prot · GJ0929 · 1995-11-24 00:00:00 — I , som ju har en stor del avnyckeln till utvecklingen på , är situationen inrikespolitisk fråga.I dag är naturligtvis en enpartidiktatur medomfattande övergrepp mot mänskliga rättigheter, bl.a.dokumenterat av FN:s speciella rapportör. Det finnspolitiska fångar. Många har lämnat sitt land i despe-ration. Vi har i över 1 000 asylsökande frånKuba. I bor det nästan två miljoner som harkommit därifrån. De har naturligtvis kommit av olikaskäl - politiska skäl, ekonomiska skäl, eller skall visäga allmänmänskliga skäl: unga människor som intefinner att samhället kan erbjuda en framtid med hoppom att kunna förverkliga sig själv.Flyktingpolitiken är ju egentligen inte mitt bord,men jag har ändå velat uttrycka vår principiella in-ställning. Den är glasklar, och jag låter den stå somden är från mitt svar. Jag vill bara göra ett tillägg, frutalman: Jag är medveten om att det är oerhört svårtför svenska myndigheter att bedöma flyktingar frånett land långt borta från fall till fall. Det må gällaKuba, eller vad man vill. Man måste därförvara oerhört noggrann och öppen för alla typer avinformation. Det vet jag att och är, liksom även ochhans statssekreterare var därför jag i förrförra veckan arrangeradeett möte där en företrädare för Human Rights ,baserat i , fick komma och träffa för att tala om de gråzonsfall mellan politikoch ekonomi som kan föreligga för en asylsökandeoch komma med ytterligare information. Jag tror attdet var ett värdefullt möte.Jag hade för övrigt också ett möte med riksorgani-sationen för de asylsökande kubanerna här i Sverige.De kom till mig tillsammans med , som har suttit i fängelse och kan-ske är den mest kände av de kubanska dissidenterna.Till de kubaner som hör detta vill jag gärna säga attjag är glad över att de på detta möte bad om ursäkt förde angrepp de utsatt regeringen och mig för när detgällde vårt sätt att hantera de här frågorna. De inseratt vi spelar efter internationella spelregler och att viinte har något annat val.Jag vill med detta för min del lämna avvisnings-frågorna och flyktingpolitiken, som ju inte är mittbord, och återgå till de mera konkreta politiska frågorjag har fått här.Jag har naturligtvis många kubanska vänner ochmånga vänner i som sysslar med . Jag harvänner i , i , i , i och på många andra håll. Många av dem ärockså f.d. politiska fångar. Jag räknar , vilken som sagt har suttit i fängelse,som min vän. Han var med från början och ledde denandra fronten mot . Den första leddes av FidelCastro, den andra av . Hanfick i fängelse efter att sedan ha vänt sig motCastro och startat Alphagruppen, som var en högerex-tremistisk grupp som med våld försökte störta regi-men. Icke desto mindre har han nu ändrat politik, ärför en dialog och har besökt två tre gång-er.Jag räknar också Elizardo , den ledandedissidenten på , som min vän.Jag har gått mycket efter dessa vänners råd ochsynpunkter när det gäller dialogen.Jag vet inte om jag har mer tid, men en sak till villjag säga: Det är de kubanska dissidenternas och de-mokraternas uppfattning som i mycket måste varaavgörande för vad vi gör i omvärlden, och jag skullekunna citera mycket av vad de säger om detta.Vi har sammantaget, både för och förEuropeiska unionens del samt inom betydande krafteri inklusive den amerikanska administrationen,kommit till den uppfattningen att för att få en föränd-ring i demokratisk riktning, både inom ekonomi ochpolitik, måste man ha en dialog med mycket klara ochtydliga mål. Det är det vi håller på med. Vi vill intebara stå på barrikaderna och fördöma - vi vill ha enförändring.Anf. 12 ()Fru talman! Jag är glad över tillfället att kunnafortsätta den här diskussionen litet. När det gäller attha en dialog har i sitt svar varit inne påatt EU nu vill öppna en dialog och att man från le-dartrojkan har varit på Kubaoch inlett den här dialogen.Men jag tycker att det är en sak som inte kommerfram i svaret. Det är att man från EU:s sida ställer uppmycket klara krav på förändringar för att den härdialogen skall kunna få en meningsfull fortsättning.Det är egentligen samma krav som dissidenter ochmänniskorättsorganisationer har. Det är krav på attkonstitutionen skall ändras. Det är krav på att sam-vetsfångarna skall släppas loss, så att vi kan få enpolitisk vår på . Det är krav på att 18 artiklarskall ändras i lagen. Vi har inte berört detta här, menjag har gjort det i en motion som jag väckt.Många delar av strafflagen är otydliga och drabbarmänniskor som inte har gjort något kriminellt. Det ärjust därför det är så svårt för politiska fångar. Det trorjag att vi kan vara överens om. Det handlar om denfarlighet som man talar om, och som kan tolkas hursom helst, och flera andra uttryck som man använder.Där vill man alltså se förändringar i 18 av artiklarna.Det jag menar och även vill fråga är: Avser vi att ställa några krav eller att säga attdet finns några villkor för ett samarbete i form avbistånd, handelsförbindelser eller vad det kan vara?Jag håller med om att FidelCastro är ett så stort problem att man måste ifrågasät-ta om det kan bli några förändringar under hans tid.Jag vill än en gång påpeka att man inte kan tala om attdet är en lång rad av amerikanska presidenter som haråstadkommit problemen på , även om jag förståratt de har bidragit till ekonomiska svårigheter. Det fårfaktiskt och hans vidriga regim ta på sigansvaret för.När det gäller de asylsökande som är här vill jagfråga om det finns någon rapport som talar om att detinte är någon fara för de människor som återvändertill . Då menar jag inte bara de som kommer frånSverige, utan också sådana som på annat sätt haråtervänt. Min information säger att en del av dessamänniskor också blir fängslade och har anledning attfrukta.Anf. 13 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp)Fru talman! Beträffande den första delen av stats-rådets svar, som jag kallade huvudfåra a, nämligennär det gäller att beskriva situationen, är vi tydligenöverens. Statsrådet ställde sig bakom beskrivningenantingen den kommer från Amnesty, mänskliga rät-tighetsobservatörer eller vad det kan vara. Den delenkan vi lämna, tycker jag, och koncentrera oss på vadvi skall göra i den här situationen. Det är det som ärintressantast.Jag ställde några frågor på det temat. Den förstavar: Går det att få en förändring över huvud taget sålänge finns kvar? Vi får inte undvika den frå-gan. Jag uppfattar det i alla fall så, att det är FidelCastro med sitt diktatoriska styre som hindrar enutveckling. Det gäller då att på något sätt komma åtden nyckel som öppnar möjligheten. Jag vill alltsåveta: Tror statsrådet att det över huvud taget är möj-ligt att ha en fruktbar dialog med ? Jaghar förstått att statsrådet själv har möjlighet att talamed honom.Den andra frågan, som jag heller inte fick svar på,men som kanske är viktig ändå, var: Skulle det gå att idagens läge, med hjälp av enskilda organisationer ochmed de pengar som står till förfogande genom detöppna biståndet t.ex. ordna ett demokratiseminariumeller ett seminarium om mänskliga rättigheter? Detkunde vara någon sorts work shop som vi har på såmånga andra ställen ute i världen , i länder somär på väg ifrån ett diktatoriskt styre in i en demokra-tisk process, och där vi på olika sätt med enskildaorganisationer och med parlamentariker finns med ien mycket fruktbar och givande process. Skulle det gåatt hitta de kanalerna är jag också beredd att fullt utstödja statsrådet i de här ambitionerna. Jag är överty-gad om att statsrådet har en god vilja, att det är densom styr statsrådet att försöka ändra på tillståndet iKuba för folk. Men då måste man så att sägavara konkret och säga: Vad kan vi göra med de härpengarna?Sedan har jag en liten fundering över svaret. 2 längst ned säger statsrådet: "Därför har också EU,som är den största givaren av humanitärt bistånd tillCuba, tagit initiativ till en politisk och ekonomiskdialog med . Denna dialog föregicks av minaegna diskussioner i . "Betyder det att det var statsrådet som satte den härbollen i rullning i EU?Anf. 14 Statsrådet ()Fru talman! Först vill jag säga att jag tycker attdetta är en givande debatt, därför att den pekar framåt.Vi måste ha analysen klar. Vad vi tycker har vi rett ut,nu gäller det att gå framåt. Därigenom har också frå-geställarna givit regeringen rätt. Den förra regeringenhade fel när den försökte med blockadens och Ber-linmurens linje i . Det gäller att öppna för endialog, förutsatt att den leder till något. Det är det jagskall försöka svara på nu.Går det att få en förändring så länge kvar? Om det vill jag säga att det faktiskt ärkubanernas sak att avgöra. Det är inte vår sak attavgöra. Återigen vill jag säga att jag har lyssnatmycket noga till vad de kubanska dissidenterna iKuba säger själva. De ledande grupperna vill något,de lever mitt i verkligheten, i ofriheten, och de ärrealister. De säger att det mest realistiska är att fåFidel , som ändå är så stark vid makten, attsjälv ta initiativ och leda en övergång. Det är det mestrealistiska. Några av dem t.o.m. förordar och ber atthan skall leda den processen. Det är det svar man kange på den frågan.När det gäller demokratiseminarium och sådanasaker tror jag att man får gå steg för steg. Det börjarnu med ekonomiska reformer på en rad olika områ-den, betydande sådana inom vissa områden, som göratt de är oåterkalleliga. Där genomförs nu seminariermed svensk hjälp, med EU-hjälp och annan interna-tionell hjälp om näringslivets regelverk i en marknad-sekonomi, om rättigheter, rättsstaten och mänskligarättigheter. Jag kan inte svara på frågan om det går attordna. Men jag tror att man skall försöka, både frånparlamentarikers sida och från organisationers sida.Frågan är om det går att övertyga omatt en förändring skall ske också på det politiska om-rådet. Jag vet inte svaret. Men vi har bedömt det såinom Europeiska unionen och i , liksom ävendissidenterna, att det är värt försöket. Inte minst dissi-denterna skulle gärna vilja att jag kom dit en gång imånaden och talade, sade de, för att försöka påverkaom och om igen. Det gäller att bryta isoleringen, få innytt tänkande, ge hopp om framtiden för det kubanskafolket.När det gäller kraven på dialog vill jag gärnaupplysa frågeställarna om att när jag åkte till somras var det mer eller mindre på uppdrag av EU,av det spanska ordförandeskapet, av kommissionärenansvarig för . De ansåg att just den härkanalen in var viktig. Visst ställde jag mycket precisakrav å EU:s vägnar när det gällde ramarna för dialo-gen. Men dem, det vill jag också gärna lägga till i allödmjukhet, hade jag själv dragit upp tillsammans meddemokratiska vänner på och på andra ställen.Det var det jag hade med mig. Jag är oerhört glad åtatt den här dialogen har kommit i gång. Det är enchans till en öppning som inte minst demokraterna iKuba och i önskar av hela sitt hjärta. Vi får se.Det finns inga garantier för framgång. Men det här ärfaktiskt ett genombrott som har ägt rum, och jag ärglad för att har varit med i det.Anf. 15 ()Fru talman! Jag har inte på något sätt antytt att jaghåller med om att den förra regeringen gjorde fel. Detman frågade sig var varför densvenska regeringen, som tidigare under många hadebedrivit biståndsarbete och samarbete med , intelyckades med att på något sätt åstadkomma demokra-tiska förändringar. Det var ett stort misslyckande närvi hade haft en dialog med denkubanska regimen genom det biståndsarbete som vihade bedrivit. Man prövade därför en annan väg etttag. För övrigt var samarbetet ju inte helt avbrutetäven om det trappades ned. Man fullföljde projekt ochsådant som man höll på med. Det gäller också detamerikanska embargot. Vissa saker skickar man,såsom mediciner, mat och förnödenheter. Det embar-got är alltså inte heller fullständigt. Jag skulle förövrigt gärna vilja veta vilka restriktioner som USAhar upphävt.Samtal med dissidenter för vi väl litet till mans,även om jag inte alls vill påstå att jag har haft sammakontakter med kubaner som har haftunder en lång följd av år. Långt ifrån.Men har vi en samordnings-organisation, Concillo Cubano, som representerar98 % av medborgarrättsrörelsen, enligt den uppgiftsom jag har fått. De uttalar sig inte på samma oför-blommerade sätt om möjligheter att ledaen förändring. Det finns säkert olika uppfattningar omdet. Jag tror att man skall akta sig för att genom vissakontakter bilda sig en uppfattning. Man måste ocksårespektera vad andra människor säger. Jag tror attCastro måste bort om det skall bli någon förändring.Det är min absoluta övertygelse.Därmed inte sagt att vi inte skall försöka att sam-arbeta även om han till att börja med finns kvar. Mendet gäller verkligen att stödja denna massiva mot-ståndsrörelse och de människor som har slutit sigsamman och som har lyckats att förena sig under enparaplyorganisation vilken representerar så många.Castro har faktiskt sagt att han inte vill förändraoch att han inte vill samtala om politik. Han vill inteatt man i dialogen skall beröra just det som vi i Sveri-ge och EU anser är viktigt.Vilka är de konkreta förändringar som har börjatske på ? Det är viktigt att tala klarspråk när detgäller situationen och vilka förändringar som måsteske. EU har uttalat sin besvikelse, och flera represen-tanter som har varit med i dialogen har sagt att det ärett första steg på en mycket lång väg som vi måstevandra.Jag tycker tyvärr att optimismen hos för stor. Jag säger tyvärr därför att jag önskar förändring på , men jag önskar också att viskall ta hänsyn till de flyktingar som finns här och intedriva dem tillbaka till ett sådant system.Anf. 16 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp)Fru talman! Jag reagerade också något på statsrå-dets utdömande av den förra regeringen. Han sade attde hade fel, punkt slut. Det är att göra det litet enkeltför sig. Vi har arbetat på olika sätt med i de-cennier, precis som sade, och vi harhaft kontakt. Men vi har inte sett några direkta för-ändringar.Någon gång måste man sätta press. Vi har gjortdet med andra länder i världen genom vår biståndsdia-log. Vi har t.o.m. sänkt bistånd och dragit ned påbistånd därför att vi inte sett någon tillfredsställandeutveckling av demokratin och de mänskliga rättighe-terna. Någonstans finns det en smärtgräns för hurlänge man kan hålla på.Men låt oss vara positiva och inte ge upp utan setill de öppningar som eventuellt finns.Jag vet att statsrådet inte vill diskutera flyktingfrå-gan, men jag skulle ändå vilja kommentera det somstatsrådet säger i slutet av sitt svar. Han säger:"Enligt våra uppgifter har det inte i något fall därkubaner återsänts från förekommit att dessapersoner framfört klagomål över politisk förföljelseefter ankomsten till ---. "Jag har talat med en del av dem och de menar attde påtryckningar de blir utsatta för när de kommertillbaka sker på ett mycket sofistikerat sätt. Det gårkanske inte till så att de hämtas och direkt sätts ifängelse. Men det finns andra sofistikerade sätt attvisa missnöje med deras politiska uppfattning elleragerande. Det är det som gör att människor känner sigoroliga. Ett konkret exempel som jag känner till ärpoeten . Hennes barns klass-kamrater tvingades stå utanför hennes hem och ropaskällsord mot henne. Även barnen skulle alltså delta.Det är den här typen av trakasserier som är så gräsligaoch som människor utsätts för.Statsrådet talar i svaret om hur man kan jobba ge-nom allt från enskilda organisationer - forsknings-mässiga, religiösa, MR-inriktade och humanitärafolkrörelsebaserade organisationer - till institutionerinom näringslivet och professionella konsulter.Ja, jag tror att det är den vägen man måste gå. Jagtror att det är de kanalerna man skall försöka öppna.Då är jag med. Men att försöka slussa detta genom"", vilket jag läser som , tror jagär bortkastade pengar. Vi måste gå förbi honom ochjobba med dem som vill något annat än vad han vill.Anf. 17 Statsrådet ()Fru talman! Jag vill först klargöra: Jag är varkenoptimist eller pessimist när det gäller den här frågan.Jag tror inte att det i något av mina inlägg framgårnågot som säger att jag är starkt optimistisk.Vad jag säger är att det har skett ett genombrott.Tidigare var det en ogenomtränglig, blank mur. inte diskutera frågor av den karaktär som jag harantytt och som EU nu har med i bagaget. För förstagången är man beredd att diskutera detta.Skälet är att Europeiska unionen, med hela desstyngd, i slutändan erbjuder ett samarbetsavtalsom kan hjälpa ur dess ekonomiska kris. Dettaförutsätter i sin tur, parallellt, reformer på . EUtycks nu vara inne på två parallella spår: att gå vidaremed att undersöka samarbetsmöjligheterna och att gåin på reformprocessen.Det är någonting nytt. Det avgjort viktigaste måstevara att detta är vad de demokratiska kubanerna, somär i stor majoritet, vill ha. Det är också vad den över-väldigande delen av exilkubanerna vill ha - föränd-ringar, hopp om en bättre framtid.Under den process som har inletts - av dialog mellan EU ochKuba - rapporterar FN:s rapportör, svensken , att de hemska "Actos de repudios",trakasserierna utförda av medborgare mot dissidenter,har minskat. De skall naturligtvis upphöra. Likväl ärdet vad rapportören säger och det kan vara en följd avden här processen - det vet jag inte. Det får vi se.Jag vill ändå gärna vidhålla - det är bra och viktigtför historieskrivningen - att den förra regeringen -kanske jag skall säga - hade en annanpolitik som var fel. Den gick ut på att isolera. Manavbröt allt bistånd i form av vetenskapligt samarbetemellan och vetenskapsmän påKuba, ett samarbete som var av gemensamt intresse.Det var fel.Det var också fel att bara utestänga kubaner - intelibyer eller iranier - från kurser i om demo-krati, mänskliga rättigheter och sådant. Det har vitagit bort.Det är ändå kubanerna själva som avgör. Vi lyss-nar på dem och försöker stödja dem på alla sätt - detkubanska folket i stort och de kubanska demokraterna.Det är därför vi för en dialog.Eloy säger nu att det faktiskt ärtid att acceptera risker i det här, för att komma ut urden återvändsgränd som vi har varit i.Efter sitt besök på säger i en artikel: Jag har fler skäl än de flesta att hataefter mina 20 bortkastade år i fängelse, men jag leverinte i det förflutna. Vi måste lämna hatet och det för-flutna bakom oss om vi älskar vårt folk och vårt land,och det går bara genom dialog med den kubanskaregeringen snarare än genom konfrontation. - Det ärså han motiverar sina samtal.Det är också den slutsats som Europeiska unionenhar kommit till. Vi vill vara en partner med det ku-banska folket i sökandet efter demokrati, ekonomiskapolitiska reformer, mänskliga rättigheter och en åter-integrering av i världen.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1995/96:20 om alle-mansrättenAnf. 18 Miljöminister ()Fru talman! har frågat mig vilka åt-gärder jag är beredd att vidta för att motverka ettöverutnyttjande av allemansrätten.Först vill jag säga att jag är glad över att GöteJonsson engagerar sig i denna fråga, eftersom alle-mansrätten är en hörnsten för möjligheten att fritt fåtillträde till och ströva omkring i vår vackra natur.Som jag ser det sker utnyttjandet av allemansrättensom regel på ett sådant sätt att det varken skadar natu-ren eller stör markägare. Men jag är medve-ten om att den växande naturturismen har medförtproblem. Jag tänker då särskilt på sådana aktivitetersom organiseras av turistföretag och som bygger påatt människor i grupp utnyttjar allemansrätten.Naturvårdsverket har i sin rapport kommersen lämnat förslag till lösningar vad gäl-ler den kommersialiserade formen av utnyttjande avallemansrätten. Jag vill understryka att det är en viktigfråga, eftersom allemansrätten självklart inte får ut-nyttjas på ett sådant sätt att det leder till skador pånaturen. är för närvarandeföremål för remissbehandling. När remissynpunkternakommit in kommer förslagen att beredas vidare inomregeringskansliet. Jag kan därför inte nu föregripadenna process.Jag vill dock erinra om att det redan nu finns möj-ligheter för länsstyrelser och kommuner att vidta fleraåtgärder i områden som är särskilt utsatta. Jag tänkerdå på möjligheten att använda naturvårdslagens be-stämmelser om naturvårdsområden och strandskydd.Föreskrifter enligt dessa bestämmelser kan användasför att påverka och styra friluftslivet och därigenomminimera risken för skada och förhindra konfliktermed markägaren.Jag vill avslutningsvis poängtera att turistnäringenpå samma sätt som övriga samhällssektorer självfalletmåste ta sitt ansvar för att uppnå en miljöanpassningav verksamheten. Turistnäringens ansvar är särskiltmotiverat med tanke på att den största tillgången förnäringen är just vår orörda och vidsträckta natur.Detta markeras också i den inriktning av turistpoliti-ken, med betoning på en stark koppling mellan turist-politik och miljöpolitik, som regering och riksdagbeslutade i våras.Anf. 19 ()Fru talman! Jag ber att få tacka för svaret.Vi är överens om att allemansrätten är unik. Jagtror också vi är överens om att vi måste värna alle-mansrätten.Personligen är jag bekymrad - jag tycker attallemansrätten är påtagligt hotad, beroende på denförändrade synen när det gäller utnyttjandet av alle-mansrätten. Den är hotad beroende på den förändradebilden när det gäller naturturismen. I och för sig skallvi vara rädda om naturturismen, men det gäller attbeakta de problem som följer med den.Allemansrätten bygger historiskt på sedvana ochgrundas på den gamla synen på rätten för svensken attvistas ute i skog och mark och i naturen, att plockabär och en rad andra sådana saker. Men med rättenföljer givetvis också krav på försiktighet och ansvar.Vi har fått en betydande utvidgning av de interna-tionella kontakterna och en ökad turism från andraländer till . Detta ingår också i problembilden.Av det skall man inte dra slutsatsen att vi borde mot-verka turism från andra länder - tvärtom. Men vi måste mycket noga beakta vilkaeffekter den utökade naturturismen får i olika sam-manhang.Vi måste skilja mellan de olika sätten att utnyttjaallemansrätten. Allemansrätten är i första hand knutentill den enskilde individen, inte till stora grupper. Vimåste också beakta hur allemansrätten utnyttjas. Mankan utnyttja allemansrätten utifrån sin egen idealiteteller en mindre grupps idealitet. Jag tänker på natur-vänner och andra, som i grupp går ut och tittar påfåglar eller på flora och fauna i andra sammanhang.De skapar som regel inga som helst problem. Proble-men uppstår i den utökade näringsverksamhet som ärknuten till just allemansrätten, och de problemenmåste vi beakta i större utsträckning.Här är det intressant att notera att två intressensammanfaller, nämligen å ena sidan naturintresset,miljöintresset, intresset hos dem som vill bevaka ochbevara svensk naturmiljö, och å andra sidan äga-rintresset. Våra svenska markägare, bönder och andra,är inte negativa till allemansrätten. De har tvärtomdeklarerat att de vill slå vakt om och värna allemans-rätten. Men allemansrätten måste då utövas på degrunder som av tradition har gällt för utnyttjandet avallemansrätten i olika sammanhang.Det organiserade, näringsmässiga utnyttjandet avallemansrätten skapar utomordentligt stora pro-blem. Både naturen och äganderätten måste beaktas idet här sammanhanget. De intressena sammanfaller.Vi ser nu konflikterna. Vi ser att vi befinner oss ien stor gråzon när det gäller utnyttjandet av allemans-rätten. Det är bl.a. därför som Allemansrätten och kommersen har kommit till.Genom de domar som har avkunnats - t.ex. Sven-ljungamålet, som skall upp i -ser vi också att vi lever i en gråzon när det gällerallemansrätten som sådan.Jag är kritisk på en del punkter till de förslag somframförs i Allemansrätten och kommersen, som alltsåkommer från . Först och främsttycker jag inte att man beaktar ägarintressena på detsätt som man måste göra i det här sammanhanget. Jagskulle vilja fråga miljöministern: Hur stämmer densynen på allmansrätten med ägarrättens skydd både iregeringsformen och i ? Enligt rättspraxisär markägaren den ende som äger rätt att dra ekono-misk av sin mark.