prot · GJ0928 · 1995-11-23 00:00:00 — Om våra två förslag till detaljregler som vi harreserverat oss för hade bifallits av skulledetta naturligtvis ha inneburit en betydligt bättre.ekonomisk situation för bildkonstnärerna.Jag är något häpen över både och rörande försvar av All-männa arvsfonden i det här sammanhanget. Jag harkanske inte riktigt fått svar på min fråga om varförman vill missunna konstnärskollektivet att behålladessa pengar. Jag har väldigt svårt att se hur dettaskulle kunna urgröpa förtroendet för lagstiftningen omAllmänna arvsfonden i övrigt. Jag förstår inte hurdetta skulle kunna tänja på principer och att dessa inteskulle vara tillräckligt hållbara för en sådan hantering.Slutligen handlar den andra frågan om att manskulle inlemma också privat försäljning i detta. Vi harinte sagt att man bör ta det steget, men man bör tittapå det förslaget. Det är för lättvindigt att bara viftabort det med påståendet att det är praktiskt ohanter-ligt. Just när det gäller droit de suite, till skillnad frånupphovsrättsregler och skyddstider som är EG-direktiv, bestämmer vi ju själva. Och tycker jag borde ha övervägt dessa förslag innan man slutli-gen fastställde reglerna.Anf. 67 () re-plikFru talman! Från socialdemokratiskt håll har vi juinte gått till mötes när det gäller denhär reservationen därför att vi skulle missunna bild-konstnärerna en högre ersättning, snarare tvärtom. Detfinns skäl att stanna upp och något fundera över vadett beslut i den anda som förordarskulle innebära.Jag skall ta en liknelse. Om det är fråga om enhjärt- eller lungsjuk som skulle avlida utan att lämnanågra arvingar efter sig, skulle arvet då i stället tillfal-la övriga hjärt- och lungsjuka? Vi har ju vissa princip-er för Allmänna arvsfonden och dess funktion när detinte finns några arvsberättigade efterlevande. Man kandra en parallell till det ärende som vi nu diskuterar.Om vi luckrade upp reglerna, kan man tänka sig attdet blev en ganska lång kö av organisationer somskulle vilja ha ett likartat system. Det handlar alltsåinte om att missunna någon en ersättning.När det gäller droit de suite i privat konsthandelhar vi grundat oss på det som har sagts från kulturut-skottet. Man ansåg det inte värt att ens utreda frågan,därför att det rent praktiskt ter sig omöjligt.Det finns ju vissa farhågor om hur detta systemskall hanteras och hur det skall fungera när det gällerden etablerade konsthandeln. Låt oss ta detta stegförst och sedan avvakta. Det jag sade till Miljöpartietsrepresentant står också att läsa i betänkandet, dvs. attfrågan skall följas upp mycket noga. Om det finnsanledning, är det möjligt att återkomma i frågan.Anf. 68 () replikHerr talman! Exemplet med de lungsjuka ochArvsfonden tycker jag var att dra konsekvenserna vällångt. Jag vill betona att vi inte har några tankar på attundergräva de regler som i övrigt finns. Men jag villän en gång understryka att om man från början hadeutgått från en droit de suite för konstnärerna är jagsnarare stärkt i tron att försäljningsorganisationenhade fått ansvaret för det generella stödet till konstnä-rerna i stället för att det skall gå via Arvsfonden. Dettycker jag är att ta en omväg i det här fallet.I övrigt är det bara att konstatera att det möjligenfinns litet olika uppfattning om graden av byråkratioch krånglighet. Vi vill vara mer förvissade - vi måhar rätt eller fel - i fråga om huruvida vi skall gå påförslaget om en privat försäljning. Vi är alltså litetmer optimistiska. Låt oss fortsätta att vara det, så fårvi se hur det hela faller ut. Sedan kan vi kanske åter-komma till frågan då vi vet mer om huren droit de suite kommer att utfalla praktiskt. Fråganär ju i och för sig inte heller enkel i sin helhet.Anf. 69 () re-plikHerr talman! Jag vill återigen hävda att det exem-pel jag tog upp är väl i paritet med det som vi nudiskuterar. Det tycker inte . Någottillspetsat tycker i så fall att det ärviktigare hur man hanterar bildkonstnärerna än hurman hanterar hjärt- och lungsjuka.Anf. 70 (m)Herr talman! Jag har några repliker till Sven-ErikÖsterberg. Han påstod att vi moderater när det gällerdroit de suite oroar oss över att konsthandlarna kan gåunder jorden och söka sig till andra länder som intehar något liknande system, dvs. en ersättningsrätt föryrkesmässig vidareförsäljning av konst. Men vi stödeross på erfarenheter eller snarare misstankar och orofrån konsthandelns egna företrädare, som menar attdet med en sådan här avgift finns en uppenbar risk föratt de, om de inte flyttar utomlands, vilket kanske ioch för sig kan tänkas, går under jorden. De storaaffärerna kommer då att göras upp på annat håll utan-för den officiella delen av kvittosamhället. Den riskenkan finnas.Än en gång konstaterar jag att något EU-direktivom införande av droit de suite inte förekommer.Sven-Erik menade ju att , somdet mest EU-vänliga partiet i , inte köperförslaget om förlängda skyddstider, vilket däremotgrundar sig på ett EU-direktiv.Då konstaterar jag bara, herr talman, att vi när viväl blev medlemmar fick en rad direktiv som var mereller mindre möjliga att påverka för oss. Detta är ettsådant direktiv som vi menar är mindre lyckligt ochmindre bra. Då skall vi använda vårt medlemskap föratt påverka EU att fatta klokare och bättre beslut. Mankan inte bara acceptera de förslag som redan finns. Viskall använda vårt medlemskap aktivt för att påverkaoch förbättra, och inte bara okritiskt anta de förslagsom finns i EU.Anf. 71 ()Herr talman! När det gäller konsthandeln och attden går under jorden så har det inte gått oss förbi vadkonsthandlarna tycker om ett införande av droit desuite. De anser att det skulle vara en pålaga och enbelastning som naturligtvis i viss mån kan försämraderas möjligheter till goda förtjänster på konsthan-deln. Om man vill åstadkomma en förbättring förbildkonstnärerna skall man naturligtvis lägga avgiftenpå försäljningssumman när konsten säljs.Det sägs från många håll att det rör sig om småsummor. Att påstå att det skulle vara ett skäl för enkonsthandlare att flytta utomlands eller gå under jor-den tycker jag är att ta i väl mycket. Så har ju inteheller visat sig vara fallet i de länder där avgifteninförts, utan konsthandeln har visat sig fungera ganskaväl. Därför tror jag att farhågor ärnågot överdrivna.Jag vill betona att övergången från 50 till 70 årsskyddstid är ett EU-direktiv. Det har alltså inte sin igrund något initiativ från svensk sida. Från socialde-mokratiskt håll hade vi inte heller någon önskan omatt införliva en övergång till en skyddstid . sade man också att det av kulturpoli-tiska skäl inte fanns något skäl att genomföra detta.Däremot vet vi vilken värld vi lever i och vilka kon-sekvenser det skulle medföra om vi skulle utsträckaskyddstiden. Konsekvenserna för skulle kun-na bli ganska allvarliga. Vi skulle kunna bli fälldaosv. Med den skrivning som har gjorts och med kän-nedom om grundinställningen hos både lagutskottetoch kulturutskottet är det klart att denna fråga kom-mer att hanteras på ett vettigt sätt. Jag har just i detfallet ingen större avvikande mening gentemot HenrikS Järrel.Anf. 72 (m)Herr talman! Utskottsmajoriteten talar ju själv omriskerna för att det kan bli svårt att kontrollera efter-levnaden av ett droit de suite och att man noggrantmåste följa konsekvenserna av avgiftssystemet osv.Detta om något andas väl en oro för att detta kanspåra ur och inte riktigt lända till den förbättring avkonstnärernas villkor som man ju säger sig ha somhuvudsyfte. Dessutom kommer det att medföra, vilketjag framhöll i mitt huvudanförande, administrativakostnader och svårigheter att kontrollera efterlevna-den. Vi får väl se hur det blir, men vår misstanke frånmoderat håll kvarstår likväl, och den delar vi som sagtmed de professionella konsthandlarna.När det sedan gäller förlängda skyddstider har re-geringen inte alls beaktat de kulturpolitiska konsek-venser som kan bli följden av att man nu förlängerskyddet för vissa konstnärliga, litterära, musikaliskaverk osv. som kan användas för den stora och allmän-na publiken. De kunde tidigare användas, men kom-mer nu inte att kunna användas till följd av att deförlängda skyddstiderna omöjliggör ett användande.Jag menar att det skulle få kulturpolitiska konsekven-ser som kanske inte är så lyckosamma för den storapubliken och inte heller för de utövande konstnärerna.Men detta berör regeringen över huvud taget inte i sinproposition och därigenom inte heller utskottet.Anf. 73 ()Herr talman! Vem kan vara helt säker på hur ettsystem kommer att fungera innan det har införts? Jagtror att det är ganska klokt att inta en avvaktandeinställning och följa upp det hela mycket noga. Detskulle vara oklokt att vara tvärsäker. Rädslan för attinföra detta system skall inte vara så stor att manavstår från möjligheterna att ge bildkonstnärerna ettbättre och drägligare liv så att de kan få ihop pengartill sitt uppehälle osv. Denna möjlighet övervägerstarkt i detta sammanhang.När det gäller skyddstider har jag inte så mycketmer att tillägga. Vi kan tycka vad vi vill om EU-direktivet. Som mycket väl känner tillhar ju frågan om det var nödvändigt att införliva för-slaget om skyddstider stötts och blötts. Efter att vi iden samlade uskottsmajoriteten hört oss för med våragrannländer runt om i kom vi fram till attdetta var nödvändigt för att inte försätta i ensituation där vi kunde bli skadeståndsskyldiga.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas efter 11 §. )11 § Barns rätt att komma till tals, m.m.FöredrogsLagutskottets betänkande 1995/96:LU2Barns rätt att komma till tals, m.m. (prop.1994/95:224)Anf. 74 ()Herr talman! Vi skall nu debattera ett betänkandefrån lagutskottet med rubriken att kommatill tals. Just rubriken att komma till talssätter ju i gång tankeverksamheten på olika sätt bero-ende på vår egen livssituation.För min del är det många barn som passerar förbipå näthinnan. Jag ser barn som blir tagna på allvar ochsom lever i lyckliga familjer med föräldrar som bryrsig om dem, barn som får uttrycka sina önskningaroch som oftast får känna att de betyder något och attderas åsikter respekteras. Men jag ser också framförmig barn som lever under otrygga förhållanden, en delmed en ensam förälder som inte orkar eller förmår tasina barns behov och önskningar på allvar.Synen på barn har ändrats över tiden. Jag minnsganska mycket från mig egen barndom. Ett av deminnena är att vi barn skulle vara tysta och lyssna närvuxna pratade. Jag ser också nu skillnaden på närahåll, där jag kommer ihåg och jämför med hur jagsjälv var som mamma mot mina barn. uppleverjag hur min dotter är mot sina två små barn. Medve-tenheten hos de flesta föräldrar att verkligen ta sig tidatt ägna sig åt sina barn har ökat. Det ser jag sommycket positivt.Men det är ju inte bara synen på barn som har för-ändrats; hela vårt samhälle ser annorlunda ut.Jag tycker att vi även här i tänker påbarn och deras rättigheter. hade vi en inter-pellationsdebatt här i kammaren om barnkonventio-nen och hur vi uppfyller kraven i den.Även i propositionen till detta betänkande hänvi-sas till och till artikel 12 där detstår att barn skall ha rätt att uttrycka sin mening i allafrågor som berör dem. Det här betänkandet handlarom barns rätt att komma till tals i mål och ärenden omvårdnad, i mål om umgänge, i adoptionsärenden och inamnärenden. Där beskrivs också hur en domstolskall ta hänsyn till barnets vilja med beaktande avbarnets ålder och mognad.Vi i tillstyrker förslagen i de delarsom gäller barns rätt att komma till tals vad gällervårdnad och umgänge. Vi har däremot en reservationnär det gäller gemensam vårdnad. På den punkten villvi i gå längre än utskottet. Vi vill attVårdnadstvistutredningens förslag som innebär ge-mensam vårdnad skall vara huvudregel vid skilsmäs-sa. Vi anser att barnen skall ha rätt till båda föräldrar-na och att föräldrar skall ta sitt föräldraansvar.Vi tar upp detta i en partimotion. Det finns ävenen sjupartimotion som tar upp frågan om gemensamvårdnad. Båda är från den allmänna motionstiden. Vianser att utredningsförslaget att nu ändra reglerna såatt man inför gemensam vårdnad möjligt bor-de ligga till grund för en proposition, vilket vi som vårmening vill ge regeringen till känna.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reser-vation nr 3.Anf. 75 ()Herr talman! Så här säger femåriga lilla iBarnombudsmannens faktaskrift om barn och ung-dom: Jag skulle vilja gå till min pappa mycket oftare.Jag längtar efter honom. Men mamma hon vill intedet. Hon tror att han är dum mot mig. När jag sägeratt pappa är snäll, då blir mamma arg. Mamma har enny man. Men jag har bestämt att de inte skall få giftasig för jag tycker att han är dum. Han pratar så högt.Han har tjockt och krulligt hår. Min pappa han harslätt och rakt hår. Mamma säger att jag inte får sägatill honom att han är dum. Om jag gör det, då slutarhan att köpa godis till mig, säger mamma.I samma skrift säger , : Min pappaskall flytta till . Han kommer därifrån. Jagvet inte varför han skall flytta. Jag tror att han kanskehar fler kompisar där. Men här här har han ju mig.Herr talman! lever ca 400 000 barn i Sverigeåtskilda från någon av sina föräldrar. I de flesta fallhar föräldrarna kommit fram till detta genom samför-ståndslösningar. Det är bra. Men det finns trots alltväldigt många fall där vårdnadsprocessen handlar omvem av föräldrarna som skall ha rätt till barnet. Allavi som har gått igenom en separation vet att detta ärnågot oerhört smärtsamt, inte minst i de fall då detfinns barn med i bilden.Frågor som rör vårdnad och umgänge angår ihögsta grad barnen. Därför menar jag att barnenmåste få samma möjlighet som sina föräldrar, och ivissa fall socialnämnden, när det gäller att påverkaavgörandet i processer om vårdnad och umgänge.Den proposition som ligger till grund för lagut-skottets betänkande gäller ju bl.a. att skapa garantierför barnens rätt att få komma till tals i ärenden omvårdnad och umgänge. Jag tycker att det är ett steg irätt riktning, men jag vill gå litet längre genom att låtabarnen få talerätt i enlighet med vad som föreslogs iutredningen om barnens rätt.Enligt min uppfattning skall talerätten ses just somen rättighetslagstiftning och inte en skyldighet förbarnen. Rättigheten bör finnas just för att barnen börges en möjlighet att påverka sin egen livssituation.Regeringens huvudargument för att inte införa talerättär att det skulle kunna medföra risk för att konfliktenmellan föräldrarna trappas upp. Det är möjligt, mendet synsättet bygger ju på antaganden. Jag tror attfarhågorna är överdrivna. Det skulle också kunna varaså att om föräldrarna vet att barnet kan komma att blipart i en process kanske de drar sig för att starta ensådan.Till de remissinstanser som anser att barn bör fåtalerätt hör och . De organisatio-nerna har lång och bred erfarenhet av arbete medutsatta barn och deras inställning bör därför tillmätasstor betydelse.Genom att låta barnen få talerätt får de förutom enbättre garanti för att de får komma till tals i processerom vårdnad och umgänge också en mer central ställ-ning i processen.Ett annat skäl som talar för detta är ett det blir ettmer enhetligt synsätt inom olika rättsområden. I daghar ju barn som har fyllt processrätt i socialamål, dvs. de har rätt att själva föra sin egen talan iprocessen. När det gäller verkställighet av beslut omvårdnad och umgänge och i frågor om adoption ochnamnärenden har barn vetorätt . Jagkan därför inte finna något sakligt skäl till varför mani vissa sammanhang skall tillämpa en 15-årsgräns ochi andra en 12-årsgräns.Enligt min mening är det många 12-åringar som ärså pass erfarna och mogna att de kan ta ställning ochfatta beslut i frågor som rör dem själva. Därför anserjag att åldersgränsen för processbehörighet i socialamål bör sänkas till och att åldersgränsen förbarns talerätt sätts fr.o.m. ålder.Herr talman! Som jag tidigare nämnde lever unge-fär 400 000 barn tillsammans med bara den ena föräl-dern. Det är naturligtvis oerhört viktigt att varje barnhar möjlighet att ha kontakt med båda sina föräldrar.Enligt tillgänglig statistik träffar i genomsnitt avdessa barn den andra föräldern mer sällan än en gång imånaden. Orsakerna kan naturligtvis vara flera. Intealltför sällan är det av ekonomiska skäl, som i de falldär pappan eller mamman har flyttat till annan ort ochreskostnaderna blir för höga.Regeringen har tyvärr ännu inte lagt fram någotförslag till lösning på det här problemet. I betänkandetSoU 1995:26 Underhållsbidrag och bidragsförskottföreslås bl.a. en regel om att föräldrarna skall dela påde reskostnader som uppstår. Det tycker jag är okej ide fall då man har inkomster så att man klarar av ensådan kostnad. är det emellertid inte alltförovanligt att båda föräldrarna saknar arbete. Trotslandets kärva ekonomiska läge tycker Vänsterpartietatt det borde finnas någon form av stöd från det all-männa till umgängesresor för att säkerställa att barnenkan få träffa den andra föräldern.Herr talman! I motion L 407 från den allmännamotionstiden har föreslagit att riksda-gen beslutar att regeringen skall återkomma med ettförslag till barnbalk, dvs. ett samlat regelsystem tillskydd och stöd för barnen. Vi vill också att FN:sbarnkonvention inkorporeras i en sådan lag. Inte minstmot bakgrund av den senaste tidens uppmärksammadeutvisningsfall behövs särskilda regler för flyktingbarni en sådan lag.Utskottsmajoriteten anser att det för närvarandeinte finns behov av ytterligare översynsarbete av be-fintligt regelsystem och man pekar mycket riktigt påatt har varit föremål för fortlöpandereformering , naturligtvis iakt och mening att tillgodose barnens bästa.Tack och lov har ju synen på barn förändrats radi-kalt , och barnens rättsställning harförbättrats väsentligt. Men lika väl som det finns enföräldrabalk där man utgår från föräldraperspektivetborde det, menar jag, finnas en barnbalk.Jag är inte så naiv att jag tror att barnens ställningpå något sätt stärks bäst genom en särskild balk, likaväl som jag inte tror att vi får en bättre miljö bara föratt vi får en miljöbalk.Vitsen med en särskild barnbalk skulle vara att alltsom rör barnen får ett eget avsnitt i lagboken. På såsätt tror jag att det blir mer överskådligt och merlättillgängligt för allmänheten - inte minst för denyngre generationen.Herr talman! Jag står självfallet bakom Vänster-partiets samtliga reservationer i detta ärende, men jagnöjer mig med att yrka bifall till reservation nr 5 tillförmån för en barnbalk.Anf. 76 ()Herr talman! I propositionen Barns rätt att kommatill tals tas barns rätt upp, och ett antal lagförslag föratt förbättra denna presenteras. Det är välkommet.Men vi i vill gå längre än regeringen.Barn får inte ses som en del av familjen utanmåste liksom vuxna betraktas och behandlas somenskilda individer. En egen talerätt är ett stort stegmot att ge barn samma rättssäkerhet som vuxna ochen starkare roll som målsägare.Alla som ser barn som egna invidider med sammarättssäkerhet som en vuxen borde tycka att det är ensjälvklarhet, om inte t.o.m. en fundamental rättighet -en mänsklig rättighet - att även barn skall få uttryckasig i frågor som rör dem själva.Barnens Rätt I Samhället kommer genom BarnensHjälptelefon i kontakt med tusentals barn mellan niooch . Dessa kan enligt Barnens Rätt ISamhället föra sin egen talan med väldigt stor tydlig-het. Min egen erfarenhet av ungdomar är densamma.Jag har erfarenhet både av andra ungdomar och frånmin egen barndom, som inte ligger så långt borta. Denvuxna världen har en tendens att omyndigförklarabarns åsikter.Mål om vårdnad och umgänge skall naturligtvisavgöras för barnets bästa. Det är naturligt att barnskall ha talerätt. Vi i anser att dennatalerätt skall gälla från det att barnen är . Vi villatt barn skall få möjlighet att komma tilltals precis på det sätt som regeringen föreslår.Hur är det ? Även om det skall vara hänsynentill barnets bästa som skall avgöra handlar vårdnads-processer fortfarande ofta om vem av föräldrarna somskall ha rätt till barnen. Det är verkligen dags att änt-ligen bryta detta synsätt och i stället se barn som ensjälvständig part med egna intressen.Att ge barn denna rättighet medför inte att konflik-ter mellan föräldrarna trappas upp, såsom utskottetanser. Snarare tror jag att denna rättighet kommer attgöra att fler föräldrar försöker lösa vårdnads- ochumgängesfrågor utan att dra i gång processer.Vi vill att åldersgränsen även skall gällaprocessbehörigheten i de sociala målen. Vi kan inte seatt barn skall ha talerätt i vissa ärenden och inte iandra. Vi tycker inte att det finns några skäl att i vissasammanhang använda en femtonårsgräns och i andraen tolvårsgräns.Därför yrkar jag bifall till reservation nr 1 och 2.Avslutningsvis vill jag säga att det är oerhört vik-tigt att barnens rättigheter tillvaratas i alla samman-hang. Vi från anser att man skall införlivaFN:s barnkonvention med svensk lag. Vi vill att FN:sbarnkonvention i sin helhet skall införlivas medsvensk lag i stället för att den, som Vänsterpartietföreslår, läggs in under föräldrabalken.Vi hoppas att regeringen återkommer när det gäl-ler förbättringar som handlar om barns rättigheter. Dethandlar om barnens rätt , när vi går in i det nyaårtiondet.Anf. 77 ()Herr talman! har att ta ställningtill betänkandet LU2, föranlett av propositionen1994/95:224 om barns rätt att komma till tals. Riks-dagen har också att ta ställning till 13 motioner, varavtvå väckts med anledning av propositionen och elvaunder den allmänna motionstiden. Justitieutkottet haryttrat sig och ställer sig bakom propositionen samtyrkar avslag på motionerna L50 och L51. Till betän-kandet finns det reservationer samt ett särskilt yttran-de. Jag återkommer med kommentarer till dessa strax.Frågorna om barns rätt initierades av lagutskottethösten genom ett tillkännagivande. Syftet medpropositionen är att skapa garantier för att barn i Sve-rige får komma till tals i mål och ärenden i domstolar.Någon allmän talerätt för barnen föreslås inte. Där-emot föreslås att en bestämmelse om att rätten ärskyldig att i ärenden om vårdnad och umgänge tahänsyn till barnets vilja utifrån barnets ålder ochmognad införs i . I och inamnlagen föreslås en bestämmelse vad gäller be-dömningen av lämpligheten av att en adoption ägerrum respektive namnbyte. Rätten har att ta hänsyn tillatt detta är förenligt med barnets bästa.En majoritet av lagutskottet står bakom betänkan-det. Därför tänker jag inte utveckla innehållet mer,utan jag går direkt in på de frågor som har resulterat ireservationer eller särskilt yttrande eller där utskottethar gjort särskilda skrivningar. Jag kommer att göramina kommentarer momentvis.Jag börjar med motion L50, där och , båda kds, i yrkande 1föreslagit ett tillkännagivande om talerätt för barn,dvs. argumentations- och klagorätt. Också , , har fört fram samma åsikt imotion L51, yrkande 1. En reservation har lagts framav och tillsammans omdetta.Bakgrunden till utskottets och regeringen syn påatt ge barn rätt att komma till tals, men inte ge demtalerätt, är att vi vill få till stånd samförståndslösning-ar i familjerättsliga mål och ärenden. Orsakerna ärflera.Vi anser att barn har rätt till bägge föräldrarnaäven när föräldrarna inte lever ihop. Med talerätt ärdet lätt att barnen blir en bricka i det spel som mångaföräldrar går igenom t.ex. i vårdnadsmål. Barn skallinte tvingas ta ställning för eller emot någon förälderinför domstol. Däremot skall de i en mer barnvänligmiljö - domstolen är inte någon vänligmiljö ens för vuxna - av en icke inblandad peson fåhjälp med att tala om vad som är svårt. Om barnet haren åsikt skall det sedan få möjlighet att framföra den.I mom. 2, som handlar om de sociala målen, harTanja Linderborg från och YvonneRuwaida från yrkat bifall till motion L50och motion L51, yrkande 2. Det handlar just om att gebarnen processrätt från ålder.Majoriteten av remissinstanserna har föreslagit attprocessrätt skall gälla . Skälet till detär att barn inte är tillräckligt mogna att föra talan påegen hand.