prot · GI09104 · 1995-05-12 00:00:00 — Jag skulle vilja uppmana alla att tabussen hit på morgnarna. Det innebär att vi gör vårlilla del för att minska koldioxidutsläppen.Anf. 8 ()Herr talman! Det är en alldeles utmärkt idé att åkabuss. Det brukar jag ofta göra. Just är jag förse-nad, för att jag kommer från . Jag var tvungenatt åka flygplan, vilket man också måste göra ibland.Men också där kan man göra någonting åt utsläppsni-våerna genom att ha mycket tuffare regler. Det ärväldigt mycket som behöver göras, eller hur?Men vad jag ändå är oroad över är att miljöminis-tern säger: har minskat miljöutsläppen. Vi harkommit långt och har minskat utsläppen med 40 %fram till år 1990.Ja, men sedan då? Frågan är ju vad som händersedan. Det är möjligt att dessa första steg är de lättasteatt ta, eftersom vi lever i ett land som med enförhållandevis hög medvetenhet i dessa frågor och acceptans hos många människor att göra någotoch bry sig. Vi har en aktiv miljörörelse i landet somhar betytt oerhört mycket för att dessa frågor har lyftsfram och för den ökade insikten och medvetenheten. Idet avseendet har vi kommit långt.Men det är ju nu det blir svårt. Hur går vi vidarenär vi har en samhällsutveckling som gör attproblemen på framför allt trafikområdet ökar? Det ärkrav på att de skall få öka - krav på stora tungahopplösa infrastruktursatsningar som Dennisleden ochÖresundsbron, vilka förutsätter att trafiken ökar. Vivet ju att detta innebär en kollisionskurs mot vad viegentligen skall göra för att skapa en hållbar utveck-ling. Det är nu det är svårt, och det är nu det krävshårdare tag och tuffare beslut.Såvitt jag förstår av interpellationssvaret räknarman med att man, med de åtgärder som man har vid-tagit eller som man tänker sig att vidta, kommer attminska utsläppen fram . Det ärju fullständigt otillräckligt. Det man har sagt i klimat-konventioner och annat är att det rör sig om mycketstörre minskningar, eller ända upp till 80 %.En reduktion av koldioxidutsläppen på är juvad man har kommit fram till i vida internationellaberäkningar. Då är de väldigt litet. Detär att ha en låg ambition, om man säger attvi är jättebra och att vi har kommit långt.Jag menar att det är nu som det börjar bli svårt,, och det är nu man måste visa ett störrepolitiskt mod och ta betydligt tuffare tag än tidigare.Det innebär ju rent konkret att man måste säga nej tillstorskaliga projekt som Dennisleden och . Men det kräver också klara direktiv om att vimåste gå in i en omställningsprocess som kommer attbegränsa vissa friheter, om man med frihet menar attfritt få röra sig med t.ex. bil hur som helst, var somhelst och när som helst. Detta måste sägas klart ochtydligt. Jag tror att många också är beredda att accep-tera det, eftersom utbytet faktiskt är ren luft att andas,och det är mycket värt.Anf. 9 Miljöminister ()Herr talman! Jag tror att miss-uppfattade de . De åtgärder som görsinnebär en sänkning av utsläppen , inte tillår 2010. Vad vi diskuterar sedan är vad vi kan göraför att dessutom öka nedskärningarna av koldioxidut-släppen efter år 2000.Eftersom jag nu har redovisat ett antal områdensom är på gång, föreslår jag att viför den här debatten . Jag är nämligen inteorolig när det gäller att vi skall få en ordentlig hand-lingsplan för koldioxidutsläppen. Jag föreslår därföratt vi kommer tillbaka till debatten , så fårGudrun se vilka konkreta förslag som dåföreligger och kanske har börjat genomföras.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1994/95:107 om åt-gärder mot medie- och videovåldAnf. 10 Kulturminister ()Herr talman! har frågat justi-tieministern vilka åtgärder hon tänker vidta för attminska förekomsten av våldsskildringar i massmedi-erna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att detnärmast ankommer på mig att besvara interpellatio-nen. Jag har samrått med justitieministern om svaret.Samhällets strävan att motverka skadliga effekterav våldsskildringar i filmer, TV och videogram måstebygga på en samverkan mellan många. Det finns ingaenkla lösningar, utan föräldrar, skola, barnomsorg,TV-producenter och programföretag har tillsammansmed myndigheter och politiker ett ansvar för att vårabarn och ungdomar inte kommer till skada.Frågan om insatser för att motverka våldsskild-ringar har debatterats livligt . Fleraåtgärder har också vidtagits. Som exempel kan näm-nas att straffen har skärpts för de våldsskildringar somär olagliga. Rådet mot skadliga våldsskildringar,, som bl.a. har till uppgift attbekämpa otillåtna våldsskildringar och samordnastatliga insatser på området, inrättades 1990. Statensbiografbyrå har fått ökade resurser för inspektion ochkontroll av videogrammarknaden.Det pågår ett arbete inom rege-ringskansliet med en sammanställning av de kunska-per som finns om våldet i samhället och en presenta-tion av åtgärder på de olika departementens ansvar-sområden. För Kulturdedepartementets del kommerdetta att ske i form av en separat skrift. Den kommeratt presenteras inför en i Stockholmi höst. Det är en konferens som kommer att ha sinutgångspunkt i Konventionen om barns rättigheter,och den kommer i sin helhet att fokusera på våld ibildmedier.Det finns ett mycket omfattande forskningsmate-rial om hur filmer och TV-program påverkar publi-ken, främst barn och ungdom. I Våldsskildringsrådetsregi drivs flera projekt. Det pågår för närvarandeockså en slumpmässig genomgång av olika TV-program avseende hur stor andel våldsskildringar somgenomsnittligt visas under en vecka.Ulla-Britt tar upp frågan om obligato-risk förhandsgranskning av film eller videogram somsäljs eller hyrs ut till allmänheten.Förhandsgranskning är obligatorisk endastnär det gäller filmer och videogram som skall visasoffentligt. Ett viktigt led i skyddet för tryck- och ytt-randefriheten är förbudet mot censur. I yttrandefri-hetsgrundlagen finns ett censurförbud, bl.a. beträffan-de filmer och videogram. Ett undantag finns dock sommöjliggör den nuvarande granskningen av filmer ochvideogram som skall visas offentligt. Yttrandefrihets-grundlagen har beslutats i stor politisk enighet. Jaghar inte för avsikt att ta initiativ till ändring avgrundlagen i denna del. Ingripanden mot otillåtnavideovåldsframställningar bör därför även fortsätt-ningsvis ske i efterhand.En rad åtgärder har vidtagits för att göra efter-handsgranskning av filmer och videogram som säljseller hyrs ut till allmänheten effektiv. Statens biograf-byrås tillsyn underlättas av regler om att försäljareoch uthyrare skall vara registrerade.Vad gäller frågan om högre åldersgränser för ut-lämning av videofilm vill jag först nämna att det intefinns några generella åldersgränser för utlämning avvideogram. Däremot är det förbjudet att lämna utfilmer med verklighetstrogna våldsskildringar tillpersoner under 15 år.Regeringen har inga planer på atthöja åldersgränsen från 15 till t.ex. . Mot bak-grund av att vi inte har obligatorisk förhandsgransk-ning av videogram och inte avser att höja åldersgrän-sen för offentlig visning av film låter det sig knappastgöras att ha en 18-årsgräns för utlämning av video-gram. Det kan inte läggas på den enskilde videohand-laren att avgöra vilka filmer som skall anses innehållaotillåtet våld för respektive åldersgrupp. Dessutomskulle det innebära en inkonsekvens jämfört med debestämmelser som TV-bolagen har att följa på områ-det. Man skall också komma ihåg att de flesta filmernumera ses på TV.I fråga om vilka åtgärder som kan vidtas för attminska underhållningsvåldet i TV vill jag säga följan-de. I statens avtal med public service-bolagen och TV4 anges att hänsyn skall tas till mediets "särskildagenomslagskraft när det gäller programmens ämnenoch utformning samt tiden för sändning av program-men". Detta anses innebära att programföretaget skalliaktta försiktighet vid sändning tidig av pro-gram som innehåller våldsinslag. Granskningsnämn-den för radio och TV kontrollerar i efterhand att pro-gramföretagen har utövat sin sändningsrätt på det sättsom anges i radiolagen och i avtalet.Radiolagsutredningen har föreslagit att de olikaradio- och TV-lagarna sammanförs till en gemensamlag. Den nya radio- och TV-lagen föreslås innehållaett uttryckligt förbud mot våldsframställningar i TVsom sänds och på sådant sätt att detfinns en betydande risk att barn kan se dem. förslag har remissbehandlats ochbereds inom Kulturdepartementet.När det gäller TV-program som sänds till Sverigefrån andra länder gäller det sändande landets regler.EG:s s.k. TV-direktiv innehåller minimiregler förbl.a. våldsskildringar i tar också upp frågan om da-taspel. Såvitt jag känner till har frågan om huruvidadataspel tillhör det grundlagsskyddade yttrandefri-hetsområdet och hur de skall behandlas med hänsyntill de straffbestämmelser som gäller ännu inte prövatsi rättstillämpningen. Vi bör avvakta hur den existe-rande lagstiftningen kommer att tillämpas innan vividtar några åtgärder för att ändra lagstiftningen.Avslutningsvis ställs frågan om vilka åtgärder jagavser att vidta för att medverka till internationellaöverenskommelser till skydd för barn och ungdom.Sverige arbetar inom flera internationella fora för attpå olika sätt påverka mediepolitikens utformning.Mediepolitiken är i hösta grad en internationell ange-lägenhet.Sverige har anslutit sig till FN:s konvention ombarnets rättigheter. Vidare kan nämnas att för massmediefrågor har uppmärk-sammat våldsfrågan och tillsatt en arbetsgrupp meduppgift att utarbeta riktlinjer för våldsskildringar imedierna.Som framgått av min redovisning har samhället påolika sätt skärpt lagstiftningen och ökat resurserna föratt motverka de olagliga våldsskildringarna.Dessutom finns det anledning att ge barn och ung-domar bättre chanser att värdera och ta ställning tilldet stora utbudet av film och video. Det finns gott omfilmer med mycket våld i som är fullt lagliga. Denvåldsförhärligande underhållningsfilmen kan inteförbjudas bort från repertoaren. Därför måste vi satsapå att arbeta med film och mediekunskap för att ökabarns och ungdomars kvalitetsmedvetenhet så att deinte nöjer sig med den enklare, schablonartade utbu-det. Här har skolorna ett viktigt ansvar liksom försko-la, fritidsgårdar och organisationslivet, och inte minstföräldrar och syskon.Anf. 11 ()Herr talman! Jag vill tacka för ett omfattande svar,även om jag känner mig ganska besviken, därför attingenting är nytt. Jag hade hoppats mycket på texten iKU14, betänkande Vissa tryck-och yttrandefrihetsrättsliga frågor. Där står följandetext:"Utskottet har erfarit att regeringen skall inleda ettbrett upplagt arbete mot våldet i samhället. Utskottetutgår från att regeringen redovisar resultatet av arbetetoch att regeringen förelägger förslag tilllämpliga åtgärder. De ämnen som tas upp i motioner-na bör enligt utskottets mening kunna bli föremål fören samlad analys och bedömning i det sammanhanget.Mot den bakgrunden bör inte nu ta ställningi sak till de olika frågor som tas upp i motionerna.Riksdagen bör däremot med anledning av motionernagöra ett tillkännagivande i enlighet med det anförda. "Min förhoppning var att jag skulle få svar påfrågan vad regeringen tänker göra. Här fanns medmotioner om medie- och videovåldet från företrädarefrån alla partier. Ett nätverk har bildats iriksdagen mot medie- och videovåldet. Jag hoppas attregeringen kommer att ta hänsyn till nätverkets öns-kemål.Margot pekar på censurförbud vadgäller filmer och videogram. För att ta upp ett exem-pel på påverkan vill jag läsa upp delar av en uppsatssom jag som lärare har fått in. "- Aldrig, sa och lät mycket bestämd, detfattar du väl att jag inte vill ställa upp på det. Ett mordskulle ödelägga min stripsdansös karriär.- gör du det, annars har du ingen karriär atttänka på.- Jag har väl inget val.- Bra, du ska mörda popstjärnan var på väg hem och hon tänkte på hur detskulle vara att mörda någon.En vecka senare skulle hon mörda henne.Hon hörde stönanden från rum. Hon ha-de en man därinne. Bägge var nakna. Hon smög tysttill korridoren där dom låg i sängen och gjorde mas-sage. tog fram en kniv och kastrerade enhund som stod bredvid. Och sen mördade hon Sylves-ter Stallone brutalt. Hon behöll en speciell trofé somtillhör mannens heliga.Jennifer försökte smita men förgäves. Innan honhann öppna dörren hade redan tryckt av pisto-len. Hon föll ner på golvet. För säkerhets skull toghon fram en yxa, högg av ena bröstet, skar av huvudetoch petade ut ögonen. "Detta är alltså en uppsats som jag har fått in frånen elev i skolan - för sekretessens skull kan jag gi-vetvis inte säga mera. Men min fråga till kulturminis-ter är om hon tycker att lärarenskall tala med eleverna om denna uppsats och försökafå in eleven på ett annat spår. Skall man helt enkeltvägra att ta emot sådana uppsatser? Eller vore ocksådetta censur i regeringens ögon? Det får inte bli så attcensuren blir så allmänt helig att detta helt fritt fårförekomma. Är det censur i regeringens ögon att talamed eleverna om sådana här uppsatser? Jag har ocksåexempel på uppsatser från tredjeklassare som skriverom tomten som blev mördad, om pappan som skar avfingrarna på barnen osv.TEMO har frågat allmänheten vad man tror omvåldets orsaker. av svenska folket uttryckerspontant att video- och TV-våldet är en viktig orsakbakom den ökande brutaliseringen. Skolan har i läro-planen ansvaret för att inte mobbning, trakasserier ochfrämlingsfientlighet får förekomma. Men våldet fårfritt ösas ut genom TV-burken. Föräldrar och skolamåste få stöd i kampen mot våldet.Herr talman! Jag har genom fått veta att varje veckafår skrivelser från allmänheten med nödrop om attregeringen skall göra något mot medievåldet. MargotWallström svarar med ett vänligt brev. Men dettahåller inte längre. Vi måste göra mera.Margot var hos oss i inbjudentill en tvärpolitisk kvinnogrupp som arbetar mot vål-det i medierna. gjorde då enmycket bra insats. Vi var väldigt glada. Men vad harhänt från samhällets sida? Ingenting.Jag hoppades starkt på Våldsskildringsutredningen1988. Den skärpta lagstiftningen har inte lett till nå-gonting. har tagit reda påhur många som fällts för olaga våldsskildring sominbegriper oaktsam spridning efter skärpningen avvideovåldslagen . För olaga vålds-skildring som inbegriper oaktsam spridning har sedan1991 åtal väckts i åtta ärenden. I två fall har dommeddelats. I det första fallet iStockholms tingsrätt dömdes de åtalade till fyra re-spektive sex månaders fängelse. I det andra falletmeddelades dom i den 12 april 1995:fängelse . Denna dom har ännu intevunnit laga kraft. Detta är som en droppe i havet.Till våra ungdomar säger man: Varsågod, en påsechips, grovt underhållningsvåld och grovsex. Samti-digt sade man i propositionen till en ny läroplan:"En skolas förmåga att på ett bra sätt hanteramobbningsproblematiken är kanske det bästa ut-tryckssättet för dess moraliska styrka. Aktuell forsk-ning tyder på att av alla elever i skolan ärutsatta för mobbning. Det skulle således totalt röra sigom cirka 100 000 barn . Några uppmärksam-made problem har lett till åtal om misshandel ochdärmed satt problemet i fokus. "Kulturminister , var finns rege-ringens moraliska styrka i fråga om att sanera medie-och videovåldet?Anf. 12 ()Herr talman! Det är ju inte fråga om att det inte ären väldigt viktig interpellation som Ulla-BrittHagström har väckt. Det är vi helt eniga om.Jag vill börja med att kommentera den uppsatssom här läste upp. Även omfrågan ställdes till kulturministern är mitt omedelbarasvar på frågan om man skall kommentera uppsatsen iklassen: Ja, det skall man som lärare självfallet göra.En lärare kan naturligtvis inte låta en sådan här sakpassera utan kommentar och utan att ta upp en dis-kussion. Det är så självklart att det måste man utgåifrån, att man genast tar tag i en sådan här sak.Det är lätt att konstatera att det finns en allmän oroför medie- och videovåld. Det vet vi att det finns.Men jag tycker nog att det trots allt händer en del, ochdet är bra.Svenska Dagbladets kulturbilaga har på sistasidan en artikel med rubriken har ont behö-ver vuxna som lyssnar. Jag läste artikeln med intressei morse och konstaterade att det fanns en nära kopp-ling till denna interpellation som skulle tas upp här idag.Man talar om smärtan och vad den kan bero på.Den kan bero på mycket, på mobbning, på oro hem-ma, på dagis och i skolan. Den kan också bero på våldi medierna och på våld på video. Allt detta har enläkare, som har skrivit en doktorsavhandling, tagitupp. Han försöker att hjälpa oss att hjälpa dem somdrabbas.Jag har förmånen att få arbeta i . Förinte diskuterade vi en rapportsom skall tas upp under vår junisession om just "Draftreport on the power of visual image", dvs. vad bildenhar för effekt på dem som den presenteras för.Alla som var närvarande i kommitté- det var naturligtvis inte hela rådet, utan det var detutskott som handhar "Culture, education and media" -var helt överens om att man inte ville "tafsa" på ytt-randefriheten.Yttrandefriheten är nödvändig. Men vi vet ocksåatt yttrandefriheten har vissa konsekvenser som måstemotarbetas. Hur gör man då det? Ja, som vi ser det ärdet framför allt fråga om självsanering och ansvar hosdem som presenterar dessa våldsfilmer och våldsbil-der. Det är självklart. Men om de inte bär det ansvaret- och det gör de inte alltid; det vet vi - måste vi frånsamhällets sida försöka att se till att vi kan ha sådanastraffsanktioner att vi helt enkelt kan få bukt meddetta. Vi får aldrig bukt med detta helt och hållet. Dettror jag inte - jag vågar inte se så långt framåt.En fråga som vi har diskuterat här ikammaren är: Är förhandsgranskning möjligt? Desom sysslar med granskning säger att förhands-granskning är icke praktiskt möjligt. Det kommer juut några tusen videofilmer . Hur skall vi dåkunna få ett system som klarar allt detta? Efterhands-granskning och uppföljning är således det viktiga.Låt mig så säga ett par ord om vad Europarådetkommer att ta ställning till . Man talar där justom self regulation - självreglering, om jag får över-sätta till svenska på det sättet - och säger att dettamåste starkt understrykas. Man måste ställa journalis-terna och producenterna, alla aktörerna på den härmarknaden, mot väggen. De måste ta det ansvar somman väntar sig.Man talar om att kunna läsa. Att kunna läsa tyckervi är en självklarhet - att kunna läsa bokstavens med-delande. Men vi måste också utbildas till att förståvad bilden vill förmedla till tittaren. Där är vi ännuinte lika kunniga. Därför måste vi försöka se till , och det gäller då alla åldrar, försöker tala omhur en bild kan förvrida, hur en bild kan plåga och hurvi skall försöka komma till rätta med att vi inte förstårdet budskap som bilden vill ge.I säger vi också att lärarnadärför måste få träning i att tolka bildens budskap.Föräldrarnas - det vill jag som moderat ledamot un-derstryka, och det har vi gjort i alla sammanhang -hemmens och lärarnas ansvar är mycket stort när detgäller att försöka skydda barnen från de här konsek-venserna.Vi vill också ha forskning på området som talarom hur det står till med kombinationen våld och vadfilm och video förmedlar. På det sättet hoppas att ett litet steg framåt kan tas när det gälleratt komma till rätta med dessa bilder och yttringarsom vi är så förfärligt missnöjda med.Anf. 13 ()Herr talman! I en diskussion alldeles isamband med högtidlighållandet av 50-årsminnet avfreden sade en känd svensk diplomat ungefär såhär: Nej, det är inte i första hand ett nytt världskrigjag är rädd för, utan det är det förändrade hårda sam-hällsklimatet - den ökande brutaliteten, känslokylanoch det allt grövre våldet mellan enskilda människor.Det uttalandet tolkar, tror jag, många känslor ochiakttagelser , så också mina. Allt oftare blir vi jupå ett alltmer hårdhänt sätt påminda om det tilltagan-de våldet i samhället. Och allt oftare ser vi att brutali-teten ökar och att våldet kryper allt längre ner i åld-rarna.Att sexåringar sparkar sönder varandra, att allt flerunga tonåringar ser grovt våld som en naturlig del iumgänget med varandra, att de aggressiva barnen blirett allt större problem, att mer än 1 000 barn under15 år i vårt land anmäldes för misshandel,att av högstadiets pojkar i en svensk mellanstorstad bär vapen i skolan, att tonåringar iskallt,utan ånger, slår ihjäl, sparkar ihjäl eller knivhuggerjämnåriga till döds är för mig - och jag hoppas föralla - inte bara grova tecken på ett tillstånd som inteär bra. Det bör också vara entydiga signaler till enbred och seriös diskussion om våldsproblematiken.Det bör framför allt vara en signal till oss i vuxen-världen om att vi också i handling tar upp kampenmot våldet och våldsutbudet.Som föräldrar, men också som vuxna och somsamhälle, har vi ett ansvar gentemot barnen - ettansvar för trygghet, men också ett ansvar för att mar-kera de gränser som vi kan och skall tolerera.Jag har tidigare haft förmånen att ha diskussionermed kulturministern och har då föreslagit att vi påbred front, via en mängd olika åtgärder, skall försökastarta en handlingsplan - kalla det gärna för nationellsamling - mot våld i allmänhet och mot s.k. medie-våld i synnerhet. Jag har mött förståelse hos kultur-ministern, som på en direkt fråga svarat att hon ärpositiv till en sådan plan.Tyvärr har jag inte sett så mycket avdet arbetet. Dagens utförliga svar från kulturministerninnehåller mycket få nyheter och konkreta åtgärder.Men jag sätter också en hel del plus i kanten.Jag tycker att ämnet är för allvarligt för att inte bliåtgärdat med all den kraft vi kan visa samt med be-slutsamhet och en bred samling. Det är just samver-kan mellan många, som kulturministern uttryckte sig,som jag fortfarande saknar.När det gäller den här våldsutvecklingen och var-för den ägt rum är svaret inte entydigt. Vi kan dockinte bortse från den påverkan som de senaste årensväxande våldsutbud via TV, video, dataspel m.m. haftpå små barn. Jag vågar, stödd på forskning som jagsett tillbaka på och också på viss erfarenhet från35 års arbete med barn och ungdomar i olika åldrar,påstå att en stor del av barns skräck, aggressioner ochvåldshandlingar har sitt upphov i en mängd våldsseri-er och i det våldsutbud som massmedierna stårför.Underhållningsvåldet trappas upp. Allt fler barninfiltreras av det och tar det till sig. De ges en falskuppfattning av våldets konsekvenser. Fantasi ochverklighet flyter ihop. Gränser suddas ut, och våldetfortsätter likt en hydra att växa och spridas. Dennautveckling måste givetvis bekämpas och stoppas.Med all respekt för skrifter, slumpmässig genom-gång av olika TV-program, skyddet för tryck- ochyttrandefriheten och avtal som säger att hänsyn skalltas till mediets särskilda genomslagskraft när detgäller programmens ämnen och utformning är ändåverkligheten den att underhållningsvåldet har trappatsupp, att underhållningsvåldet har ökat, att underhåll-ningsvåldet medverkar till ett ökat verkligt våld somblir brutalare och som sker allt oftare och allt längrener i åldrarna.Jag är medveten om att vi i ett öppet demokratisktsamhälle med ett allt större programutbud inte löservåldsfrågan enbart med ökade krav på censur ochförhandsgranskning och inte heller enbart med endiskussion om skärpta lagar eller formuleringar omavtal beträffande programbolagen.Detta kan vara delar i åtgärdsprogrammet, men deträcker inte. Det behövs en bred nationell och väl för-ankrad samling mot våld i allmänhet och mot under-hållningsvåld i synnerhet. Det handlar om attityderoch värderingar. Det handlar om etiska principer ochförebyggande arbete. Det handlar om mediekunskapoch förstärkt forskning. Det handlar om utbildningoch diskussioner kring medievåldet. Det handlar omstöd till kvalitetsfilm och lokala trygghetsplaner. Dethandlar om föräldraansvar och om skolans ansvar.Men det handlar också om vuxenansvar och om sam-hällets ansvar när det gäller att markera de gränser viskall tolerera. Här har regeringen, menar jag, ett stortansvar för att visa vägen.I dag finns hos en bred allmänhet en stor responsför att engagera sig i ett sådant arbete.