prot · GI0990 · 1995-04-19 00:00:00 — Men det förutsätter ju attalla inblandade parter finns med vid förhandlingsbor-det. Något annat kan knappast vara möjligt. Det måvara hänt att det känns både frustrerande och uppgivetatt behöva sätta sig vid förhandlingsbordet med demsom en gång startat denna konflikt. Trots allt är detnödvändigt. Annars kommer det att aldrig kunna blien lösning som alla kan ställa upp på och acceptera.Annars lägger vi bara lock på en krutdurk och låterden explodera någon annan gång.Anf. 5 () replikHerr talman! Som jag sade i min första replik sadeden nuvarande biträdande utrikesministern för ett årsedan att man nu måste gå vidare och utvidga Saraje-vomodellen till att omfatta alla de andra stridszoner-na. Riksdag och regering måste vara pådrivande.Debatten handlar om huruvida riksdagenskall ge regeringen till känna att vi vill se just dettasom oppositionspolitikern sade för ett årsedan, nämligen att regering och riksdag är mer på-drivande i den internationella debatten.Då handlar det faktiskt om vilken förhandlings-lösning som skall uppnås, inte om vi skall ha en för-handlingslösning. Det handlar om vilken fred vi skallha, inte om vi skall ha fred. Det handlar om vilkenförsoning som vi vill uppnå, inte om vi skall ha enförsoning. Där finns det inte några klara besked, inteheller i utskottets majoritets betänkande.Anneli Hulthén sade att motionen och reservatio-nen kritiserar alla och allt som tänkts. Det är inte sant.Det är dessutom så, vilket bekräftats senast av WarrenZimmermanns inlägg i Foreign Affairs, att allt fler avdem som haft ansvar för olika ageranden i fredspro-cesserna fram till nu öppet börjar erkänna att de gjortfel från början. Man drog fel slutsatser. Man hade inteklart för sig vad krigsförbrytarna hade i sikte och hurmålmedvetna och hänsynslösa de var för att uppnåsina mål.Som jag sade i mitt anförande är det först när denbosniska regeringen börjar tryckatillbaka bosnienserberna litet som börjarropa på förhandlingar. Han förstår vad det innebär attsätta press. Det är det bör ge regeringen tillkänna.Anf. 6 () replikHerr talman! Jag tycker att den beskrivning somLennart Rohdin gör av sin egen motion är något för-skönande. Det som jag vänder mig emot är skrivning-ar som "sittningar med syfte att anpassa föregåendestyckningsplan till de bosnienserbiska fascisternassenaste landvinningar". Ordet sittningar syftar på deförhandlingsförsök som gjorts tidigare. Hela motionenutmynnar i en kritik och emellanåt ett språkbruk somman kanske inte förväntar sig av en riksdagsledamotom vare sig FN eller några andra internationella or-gan. Det är en misstänksamhet som är på gränsen mycket pessimistisk bild av det som har hänt. Detmå vara så att det internationella samfundet har varitnaivt under denna konflikt i tron att man tidigareskulle ha kunnat få en lösning och uppnå det man villeuppnå.Det är möjligt att man kunde ha gjort på ett annatsätt. Men är det inte så, vare sig i förhandlingareller konflikter där mer än en är inblandad. Hela tidenmåste ett resonemang pågå. måste föränd-ringar göras. måste utvecklingen gå framåt.Det är inte så att , den svenska regeringeneller utrikesutskottets majoritet sitter med enfredsplan i fickan som man nekar attfå se. Jag tror att man är medveten om att detta är enprocess och att det inte finns en enda lösning, ävenom vi , med det vi vet, skulle kunna säga: Dettahade varit det bästa.Anf. 7 ()Herr talman! Det har snart gått dejugoslaviska krigen började och började. Uppmarschen till krigenvintern 1990/91 var en period av djupt misslyckande iden europeiska utrikespolitiken. Det var i bästa falldålig analys, ofta direkt felaktig. Det var splittrat ochoengagerat. Ursäkten kan naturligtvis vara att mansatt och tittade på TV vad som hände borta i Kuwaitunder . Det skymde mycket av den upp-marsch som skedde.Som tidigare påtalats handlade det om en mycketmålmedveten och nästan i detalj planerad aggression.Milosevic, det serbiska , den jugosla-viska armén och olika former av gäng i ochBosnien-Hercegovina var de som utövade aggressio-nen. Vukovar, Osijek, och harinte precis varit resultat av gerillakrig utan av ettmålmedvetet förstörande av städer med tungt artilleri.Lärdomen av det är att detta inte är en etnisk konfliktutan en planerad konflikt, en avsiktlig aggression.De analyser man ibland ser som hävdar att detskulle vara något slags inneboende oförmåga atthandskas med etniska skillnader i i störstaallmänhet och kanske speciellt i Bosnien-Hercegovinaeller är i grunden fel. Men allt eftersomkonflikten har vuxit fram har naturligtvis också hatetkommit att växa fram till följd av konflikten. Men detär en annan sak.Det är också sant att FN, som enligt artikel 51 sä-ger att ett land har rätt till självförsvar och att gå in iallianser och försvara sin integritet, inte har förmåttgöra detta. Vi känner till några sådana fall tidigare ihistorien. och är väl de mest kända.Men bekymret är inte FN:s i grunden. Det är med-lemsstaternas. Vi får då gå till oss själva. Huvuddelenav FN:s medlemsstater resonerar som . Man ärinte beredd att inskrida till ett annat lands försvar.Denna riksdag, alla partier, har de restriktionerna förSverige. Många andra länder har precis samma re-striktioner.EG, som det hette , hade inget mandatatt över huvud taget syssla med utrikespolitik. NATOhade heller inget mandat att syssla med annat än för-svar av det egna territoriet och fick inte agera utanfördet. När man inte hade det bästa alternativet, att försthjälpa och sedan Bosnien att försvara sigsjälva, fick man gå på ett annat alternativ, ett sämrealternativ. Det kanske var det näst bästa eller möjligendet näst sämsta. Det var ,kontaktgruppen, medlarna, humanitära insatser och såsmåningom skyddsstyrkor. Jag tror faktiskt att detta ifråga om det ledde till att finns kvar som en kraftigt beskuren mendock självständig stat. Det hade sett mycket värre utom inte dessa insatser gjorts. Jag tror att hade varit delat mellan ochKroatien om inte dessa insatser hade kommit tillstånd. Det är inte det bästa alternativet, jag upprepardet. Men i detta fall är det ett mindre dåligt alternativän den totala utplåningen av ,som jag tror hade blivit följden om ingenting alls hadegjorts.Vi skall också komma ihåg att stora delar av Bos-nien-Hercegovinas försörjning - mat -kommer via det internationella samfundet, framför alltvästvärlden och EU. Det svenska görbetydande insatser för att leverera mat till delar avBosnien-Hercegovina. Den nordiska bataljonen görbetydande insatser. Jag minns själv när presidentIzetbegovic och premiärminister framfördesitt tack till och hävdade att var ett avde länder som gjort mycket stora, kanske störst insat-ser för i proportion till sinstorlek och befolkning. Jag tycker att det skall note-ras. har också varit mycket starkt pådrivande ifråga om krigsförbrytartribunalen.När det gäller att få fram en lösning har det inter-nationella samfundets linje varit att pressa Serbienmed sanktioner och sanktionsövervakning, när maninte kunnat följa den linje som varit bäst, nämligen attförsvara . har deltagitäven i denna verksamhet, för att pressa fram en för-handlingslösning som skall stärka Bosnien-Hercegovina.Den springande punkten i diskussionen är nu vadman skall göra med vapenembargot. Vapenembargottillkom som ett embargo mot hela det gamla Jugosla-vien och har sedan kommit att få effekt också förBosnien-Hercegovina och naturligtvis också för Ser-bien och andra.Om vi funderar en smula på vad som skulle skeom vapenembargot hävdes, skulle man kunna tänkasig ett scenario som innebär att , Unpro-for, dras ut. Ingen, inte ens , skulle vara be-redd att behålla sina skyddsstyrkor i Bosnien omvapenembargot släpptes. Den humanitära hjälpenskulle sannolikt omöjliggöras. En stor del av Bosniensbefolkning, några säger , är beroende av denhumanitära hjälpen för sitt dagliga bröd. Man kankanske också tänka sig att det skulle bli en bred ser-bisk attack på en gång, innan Bosnien-Hercegovinahinner beväpna sig, innan vapenleverenser i stor om-fattning hinner komma. Det vore ganska rationellt,sett från ett bosniskt perspektiv, att göra så.Vi såg litet grand av detta när presidentClinton antydde att man från sida var bereddatt verka för att vapenembargot skulle upphävas. Detblev en mycket bekymmersam period. Det blev initialten bosnisk framgång, men sedan kom en serbisk rekylpå detta.Jag tror att erfarenheten av vad som hände förraåret inte direkt pekar i riktning mot en lösning sominnebär ett upphävande av vapenembargot. Det serinte ut att vara en klok lösning för att få till stånd enbättre sakernas ordning än . Jag tror att det ärviktigt att ha denna relativa syn, för medvetenhetenom denna ondskefulla aggression är den allvarligaste iEuropas historia sedan . Dennamålmedvetna planering, detta systematiska genomfö-rande av etnisk rensning på ett noggrant planerat ochförutsett sätt måste leda till att vi på bästa eller minstdåliga sätt ser till att vi får fram en lösning som stop-par och i största möjliga mån förhindrar resultatet avdetta.När det gäller Kosovo, som också tas upp i betän-kandet, är det viktigt att bibehålla pressen på Serbien.Den svenska linjen har ju varit att sanktionerna motSerbien, eller den federala republiken ,inte skall släppas förrän man har kommit till rätta medsituationen i Kosovo. Vi måste också fullfölja denbevakning av läget i Kosovo som inleddes under detsvenska ordförandeskapet i ESK.När det gäller tycker jag att det ,när har blivit medlem av den europeiskaunionen, finns anledning att aktivera vår position.Tidigare var detta inte möjligt, för vi kunde inte ageravia EU. Men det är ju ingen tvekan om att den nuva-rande grekiska regeringens attityd till harvarit helt otillständig. Visserligen har det funnits vissaoklarheter vad gäller nationella symboler etc, mensådana får naturligtvis inte lösas med oproportionerli-ga metoder. Blockeringen av har varithelt oproportionerlig i förhållande till den ursprungli-ga dispyten som, i alla fall med våra ögon sett, kan sessom relativt bagatellartad. Därför är det viktigt att vinu agerar. Vi har gjort det tidigare genom att varamed och sända förebyggande trupper till Makedonien.För övrigt var det, inom parentes sagt, ett av de verk-ligt förutseende besluten i FN:s historia att skickatrupp innan en konflikt har brutit ut. Det bör vi fak-tiskt observera. Ofta har vi annars klagat på att manhar skickat trupp . Men detta var mycket fram-synt av bl.a. dåvarande försvarsministern att stödjadetta beslut.Med gäller samma sak som med Make-donien, att vi nu som EU-medlemmar bör verka föratt EU knyter ett närmare samarbete med Albanienoch , t.ex. genom att kanske finna olikaformer av associationsavtal med de båda länderna, såatt vi på det sättet stärker deras möjligheter till snabbutveckling. har ju ett enormt starkt EU-stödoch försörjs väl till stora delar via EU.Det finns några slutsatser som man kan dra avdessa konflikter . Det är självklart attvi benhårt måste värna den territoriella integriteten ibåde och . Det får interåda någon som helst tvekan om att rätten till derasgränser är fastslagna av folkrätten. I måste viständigt se till att vi har detta i minnet.När man nu t.ex. utövade påtryckningar på Kroati-en att ha kvar Unprofor var det också viktigt att haperspektivet med, att de båda länderna har rätt till sinterritoriella integritet. Vi skall fullfölja det starkasvenska engagemanget. Om vi ser på var harägnat huvuddelen av sitt engagemang under de senas-te åren, så är det faktiskt i Bosnien, vilket parallelltmed har varit det kanske främsta områdetför svenskt utrikespolitiskt engagemang.Inom EU har vi också anledning att fundera en heldel till följd av detta. Vi måste stärka den gemen-samma utrikes- och säkerhetspolitiken. Den infördesju av EU delvis som en reaktion på skammen och påbristen på agerande . Vi måstegenom starkare analysenheter se till att det blir enkraftfull utrikes- och säkerhetspolitik, så att man inteåterupprepar de bristfälliga och felaktiga analyserna,splittringen etc. Jag tror att det behövs en gemensamanalysenhet inom EU. Jag tror också att man behöverinföra konsensus-minus-en-principen i beslutsfattan-det. Det har man gjort i , f.d. ESK.Men vi i måste också vara öppna för enutveckling som innebär ett kraftfullare militärt age-rande. Även som en alliansfri nation kan vi driva på.Vi är ju mycket starkt militärt engagerade i Europassäkerhet. är faktiskt ett av de länder i Europasom militärt är starkast engagerat utanför våra grän-ser. Man bör få instrumenten för att stoppa aggressio-nen. Pudelns kärna är ju egentligen att man skall kun-na stoppa en aggression innan den växer sig starkeller helst innan den över huvud taget utvecklas.Jag är ibland litet orolig över attityden i densvenska säkerhetspolitiska debatten. På något sätt drasden felaktiga slutsatsen att skulle bli passivtoch inåtvänt. I stället borde slutsatsen vara att vimåste bli ännu mer utåtvända och aktiva för att säkraden europeiska freden och säkerheten.Herr talman! Utvecklingen i är ettmörkt kapitel i det moderna historia. Samti-digt råder det ingen tvekan om att kraftfullthar engagerat sig och förhoppningsvis också i fort-sättningen kommer att göra så för att se till att vifaktiskt blir ett av de länder som står i första linjen närdet gäller att värna frihet och fred i Europa.Anf. 8 () replikHerr talman! Låt mig först instämma i vad GöranLennmarker sade om de mycket stora insatser på dethumanitära området som har gjort och fortfa-rande gör under hela konflikten i det forna Jugoslavi-en. har man i denna kammare nästan haft enkänsla av att engagemanget i kriget i Bosnien blir somstörst när det kommer för många asylsökande tillSverige.Göran Lennmarker har ett mycket tilltalande låg-mält sätt att resonera kring dessa frågor, men det fårändå inte tillåtas skyla över de viktiga frågeställning-arna.Han sade att har bidragit till att krigsför-brytartribunalen i har kommit till stånd. Javisst,men vad händer sedan? Jo, en lägervakt kommer attställas inför rätta. Men vad händer med ,, Mladic och för den delen ochMate Boban? Alla rapporter från Bosnien talar om attså långt får tribunalens undersökare inte gå för att tafram fakta om vad som verkligen ligger bakom detsom har skett i Bosnien.Vad kommer det sig att de aktiva som bestämmeröver fredsprocessen - och -helt saboterar krigsförbrytartribunalens möjligheter attarbeta? Möjligheterna är mycket kraftigt kringskurna.Är det inte så, , att bakom det somsker finns också motstridande stormaktsintressen?Bekymret är inte FN utan FN:s medlemsstater. Jo,just det. sade att EG inte hademandat att syssla med utrikespolitik. Men vad somskedde när inleddes var ju att EU -och - bestämde sig för atthålla utanför det som skedde för att kunna drivasina intressen i frågan. liksom andra statersom har restriktioner kan inte ingripa militärt, sadeGöran Lennmarker. Det är inte det som Bosnien harbegärt. De har begärt att få försvara sig själva.Anf. 9 () replikHerr talman! När det gäller krigstribunalen är detsjälvfallet av intresse att se till att det växer fram ettsystem som beivrar brott mot folkrätten och folkmor-den. Att så sker ligger i högsta grad i , i desmå staternas och, som jag tror, även i de stora län-dernas intresse. Vad som naturligtvis komplicerarbilden, vilket ligger i sakens natur, är att det är svårtatt förhandla om den man förhandlar med samtidigtriskerar att åtalas. Det är dilemmat som ligger i heladenna process. Det är inget dolt dilemma utan ettöppet dilemma för var och en. Vi skall komma ihågatt vid var det segrarnas tribu-nal. Då fanns det inget förhandlingsutrymme. Härsker förhandlingarna under en pågående konflikt. Attdetta är ett dilemma inser vi alla, även de som sysslarmed folkrätt. Jag vet inte hur detta skall lösas, mendet är ett dilemma som vi måste erkänna.När det sedan gäller agerandet mellan de olikaländerna är det ingen tvekan om att det från omvärl-dens sida var en bristande och felaktig analys somlänge låg bakom agerandet. Det fanns mycket mot-stridiga intressen. Vi skall också minnas att USAgenom president på ett tidigt stadium deklarera-de att man över huvud taget inte avsåg att lägga sig ikonflikten, vilket jag tror var mycket olyckligt, menså skedde.Likväl måste vi komma ihåg att grunden till dettaär att liksom andra länder inte är berett attbidra enligt artikel 51. Därmed blevaggressionen möjlig att fullfölja. I hade man inte möjlighet att försvara sigsjälva. Därför blev aggressionen mycketframgångsrik, sett med bosniska ögon. Därmed präg-lades också agerandet av att man utgick ifrån bästamöjliga alternativ. Jag tror att vi måste hadetta klart för oss.Anf. 10 () replikHerr talman! Ja, , visst är detett dilemma med krigsförbrytartribunalen och för-handlingssituationen. Men det är ju därför det är såsvårt att acceptera att inrättandet av krigsförbrytartri-bunalen, som bara kommer att straffa några enstakafångvaktare vid krigsläger, inte kan framstå som ettheroiskt och avgörande ingripande mot folkmordet iBosnien.I sitt inlägg sade också att va-penembargot är den springande punkten. Det är junaturligtvis vad det handlar om för Bosnien, för Bos-nien har aldrig krävt att vare sig , EU, Sverigeeller något annat land skall sända sina söner ellerdöttrar att dö på Bosniens jord för att hävda Bosniensrätt att existera. De har krävt att få försvara sig själva,men det har FN redan från början på ett tidigt stadiummedverkat till att försvåra.Vad skulle då ske om FN upphävde vapenembar-got, frågade . Jo, det skulle säker-ligen komma repressalier från den serbiska sidan, förman måste ju leva upp till de hot man har utfäst. Menredan i dag kringgås vapenembargot i allt högre grad.Det är en av de avgörande förklaringarna till att rege-ringsstyrkorna på den bosniska sidan nu har haft nå-got större framgångar än under de gångna tre åren. Dåkommer en serbisk rekyl, sade skedde i när ukrainaserberna från ett annatland ingrep i utan att vare sig FN eller OSSEkunde ingripa. när bosnierna visar att de kan ta försig ropar på förhandlingar vid förhandlings-bordet.Anf. 11 () re-plikHerr talman! Jag tror att det är alldeles korrekt attvare sig eller andra länder har gjort eller kangöra några heroiska insatser när det gäller konflikter-na i f.d. , eller Bosnien-Hercegovina.Jag vill än en gång upprepa att det handlar om attgöra det bästa möjliga i en situation som inte är denbästa men att för den skull inte tappa fattningen utanagera på det minst dåliga sättet. Jag tror att man skallformulera sig ungefär så, det minst dåliga sättet.Vi såg ju att när antydningar kom omatt häva vapenembargot - det togs ju upp också i denamerikanska presidentvalskampanjen - blev för-hoppningarna stora i . Jag trorockså att förhoppningar om ett amerikanskt ingripan-de fanns med i bilden, även om det inte direkt uttala-des. Jag är ganska övertygad om att om inte FN-ingripandet hade skett, så hade inte funnits i dag.Vad vi nu ser - det var ett viktigt påpekande somLennart Rohdin gjorde - är att just den bosniska re-geringssidan har stärkts något. De olika aktionerna,som sanktioner och annat, mot den serbiska sidan gerviss effekt. Det är också ett faktum att det moraliskafördömandet har effekt. Det finns även goda serber,som inser det orimliga i den här politiken. kommit rapporter om mycket omfattande deser-teringar från den bosniska serbsidan, vilket är etthälsotecken. Det finns vissa bosniska serber som flyr,från ett område som de inte vill solidarisera sig medoch vars politik de t.o.m. hatar.Det finns alltså vissa ljusa tecken i detta ändå,men detta sker i en situation med ett bibehållet vape-nembargo.Anf. 12 ()Herr talman! Konflikten i f.d. är somen stinkande varböld i . De fasansfulla över-greppen, krypskyttet, koncentrationslägren, våldtäk-terna och hela kriget har via TV trängt in i våra var-dagsrum. Vi har varit passiva åskådare, oförmögna atthindra det som pågår.Jag tänker ofta på vad människor sade vid andravärldskrigets slut, när allt det fasansfulla som då hadehänt uppenbarades för människorna: Detta får aldrighända igen. Och ändå händer det igen.Det internationella samfundets vanmäktighet närdet gäller att hindra konflikten är minst sagt tragisk.Det största misslyckandet är nog de signaler detta ger;etnisk rensning och skurkaktigt beteende lönar sig pånågot sätt; man kan ägna sig åt folkmord utan attnågon kan göra något åt det.Det här måste brytas. Det bör leda vidare till be-slut om nya regler för folkrätten och för det interna-tionella samfundets - FN, EU och f.d. ESK, numeraOSSE - handlande. Här måste vi ta initiativ, men denfrågan behandlas i annat sammanhang.Situationen i f.d. har behandlats här iriksdagen vid många tillfällen. Vi har haft extra debat-ter, interpellations- och frågedebatter med olika inne-håll. har naturligtvis behandlat fråganmånga gånger. Det råder stor samstämmighet när detgäller agerande internationellt och när detgäller frågor som FN:s närvaro, sanktioner och för-handlingar för att få en lösning till stånd osv. Jag villbara starkt understryka att vi måste ta ett ansvar för attkraftfullt agera på alla de sätt som är möjliga för att fåen lösning till stånd.Nu finns det något olika åsikter om kraftfullheten idet som görs. Efter den debatt som har ägt rum här vill jag inte upprepa alla de argument som harförts fram, utan jag kan bara konstatera att vi delarmajoritetens uppfattning att vapenembargot inte skallbrytas och att vi även i övrigt står bakom utskottet närdet gäller alla de olika delarna i betänkandet om f.d.Jugoslavien och Albanien.Jag vill i stället uppehålla mig något vid Kosovo-frågan, inte därför att vi har olika uppfattningar, utanför att lyfta fram den frågan i debatten. Den riskerarannars att hamna i skymundan för de andra konflik-tområdena. Detta innebär inte på något sätt att läget iområdet är stabilt. I stället har situationen när detgäller de mänskliga rättigheterna förvärrats mycketunder senare år, och risken är också stor att krigetsprider sig.Av de 2 miljoner invånarna i provinsen är90 % albaner, och de har bott i området sedan lång tidtillbaka i historien. Trots att området är ett av de ri-kaste när det gäller naturtillgångar i f.d. Jugoslavienär befolkningen bland de fattigaste.År 1945 tvingades Kosovo in i det kommunistiskafederala , för att 1974 få en autonomställning. Då fick man också representation i allafederala forum. Men den här autonomin upphävdes1989-1990, och Kosovo uteslöts ur den dåvarandefederationen. Därefter har albanerna försökt byggaupp en parallell politisk organisation, genom att antaen deklaration om självständighet och en ny konstitu-tion. Man hade en folkomröstning 1991 om Kosovosom självständig och neutral stat. Ett flerpartival tillparlament och presidentpost organiserades 1992.Inom parentes kan nämnas att presidenten varit i tidigare och kommer hit igen nästavecka, efter en inbjudan som alla partier har ställt sigbakom.Allt det här har mötts med våld, förtryck och ettslags långsam etnisk rensning från den serbiska regi-mens sida. Hela det ekonomiska och kulturella syste-met samt utbildnings- och sjukvårdssystemet harförstörts. Den serbiska överhögheten upprätthållsgenom en omfattande polisiär och militär närvaro.Utländska observatörer har förhindrats att närvara iområdet.Situationen i Kosovo har upprepade gånger be-handlats i FN och andra internationella forum. FN flera tillfällen antagit resolutioner om Kosovo ochde mänskliga rättigheterna där. FN:s särskilde rappor-tör säger i sin rapport att läget har förvärrats, att flerdiskriminerande åtgärder har vidtagits och att våldet,ofta med dödlig utgång, har ökat liksom antalet god-tyckliga arresteringar.FN fördömer mycket starktför allt det här och kräver naturligtvis bl.a. att för-trycket av de mänskliga rättigheterna skallupphöra, att diskrimineringen och det godtyckligavåldet också skall upphöra, att de vetenskapliga ochkulturella institutionerna skall återlämnas till albaner-na och att internationella observatörer måste tillåtasigen. Vid fredsförhandlingar måste Kosovofråganfinnas med.