prot · GJ0924 · 1995-11-16 00:00:00 — Det innebär att människor hamnar ännudjupare ned i de problem som har skapats och somhar gjort att de måste gå till över huvudtaget. Det är ju detta som är problemet.Personligen, fru talman, stöder jag helt de kravsom finns i yttrande när det gällerSocialtjänstkommitténs förslag.Det intressanta, statsrådet, är ju att vi är överensom att det finns en gråzon. Vi är överens om att detbehövs förtydliganden.Jag vill ha ett besked från statsrådet. TänkerIngela följa skrivning-ar när det gäller villkorat bistånd? Då får vi klararegränsdragningar, men vi får en klar uppstramning avmöjligheten till villkorat bistånd. Eller tänker statsrå-det följa min och Svenska kommunförbundets upp-fattning när det gäller positionsbestämning, dvs. attöka kommunernas möjlighet att ge villkorat biståndinom ramen för rehabiliteringsåtgärder? Det skullevara väldigt värdefullt om statsrådet på den punktenkunde göra ett klarläggande i kammaren. Var kommerstatsrådet att lägga positionsbestämningen?Till sist vill jag säga något om rättssäkerheten. Jaganser givetvis att man skall ha rätten att pröva huruvi-da man har rätt till bistånd eller inte i domstol. Mennär det gäller nivåerna är det min uppfattning attkommunerna har bättre möjlighet att göra bedöm-ningar, utifrån förutsättningar som finns på kommunalnivå. Vi i har sämre förutsättningar att fattabeslut om nivåer utifrån en riksnorm.Anf. 8 Socialminister ()Fru talman! Jag blir faktiskt litet rädd när jag hörGöte elda upp sig så här. Jag tror inte attGöte i sin ambition att övertyga mig om sinuppfattning avser att låta socialtjänstlagen glida övertill att bli någon form av tvångslag. Jag hoppas att detinte är så. Socialtjänstlagen är ju ingen tvångslag.Vad vi diskuterar är ju skyldigheter för den en-skilde individen att försörja sig själv. Det skall klarttydliggöras på vilket sätt det skall ske, på vilket sättman skall stå till arbetsmarknadens förfogande ochhur man skall stå till förfogande när det gäller olikarehabiliteringsprogram för att kunna uppfylla för-sörjningsansvaret. Vi är överens om att det skall varaså.Även vet naturligtvis att jag åter-kommer till de sista frågorna både i lagrådsremiss ochi socialtjänstpropositionen. Då blir det alldeles tydligtvad jag tycker i de frågorna.Jag kan inte låta bli att tycka att det är litet förmä-tet av att säga att de som kritiserar förslag är de som kan frågorna.Jag vill nog hävda att även Socialtjänstkommitténsmajoritet och andra debattörer inom socialtjänstområ-det har en hel del kunskap att tillföra, även om de haren annan uppfattning än på varje en-skild punkt.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1995/96:11 om ut-skrivning från sjukhusAnf. 9 Socialminister ()Fru talman! har i en interpellationställt ett antal frågor till mig som har anknytning tillutskrivning av äldre från sjukhusen. vilka åtgärder jag och regeringen avser vidtamed anledning av den senaste frånSocialstyrelsen.Låt mig inledningsvis hålla med att frågorna är många. Det är svårt att ge alla svari dag.Ett av de största problemen inom akutsjukvårdenföre genomförandet av ÄDEL-reformen var det storaantalet medicinskt färdigbehandlade patienter. Bristenpå kommunala vårdalternativ innebar att många äldreblev kvar på sjukhuset utan att egentligen behövasjukhusets specialiserade resurser längre.En betydelsefull del av ÄDEL-reformen var därförde nya bestämmelserna om ett kommunalt betalnings-ansvar för medicinskt färdigbehandlade patienterinom somatisk och geriatrisk akutsjukvård. Det nyasystemet resulterade i att antalet sådana patienterhalverades , och det har sedan sjunkitytterligare.En viktig förutsättning för att detta ekonomiskastyrsystem skall fungera var och är att kommunernasamtidigt utvecklar nya boende- och vårdalternativ.De särskilda stimulansbidragen till gruppboende ochtill andra alternativa äldreboendeformer på tre miljar-der kronor har starkt bidragit till en sådan utveckling.Under åren 1991 till 1995 har uppskattningsvis15 000-20 000 nya äldrebostäder tillkommit. En storandel av dessa utgörs av gruppboende för personermed demenssjukdomar.Vid genomförandet av ÄDEL-reformen fickkommunerna dessutom ett statsbidrag på 1,5 miljarderkronor för att täcka utgifterna som betalningansvaretmedförde. Även detta statsbidrag har gjort det möjligtför kommunerna att utveckla äldrevården.Hälso- och sjukvården har genom-gått stora förändringar. Förändrad vårdstruktur ochnya ansvarsförhållanden har tillsammans med bl.a.vårdgarantin, ny medicinsk teknik och nya ekonomis-ka styrsystem påverkat vårdtider och genomströmningav patienter. Även för äldre patienter har vårdtidernaminskat, både inom somatisk akutsjukvård och geri-atrisk vård. minskadeantalet platser inom den geriatriska vården med ca2 400, vilket också bidragit till en påtaglig förändringav verksamhetens inriktning. gör dockbedömningen att det kommunala betalningsansvaretstarkast bidragit till att medelvårdtiderna inom akut-sjukvården förkortats.I tidigare ÄDEL-rapporter har återkommandeproblem och oklarheter på rehabiliteringsområdetuppmärksammats. tog regeringen initia-tiv till ett särskilt stimulansbidrag på 300 miljonerkronor, som syftar till att utveckla och förbättra sam-verkan mellan huvudmännen. På detta område kanSocialstyrelsen nu redovisa en mycket glädjandeutveckling. En nyorientering av den geriatriska verk-samheten har tagit fart, och denna viktiga verksamhetunderstödjer alltmer den kommunala äldreomsorgen.På några håll prövar man att ekonomiskt och organi-satoriskt samordna landstings- och kommunresurser -ibland under samma tak.Ett antal kommuner har också tillskapat egna kva-lificerade resurser och utvecklar nu kompetensen ochformerna för en rehabilitering av äldre.Socialstyrelsen redovisar i årets ÄDEL-rapportockså olika aspekter på äldres situation inom akut-sjukvården och i samband med utskrivningen. Be-skrivningen bygger på ett stort antal underlagsrappor-ter från studier om vårdkedjor för äldre. Huvud-problemet när det gäller sjukvård för äldre är intelängre det stora antalet medicinskt färdigbehandladepatienter utan snarare vad som händer patienten efterutskrivningen. lyfter här fram bristernär det gäller bl.a. vårdplanering och informations-överföring mellan olika vårdgivare. Socialstyrelsenhar därför beslutat utfärda föreskrifter av vilka avsesframgå bl.a. när, till vem och med vilket innehållinformation skall ges när en patient lämnar sjukhusetför vård i hemmet eller i särskilt boende.I årets rapport redovisas också uppgifter om ut-skrivning av svårt sjuka patienter och om vården ilivets slutskede. Uppgifterna visar på en betydandeökning av antalet äldre som avlidit efter ut-skrivning från sjukhus. Dock måste påpekas att anta-let avlidna i befolkningen varit relativt -dödligheten har alltså inte ökat. Utskrivningsmönstrethar också studerats ingående, och man har gjort jäm-förelser mellan och . An-märkningsvärt många äldre i somkommer in till sjukhuset från det egna hemmet skrivsut till en helt ny boendeform, fastän livet nästan ärslut. I tycks sjukhusen ha varit försiktigaremed utskrivning av mycket sköra patienter. Här flyttasinte patienterna till en helt nya boendeform under desista levnadsdagarna.Socialstyrelsen har i framhållitatt det inte är acceptabelt att patienter flyttas mellanolika vårdformer i livets slutskede. Mot den bakgrun-den har beslutat att utarbeta ett nyttAllmänt råd om vård i livets slutskede. Jag instämmertill fullo i bedömning att onödigaförflyttningar av människor i livets slutskede inte äracceptabla. Det är viktigt att somtillsynsmyndighet noga följer upp dessa frågor. Jaghar också erfarit att tillsammans medlänsstyrelserna avser att följa upp utskrivningar aväldre patienter från akutsjukvården över hela landet.Hur vi bemöter och behandlar våra allra äldsta ärett mått på kvaliteten i omsorg och vård och inteminst på samverkan mellan olika vårdgivare. Mångaav de brister i handläggning, i vårdplanering och imedicinsk tillsyn som redovisat underåren anser jag vara oacceptabla. Jag kommer därförinom kort att föreslå regeringen att besluta om enutredning som skall belysa frågan om bemötandet aväldre inom omsorg och vård. Utredaren skall bl.a.kartlägga och beskriva olika kvalitativa brister ochbrister i bemötande av äldre och även föreslå åtgärdersom kan bidra till att avhjälpa dessa missförhållanden.Anf. 10 ()Fru talman! Jag får tacka socialministern för sva-ret, och jag skall sedan kommentera svaret litet grand.Anledningen till att jag ställde denna interpellationär att vi i socialutskottet hade en föredragning omÄDEL-reformen. Jag tror nog att vi alla gemensamt iutskottet uppfattade att det här var fråga om politiskdynamit. Siffrorna var mycket skrämmande, framförallt för . Min spontana tanke varatt jag måste ställa en fråga, därför att jag kände igenmönstret tidigare i min egen hemkommunBorås, där ÄDEL-reformen just hade slagit igenom.Situationen där blev likartad den situation som råder iStockholmsområdet. Vid ett ålderdomshem ökadedödstalen väldigt kraftigt, medan dödstalen på detnärbelägna sjukhemmet var oförändrade. Det var enäldre kvinnlig läkare som slog larm om detta. Detvisade sig att man från kommunens sida försökte tystaned det hela, och läkaren blev omplacerad. Men resul-tatet blev en folkstorm. Läkaren återfick sin tjänst,och det ansvariga kommunalrådet åkte sedan i valetpå en stor förlust.Jag vet att sådana här förhållanden kan rättas till,om man ingriper . Men jag vet också att det finnsmånga som vill släta över problemen och inte tala såmycket om dem.Jag har tittat litet på de åtgärder som socialminis-tern föreslår. Att skall utfärda före-skrifter är den första åtgärden. Den andra åtgärden ärett Allmänt råd om vård i livets slutskede. Den tredjeåtgärden är en uppföljning tillsammans med länssty-relserna och den fjärde är en utredning som skallbelysa frågan om bemötandet av äldre inom sjukvår-den.Dessa åtgärder är väl bra, men frågan är om de ärtillräckliga mot bakgrund av innehållet i . Jag tycker faktiskt att det handlar omlarmsiffror när det gäller Stockholmsområdet.Enligt rapporten har antalet anmärkningar vadgäller läkemedel ökat från 87 till570, alltså en ökning med . Man kan läsaatt läkarinsatserna har minskat under samma tidsperi-od per patient, att per-sonaltätheten har minskat, att vårdplatserna på lasarettför de äldre totalt har minskat från 37 000 till 30 000och att vårdtiderna har minskat. Man kan också irapporten läsa att områdesansvaret har försvagats,delvis på grund av husläkarreformen. Det har uppståttbrister i vårdplanering och informationsöverföring.Det är klart att alla dessa neddragningar och bris-ter får konsekvenser. Man ser också att antalet perso-ner som har avlidit efter flyttning frånhemmet till särskilt boende har ökat från 11 till 122.Det är alltså en tiofaldig ökning. Antalet personer somhar dött efter att de har flyttats frånhemmet till särskilt boende har ökat från 122 till 599.Det är en ökning med nära 500 %.Det finns ännu mer skrämmande siffror när detgäller geriatriken. Man har jämfört antalet dödsfallvid sju geriatriska sjukhus här i , som harökat från 25 till 165 . Samtliga har avliditinom 14 dagar.Detta är väldigt allvarliga siffror. Det värsta är i rapporten talar om att det är trender som haruppstått. Allt detta går ju helt på tvärs mot vad visäger i andra sammanhang, t.ex. i Prioriteringsutred-ningen, att man skall satsa på vård i livets slutskede.Jag undrar faktiskt om de nämnda åtgärderna ärtillräckliga. Jag erkänner att det är svårt att hanteradessa frågor. Men situationen är så pass allvarlig attnågonting måste ske. Det minsta man kan göra är attbe sjukvårdspolitikerna i att förklaravad det är som händer vid de geriatriska klinikerna.Jag skall avsluta med att läsa upp vad rapportensäger: Att inte driva en utveckling inom äldreomsor-gen, utan att bara förvalta innebär de facto en stagna-tion. Denna debatt och utveckling måste initieras bådepå den nationella och på den lokala nivån.Det är också min åsikt.De sista orden i rapporten är: Antalet avlidna är isig inte så stort i relation till det totala antalet inskriv-na , men rörelseriktningen, med mer än en för-dubbling , bör uppmärksammas. Får dennautveckling fortsätta öppnas skrämmande perspektiv.Inte ens inom geriatriken finns numera tid att vårdaden döende. Att över huvud taget flyttas från en vård-form till en annan i livets slutskede kan inte vara godvård.Jag ställer åter frågan: Anser ministern att före-slagna åtgärder är tillräckliga, eller finns det ävenandra idéer?Anf. 11 Socialminister ()Fru talman! Får jag börja med att instämma i StigSandströms sist framförda formulering. Det är inteacceptabelt att flytta runt människor deras sista dagar.Det tror jag också att jag sade i mitt inledande svar.Så får det inte vara, så får det inte gå till.Man kan naturligtvis konstatera att det i varje en-skilt fall handlar om en läkares bedömning. Av justdet skälet kommer allmänna råd attpå den här punkten få mycket stor betydelse, eftersomdet just skall ge stöd och vägledning om hur man skallbedöma och arbeta med patienter som står vid livetsslut.Man kan se från två utgångspunkter på patientersom dör efter utskrivningen från ett sjuk-hus. Framför allt gäller det om det handlar om någrafå timmar. Man kan säga att det var fel att skriva utpatienten då och att patienten borde ha fått ligga kvarpå sjukavdelningen eller på sjukhuset. Men man kanockså ställa sig frågan: Var det rätt att över huvudtaget flytta patienten till sjukhuset? De sista timmarnai livet skulle man kanske i stället få vistas i sitt hemomgiven av bra och kompetenta läkare och kanske avsin familj.Just för att få reda på hur det har varit i varje så-dant enskilt fall skall nu gå igenomvarje sådan händelse som har inträffat under densenaste tiden och som mer numerärt finns beskriven iden senaste rapporten.Förutom det som finns i mitt svar vill jag peka påatt vi också genom de medicinskt ansvariga sköters-korna inom de olika boendeformerna har lyft kompe-tensen. Det är ju en helt ny yrkesgrupp, som vi intetidigare har haft. Det är också en tillgång i arbetetmed att hjälpa äldre människor och deras anhöriga isådana här svåra situationer.Sedan vill jag lägga till att jag tror att den nya so-cialtjänstlagen också kommer att spela en roll när detgäller kommunernas arbete med äldrevård och äldre-omsorg. Jag vill också lyfta fram att vi till vårenkommer med förslag om lagstiftning kring verksam-hetstillsyn inom hälso- och sjukvård i vid mening.Det kommer naturligtvis att vara ett stöd i Socialsty-relsens arbete med att granska och följa innehållet ihälso- och sjukvården.Anf. 12 ()Fru talman! Jag sade inledningsvis att jag tror attdet går att rätta till de här felen. Om de beror på dåligplanering, dålig organisation eller dålig styrning kan-ske man kan komma till rätta med dem genom organi-sationsförändringar och bättre uppföljning.Men de brister som jag räknade upp visar ocksåatt det mycket är en fråga om pengar. Jag tror ocksåatt man kan rätta till fel om man skjuter till pengar närman ser att det håller på att gå snett. Därför vill jagställa frågan: Är ministern beredd att skjuta till peng-ar, om det skulle visa sig behövas för att komma tillrätta med de här bristerna?Det har utan tvivel pågått nedskärningar. Vi harvarnat för dem. Tillsammans varnade vi i valrörelsenför att man inte bara kan fortsätta att skära ned, dra inpå personal och trimma organisationerna. Vi måsteockså se till att verksamheterna fungerar.Jag skulle vilja fråga ministern: Om det skulle visasig att de här stora allvarliga bristerna beror på attmedel fattas, är ministern beredd att ompröva bespa-ringsplanen och skjuta till pengar till kommuner ochlandsting, som t.ex. har föreslagit, föratt komma till rätta med bristerna och ge de äldre ettvärdigt slut? Jag ställer bara den frågan. 13 Socialminister ()Fru talman! Den ekonomiska politiken kanskekräver en alldeles egen interpellationsdebatt. Men jagvill ändå säga att en av de viktigaste förutsättningarnaför att kommuner och landsting över huvud taget skallkunna klara sina åtaganden framöver är att vi hållerfast vid den ekonomiska politik som vi har lagt upp enstrategi för. Den innebär att ökad sysselsättning gerstörre skattekraft i kommunerna och att utbetalningenav de statsbidrag som kommuner och landsting bevil-jats också fullföljs under de kommande åren.Problemen inom äldrevården i länslandsting får kanske diskuteras med den gemensammamajoriteten i som ju bestårav socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartis-ter.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1995/96:13 om start-datum för ripjaktenAnf. 14 Jordbruksminister ()Fru talman! har frågat mig omjag är beredd att ta initiativ till att senarelägga startda-tum för ripjakten i Sverige.Starten för den allmänna jakttiden på ripa i Sveri-ge har varit . Attjust detta datum valts beror på den långa och omfat-tande forskning på ripa som har bedrivits i Sverige.Jag delar uppfattning att avgö-rande för jaktstarten skall vara ripkycklingarnas ut-veckling och att kycklingarna då är flygga. Ripkyck-lingarna utvecklas snabbt efter kläckningen, och debörjar flyga vid ungefär en veckas ålder. Självfalletskall dock så små och unga ripor inte jagas. Jägarna ärinte heller intresserade av att jaga dessa ripkycklingar,de är ju inte speciellt matnyttiga.Det är äggens kläckningsdatum som avgör hur välutvecklade ripkycklingarna är . södra fjällen visar mångåriga studier att äggen imedeltal kläcks . Där är således kyckling-arna vid jaktstarten den 25augusti. Då har kycklingarna en vikt på mellan 80 och90 % av den vuxna ripans vikt. Då är de också så välutvecklade och flyger så bra att det endast undan-tagsvis går att skilja mellan kycklingar och helt vuxnafåglar när de flyger upp. Studier i och Norgevisar att kläckningen i sker ungefären vecka senare än i den södra delen av fjällkedjan. har ripkycklingarna den 25 augustien vikt på av den vuxna ripansvikt. Även dessa kycklingar har normalt en sådan viktoch utveckling att jakt på dem är fullt försvarbar.De här uppgifterna om ripkycklingarna och derasutveckling gäller under normala förhållanden. Det häråret var emellertid snösmältningen i fjällområdetextremt sen. På många platser var snösmältningen densenaste i mannaminne. Det har därför rapporteratsfrån en del håll att ripkycklingarna just varitovanligt sent utvecklade.Enbart årets sommar i fjällen bör emellertid inte fåvara det enda som avgör när den svenska ripjaktenskall starta i fortsättningen. Frågan måste ses i ettstörre och längre perspektiv. Ett senarelagt startdatumskulle innebära att ripjakten och älgjakten börjar istort sett . En senareläggning kolliderardessutom med samernas sarvslakt. Det är således inteenbart fördelar med en senarelagd jaktstart på ripa.Frågan om lämpligt startdatum för ripjakten kom-mer att behandlas av regeringen vid ett senare tillfälle.Naturvårdsverket håller nämligen på med en översynav samtliga jakttider. Verkets förslag till ändradejakttider kommer att redovisas till regering-en. Miljövårdsberedningen har i sitt betänkande Håll-bar utveckling i landets fjällområden föreslagit attendast ortsbor skall få påbörja småviltsjakten före den10 september. Andra skulle få vänta till efter den 10september. Regeringen kommer att ta ställning tillberedningens förslag . Slutligen kommerJordbruksverket, och attunder våren lägga fram sin utvärdering av det nyaupplåtelsesystemet för småviltsjakten på statens markovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Rege-ringen kommer således att be-handla jakten på ripa ur ett flertal olika aspekter,däribland lämpligt startdatum.Anf. 15 ()Fru talman! Bakgrunden tillden här interpellationen är att man i bedömeratt ripkycklingarna är tillräckligt väl utvecklade för skall kunna starta jakten den 25 augusti.I , där man har anledning att göra precissamma bedömning av tidpunkten för startdatum, anserman att ripkycklingarna är färdiga den 10 september.Naturligtvis är det förvånande att två länder somligger så nära varandra och som egentligen har precissamma ripstam kan göra så olika bedömningar. Jag ärövertygad om att om den här debatten hade hållits iNorge hade man ansett att det startdatum för jaktensom man har där är det riktiga. Det är alltså fråga omen bedömning av när jakten kan starta.Det som emellertid gör att det här får konsekven-ser är att av ripjakten iSverige jagar inte bara de svenska jägarna utan ävenmånga norska jägare. Detta får till konsekvens attripstammen utsätts för ett stort jakttryck, framför alltde två första veckorna.Det här har många svenska jägare påtalat för mig.De menar att det kan ses som en förklaring till attripstammarna i vissa områden i fjälltrakten, t.ex.Flatruet, och framför allt de områden som ligger näranorska gränsen, har klart minskat. De här mycketerfarna jägarna säger att man inte kan hänvisa tillväderlek eller något sådant, utan det har skett just pågrund av att ripjakten är så intensiv de två förstaveckorna.Jag menar alltså att det finns många skäl till att haett gemensamt startdatum för ripjakten. Det ter sigockså naturligt att vi i skall kunna ha en ge-mensam syn på jakten. Den aspekten, att vi borde haett gemensamt synsätt i och , berör intejordbruksministern alls i sitt svar. Det tycker jag ärlitet sorgligt.Däremot får jag till en del rätt med tanke på vadsom sägs i svaret om att man börjar se över tidpunk-ten för jaktstarten och att det egentligen kanske baraär ortsbor som skall få starta jakten föreden . Jag ser det som ett halvt erkännan-de, fru jordbruksminister. Även om jag inte är nöjdmed svaret ser jag det här som början på en diskus-sion om hur vi egentligen skall ha det.Det som skall vara avgörande för hur jakt skallbedrivas i måste ändå vara det villebråd somjagas. Hur ser populationen av ripa ut? Vilka bedöm-ningar gör man? Finns det anledning att se över be-dömningen? Och framför allt: Vilka effekter får denjakt som bedrivs just nu på stammen av villebråd? Vikan se att det finns negativa effekter just för att Sveri-ge och inte har gemensamma startdatum.Jag skulle vilja fråga jordbruksministern: detinte en fördel om vi i och har ett ge-mensamt startdatum och en gemensam syn på närkycklingarna är så pass färdigutvecklade att jaktstar-ten kan ske?Anf. 16 ()Fru talman! Jag delar till fullo synpunkterna ijordbruksministerns svar. Jag ser med tillförsikt väger in en del av de frågeställningar som finns idet här materialet i den kommande översynen.Jag tycker att det märkliga i den här debatten ärGudrun hopp mellan olika länder. Det ärinte första gången hon drar fördel av det för sin egenargumentering. blir sanningssägare när detgäller den biologiska förutsättningen i . Dettorde väl ändå vara få som tror att vi kan börja använ-da ett sådant underlag för debatt i sådana här frågor.När det gäller den biologiska förutsättningen tyck-er jag att ministerns svar talar sitt eget språk. Honsäger att av en ripas vikt redan har uppnåttsnär jakten inleds. Det är väl beräknat på ett snitt överåren.Jag tror att man bör tillrättalägga påstående när det gäller förändring i ripstammenoch säga att det inte finns något statistiskt belägg fördet. man har gjort beräkningar i Norr-botten - jag håller mig till som utgör enfjärdedel av yta och har väldigt stora delarav de områden för jakt ovanför odlingsgränsen som vitalar om här - visar det sig att stammen innehållerungefär gammal fågel och ungfågel. Deuppgifterna håller över tiden. Något belägg för attripstammen klart har minskat finns inte.När det gäller det norska jakttrycket har manegentligen också skäl att kommentera uppgifter. Dels är ungefär en tiondel av de nors-ka jägarna i . Dels är den genomsnittliga jakt-tiden för jägare med dygnstillstånd ca per år.Det är fortfarande kommuninvånarna som är de storajägarna. De har en jakttid på . Detgenomsnittliga jakttrycket är ungefär 0,72 jägare perkvadratkilometer och dygn.