prot · GI0958 · 1995-02-09 00:00:00 — Därför är det en viktig politiskuppgift just nu att få ordning på statsfinanserna. Allakrafter måste sättas in för att få ner budgetunderskot-tet, hejda ökningen av statsskulden och få i gång sys-selsättningen. Detta arbete måste ha en hög prioritet.Det innebär ett hårt budgetarbete och förutsätteren samverkan mellan partier och grupper. Besparingaroch neddragningar på 100 miljarder är naturligtvisfördelningspolitiskt ansträngande. De har sin inrikt-ning på socialförsäkringssystemet genom att verk-samheten i kommuner och landsting, dvs. sjuk- ochåldringsvården och barnomsorgen, skall skyddas frånneddragningar från statens sida. Självfallet kommerbesparingar när det gäller sjukpenning och barnbidragm.m. att få konsekvenser för enskilda människor.Man måste dock väga detta mot vad som händer omvi inte tar itu med den svåra skuldsituationen nu.Budgetunderskottet sätter hinder för tillväxten,sätter gränser för vårt politiska handlande på social-politikens och skolans område. Budgetunderskottetslår sönder välfärden. Därför måste man lyckas medsaneringsprogrammet. Det är viktigt för välfärden ochjobben.Jag är också övertygad om att det finns en bredinsikt om det nödvändiga i det som sker. Villkoretär naturligtvis att det upplevs som rättvist. Därför är det inte bara besparingar som skall tillutan också skattehöjningar för mer välbeställda grup-per. Den bevarade förmögenhetsbeskattningen, infö-randet av värnskatten och höjningen av skatten påaktier och värdepapper är en viktig politisk marke-ring. En återgång till en enhetlig kapitalbeskattninginnebär att jämlikhet mellan beskattning av arbetsin-komster och inkomster av kapital återinförs, vilket ärrimligt i dagens läge.Den generella välfärdspolitikens uppgift är attskapa trygghet i livets olika skeenden. De åtgärdersom sätts in har en stor betydelse för människornasvardag, deras levnadsbetingelser. Vi kan också kon-statera att den svenska välfärdspolitiken står sig bravid en internationell jämförelse, trots de besparingarsom sker.Man hade hoppats på en bred samsyn i fråga omden ekonomiska politiken och de åtgärder som vidtasoch också när det gäller inriktningen och grundernaför välfärdspolitiken. För långsiktigheten och stabilite-ten är det angeläget med största möjliga enighet.Förhoppningarna grusas definitivt när man läsermoderaternas partimotion för året. Man kan där kon-statera att sitter fast i det nyliberala sys-temskiftet. vill sälja ut viktiga delar avden sociala välfärden till marknaden. Angreppen påden offentliga sektorn, förslaget om en obligatorisksjukvårdsförsäkring, om husläkare och om etable-ringsfriheten för specialister är uttryck för nyliberalaidéer som innebär att resurser tas från det allmänna.Liksom kds föreslår ett återinförande avvårdnadsbidraget på 3 miljarder, som plussar på bud-getunderskottet.Genom att återställa skattesänkningar för de bästställda driver man bort från rättvisan och ökar klyf-torna i samhället. Den moderata motionen innehållerbara klassiska moderata skattesänkningsförslag somförsvagar statsfinanserna med 36,2 miljarder nästabudgetår och 41,8 miljarder år 1998.Tanken om grundtrygghet dök upp i enskrift från Den nya välfärden, där bl.a. har hämtat sina idéer. Denhär gången är den skriven av CUF:s ordförande ochöverensstämmer väl med det som förfram. Man säger att barnbidraget, bostadsbidraget ochföräldraförsäkringen skall slopas. kandet innebära en besparing på förstatskassan, anser man. Det är säkert riktigt, men vadhänder med rättvisan och tryggheten för enskildamänniskor?I skriften föreslås en övergång från dagens gene-rella välfärdssystem till ett system med en låg grund-trygghet kombinerad med ett antal privata - i någotfall obligatoriska - försäkringar. Systemet bygger påatt grupper med bättre inkomster har råd att skaffa sigegna försäkringar och därmed kan bättra på grund-tryggheten. Hög risk och hög premie är principen.Vem vill försäkra en äldre, sjuklig person i en branschsom hotas av arbetslöshet utan att ta ordentligt betalt?När man studerar motion kan manfinna att mycket klart bekänner sig till dengenerella välfärdspolitiken. Man säger: "Det är våruppfattning att vård, omsorg och utbildning i alltväsentligt skall finansieras gemensamt och stå till allamänniskors förfogande på lika villkor". Vidare anförman att välfärden binds samman av solidaritet ochgemenskap. Man fortsätter med att säga att man ärövertygad om att en väl fungerande offentlig sektoroch det privata näringslivet är ömsesidigt beroende avvarandra. Jag kan i stort sett instämma i dengrunduppfattning som har.Dessa markeringar är naturligtvis oerhört värdeful-la, speciellt nu när vi gör en översyn av stora delar avsocialförsäkringssystemet för att det skall bli merhållbart och robust.Anf. 84 ()Fru talman! Vi kristdemokrater ser med oro påden förmyndarpolitik som regeringen på nytt hardrivit igenom inom familjepolitiken. Avvecklingen avvårdnadsbidraget, slopandet av avdragsrätten förstyrkta barnomsorgskostnader och slopandet av rättentill tjänstledighet har drabbat av de famil-jer som har barn . Följden har blivit enökad orättvisa mellan olika familjer. somvalfriheten minskar för familjerna ökar kommunernaskostnader för barnomsorgen.Den 1 januari trädde den nya barnomsorgsla-gen i kraft. av kommunerna klarar inte av lagensbestämmelser om att de skall ordna efterfrågad barn-omsorg inom föreskriven tid. harräknat ut att det kostar kommunerna ca 5 miljarderkronor att leva upp till barnomsorgslagen nu när vård-nadsbidraget är avskaffat. En barnomsorgslag är oac-ceptabel om man inte skapar en verkligvalfrihet för barnfamiljerna. villdärför återinföra vårdnadsbidraget.Fru talman! Regeringen har visat att den inte villge föräldrarna möjlighet att själva avgöra hur de villordna sin barnomsorg. Det finns fina paroller i rege-ringsförklaringen från , och i re-geringens proposition om avskaffandet av vårdnads-bidraget sägs det att "barnomsorgen skall vara till-gänglig för alla barn. Barnens behov och rättigheterskall ställas i första rummet." Visst skall det vara så,men varför räknas inte den barnomsorg som bedrivs ivåra hem av föräldrarna själva eller av andra anhöri-ga? Vad är det egentligen för fel på våra hem efter-som de inte duger till att vårda och fostra våra unga?För oss kristdemokrater är det naturligt att varjefamilj själv skall få avgöra hur den vill ordna sinbarnomsorg. Statens och kommunens uppgift är attanpassa sig till familjens önskemål och inte styrafamiljens val. Regeringen ger fel signaler i avsocial otrygghet, när vi diskuterar ungdomars rotlös-het och när våldet breder ut sig.Fru talman! Barn som växer upp i kärlek ochtrygghet blir själva kärleksfulla och trygga senare ilivet. Föräldrars kravlösa kärlek och intresse för sinabarn har mycket stor betydelse för barnets utvecklingoch kan knappast ersättas av någon samhällelig in-stans. Familjepolitik handlar om mer än pengar ochbidrag. Att färdas väl i livet, dvs. skapa välfärd,handlar om att barnen måste få sina barndomsår itrygghet.Det handlar om att överföra sunda normer tillbarnen.Det handlar om att skapa motkrafter till främ-lingsfientlighet och rasism.Det handlar om att stänga ute drogberoende ochkriminalitet.Med fungerande hemmiljöer kan vi bygga det go-da samhälle vi alla vill ha och som präglas av om-tanke och trygghet och förebygger social utslagning.Fru talman! 1992 gick 50 000 svenska par skildavägar. Separationerna ökar mest i familjer med småbarn. Om utvecklingen fortsätter i samma takt kom-mer av alla barn att före sin 18-årsdag få varamed om att föräldrarna flyttar isär. Eftersom varjeskilsmässa som undviks är till stor fördel för densvagaste parten, barnet, måste åtgärder sättas in för attåterskapa största möjliga familjestabilitet. Då handlardet om förebyggande insatser som föräldrautbildning.att uppvärdera föräldrarollen och hemarbetet, att pri-oritera det livslånga äktenskapet opinionsmässigt ochi lagstiftning.Genom tidiga insatser stärks och utvecklas föräld-rars och barns roll i familjen och familjens roll i sam-hället. Om ökad familjestabilitet blev ett prioriteratmål i vårt land skulle detta medföra stora mänskligaoch samhällsekonomiska vinster.Fru talman! saknas möjligheten förkommunerna att mer generellt stödja barnomsorg i detegna hemmet om den utövas av någon av barnetsföräldrar. Kommunerna är olika och de har olikaförutsättningar. Därför är det viktigt att det skapasgoda förutsättningar och handlingsfrihet att lösakommuninnevånarnas behov. Kommunerna bordedärför ges möjlighet att betala ersättning direkt till defamiljer som önskar och behöver det.Fru talman! Regeringen föreslår i budgetsproposi-tionen en generell sänkning av barnbidraget med1 per barn och år. Vi kristdemokrater vill att150 kr per barn och månad förs över till den barnrela-terade delen av bostadsbidraget, eftersom det inte kananses acceptabelt att neddragningen drabbar barnfa-miljer lika oberoende av deras ekonomiska situation.Vi föreslår också att flerbarnstilläggen bör vara relate-rade till barnbidraget och finnas kvar i förutvarandeomfattning.Vårt förslag har en mer fördelningspolitiskt rättviskonstruktion. Familjer med de lägsta inkomsterna börskyddas. För många familjer är barnbidraget heltavgörande för ekonomin.Fru talman! Det är viktigt att få en överblick överfamiljernas verkliga ekonomiska situation i vårt land.De samhället betalar ifamiljepolitiskt stöd måste fördelas på ett acceptabeltsätt. Syftet med den översyn som vi kristdemokraterhar förordat av detta stöd bör vara att ge föräldrar ochvårdnadshavare större inflytande över hur resursernaanvänds.När vårdnadsbidraget infördes fick vi bekräftat attsmåbarnsfamiljerna vill bestämma själva hur de skallordna sin barnomsorg. En rättvis fördelning per barnskulle drastiskt öka valfriheten och rättvisan samtskapa bättre förståelse för nödvändiga besparingar.Framtidens familjepolitik skall ge makt åt familjendär familjens egna önskemål och barnens behov sätts icentrum.Anf. 85 ()Fru talman! Jag skall i detta anförande ta upp lev-nadsförhållandena i av det skäletatt det nu finns starka motiv för att varna för denväxande segregationen inom det här området.Jag brukar säga att Sockholm har flera ansikten,och det stämmer verkligen. Här finns rikedomen ochutvecklingsmöjligheterna sida vid sida med växandeutslagning och social misär. Medelinkomsten är härhögre än genomsnittligt i landet, och finnshär fler låginkomsttagare. Här finns de dyraste bostä-derna och den största trångboddheten. Ut-budet av kultur och nöjen är det rikaste i landet sam-tidigt som droger, våld och kriminalitet nu växer iomfattning. Här finns jungfrulig natur och fin miljösida vid sida med omfattande miljöförstörelse ochstarkt nedslitna bostadsområden.De geografiska skillnaderna inom regionen i frågaom sociala och ekonomiska levnadsvillkor är avgammalt datum. I den ekonomiska krisens spår hardessutom en brutal arbetslöshet och försämrad socialservice medfört att nya grupper dras in i svårigheter.En nyliberalt orienterad politik som gett köpstarkaintressen ökat spelrum att ta för sig av det bästa regi-onen har att erbjuda skärper motsättningarna. Segre-gationen ökar snabbt.En liknande utveckling finns för övrigt i de övrigastorstadsregionerna i landet. Om vi inte med gemen-samma krafter lyckas vända denna utveckling kom-mer det två tredjedels-samhälle som vi inte vill ha attmycket snabbt etablera sig i våra storstäder. Det är ettskrämmande perspektiv.Jag vill gärna ge ytterligare några exempel på denegativa inslag som finns i utvecklingen i Stock-holmsområdet och som vi måste åtgärda om vi skallha någon möjlighet att vända den här utvecklingen.Bostadsbyggandet har inte varitså lågt som . Endast 2 000 lägenheter påbörjadesunder inom och nedgångenfortsätter. På samma gång ökar nu befolkningen snab-bare än tidigare inom det här området, 1993 med16 700 invånare.Ett annat problem är att bostadskostnaderna är såhöga att utrymmet för reparation och underhåll ärmycket begränsat.Sammantaget medför dessa problem inom bo-stadssektorn att vi snabbt går mot bostadsbrist och enförslumning av vissa befintliga bostadsområden somvi varit förskonade ifrån i Sverige.Liksom i övriga landet är arbetslösheten hög inomområdet. Den främsta kampen mot de sociala proble-men står naturligtvis kring arbetslösheten. Men härfinns också särskilda problem i anslutning till arbets-lösheten. De har till stor del att göra med tillström-ningen av utländska medborgare och flyktingar somhar ökat . Mellan 1992 och1993 ökade socialbidragskostnaderna inom Stock-holms län och är nu så höga perinvånare som genomsnittligt i landet.Denna ökning har uppenbarligen samband medarbetslöshetens karaktär. saknade vartredje arbetslös inom det här området både KAS ocha-kassa. Socialbidragskostnaderna väntas fortsätta attstiga.Fru talman! Det är naturligtvis viktigt att se de sto-ra och rika möjligheter som huvudstadsregionen i vårtland har att erbjuda. får vi inte blunda förde allvarliga sociala problem som finns här och somjust nu ökar i omfattning. Om vi vill tillvarata regio-nens stora möjligheter och om vi vill skapaett som är tryggt, tillgängligt och bra attleva i för alla då måste snabba och effektiva åtgärdersättas in. Då måste och övrigakommuner inom det här området samla sig till enoffensiv mot den växande segregationen. Då måstelandstinget prioritera åtgärder som utjämnar skillna-derna både i social service och tillgänglighet.Även staten har ett ansvar i detta. Det är nödvän-digt, enligt min uppfattning, att olika statliga åtgärderinom exempelvis arbetsmarknads-, bostads- och so-cialpolitiken tar hänsyn till de speciella förhållandensom finns inom liksom inom deövriga storstadsregionerna.Det är, fru talman, med andra ord hög tid att skapaett samlat program mot den växande segregationen.Anf. 86 Socialminister ()Fru talman! Med anledning av det tycker jag att det kan finnas skäl att för riksdagenredovisa att regeringen har för avsikt att tillsätta ensärskild kommitté med företrädare för de tre storstä-derna. Kommittén skall få i uppdrag att titta på stor-stadsområdenas olika problem.Storstadsutredningen, som tillkallades i oktober1988 redovisade i 13 olika underlagsrapporter bl.a.välfärd och segregation i de olika storstadsregionerna- Storstadsliv, rika möjligheter, hårda villkor, vissasynpunkter. Därefter har ett antal projekt genomförtsmed hjälp av medel ur allmänna arvsfonden. Det harvarit ett antal samverkansprojekt med bl.a. Arbets-marknadsstyrelsen, socialtjänst och försäkringskassa.Men detta räcker inte. Vi föreslår nu att kommit-tén skall analysera olika processer. Man skall föreslåprojekt med samverkan tillsammans med kommuner-na. Man skall också samarbeta kring olika aktiviteter.Allt detta skall ske i syfte att hitta metoder och kanskeockså komma med förslag om att röja undan eventuel-la hinder för att kunna använda de resurser som ändåfinns i samhället till bästa möjliga nytta för de gruppersom har behov av stöd. Det kan gälla upprustning avden fysiska närmiljön. Det kan gälla lekmiljön ellerdet kulturella utbudet. Självklart kan det också gällamöjligheten att komma tillbaka till en fast kontakt iarbetslivet. Man skall vidare försöka hindra att män-niskor slås ut till förtidspensioneringar och långvarigasjukskrivningar.Anf. 87 () replikFru talman! Jag vill tacka för beskedet från soci-alministern. Jag vill bara understryka ett par saker.Jag tror säkert att vi är överens om att situationenhar förvärrats avsevärt , dvs. sedan de förden tiden bra rapporterna skrevs.Jag tror också att det är väldigt viktigt, och detframgår av socialministerns sätt att tala om detta, attarbetet blir aktionsinriktat. Det är bråttom. Det är mittviktigaste budskap. Segregationsprocessen går oerhörtfort. Vi har inte tid att sitta och fundera under något årför att sedan agera.Vidare är det också viktigt att som arbe-tet är aktionsinriktat att vi banar väg för att öka för-ståelsen kring de processer som driver fram segrega-tionen. Det är kanske, dess värre, ett arbete som ocksåkommer att få bedrivas på litet längre sikt.Med dessa tre kommentarer tar jag emot detmycket positiva beskedet.Anf. 88 ()Fru talman! Jag skall fortsätta där . Jag vill först deklarera att vi i Miljöpartietgärna ställer upp med gemensamma krafter. Det be-hövs nu med tanke på barns utsatthet och den negativautvecklingsspiral vi är inne i.Ingela tog upp en fråga om en kommitté.Jag vill också understryka det sade:Det måste bli en snabb behandling i kommittén,"Snabbstorstadskommittéarbete" - eller något liknan-de! Annars riskerar vi att det blir barnen som blirlågkonjunkturens offer.Vi vet att stora förändringar har skett i kommu-nernas verksamhet . skall jagströ ytterligare salt i såren. Den nya kommunallagenhar föranlett nya nämndstrukturer, organisations- ochdriftsformer. Det känner vi till. Skolorna producerarnumera utbildning, och barnstugorna är resultatenhe-ter. har en alltmer försämrad ekonomi,kombinerat med utökat kommunalt ansvar och mins-kade statsbidrag, ställt väldigt stora krav på bespa-ringar och nedskärningar. Besparingarna visar sigvara störst på de områden som rör just barn, somutgör en av de största kommunala verksamheterna.I snitt väntas kommunerna spara på verksam-het riktad till barn och unga jämfört i dentotala kommunala verksamheten. Skillnaden är störrei storstadsregionerna, som flera andra har tagit upptidigare, där kostnaderna för barnomsorg väntas drasned jämfört i övrig verksamhet.Detta har skett i när arbetslösheten ökat ochhushållens ekonomi kraftigt försämrats. Socialstyrel-sen konstaterar i sin studie av barns villkor i föränd-ringstider att det finns allvarliga brister i planering,uppföljning och utvärdering av förändringarnas bety-delse för just barn och unga. Man gör bedömningenatt när utbudet inom barn- och ungdomsverksamhetenminskar, när kvaliteten försämras och/eller avgifternahöjs, får den enskilda familjens ekonomiska situationökad betydelse för barnets välfärd. Se där i dagarnaFeldt som föreslår ökade avgifter till dagis.Möjligheterna att med egna pengar ur egen fickakompensera försämringarna skiljer sig åt mellan deolika familjerna. Här utgör låginkomsttagarna, särskiltensamstående föräldrar, mest kvinnor, grupper medsmå ekonomiska marginaler. Skillnaden i uppväxt-villkor mellan olika grupper av barn och unga tende-rar att öka , framför allt i storstadsregioner-na - enligt Socialstyrelsen.Låt oss se på kostnadsminskningar i procent avkommunernas beräknade totala besparingar, liggerbesparingssnittet i verksamhet på 6 %.Inom barnomsorgen ligger genomsnittet på . Istorstäderna är det, som jag har sagt tidigare, 15 %.Inom är snittet , fritidsverksamhe-ten , aktivitetsstöd till organisationer 8 %.Ja, i av kommunerna är det vanligaste sättetatt spara på barnrelaterad verksamhet att minska anta-let anställda. blir barngrupperna större ochtaxorna höjs successivt. Vart tredje daghem hade 1993avdelningar med 18 eller fler barn i gruppen. Ca 40 %av barnen fanns i gruppermed fler än 15 barn. Det är en ökning jäm-fört med året innan - allt i ivern att kunna klara desparbeting som kommunerna har blivit ålagda.Det finns mycket mer att säga om detta.Låt oss titta på de vuxna som arbetar kring barnen.I min Stockholmsförort söder om bor 29 000invånare. Av dem är 5 500 barn och ungdomar och2 500 förskolebarn. Kring dessa barn och ungdomararbetar ungefär 150 personer i 20 olika verksamheter.Då har jag inte räknat in skola och förskola. Om nå-gon av dem räddar ett barn från att komma snett ilivet har den personen tjänat in sin livslön. Rent teo-retiskt vore det inte så svårt att klara arbetet. Redan iförskolan ser man vilka barn som behöver extra resur-ser. Men de måste finnas och prioriteras. Samord-ningen behöver öka.Ett kännetecken hos de befolkningsgrupper somlever under fattigdomsrisken är avsaknad av makt ochinflytande över de förhållanden som skapar ojämlik-hetsmönster. Det är här vi politiker i kom-mer in. Vi måste ta ansvar för helhetsutvecklingen isamhället, precis som sade i sitt anfö-rande. Men han glömde kulturutskottets ansvar församhällsutvecklingen. Där är jag ledamot.Beroende på hur mycket politiker satsar på kultur iett samhälle, kan man se hur högt samhället är utveck-lat. Det visar historien, och det visar framtiden. Vibehöver mycket motkulturer för att bemöta de bildersom media ger av oss föräldrar - hur hemska vi är -av barn och ungdomar. Vi behöver lyfta fram de po-sitiva bilderna av oss alla, den friska kärnan så att vikan växa tillsammans.Anf. 89 ()Fru talman! Ärade ministrar och riksdagsledamö-ter! Jag ber att få ge er en eloge för erttålamod, för att ni är kvar under denna långa debatt.Det känns roligt för oss som kommer in mot slutet avdebatten.Jag kommer att dröja något vid en av degrupper som är utsatta i samhället, en grupp som vibehöver bry oss om på ett särskilt sätt. Det rör sig ombarn till missbrukare, i synnerhet till alkoholmissbru-kare.Som väl är har vi i fortfarande en enadfront mot narkotika. Vi är medvetna om att liberalise-ringstendenserna är en stor fara i allt fler länder iEuropa. Även om en och annan debattör dragit en lansför liberalisering också på våra breddgrader är dockenigheten om att narkotikan inte är en accepterad drogi det svenska samhället mycket stor bland både politi-ker och allmänhet - även om risken finns att denaccepteras i vissa innekretsar.Narkotikan är därför inte det största problemet idet svenska samhället, även om vi gör väl i att iakttamycket stor vaksamhet, speciellt med tanke på EUoch när det gäller att göra vår röst hörd där mot libe-raliseringstendenserna.Alkoholen är ett så mycket större problem bådemedicinskt och socialt eftersom den drabbar så mångafler människor. Även det faktum att inställningen tillalkoholen är så olika gör att vi tycks ha svårt att tacklade problem som den för med sig för en stor del avbefolkningen.Under förra mandatperioden tillsattes en alko-holkommission vars uppgift var att dels analyseraläget, dels komma med förslag på lämpliga åtgärderför att minska alkoholbruket. Vi har ju ställt upp påVärldshälsoorganisationens mål att bruket av alkoholskall minska fram till år 2000.Vi kristdemokrater ansåg det mycket angeläget attfå en klar bild av hur alla de barn som växer upp ihem där alkohol missbrukas har det. Vi arbetar för attdetta skulle vara en av kom ut med ett delbetän-kande, SOU 1994:29, som handlar om just dessabarns situation. Man uppskattar att de svenskar somdricker så mycket alkohol att det har en negativ inver-kan på deras hälsa, familjeliv och arbete kan uppgåtill så många som 300 000 personer.Det allvarligaste problemet är dock de barn somväxer upp i familjer med verkliga missbruksproblem.Dessa barn bor mitt ibland oss, men hur deras liv tersig har de flesta av oss egentligen inte en aning om.Hur har de det egentligen? I vilken utsträckning far deilla av föräldrarnas missbruk? Får många av demotillräcklig hjälp eller kanske ingen hjälp alls? Hurmånga av dem hamnar själva i missbruk eller i andrasvårigheter på grund av sina uppväxtförhållanden?Dessa frågor är allvarliga och de borde inte lämnanågon av oss oberörd.Jag vill påstå att många av dessa barn blir bestulnapå sin barndom. Dessa barn är precis som andra barnmycket solidariska med sina föräldrar. De drar sigofta för att berätta om sin svåra situation och lämnaskanske delvis därför helt utan hjälp. Olika undersök-ningar tyder på att så många som av barnen -t.o.m. siffran har nämnts - föds i hem där enförälder eller båda föräldrarna har problem med alko-hol.Alkoholkommissionens analys av alkoholmissbru-kets sociala konsekvenser visar på ett brett skadepa-norama för barnens del, med konsekvenser långt upp ivuxen ålder. redogör för ettflertal olika undersökningar av barn från hem medmissbruksproblem.De barn som i tas om hand för samhäll-svård kommer ofta från hem med missbruksproblem.De flesta bor emellertid kvar i sina hem och far då illai det tysta på grund av föräldrarnas missbruk. Som jagtidigare nämnde är dessa barn, som de flesta andrabarn, mycket solidariska.