvintessensen av utrikesministerns och mittinterpellationssvar skulle vara en ökad överstatlighet iviktiga frågor. Jag skulle nog vilja uppmana dem somhar lyssnat på debatten att göra en egen bedömning.Läs interpellationssvaren och se om er bedömning avde här svaren verkligen överensstämmer med PeterErikssons. Jag är inte säker på att så många skullekomma fram till just den slutsatsen.Jag vet att vi är överens på en viktig och tråkigpunkt. Det är samrådet mellan regering och riksdag.Planeringen av beslut inom EU är någonting somförsvårar den här kontakten, i vårt land liksom i andraländer. Där har jag samma kritik som fungerar så, att de permanentaambassadörerna för den slutliga förhandlingen i dets.k. Den utrikespolitiska kommitténsammanträder i de olika huvudstäderna veckan innanett ministermöte. I och för sig har fått enuppdatering så långt man har kunnat göra den i slutetav veckan innan, men i realiteten har regeringen haftoerhört för att göra sin avvägning närministern kommer till . Ochdetta är inte bra. Det är någonting som jag ärfullständigt överens med om. Det ärfrustrerande för er, har jag sagt, och det ärfrustrerande för oss.Den form som EU-systemet har är egentligen inteanpassad för att riksdagar och regeringar skall ha enreell möjlighet att t.ex. genom hos oss,Europaudvalget i , stora utskottet i Finlandoch den kommitté som finns i Bundestag föra enavspänd dialog. Det vore mycket bättre om det gingeatt genomföra det system som danska ochäven den danska regeringen har varit inne på, attförhandlingarna i Coreper borde avslutas veckaninnan, så att man hade på sig att få enordentlig och mer avspänd diskussion. På den punktenhar vi samma uppfattning. Det är naturligtvis ett skältill att det i såväl andra länder som hos oss intefungerar bra i den meningen att det är förer och det är även för oss. I det avseendettror jag att vi kan vara överens.Vi kommer naturligtvis att försöka, tillsammansmed andra länder som har samma engagemang somvi, att ändra dessa beslutsformer så att skallfå en reell möjlighet att påverka. Det är säkert intesärskilt lätt att göra det, eftersom det är ett systemsom har satt sig efter ett gammalt, såvittjag förstår, franskt beslutsmönster. Men vi har sammauppfattning där.I övrigt är vi naturligtvis intresserade av attförbättra formerna när vi kan. Vi har försökt att gefyllig information så långt vi har förmått. TaSchengen som exempel! för regeringensinterna beredning av frågan har vi haftflera långa överläggningar inom , såvälmed tjänstemän som med regeringen. Vi har ocksåunder den tid som regeringen har haft sin internaberedning haft överläggningar inom utrikesnämndenför att ge en bakgrund. När sedan regeringen för sindel har avslutat sin interna beredning och vi harkommit överens om hur vi ser på frågan, går vi direkttill . Vi går som fortsatt samråd.Den uppfattning som jag har deklarerat tidigare är,att när den här förhandlingen fortsätter - den kanskeinleds eller , menen sådan förhandling om observatörsskap kan kommalångt in - kommer vi under förhandlingenslopp att med diskutera den på ungefärsamma sätt som den dåvarande regeringendiskuterade med EU-delegationen undermedlemskapsförhandlingarna, för att EU-nämndenskall ha en fyllig möjlighet att ta ställning steg för stegunder förhandlingens lopp.Anf. 38 ()Herr talman! Frågan om överstatlighet ochvetorätt tycks vi inte komma ifrån. Det jag sade var attMats i sitt svar har en argumentation som isjälva verket är mycket lik den jag har. Om vi hålleren sådan linje borde vi kunna komma överens.