prot · GI0986 · 1995-04-05 00:00:00 — Jag menar inte att man skall ställavolym mot effektivitet och kvalitet, men jag konstate-rar att när vi har mindre pengar blir kraven ännu hög-re på att vi utnyttjar dessa pengar på allra bästa sätt.Det tycker jag är ganska självklart.I betänkandet sägs att regeringen skall kommatillbaka med en redovisning av sitt agerande och sinpolicy när det gäller frågor som rör . Jagtycker att vi skall avvakta och se resultatet och i vil-ken form det här kommer tillbaka till . Omvi tycker att vi behöver mer information, kommer dethär naturligtvis att kunna utvecklas till en form som viär nöjda med.Anf. 53 () replikFru talman! Jag förstår att intevill diskutera nivån ytterligare, eftersom det är väldigtuppenbart för alla andra partier som vill ha högrebistånd att regeringen och det socialdemokratiskapartiet har valt fel väg.Det finns ingen motsättning mellan större effek-tivitet och större volym. Alla vill att pengarna skallanvändas på ett bättre sätt, eftersom fattigdomenmåste brytas. Våra insatser måste användas för att påalla sätt höja levnadsstandarden för världens folk,även om vi har mycket mera pengar att satsa än vad vihar i dag.Med anledning av att vi skall spara pengar vill jagfråga vilka påtryckningar ni hargjort på regeringen när det gäller lokaliseringen avSIDA. Det är förvisso en detalj i budgethänseende,men det gäller ändå pengar. Om SIDA i stället för attskaffa nya lägenheter inne i förladestill skulle kostnaden bli lägre och man skulleuppnå andra mycket värdefulla saker. Stadsdelensanseende skulle t.ex. höjas. Har ni gjort någontingsom socialdemokratisk grupp? Vi vet att en enskildledamot, , har agerat, och det tycker jagär utmärkt. Jag önskar att den socialdemokratiskariksdagsgruppen också skulle agera.När det avslutningsvis gäller frågan om Världs-banken ser jag med intresse fram emot att se hur rap-porterna från regeringen kommer att läggas fram förriksdagen. Jag tycker att ni borde kräva mer av rege-ringen och visa legitima intresse ochskyldighet att lägga sig i stället för att bara vänta påatt regeringen erbjuder information.Anf. 54 () replikFru talman! Jag diskuterar inte partiinterna frågorhär i kammaren.Jag vill bara påpeka att det anslag vi diskuterarändå uppgår till av BNI. Man kan lätt få upp-fattningen att vi ligger mycket lågt. Vi som sitter härkänner till att FN-målet är . Vi vet mycket välvilka länder som ligger över den nivån. Det är ett fåtalländer. ligger alltså fortfarande kvar på nivån0,87. Detta får inte tas som någon intäkt för att jaginte skulle eftersträva enprocentsmålet. Det måletkvarstår självfallet.Anf. 55 Statsrådet ()Fru talman! Vi har alla under denna dag blivit var-se att den ekonomiska krisen har kastat sin långa,mörka skugga också över denna debatt. Det är inteorimligt. Vi kan inte diskutera biståndet isolerat frånallting annat. Allt hör ihop - i denna värld och i dennakammare. Vad vi gör här hemma bestämmer vad vikan göra internationellt. Om krisen förvärras ytterliga-re här hemma, kommer biståndet i slutändan att drab-bas ännu hårdare.Fru talman! är en mycket stor, internatio-nell biståndsgivare. Om vi använder pengarna rätt,kan vi åstadkomma mycket bra bistånd. Och det görvi också.Låt mig ta exemplet med Nidia Ruiz. I en broschyrfrån SIDA finns en bild av henne. Hon spikar uppfönsterlister i familjens nya hem utanför iCosta . På sluttningen håller 130 små kedjehus påatt växa upp.Genom organisationen har Nidia ochhennes grannar fått hjälp med att få ut lagfart och attklara av alla de byråkratiska handgrepp som ofta ärför svåra och för dyra för fattiga i bygger husen själva. Alla hjälps åt med samtli-ga hus. Pengarna lånar man ur en fond, som också gerkrediter till småföretagare. Eftersom männen arbetarpå dagarna, är det kvinnorna som svarar för byggan-det. Hälften av husägarna är ensamstående kvinnor.Sveriges stöd till Fuprovi i är inte baraett exempel på bra bistånd. Det illustrerar också denväg som regeringen och , hoppas jag, vill gåi biståndspolitiken.Den första ledstjärnan är att vi vill stärka detlångsiktiga och fattigdomsbekämpande biståndet, ochi högre grad inrikta stödet på de fattigaste och mestutsatta grupperna. vet vi att fattigdom i hög gradär en kvinnofråga. Den kvinnliga halvan av mänsklig-heten disponerar av inkomsterna. Var sjätteav jordens fattiga är dessutom handikappad. Fattig-domen är fredens och förnuftets fiende.Fattigdoms- och fördelningsfrågor kommer att gesen central roll i vår dialog med mottagarländerna. Denekonomiska dimensionen måste kompletteras med ensocial, vilket också var ett av huvudbudskapen vidtoppmötet i inriktning kommer att gälla för hela vårtinternationella agerande, t.ex. i förhandlingarna omden elfte påfyllnaden av internationel-la utvecklingsfond, . Där kommer vi att driva desociala frågorna och hävda vår uppfattning att enstörre del av IDA:s resurser bör gå till investeringar imänskliga resurser och till söder om det andra vill vi stödja en demokratisk sam-hällsutveckling, en demokratins kultur, som främjarfolkligt deltagande och ger de fattiga inte bara formel-la utan även reella möjligheter att utnyttja sina rättig-heter och att själva ta ansvar för sina liv. Ty utveck-ling handlar ytterst om mänsklig värdighet.De enskilda organisationerna, som har diskuteratshär, har en nyckelroll när det gäller att bygga uppdemokratiska och pluralistiska samhällen. Det äringen tillfällighet att mer än en fjärdedel av det bilate-rala biståndet från kanaliseras just genomenskilda organisationer. Men vi får inte glömma bortatt demokrati också är en styrelseform. De mänskligarättigheterna är i grunden en del av individens skyddmot statsmakten. Därför måste vi också stödja fram-växten av demokratiska offentliga institutioner, inteminst en fungerande rättsstat.Jag ser ingen motsättning mellan dessa två linjer -å ena sidan stödet till det civila samhället och de en-skilda organisationerna, å andra sidan stödet för attutveckla staten i våra mottagarländer. Båda behövs.Båda är väsentliga delar av vårt utvecklingssamarbe-te. Det vi kan diskutera är balansen och avvägningen,i synnerhet i när pengarna inte räcker till allt detsom vi verkligen vill göra. Däremot är det poänglöstatt spela ut de båda linjerna mot varandra.För det tredje är projektet i bokstavli-gen en hjälp till självhjälp. Det handlar inte om all-mosor utan om hjälp med en verksamhet - ett hus-bygge eller ett småföretag - för vilken individen självtar ansvar och själv mobiliserar sina resurser. Fuproviägnar sig inte åt välgörenhet. Fuprovi ställer tydligaoch klara krav på sina låntagare och ser till att lånenåterbetalas. På samma sätt kommer det framtidasvenska biståndet att bygga på att mottagarländer tarett klart och otvetydigt ansvar för sin egen utveckling.För det fjärde handlar det om jämställdhet. Att gemakt åt kvinnor är ett demokratiskt mål i sig. Vägentill demokrati och utveckling går via kvinnans frigö-relse. Fattigdomens feminisering är ett faktum. Av 1,3miljarder extremt fattiga i denna värld är kvin-nor. Men jämställdhet är också ett medel för att allaskall uppnå tillväxt och en högre social standard. Destora FN-konferenserna om miljön, omde mänskliga rättigheterna, om befolkningsfrågan ochom de sociala frågorna - och den i omkvinnor - understryker att jämställdheten är en nyckelför att lösa de globala ödesfrågorna.Därför kommer jämställdheten att bli ett huvudte-ma i det svenska utvecklingssamarbetet. Vi håller påatt utreda hur jämställdheten skall integreras i debiståndspolitiska mål som har lagt fast. Detdagliga arbetet med att utforma program och riktlinjerför utvecklingssamarbetet måste genomsyras av jäm-ställdhetsperspektivet. Det kan handla om olika typerav kvinnoprojekt men ännu mer om att integrerakvinnor i alla utvecklingsprocesser och att alltid beak-ta vilka effekter ett program eller ett projekt har påmäns och kvinnors situation och på fördelningen avt.ex. makt och resurser mellan män och kvinnor.För att åstadkomma ett effektivt bistånd måste viförstå och känna till de strukturella, kulturella, socialaoch religiösa förhållanden som styr mäns och kvin-nors roller. Bristande jämställdhet är ett utvecklings-hinder. Utifrån den insikten skall vi forma det kom-mande svenska biståndet.Fru talman! Den nya biståndspolitiken, som rege-ringen har börjat utforma, är en del av en samladsvensk utrikespolitik för demokrati, solidaritet ochsäkerhet. Säkerhetspolitiken har traditionellt handlatom staters yttre säkerhet, om att avvärja hot mot denterritoriella integriteten och den politiska självstän-digheten. Det är säkerhetspolitikens hårda kärna. Denär fortfarande relevant och viktig. Men i postkom-munismens tidevarv räcker den inte. Det finns ettotvetydigt samband mellan ekonomisk och social nödoch politiska kriser och konflikter. Därför bildar fred,utveckling och säkerhet en enhet, där delarna betingarvarandra. Därför måste vi vidga det traditionella sä-kerhetsbegreppet. På allt fler håll i världen bestårhoten inte av främmande arméer utan av miljöförstö-ring, fattigdom, misär och den desperation och vredesom föds ur elände och förnedring. Att göra en åt-skillnad mellan politik och bistånd blir därför alltmerillusoriskt. I den globala byn är säkerhet och utveck-ling två sidor av samma mynt.Det är utifrån den övertygelsen som regeringen nukraftfullt går in med ett omfattande politiskt, ekono-miskt och personellt stöd - där bl.a. - till fredsprocessen i . Vi harockså börjat skissa på vad vi i internationell samver-kan kan göra för att bygga upp f.d. . Vihar , i samarbete med 13 andra länder, inrättatDet internationella och fria vali . Vi har ingått ett långsiktigt samarbetsav-tal med det nya, demokratiska . Och vi fort-sätter med det omfattande stödet till freds- och förso-ningsprocesserna i Centralamerika.Fru talman! Den biståndspolitik som vi vill byggatar fasta erfarenheter av utvecklingssamar-bete. Vi studerar också noga erfarenheterna från deländer som faktiskt har lyckats. har länderna iOst- och , som var inne på,haft en tillväxt som vida överstiger resten av världens.Från slutet av 1700-talet tog det 58 åratt fördubbla sin produktion per invånare. Vid slutetav gjorde om den bedriften på 34 år.Under har gjort detpå och på 10. Fastän befolkningen i Osta-sien har ökat med två tredjedelar harantalet absolut fattiga minskat från 400 till 180 miljo-ner människor.Den viktigaste slutsats som man kan dra av dets.k. ostasiatiska miraklet är att det inte är något mira-kel. Framgångarna bygger på två gammaldags dygder:hårt arbete och klok politik.Till grund för framgångarna ligger en ekonomiskpolitik som är inriktad på en stabilitet, en öppenhetmot omvärlden, en låg inflation, en stram budgetpoli-tik och, tyvärr, också ett auktoritärt styre på vissa håll.Så långt anses det vara konventionell klokskap, sådansom den internationella valutafonden och Världsban-ken numera skriver varje finansminister på näsan.Men det finns två andra ingredienser i det asiatis-ka miraklet som är mer originella. Den ena är att densnabba tillväxten i regel har kombinerats med en alltjämnare fördelning av resurserna. De snabbast växan-de ekonomierna har i själva verket minskat klyftornamest. Tillväxtens frukter har delats, vilket har gettregimerna en högre grad av legitimitet.Man har framför allt satsat på utbildning, särskilten god och allmän primärutbildning, som Karl-GöranBiörsmark var inne på. Ännu intressantare är att deframgångsrika länderna konsekvent har gett flickorsamma utbildning som pojkar. Det har bl.a. medförtdramatiskt sänkta födelsetal och gett barnen en bättrestart i livet. Erfarenheterna från de lyckosamma eko-nomierna i bekräftar också budskapet frånKöpenhamn, nämligen att inga investeringar är merlönsamma än de i människor och deras förmåga.Den andra intressanta ingrediensen är statens roll,. Till nyliberalernas stora förargelse harstaten spelat en avgörande roll för de ekonomiskaframgångarna. Staten har framför allt gjort rätt sakerpå ett kompetent sätt.Adam skrev för ommarknadens osynliga hand. är de flesta överensom att en marknadsekonomi ger de bästa förutsätt-ningarna för tillväxt och utveckling, även jag. Menutan en social dimension och utan ett mått av statligintervention riskerar marknaden att krossa den svage.Den utvecklingspolitiska läxan är enkel: det måste intelligent synlig hand vid sidan av den osynligaom skall kunna tillgodogöra sig markna-dens fördelar och inte bara bli dess offer. Utan funge-rande bank- och rättsväsende och en lång rad kompe-tenta institutioner av olika slag fungerar ingen mark-nad. Det handlar inte alls om marknad eller stat utanom marknad och stat i en rationell samverkan.Det är precis detta som många saknar,nämligen en statsapparat som har den tekniska ochadministrativa kapacitet som krävs för att man intebara skall kunna formulera utan även föra en klokpolitik. kris är i hög grad en statens kris. Där-för satsar vi i svenskt bistånd numera stort på att ivåra mottagarländer bygga upp inte bara fungerandemarknader och demokratiska samhällssystem utanockså kompetenta institutioner.Genom förvaltningsstöd kan vi bidra till att höjamottagarländernas förmåga att väl utnyttja biståndet,att styra den egna utvecklingen, att bygga upp deninfrastruktur som krävs för utveckling samt att skapaett gynnsamt investeringsklimat och ett dynamisktnäringsliv. Exemplen är många: palestinska hälso-vårdsplanerare, revisorer i , central-bankstjänstemän i , domare i , statistikeri , poliser i , tullare i ,vägtekniker i , åklagare i och skattein-drivare i talman! Taletiden börjar ta slut. Jag har fåttmånga frågor från de talare som har deltagit i debat-ten. Jag ber att få återkomma senare.Anf. 56 ()replikFru talman! Vi ställde några frågor till statsrådet,och har han en chans att svara. Innan jag uppreparfrågorna än en gång och preciserar dem vill jag tackastatsrådet för att han lyfte fram det faktum att kvin-norna nu rycker fram när det gäller läskunnigheten.Ett av målen i var att represen-tanterna från alla deltagande länder - jag tror att detvar 260 stycken - skulle åka hem och göra läxan,nämligen att se till att flickorna kom till skolan. Det ärglädjande att nu se att detta kan ge resultat.Jag har två konkreta frågor till statsrådet, som harsuttit och lyssnat på debatten. Det är dels enfråga om pengarna, dels en om enskilda organisatio-ner.Tror att det är möjligt att sanerasvensk ekonomi utan att skära i biståndet? Om svaretpå den frågan är ja är regeringens proposition felak-tig. Om svaret är nej har, som jag uppfattar det, Soci-aldemokraterna övergivit enprocentsmålet. TrorPierre att det är möjligt att sanera svensk eko-nomi, stärka den svenska kronan och se till att räntanfår rätt utveckling utan att behöva skära i biståndet?Den andra frågan, som gäller de enskilda organi-sationerna, ställde jag redan i mitt inledningsanföran-de. Är det ett trendbrott vi nu ser i synen på enskildaorganisationers arbete? Man skär ju på det bi-ståndet mot totalt i budgeten för hela biståndet.Det är alltså en kraftigare nedskärning vad gäller deenskilda organisationerna. Skall detta tolkas som etttrendbrott?Anf. 57 Statsrådet ()Fru talman! Man måste se samlade för-måga i ett helhetssammanhang. Det gäller insatser förpensionärer, solidaritet med barnfamiljer, regional-politik och internationell solidaritet. Det finns ocksåett samband däremellan, som inte går att bortse från.Om vi minskar radikalt på samhällssolidariteten iSverige, kommer inte det starka stöd som finns i fol-kopinionen att finnas för evigt för internationell soli-daritet. Det måste finnas ett samband. Vi är i Sve-rige inne i en ganska djup kris, som alla har blivitmedvetna om, och ingen sektor i eller isvensk politik kan då undantas.Jag menar inte att det är fråga om ett trendbrottvad gäller biståndet. Vårt mål om när ekonominså tillåter ligger fast. Det är en oerhört viktig värde-mätare på en nations vilja till solidaritet, och det skallvi inte ge upp.Jag ser med bekymmer och bestörtning på att bi-ståndsmedelprocenten av BNI bland de s.k. rika län-derna ligger på - det gäller då inte minst destora ekonomierna som och, framför allt, USAoch . Det är därför som sadeoerhört viktigt att leva upp till budskapet från topp-mötet i , att vi skall sträva efter att nivånpå biståndet i alla industriländer skall ligga på 0,7 %.Detta har ju överträffat med råge. Vi får hel-ler inte glömma att grunden för att uppnå enpro-centsmålet lades då vi hade en stark ekonomi i Sveri-ge. uppfyller vi med råge 0,7-procentsmålet, ochvi avser att klättra ännu högre så fort vi kan.Jag tycker därför inte att vi skall klä oss i säck ochaska. Vi har ett mycket bra bistånd. Vi har en mycketstor volym på biståndet, vi ligger i det avseendetbland de fyra främsta i världen. Vi satsar också änmer på ett kvalitativt, strategiskt viktigt bistånd av denkaraktär som jag har angivit här.Jag skulle därför inte vilja säga att det är fråga omett trendbrott. Man kan säga att det är en försvarspo-sition. Vi skall kravla oss ur den ekonomiska krisen isin helhet. Det är viktigt för oss alla, och det är viktigtför den internationella solidariteten.Sedan skulle jag vilja svara på frågan om de en-skilda organisationerna, men jag märker att min talar-tid nu är slut.Anf. 58 ()replikFru talman! Det finns ju en omgång till, så det gårbra för statsrådet att komma tillbaka till frågan om deenskilda organisationerna.Jag konstaterar att svaret på min fråga alltså varnej. Det går enligt inte att sanera svenskekonomi utan att skära i biståndet och uppge enpro-centsmålet. Jag tycker att detta är olyckligt. Manskulle i och för sig kunna föra samma resonemang omvi började närma oss . Man skulle enligt PierreSchori då kunna säga att det inte går att upprätthålla0,7-procentsmålet, eftersom vi då inte klarar svenskekonomi. Jag menar att man då har gjort ett tankefeloch uppgett själva idén bakom enprocentsmålet. Nogom detta nu.Tillbaka till frågan om de enskilda organisationer-na. Jag har här en artikel som har skriviti tidningen . Han skriver där: Det var missionenoch senare de ideella organisationerna som öppnadevåra ögon för behoven i och lade grundenför det statliga biståndet, och när det gäller att förank-ra biståndet i det svenska samhället har de ideellaorganisationerna en nyckelroll.Jag vill så återkomma till den fråga jag ställde ti-digare. När man nu skär mer på enskilda organisatio-ner än på det totala biståndet, när man minskar stödettill enskilda organisationer och sänker dettotala biståndet , är det då fråga om etttrendbrott?Pierre hade många goda tankar om kvalitet,att effektiviteten skulle höjas, osv. harbegärt en utredning på det här området. Det har nublivit fråga om en litet mindre utredning om jäm-ställdheten i de biståndspolitiska målen, en utredningsom skall ledas av . Jag hadehoppats att denna skulle utvidgas till en större bi-ståndsutredning. Kan tänka sig att ensådan större biståndsutredning inför 2000-talet kan bliverklighet?Anf. 59 Statsrådet ()Fru talman! Det är mycket jag kan tänka mig, menvi tar en sak i sänder. börjar vi med jämställd-hetsmålet, som jag tycker är det viktigaste just nu ochunder kommande år.De enskilda organisationerna uppbär 27 %av det svenska bilaterala biståndet, vilket är en oer-hört hög andel som också ger uttryck för det starkaförtroende som vi i riksdag och regering har för deenskilda organisationerna som bärare av ett hållbart,folkligt förankrat internationellt samarbete.Karl-Göran Biörsmark sade att vi i det här lägetbeskär de enskilda organisationernas verksamhet ochderas möjligheter , men det är, fru talman,en sanning med mycket stor modifikation. Den ned-skärning som görs kompenseras nämligen mer änfuller väl av de stora möjligheter dessa organisationerhar att tillgodogöra sig EU:s , an-slagna för enskilda organisationer. Anledningen till attjag gör kopplingen är just att vi har fått ta av bi-ståndsmedlen för att betala inträdesbiljetten till EU.Det finns därför en koppling på så sätt att EU nuöppnar de fonder som finns.Det är dock inte så enkelt för små, vanliga enskil-da organisationer att hitta i labyrinter. Det ärlättare för de stora - , SIDA och SvenskaAfghanistanhjälpen har nämnts i debatten - som redanhar fått ur EU:s fonder för sinviktiga verksamhet. För att hjälpa de små enskildaorganisationerna i kommer vi att placera entjänsteman i som skall hjälpa till just med attfinna rätt. Vi kommer också att genomSIDA utarbeta en skrift, en handledning för enskildaorganisationers arbete.Jag menar alltså att de enskilda organisationernamer än fuller väl kommer att kompenseras.Dessutom kräver EU formellt att enskilda organi-sationer skall ha i egeninsats, men vi kommeratt kompensera för detta genom det svenska stödet tillde enskilda organisationerna. Det kommer icke att blinågon förändring därvidlag annat än att man på dethär sättet får tillgång till en mångmiljardkassa.Anf. 60 () replikFru talman! Det var hugnesamt att en översikt över de basala koncepten.Jag delar uppfattningen att jämställdhetsperspekti-vet är oerhört väsentligt att driva i all biståndsverk-samhet. Vad jag saknade och som vi väldigt noga villslå vakt om är behovet av jordreformer i många av deaktuella länderna. Som moderat ställer jag alltid upppå en liten och stark stat som sätter ramarna för mark-nadsekonomin. Inte heller kring detta finns det någrakonflikter.De statliga insatser som har visat sig framgångsri-ka på biståndsområdet är framför allt att man byggerupp rättsstatens institutioner, att man skapar förut-sättningarna för demokratin och att man också skaparmarknadsekonomins institutioner. Det senare diskute-rade vi mycket i biståndsdebatterna se-dan, och det är utomordentligt bra att vi nu är överensom vikten av att just bygga upp marknadsekonominsinstitutioner.Fattigdomsbekämpningen är det väsentliga. Det ärvi överens om. Det är då väldigt positivt att avu-världens befolkning bor i länder med snabb eko-nomisk utveckling. Men det kommer också att innebä-ra att de människor som arbetar med biståndet arbetarpå att avveckla behovet av sin egen verksamhet.Det är i den situationen som man alltid undrar:Skall vi verkligen bygga upp detta super-SIDA? Detär förvisso inte att riva några pyramider att försökadriva den här verksamheten i stordriftsformer med enbetydande byråkrati. Vore det inte vettigare att i stäl-let försöka att successivt föra över alltmer av denverksamhet som SIDA bedriver på enskilda organisa-tioner?Anf. 61 Statsrådet ()Fru talman! I första inlägg handla-de det mycket om socialism när han talade om Afrika.Han talade däremot inte så mycket om kolonialismoch det snedvridning av utvecklingen förde afrikanska folken.Jag kom att tänka på gamle president . Enav de saker han frågade sig precis innan han dog iförfjol var om nomenklaturans kapitalism i Rysslandvar bättre än kommunistisk kapitalism i . Mankan tycka att det är en absurd fråga.Med detta vill jag illustrera att det inte är så gi-vande att tala om socialism och kapitalism i Afrika.Jag har talat om det som är drivkrafterna bakom vårpolitik när det gäller att bygga upp , och jagtycker att de gäller fortfarande.När det gäller kritiken mot SIDA vill jag säga attden är riktig, och det skall vi medge. Många har varitinne på detta. Jag kanske får utnyttja tiden för att ävenbemöta , och andra.Med facit hand är det lätt att se de misstag som harbegåtts under utvecklingssamarbete. En delprojekt var onekligen felaktiga, misslyckade ochfeltänkta. När vi talar om felgrepp iu-länderna bör vi med klädsam ödmjukhet erinra ossatt de internationella givarna, och även vi, ofta bådeförordade och stödde den politik som vi anservara missriktad och felaktig. Det gäller oss alla här.Vi skall inte heller glömma det su-permaktstävlan som genom påtryckningar och vape-nexport snedvred politik och ekonomi i mångau-länder.Jag tycker att vi har vidtagit en mycket viktig åt-gärd när det gäller SIDA. Detta kommer att förasamman alla biståndsmyndigheter till ett område. Detger oss en sammanhållen myndighet. Vi uppnår högreeffektivitet, ökad flexibilitet och tydlighet gentemotomvärlden.