prot · GJ0919 · 1995-11-08 00:00:00 — Den tar inga hänsyn till den rörlighetsom den nya tiden kräver. Arbetsmarknadslagstift-ningen premierar den som har ett arbete, men slår utdem som inte har ett arbete.Vi förordar en process efter två linjer. Reforme-ringen av arbetsrätten måste återupptas med målmed-vetna ambitioner. Parallellt med detta måste rätt ochmöjlighet öppnas för arbetstagare och arbetsgivare attteckna individuella avtal. Det skall alltså vara möjligtatt välja om man vill ha ett individuellt avtal eller omman vill sluta ett kollektivavtal. Nuvarande systemmed antingen tvingande eller semidispositiv lagstift-ning bygger på en förlegad syn på arbetstagaren somen person som är oförmögen att själv ta till vara sinaintressen. Enbart de fackliga organisationerna är be-trodda att träffa avtal som avviker från lagreglerna.Vi anser att det i det moderna föränderliga samhäl-let kommer att finnas behov av individuella anställ-ningsavtal, såväl inom de nya kunskapsföretagen sominom småföretag och traditionella industriföretag.Varför skall människor fråntas rätten att teckna egnaavtal? Vi anser att denna fråga om enskilda avtal börsnabbutredas. Att få majoriteten att frångå det kollek-tiva kommer troligen att ta tid - tyvärr.Det här är alltså vår dubbla strategi, som ger ar-betsgivare och arbetstagare valmöjlighet mellan en-skilda individuella avtal och befintligt regelverk, dvs.lag och kollektivavtal. Här gäller det, som harsagts, att reformera den rigida arbetsrätten. De lagarvi har leder till ineffektivitet och byråkrati ochminskade möjligheter för anställda att påverka sinsituation. Organisationernas ställning gynnas på denenskildes bekostnad. Lagstiftningen är inte flexibel,och den är dåligt anpassad till de mindre företagen.I våra motioner har vi pekat på ett antal områdendär en reformering bör ske . Vi har bl.a. sagtatt en ytterligare liberalisering av turordningsreglernabör göras så att större hänsyn kan tas till de effektivi-tetskrav som verksamheten ställer. Det behövs en nyordning i MBL som mera bygger på tidig och infor-mell information från arbetsgivare till de anställda änpå formaliserade förhandlingar med den fackligaorganisationen. Chefstillsättningar och offentligabudgetar bör undantas från förhandlingar. Rätten attstå utanför en förening bör grundlagsfästas. Rätt tillbetald ledighet för fackliga förtroendemän ges baravid fackligt arbete på arbetsplatsen. Rätt till styrelse-representation i företagen ges enbart till fackliga or-ganisationer där minst hälften är medlemmar av or-ganisationen. Dessa skall utses bland de anställda iföretagen. Hela frågan om förnyelse av MBL, förtro-endemannalagen och styrelserepresentationen bördärför bli föremål för en snabb utredning.Tyvärr, men inte helt oväntat, har utskottet integått på vårt förslag. Man har dock sagt att det finnsproblem inom arbetsrätten, men lösningarna skall tasfram av . Denna partssam-mansatta kommission lär knappast ha kraft att kommafram till något av det som föreslås i motionen. Dearbetslösa har inte mycket mera att vänta av majorite-ten än vad den visat, nämligen ingenting.Låt mig avslutningsvis få ta upp två andra frågorsom också finns med i betänkandet. Det gäller över-gångsdirektivet. Både tidigare och i motioner harvi tagit upp en del av de problem som detta direktivmedför. kommer att ta upp den frågansenare.Wiggo Komstedt har i en motion tagit upp pro-blemet med "". Vi instämmer i dennamotion och tycker att lagreglerna ger de svenskafackliga organisationerna möjlighet att tvinga utländ-ska företag, som är tillfälligt verksamma här i landetoch som medför egna anställda, att ingå "svenska"kollektivavtal. Reglerna möjliggör också en interven-tion i bestående avtalsförhållanden och kan därmedinnebära ett intrång i det förhandlings- och kollekti-vavtalssystem som råder i parternas hemland. Detstrider mot den grundläggande principen i internatio-nellt samarbete att avtal skall ömsesidigt respekterasoberoende av var de träffas. Vi tycker att det är högtid att vi gör någonting åt denna otidsenliga lag. Vihar krävt detta tidigare, och vi står helt bakom WiggoKomstedts motion i detta fall.Herr talman! Jag står givetvis bakom samtligamoderata reservationer, men nöjer mig med att yrkabifall till reservation nr 2.Anf. 39 ()Herr talman! I denna kammare har vi flera gångerunder diskuterat arbetsrättsfrågor.Tyvärr har inget nytt hänt. Det medför att jag kommeratt vara ganska kortfattad och hänvisar till tidigareinlägg på det här området.Den arbetsrätt som vi har är i huvudsak fast-ställd och instiftad . Den grundarsig på erfarenheter från . Vi lever nupå 90-talet och är snart inne i 2000-talet.Med detta vill jag säga att dagens lagstiftning påarbetsrättens område till övervägande delar är mycketomodern och bygger på en i långa stycken förlegadsyn på arbetsmarknadens funktion.Arbetsrätten är utformad för att i första hand till-lämpas i stora företag, medan småföretagen underhela den tid denna lagstiftning har varit i kraft har haftproblem med tillämpningen.Man kan också säga att den nuvarande lagstift-ningen ger ett mycket starkt skydd för dem som ärinne på arbetsmarknaden, men bygger denhöga staket för dem som står utanför den ordinariearbetsmarknaden. I med rekordarbetslöshet ochen uppenbar risk för att vi cementerar fast oss i enpermanent massarbetslöshet, måste också arbetsrättenutformas så att den underlättar i stället för att försvåraför människor att komma från arbetslöshet till arbete.Detta måste ske även om skyddet för de redan an-ställda därmed naggas i kanten marginellt.Den förra regeringen, med arbetsmarknadsminis-ter i spetsen, genomförde vissa för-ändringar i arbetsrätten med detta syfte. de förändringarna i sitt inlägg. Det handlarinte om några stora ingrepp i arbetsrätten. Jag tyckeratt ingen med krav på att bli tagen på allvar kan hävdaatt de här förändringarna innebar en kraftig och för-ödande maktförskjutning på den svenska arbetsmark-naden. Det var just vad socialdemokraterna hävdadeunder valrörelsen. Fångade av sin egen valretorikgenomförde man efter makt-tillträdet s.k. återställare av arbetsrättslagstiftningen.Den reformerade arbetsrätten fick således bara va-ra i funktion . Det här var en av fleraolyckliga s.k. återställare som genomfördes och somfick en klart kontraproduktiv verkan. I stället för attunderlätta för nya reguljära jobb bromsades utveck-lingen. Detta kan klart utläsas av AMS dystra statis-tik.Detta förhållande när det gäller arbetsrätten är enav de orsaker som ligger bakom att arbetslösheten intepressas tillbaka mer än någon enstaka tiondels pro-cent, trots att vi befinner oss mitt i en intensiv hög-konjunktur. När jag är ute och träffar småföretagarefår jag ofta beskrivet att man försöker klara en arbet-sanhopning med övertidsuttag i stället för att anställanågon ny medarbetare. Skälet för detta, säger man, ärden gällande arbetsrättslagstiftningen.Den av den förra regeringen tillsatta avskedades av den nytillträdda social-demokratiska regeringen och fick inte slutföra sittarbete. I stället tillsattes en partssammansatt kommis-sion, som har kommenterat, med uppgiftatt se över arbetsrättslagstiftningen. Genom dennamanöver har vi förlorat tempo i ett mycket kritisktskede. En eventuell reformering av arbetsrätten kom-mer att fördröjas med . Det är en tidsför-lust som vi egentligen inte har råd med.Även om kommissionen kollektivavtalsvägen fin-ner lösningar på vissa av de problem som finns, måsteman utgå från att många problem kommer att kvarstå.Delar av arbetsmarknaden omfattas inte av kollekti-vavtal. Framför allt vissa små företag står utanför. Detär återigen småföretagen som drabbas, därför att för-hållandena där kommer även fortsättningsvis att reg-leras genom lag. är det i dessa företag somvi vet att tillväxtpotentialen och behovet av en refor-merad arbetsrätt är som störst.Herr talman! Vad vi nu behöver, som ett förstasteg, är en omedelbar återgång till den reformeradearbetsrätt som gällde . Sedan måste vi gåvidare med att forma en ny, modern arbetsrätt, anpas-sad efter dagens och framtidens situation, som under-lättar tillkomsten av nya jobb och som tillgodoseräven de små och medelstora företagens behov.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reser-vationerna nr 1 och nr 3 till betänkandet, även om vifrån sida naturligtvis står bakom samtliga dereservationer som vi har undertecknat.Anf. 40 ()Herr talman! I regeringens tillväxtproposition kanman läsa följande:"Arbetsrätten behöver förändras. Arbetsrättenskall ge den enskilde löntagaren ett gott rättsskyddoch medbestämmande på arbetsplatsen samt stimuleradet utvecklande arbetet. Den skall dock också varautformad så att den inte försvårar för företagen attexpandera och nysatsa. "Det låter som ljuv musik. Tonläget var ett helt an-nat , då vi här i i dennakammare skulle ta ställning till den förra regeringensförslag, vars innebörd var likartat det som den social-demokratiska regeringen nu säger sig vara för, åtmins-tone om man skall tro vad som skrivs i tillväxtpro-positionen.Det förslag som den dåvarande regeringen presen-terade och som sedan fick stöd hade somsyfte att just befrämja tillväxt och undanröja företa-gens tveksamheter mot att nyanställa samt - det ärviktigt att betona - underlätta för arbetslösa att få ettarbete att gå till.Det var därför ytterst olyckligt när den socialde-mokratiska "återställarpolitiken" åter-ställde allt till vad som hade gällt innan. De gamlareglernas återkomst gjorde att förutsättningarna förnya jobb och expansion för främst småföretagen mot-verkades. Att det är så visar sig bl.a. genom att arbets-lösheten fortfarande ligger på en oroväckande högnivå.Att "återställarna" var olyckliga kan också bevisasgenom att Socialdemokraterna , åtminstone i ord,kan tänka sig en reformering av arbetsrätten. Till dettakan läggas att företrädare för facket varute och talade om behovet av längre provanställ-ningstider. Den möjligheten fanns ju under 1994.Ibland får man intrycket av debatten att arbetsrät-ten inte skall bygga på intresseavvägning. Det ärantingen det ena intresset eller det andra som mantalar för. Konflikten mellan arbetsgivarens intresse attdriva sitt företag framgångsrikt och rationellt ocharbetstagarens intresse av godtagbara villkor, trygg-het, inflytande, en god arbetsmiljö m.m. kommeralltid att finnas.Båda parternas intressen är fullt legitima. Hur av-vägningen mellan dessa båda intressen lämpligenskall göras är politikens uppgift. Hur avvägningenskall se ut i detalj kan inte vara givet en gång för alla.Arbetslivet förändras, och arbetena ställer nya krav.Det är därför välgörande att Socialdemokraternanu, äntligen, tycks börja inse att den arbetsrätt somsåg dagens ljus kanske inte till alladelar svarar mot vad som är rimligt och välavvägt idag.Folkpartiet välkomnar i och för sig . Det är bra att arbetsmarknadensparter sätter sig ned och gemensamt försöker finnalösningar på det man ser som problem. Vad regering-en däremot blundar för är att kommissionen bara, meddet uppdrag den fått, kan finna dellösningar, dvs.lösningar för delar av arbetsmarknaden.Det stora problemet är att en aldrig så framgångs-rik ändå inte löser de problemsom finns i småföretagen. En stor del av dem omfattasinte av kollektivavtal. är det just småföreta-gen som kan ha det problematiskt med arbetsrätten.Det brukar sägas att de arbetsrättsliga reglernatillkommit med ett industriföretag med många anställ-da för ögonen. Lagstiftningen är i stora delar en ram-lagstiftning, och i många avseenden kan kollektivav-talsparterna träffa avtal för att anpassa reglerna tillbranschens och företagens speciella förutsättningar.Vad lagstiftaren tycks ha glömt, vilket Socialdemo-kraterna nu tycks upprepa, är just det faktum att dennamöjlighet till anpassning bara erbjuds kollektivavtal-sparterna.Det är särskilt angeläget att underlätta nyanställ-ningar i småföretagen. Även Socialdemokraternaverkar ju se de små och medelstora företagen somhoppet för tillväxten. Hur kan man då blunda förbehovet av förändringar för just småföretagen? Dethänger helt enkelt inte ihop.Det finns ett annat, mera grundläggande fel meduppdraget till . När Social-demokraterna sätter sitt hopp till att parterna skalllösa upp knutarna undandrar man sig egentligen detsom är politikens uppgift, nämligen att göra avväg-ningen mellan dessa "oförenliga" intressen.Man frågar sig om Socialdemokraterna helt enkeltinte vågar göra det som fyrpartiregeringen gjorde,nämligen mjuka upp lagreglerna där det var mestnödvändigt. Jag tänker främst på vad den förra rege-ringen gjorde för att underlätta nyanställningar, t.ex.längre tillåten tid för tidsbegränsad anställning vidarbetstoppar och vid provanställning. Jag tänker påden möjlighet som företagen fick att behålla två s.k.nyckelpersoner vid driftsinskränkningar även om dehade kortare anställningstid än andra. Den regeln varsärskilt värdefull för småföretagen.Det är för mig obegripligt att regeringen förstupphävde detta och gick tillbaka till de gamla regler-na, för att sedan lägga på parterna att förändra regler-na genom avtal, förmodligen i riktning tillbaka motvad fyrpartiregeringen tyckte var rimligt. Jag kanförstå att det är en politisk kullerbytta, men jag kaninte förstå det från en förnuftig eller logisk utgångs-punkt.Enligt vår uppfattning var regelverk engod avvägning mellan de båda intressena. Jag kanbara beklaga att Socialdemokraterna inte ville, ellervågade, inse det.Herr talman! eftersträvar alltså en ar-betsrätt som skall utgöra en balanspunkt mellan olikapartsintressen på arbetsmarknaden. Det innebär attarbetsrätten skall ha sin utgångspunkt i den enskildeindividens behov av trygghet i anställningen ellersmåföretagarens behov av att kunna expandera sinverksamhet och därmed skapa fler jobb. Detta ställ-ningstagande innebär att vi som liberaler tar avståndfrån den arbetsrättslagstiftning som är anpassad förarbetstagarorganisationer eller för arbetsgivarorgani-sationer utan att den tar någon hänsyn till den enskildearbetstagaren eller den enskilde småföretagaren.Vänsterpartiet efterlyser ännu mer lagstiftning.Det är lagregler om kompetensutveckling, om själv-bestämmanderätt, om veto och om yttrandefrihet, nyaregler i LAS, regler om ytterligare makt åt det centra-la facket m.m. Den fråga man ställer sig är: Var finnsinsikten om att det nu handlar om att uppmuntra före-tagandet och nyanställningar, att åstadkomma förenk-lingar och uppmjukningar? På vanligt vänsterparti-manér ser man saken bara från ett enda håll.Herr talman! Jag upprepar vad jag sade om politi-kens uppgift att genom de arbetsrättsliga reglernabalansera de delvis oförenliga arbetsgivar- och arbets-tagarintressena. Därför noterar jag med förvåning attModeraterna tycks vara på väg bort från denna syn påarbetsrätten. föreslår ju att den enskildearbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren skallkunna avtala bort arbetsrätten. Jag kan inte tolkaModeraternas nya hållning på annat sätt än att maninte erkänner arbetstagaren som, i typfallet, den sva-gare parten i anställningsförhållandet. Eller också harman enbart tagit företagens parti vid intresseavväg-ningen.Jag kan hålla med om att då och då, i uppåtgåendekonjunkturer med brist på arbetskraft och med arbets-tagare som vet att ta för sig, kan det vara arbetstaga-rens marknad. Men när konjunkturen vänder, eller närarbetstagaren blir förälder, blir sjuk eller inte har denfärskaste utbildningen längre - då behövs det regler.Då behövs de regler som jag talar om, regler som påett rimligt sätt balanserar olika intressen.Det var dessa principer som vägledde oss i Folk-partiet när vi i regering medverkade till den reforme-ring av arbetsrätten som genomfördes . Vi ansåg att en förlängning av prov-och visstidsanställningen, undantaget för två personerfrån turordningsreglerna i LAS samt borttagande avveto- och blockadmöjligheterna i MBL utgjorde deförändringar som var nödvändiga.Jag vill därför påpeka att vi från sidainte är beredda att gå vidare i en uppluckring av tu-rordningsreglerna än det undantag för två som gälldeunder 1994. Vi kommer i så fall in på en försämringav anställningstryggheten som i förlängningen kanleda till att arbetsgivaren allena kan råda över arbets-tagarens anställningstrygghet, och detta är oaccepta-belt. Det är oacceptabelt för alla oss som eftersträvartrygghet för den anställde och ett smidigt system förföretagen, vilket i sin tur leder till nya och fler jobb.Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till re-servationerna 1 och 3 och i övrigt till utskottets hem-ställan.Anf. 41 () replikHerr talman! Jag blir litet bedrövad när jag hörElver syn på den moderata politiken ochkanske ännu mer bedrövad över att han inte läser våramotioner. Där står nämligen att det finns två alterna-tiv.Det ena alternativet är att ha enskilda avtal mellanarbetstagare och arbetsgivare. Detta tror jag är ganskanaturligt i den nya, flexibla värld som vi lever i, i dennya datavärlden och i de nya företag som kommerfram där man knappast kan jobba på det gamla sättet.Det är den ena vägen.Den andra vägen, , är att man sägeratt de som inte vill ha den här typen av avtal har möj-lighet att ha kvar det gamla systemet med kollektivav-tal och andra regler som vi har. Vi säger alltså inte måste ta det ena eller det andra, utan i vanligmoderat ordning står vi för valfrihet. Vill man ha detena väljer man det, vill man ha det andra väljer mandet. Det står klart och tydligt i våra motioner.Sedan är det faktiskt inte så att vi över lag tyckeratt en arbetstagare är svag. Vi tror att många arbetsta-gare själva vill sluta avtal med arbetsgivare utan attgöra det på fackliga grunder.Jag är också litet förvånad över att att man nu har hittat just den perfekta kombina-tionen: Man skall få undanta två arbetstagare. Är detpå något sätt vetenskapligt bevisat att det är bra attundanta just två arbetstagare och att tre, fyra eller femär fel? Är det någonting som de av ochäven av oss omhuldade företagarna säger så är det vill gå vidare mot att undanta fler personer än tvåsom är väsentliga för företaget. Därför beklagar jagatt inte är beredd att gå vidare.Anf. 42 () replikHerr talman! Min försiktiga fundering var närmastvad det berodde på att hade en uppfatt-ning i regering - det är inte så länge sedan man sattdär - och en annan nu i opposition. gör ett stort nummer av att man har två alternativ somman lägger upp på en bricka och bjuder på. Det förstavar det enskilda alternativet, och vad jag förstår är detdetta som förordar. Det andra var att hakvar kollektivavtalen.Men det finns ju också en tredje modell, och detvar just den jag berömde här, nämligen det som denförra regeringen föreslog att lagstifta om,vilket också gjordes. Den har också visat sig - veten-skap och annat inräknat - vara en god balanspunktjust nu.Från liberalt håll har vi aldrig avvisat reformeringav de regler som gäller - vi har i stället medverkat tilldet - men det gäller i varje läge att söka just ba-lanspunkten. Det är vår deklaration för dagen.Anf. 43 () replikHerr talman! Det var inte så att vi hade en upp-fattning i regering och en uppfattning . Vår repre-sentant i tidigare tyckte att manskulle ha undantag för fler än två personer, men vibeslutade ändå i regeringen att gå fram med ett undan-tag på två. Men därmed slutar ju inte politiken!För oss fortsätter politiken. Vi går vidare och serde brister som finns i den nuvarande arbetsrätten. Detär därför vi säger att det kanske behövs undantag förfler än två. Det behövs andra förändringar, såsom jagtidigare har nämnt från talarstolen, i medbestämman-delagen och andra arbetsrättslagar. Vi ser också denmöjlighet som finns i att man ger människorna självavalfrihet att välja egna avtal, såsom säkert mångaungdomar vill göra - de vill jobba mer under en visstid, mindre . Vi är i dataåldern.Hur avgör man om man sitter hemma och arbetar ellersitter hemma och inte arbetar när man sitter med sindator enligt alla de regler som finns ?Vi tror att detta behöver förändras, men vi ger somsagt två alternativ: antingen de gamla reglerna, sombehöver reformeras, eller de nya i form av enskilda,individuella avtal. Det här är en politik som jag troratt också kommer attansluta sig till. Världen står inte still, inte ens om manär liberal.Anf. 44 () replikHerr talman! Vi behöver inte ansluta oss; vi är re-dan där.Problemet är att är ute och far litetgrand. säger att man nog egentligeninte tyckte så här i regering eftersom man hade enannan modell i . har manåtervänt till några av sina grundståndpunkter, så dethandlade alltså om en slalomsväng. Jag tror nu inte attdet man ställde upp för var så mycket mer djup-gående och värdebaserat. När det talas om att mankan lita på så klingar det ändå litet ihå-ligt just nu.Folkpartiets linje är inte att välja sida eller, såsomman nu kan utläsa av en och annan moderat motion,att närmast rasera arbetsrätten. är för enpolitik som är acceptabel för både arbetsgivare ocharbetstagare.Anf. 45 ()Herr talman! Våra arbetsrättslagar kom till på1970-talet, och de speglar i stort sett 1970-talets ar-betsmarknad. De bygger på stora arbetsorganisationermed stora enheter, ett direkt ägande och en centralstyrning.I dag ser arbetsmarknaden helt annorlunda ut. Nyaföretags- och anställningsformer växer fram. Verk-samheter bolagiseras och läggs ut på entreprenad.Visstidsanställningarna ökar lavinartat. Allt det härinnebär att skyddet och inflytandet för löntagarna harurholkats. Alla inser att det är dags att utveckla ar-betsrätten.Vänsterpartiet har därför föreslagit att en parla-mentarisk utredning skall tillsättas som har att föreslåen ny lagstiftning, en lagstiftning som säkrar allaanställdas rätt till trygghet och kompetensutvecklingoch som utvecklar demokratin och jämställdheten iarbetslivet.Utskottet avvisar förslag. Man gördet med motiveringen att parterna just nu sitter i , vars främsta uppgift är attförnya arbetsrätten avtalsvägen.Det är i och för sig bra att man söker avtalslös-ningar. Naturligtvis är det önskvärt att parterna sålångt som möjligt hittar långsiktiga lösningar avtal-svägen. Problemet är bara att det är ägan-dets makt som råder i arbetslivet och som ligger ibotten.Jag kan dela uppfattning att en bara kan hitta dellösningar.Att förändra strukturen i botten går enbart att göralagstiftningsvägen. Jag delar oro, menjag tror inte att vi har samma uppfattning om vart enlagstiftning skall leda.LO:s ordförande uttrycker synen påarbetsrätten i förordet till skriften arbetsrätt.Där står det: Arbetsrätten är inget annat än en makt-fråga mellan anställda och ägare, mellan arbete ochkapital. Jag delar den synen på arbetsrätten. Om manvill förändra maktbalansen är det svårt att hitta avtals-lösningar.Det har varit den grundläggande frågan. Vänster-partiet förordar att vi skall utforma en lagstiftningsom förändrar den ojämna maktbalansen på arbets-marknaden och som angriper de problem vi ser i dagmed visstidsanställningar, ökad otrygghet, minskaddemokrati och minskat inflytande.Det är svårt att förstå hur parterna skall kunna av-tala om t.ex. inskränkningar i arbetsgivarnas anställ-ningsrätt eller att begränsa arbetsgivarens rätt attensam definiera när arbetsbrist uppstår. Det är ocksåsvårt att se hur parterna avtalsvägen skall kunna vidgaarbetstagarbegreppet så att även franschising, uthyr-ning av arbetskraft, m.m. omfattas. Är det ens möjligtatt lösa det avtalsvägen? Det behövs alltså en ny lag-stiftning.Arbetsrätten är en skyddslagstiftning till förmånför den svagare parten, arbetstagaren. Det är därförenligt vår mening naturligt att även de medborgerligafri- och rättigheterna skyddas genom en uttryckligbestämmelse även i arbetsrätten. Att företagen skallkunna bestämma att de anställda inte får spridatryckta skrifter på arbetsplatsen är helt orimligt.I ett demokratiskt samhälle utgör yttranderätten ettgrundläggande värde. Det är överordnat snäva före-tagsekonomiska intressen. uppenbaradesig t.ex. grava missförhållanden i företaget . Vi känner alla till historien. Prov förväxlades, ochpatienternas hälsa sattes på spel.