prot · GI09102 · 1995-05-10 00:00:00 — Likaomfattande möjligheter finns varken i LVM-hemmen,på kriminalvårdsanstalterna eller inom den psykiatris-ka tvångsvården.Vi tycker att det är otillfredsställande att olikaregler gäller för de olika vårdformerna och menar attmöjligheten att i större utsträckning kontrollera ävenutgående post skulle göra det lättare att stoppa exem-pelvis beställningar av narkotika. Därmed skulle vi fåen chans att minska förekomsten av knark inom vårabehandlingshem och anstalter. Att knark över huvudtaget förekommer där är fullständigt oacceptabelt.Vi moderater, herr talman, står givetvis fast vidsamtliga våra reservationer, men för att spara påkammarens bristvara, dvs. tid, yrkar jag endast bifalltill reservation 2.Anf. 98 ()Herr talman! Det betänkande som vi nu behandlartar upp ett antal socialtjänstfrågor som har väckts imotioner under den allmänna motionstiden. De flestaav de här frågorna är föremål för behandling i som har tillsatts av regeringen, ochdet finns säkert anledning att senare återkomma tillmånga av dem.Jag tänker därför för min del begränsa mig till attnu bara ta upp några av de frågor som har väckts ianslutning till allmänna motionstiden och som finnsmed i detta betänkande.Enligt den nuvarande socialtjänstlagen är det for-mellt sett kommunerna som beslutar om socialbidra-gens storlek. Men vartefter som domstolarna har fåttgöra sin uttolkning av socialtjänstlagen, har det ipraktiken blivit så att det i själva verket är domstolar-na som med utgångspunkt i rekom-mendationer har avgjort storleken på de kommunalasocialbidragen.Det här har skapat stor irritation ute bland kom-munerna, inte därför att kommunerna på något sättvill ta mindre ansvar för de människor som behöverekonomiskt bistånd eller stöd på olika sätt, utan meradärför att domstolarnas ständiga överkörande avkommunerna skapar svårigheter när det gäller hante-ringen av frågorna. Man vet inte från den ena gångentill den andra hur saker och ting skall uppfattas.Domstolarna har flyttat fram positionernaoch kommunerna har gång på gång fått bakläxa påfattade beslut.Det här är ett problem som har uppmärksammatstidigare, innan tillsattes. Detvar också ett av skälen till att kommittén tillsattes meduppdrag att bl.a. på denna punkt göra en översyn ochföreslå eventuella förändringar. En majoritet i den härkommittén har kommit fram till att socialbi-dragsnormen bör fastställas genom lagstiftning avriksdagen och att sedan kommunerna för sin del barahar att svara för kostnaderna.Denna fråga har tagits upp i en av motionerna un-der den allmänna motionstiden. Motionärerna menaratt det här är oacceptabelt. Det är inte rimligt att kost-naderna ligger på kommunernas ansvar medan deformella besluten om normerna för socialbidragensstorlek skall avgöras av riksdagen.Det finns ingen anledning att tro att kommunalapolitiker skulle vara sämre skickade att ta ett socialtansvar, och det finns heller inget som visar något iden riktningen. Jag har ofta vänt mig mot att man troratt vi som sitter här i skulle på något sättbättre förstå vilka behov som finns hos de människorute i samhället som har sociala problem, ekonomiskaproblem eller problem på annat sätt.Det finns ingenting som säger att jag den dagenjag konverterade från kommunpolitiker till rikspoliti-ker plötsligt fick mycket bättre förnuft eller en mycketbättre insikt om hur saker och ting fungerar i verklig-heten. Så är det inte. Därför kan vi i inteacceptera det förslag som hartagit fram.Vi menar helt enkelt att lagstiftningen får fastläggavilka komponenter socialbidragsnormen skall innehål-la. Rätten till bistånd bör läggas fast i lagstiftningen,men beloppens storlek måste ytterst den kommunalasocialtjänsten avgöra. Därför har vi i den delen yrkatbifall till den motion där de här frågorna tas upp.En annan motion som också behandlas i det härbetänkandet handlar om stödet till personer som harråkat ut för brott. Frågan om stöd till brottsoffer har vii tagit upp . Vi menar att deti dag inte finns någon samhällsinstitution som ryckerut och hjälper människor som råkat ut för brott avolika slag. är det här ett väldigt eftersatt område.Det gäller t.ex. terapi eller psykologiskt stöd som dehär människorna kan behöva. Något sådant finns inte . Därför tycker vi att borde vara dennaturliga institutionen. Den borde få ta sig an den häruppgiften också.På samma sätt kan en person som har råkat ut förbrott - t.ex. misshandel - genom domstolsbeslut fåersättning, skadestånd, för den skada eller kränkningsom vederbörande utsatts för. Om den här personensamtidigt av något skäl är beroende av socialt eko-nomiskt bistånd räknas dock den ersättning som hanfår i skadestånd bort när biståndet beräknas. Vi tyckeratt det är oegentligt. Skadeståndet syftar ju till atthjälpa människor så att de kan rehabilitera sig efter enhändelse av nämnda slag. De skall kunna t.ex. skötasin egen hälsa och sig själva så att de så snart sommöjligt kan återgå till ett normalt liv - till arbete ochnormala förhållanden. Därför är det fel att räkna avfrån försörjningsstödet, som socialbidragen egentligensyftar till att vara. Det är ju inte fråga om ett beloppsom avses gå till försörjning, utan det skall gå tillrehabilitering.Det är också viktigt att vi utnyttjar de ideella or-ganisationer som verkar inom område.Vi tycker att detta inte tillräckligt tydligt har kommittill uttryck i det som har sagts från utskottsmajorite-tens sida. Jag ställer mig bakom den reservation därbl.a. detta tas upp.Slutligen, herr talman, har jag när det gäller en avde motioner som väckts här inte samma uppfattningsom reservanterna. Det gäller då möjligheten att få tadel av post som skickas ut av intagna på LVM-hem.Det är så att myndigheten beträffande den somär intagen på LVU-hem, dvs. den som tillhör demsom är dömda enligt lagen om vård av unga, kan tadel av post som skickas ut och även av post somkommer in till vederbörande. På det sättet kan mankontrollera att något som inte skall komma in påhemmet heller inte kommer in och att det som inteskall komma ut därifrån heller inte kommer ut. Närdet gäller lagen om vård av missbrukare gäller dockinte detta. I det fallet får man bara ta del av försändel-ser som kommer in till hemmet, inte av det som gårut.Det är viktigt att komma ihåg att den här rätteninte innebär att man får läsa post som skickas. Dettycker jag är ett väsentligt skäl för att inte ställa upppå en princip som går ut på att man skall få läsa postsom går ut från LVM-hemmen. Det kräver nämligenockså en lagändring så att man får läsa posten - gåigenom breven och läsa vad som är skrivet. Det är ettavsevärt ingrepp i den personliga friheten som i så fallmåste vidtas.Eftersom all vård fungerar bäst om den bygger påett ömsesidigt förtroende är vi i inte bereddaatt ställa upp på de här tankegångarna. Jag yrkar där-för i den delen bifall till propositionen.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till reser-vationerna 1 och 3 i betänkandet. Men självklart stårjag bakom övriga reservationer som jag undertecknat.För tids vinnande nöjer jag mig dock med de tvånämnda reservationerna.Anf. 99 ()Herr talman! Som sade behandlarvi ett brett fält. Men mycket av detta är föremål förberedning i . Det ligger ju inomberedningen av förslag. Där-för kommer jag i mitt anförande att koncentrera migpå de motioner som vi har väckt och som täcks i dethär betänkandet. Dessutom skall jag kommenteranågra av de reservationer som finns.Det stora blocket här gäller beroendet och miss-bruket av olika medel, de sammantaget största ohäl-soproblemen i det här landet. I den här gruppen finnsalkohol, narkotika, tobak och vissa läkemedel. De tvåsistnämnda grupperna behandlas i annat sammanhang.På alkoholområdet har mycket gjorts under de se-naste åren. Den alkoholpolitiska kommission somförre socialministern tillsatte harlämnat en rad förslag som följs upp, bl.a. genomdet regeringsuppdrag som har fåttoch som har sin tyngdpunkt i det förebyggande arbe-tet. Det är bra. Men mycket mer behöver göras, inteminst när det gäller behandling och rehabilitering avmänniskor med beroendeproblem.Inom alkoholområdet upplever, tyvärr, alltförmånga missbrukare en bristande samordning mellanolika behandlings- och rehabiliteringsinsatser. Manbollas från den ena till den andra, och ibland fallerman mellan två stolar. Det är därför som vi i Folkpar-tiet liberalerna anser att det grundläggande ansvaretför missbrukarvården borde ligga på kommunerna.Här skulle man i samverkan mellan socialtjänstoch sjukvård bygga upp missbruksenheter med ansvarför den samlade missbrukarvården. Det är ju en vårdsom kräver personal med social, medicinsk och psy-kologisk kompetens. Vi tycker att tyngdpunkten skallligga på öppenvården. Till de här missbruksenheternabör knytas ett betalningsansvar för all institutionskrä-vande missbrukarvård.Vi anser också att en alltför stor del av missbru-karvården bedrivs i institutionsform. Det harvisat sig att väldigt många fler alkoholmissbrukare får bra, eller t.o.m. bättre, vård i öppna former.Det är också en vård som är mera kostnadseffektiv.Därför måste en förskjutning av tyngdpunkten i vår-den ske, från slutna till öppna vårdformer.Också inom narkomanvården kan öppenvårdenvara ett bättre alternativ. I många kommuner har spe-cialiserade öppenvårdsteam inrättats för narkotika-missbrukare. Teamens uppgift är uppsökande verk-samhet, rådgivning, motivationsarbete, krisbehandlingoch samtalsbehandling. Vi tycker att man skall fortsät-ta att utveckla det arbetssättet.På några håll i landet behandlas narkotikamiss-brukare, varav många är hivsmittade, med metadon isträngt kontrollerade former. Det har visat sig vara eneffektiv behandlingsmetod för vissa narkotikamiss-brukare, som har kunnat återföras till ett normalt liv.Vi i anser också att de utvärderingarav olika slag beträffande behandlingsinsatser somStatens av medicinsk teknolo-gi, SBU, gjort inom det medicinska fältet har varitbanbrytande.Socialstyrelsen har tagit initiativ till motsva-rande bedömningar av metoder som används inomsocialtjänsten. Vi tycker att det är väsentligt att ar-betsmetoderna och behandlingsmetoderna inom miss-brukarvården blir föremål för en snar utvärdering såatt man kommer fram till vilka metoder som är demest effektiva och humana.I reservationen från , som också Ro-land tog upp, vill man få en ändring av LVMoch LVU för att möjliggöra tidigare ingripanden närman har att göra med en person med beroende-problem.Jag tror inte att det är ändringar i lagstiftningen vibehöver, utan bättre utbildning för personalen, bättrestöd för den personal som arbetar med de här svårafrågorna och bättre information till människor påvanliga arbetsplatser så att de har kunskap om hurman kan hjälpa en medmänniska som har missbruks-problem på ett tidigare stadium. Det här är någontingsom är väldigt svårt. Det känns som att inkräkta påmänniskors innersta att ta upp missbruksproblem.Men vi har ett ansvar för våra medmänniskor att göradet på ett så tidigt stadium som möjligt. Jag tror attdet är kunskap, utbildning och stöd av resurspersonervi behöver, snarare än lagstiftning.Jag vill också ta upp behovet av tillgång på väl-utbildad personal på institutionerna. De skall kunnaförmedla en bra rehabilitering och vård. För invand-rargrupperna gäller att personalen har kunskap ominvandrarnas bakgrund och kulturella förhållanden.En hel del av bekymren beror på kulturkrockar,och med kunskap tror jag att vi kan hantera det härbetydligt bättre.Jag vill vidare ta upp de kvinnliga missbrukarnassituation. De har uppmärksammats allt mer undersenare år. ägnade ett helt be-tänkande åt den här frågan. Men har det varitalltför många ord och för lite av konkret handling närdet har gällt att hjälpa de kvinnliga missbrukarna. Dennuvarande missbrukarvården är anpassad främst eftermän, och information och förebyggande insatser harockså utvecklats med männen som främsta målgrupp.Allt det här behöver förändras och anpassas ocksåefter kvinnornas situation.Liksom tidigare talare vill jag understryka deideella organisationernas betydelse i det här arbetet.Här utvecklas alternativa behandlingsformer, och detär en mångfald vi behöver i missbrukarvården. Vadsom passar en person passar kanske inte en annan.Men vi behöver utvärderingen av vad somär effektivt och vad som inte är det.Annika , liksom , tog uppdetta med detaljstyrning av socialbidragen. Jag tyckerinte att har kommit med någotsådant förslag. Man har gjort en bättre precisering avvad det är som skall täckas av de här bidragen, ochman har sagt att det är nödvändigt att lägga en god-tagbar lägsta nivå. Jag kommer inte från den kommu-nala sektorn. Jag har däremot i tidigare arbeten brot-tats med just socialbidragen, och jag tycker att det ärväldigt välkommet att man nu får en precisering avvad som skall ingå och en lägsta nivå.Slutligen vill jag ta upp problemområdet våld motkvinnor. Vi anser att det behövs särskilda mottag-ningar för kvinnor och barn som utsätts för sexuellaoch andra övergrepp. De lokala kvinnojourerna görhär ett utmärkt arbete. Men vi tycker också att detinom den offentliga vården bör finnas resurspersonersom har speciell kompetens för att hantera de härproblemen.Vi har diskuterat våldet i samhället vid åtskilligatillfällen här i kammaren, också under det föregåendeavsnittet om justitieutskottets betänkande. Varje gångfinner vi ett behov av mer kunskap om vad som liggerbakom och varför människor gör varandra illa. Dethär är ett område där det behövs mer forskning ochtvärvetenskaplig sådan.Tvärvetenskaplig forskning har haft svårt att fågenomslag i de olika forskningsråden i vetenskaps-samhället. Det här måste det bli en ändring på, ochjag hoppas att det här blir tydligt uttryckt i den forsk-ningspolitiska proposition som kom-mer.Herr talman! liberalerna står bakom 4egna reservationer och en fyrpartireservation som ärfogade till betänkandet. Men för att vinna tid avstårjag från att begära votering på reservationerna. Jaghoppas att den vunna tiden i stället används för attläsa reservationerna och även protokollet från den härdebatten.Anf. 100 () replikHerr talman! Det är alldeles riktigt som BarbroWesterholm säger att majori-tetsförslag innebär att man vill sätta en statligt regle-rad lägsta nivå på socialbidragen. Som förslaget före-ligger innebär denna lägsta nivå i praktiken att mångakommuner som har lägre nivå måste höja sinnivå.Det är inte samma innehåll i den norm som före-slås av som i den som Social-styrelsen tillämpar. Man har helt enkelt plockatbort vissa faktorer ur den gamla och satt ditvissa andra. Detta gör totalt sett att man räknar medatt av basbeloppet skall vara den lägsta nivåsom skall betalas ut för en ensamstående.Men det betyder i praktiken en höjning av social-bidragen. Det gäller speciellt i sådana kommuner därman kanske har ett löneläge som är relativt låg. Detkan vara en kommun där man har ett enda eller ett parföretag och där man ligger på en låg lönenivå. Därkommer socialbidragen i praktiken att vara högre änvad nettoinkomsten för en arbetstagare i kommunenblir. Det är ett sätt att se på saken.Rent formellt tycker jag att det är fel att staten be-slutar om storleken på ett belopp och att kommunernaskall betala. Jag vänder mig mot den delen av försla-get, att inte den som beslutar också står för kostna-derna. Det tycker jag är det principiellt mest felaktigai förslaget.Dessutom kommer förslaget att innebära att vissakommuner kommer att sänka sina socialbidrag, så attlägsta nivå i praktiken kommer att fungera som dennivå som tillämpas av kommunerna. Det är jag i da-gens ekonomiska läge helt övertygad om.Anf. 101 ()replikHerr talman! Min utgångspunkt har varit att det ärtydligt att en del människor som behöver socialbidraghamnar på en för låg nivå. Jag förutsätter att man, närman bereder det här i , kommer atttydligt precisera vad som skall ingå och inte ingå. Ochatt man, när man har bestämt sig för vad som skallingå, också formulerar den lägsta nivån och tar hän-syn till att det kan finnas en del problem på vägen,vilket tar upp.Jag är inte bekymrad över den sänkning och höj-ning som talar om. Jag tar det mersom uttryck för att det verkligen är motiverat att för-hållandena ses över.Anf. 102 () replikHerr talman! Att man skall utgå från den enskildesbehov är närmast en självklarhet. Hela socialtjänstla-gen är ju uppbyggd på att det är det man skall göra.Jag har aldrig någonsin sett något bevis på attkommunala politiker från samma partier som är repre-senterade här i på något sätt skulle ta ettsämre ansvar för den enskilde än vad vi gör här. Detskulle vara ytterst beklagligt ur demokratisk synpunktom vi här i hade en uppfattning om vadsom är välfärd och våra kolleger ute i kommunernahade en annan. Det där tror jag inte riktigt på. Därförtycker jag att den risken är liten.Men man måste kunna se på det här problemet uti-från de lokala variationer som finns. Kostnadslägetkan vara olika i olika kommuner. Därför bör kommu-nernas möjlighet att bestämma över nivån vara avgö-rande.Däremot tycker jag att det är riktigt att själva in-nehållet i socialtjänstlagen regleras i lag, dvs. vilkentyp av kostnader som skall täckas av socialbidragen.Det må gärna regleras i lag. Det är korrekt. Men vil-ket pris som skall sättas på varje faktor i de här delar-na måste kunna avgöras av kommunerna. Jag tyckeratt det är fel att tro att vi skulle vara bättre skickadeatt se skillnaderna mellan olika kommuner. Det görkommunerna bäst själva.Anf. 103 ()replikHerr talman! Jag tror ju att såväl riksdagspolitikersom kommunalpolitiker och landstingspolitiker har engemensam strävan att åstadkomma bra beslut. Mennär man har sett vad som hamnar i länsrätten när detgäller just socialbidragsnormen inser man att man intealltid hamnar så rätt.Då skall alltså den enskilda människan gå igenomden rättsliga processen och få sin sak prövad med debekymmer det innebär. Jag tycker att det är en klarvinst om man gör dessa preciseringar och förändring-ar i lagstiftningen. Vi får se vad som kommer framefter beredning, remissbehandling och allt det som nusker i regeringskansliet.Anf. 104 ()Herr talman! är ett oerhört viktigtområde, kanske inte i första hand för oss som sitterhär utan för människor som av något skäl hamnar i ensituation där de inte klarar av sin försörjning. Då ärdet viktigt att denna fallskärm fungerar.Enligt vårt kristdemokratiska synsätt skall den so-ciala omsorgen ha människans behov av små naturligagemenskaper som utgångspunkt. Då tänker vi natur-ligtvis först och främst på familjen.Socialpolitiken skall vara stödjande och stimule-rande. Principen om subsidiaritet är således grundenför den kristdemokratiska socialpolitiken. Det socialaskyddsnätet vävs av människor i samverkan i olikagemenskaper och är en naturlig del i de flestas liv. Ivardagslivet vävs ansvar och ömsesidigt utbyte avstöd och omvårdnad samman till ett starkt nät. Ge-menskap mellan generationerna är av stor betydelse.Familjen har stor betydelse för de sociala skyddsnätenoch även för samhällets funktion.När människor möter svårigheter sätts dessaskyddsnät på prov. Familj och grannar, arbetskamra-ter och andra närstående känner och tar ofta ansvarför att lösa vardagslivets behov av socialt stöd. Det ärviktigt att vi formar en välfärdsmodell som bygger påatt människor tillsammans på ett naturligt sätt kan taansvar för den nära omgivningen.De offentliga organen, och främst då kommuner-nas socialtjänst, skall ändå ha det yttersta ansvaret föratt stödja dem som saknar eller tillfälligt förlorat sinförmåga till självständig försörjning eller omvårdnad.Alla skall ha möjlighet att leva ett tryggt och värdigtliv. Välfärdssystemen bör vara offensiva till sin karak-tär i den meningen att de skall hjälpa individerna ochderas gemenskap till en egen försörjning och omvård-nad.Herr talman! Jag vill använda mina minuter till attprata om några områden som jag anser vara oerhörtviktiga inom . Jag vill gärna börja medäldreomsorgen.Andelen personer i vårt land ökar under90-talet med . Detta medför stora krav påutvecklingen av både äldreomsorg och hälso- ochsjukvård. har kommunerna genomÄDEL-reformen ett samlat ansvar för service, omsorgoch vård till äldre och handikappade. Syftet med denreformen var att kommunerna skulle få både de eko-nomiska och organisatoriska förutsättningarna för attutveckla en bra omsorg för de äldres valfrihet, trygg-het och integritet. Detta skall utgöra den övergripandemålsättningen.Socialstyrelsen har regeringens uppdrag att följaoch utvärdera den här reformen. Men det är viktigt attframhålla att ÄDEL-reformen framför allt följs ochutvärderas på det lokala planet. På vissa håll i landetförefaller reformen inte ha lett till avsedda förbätt-ringar. Från andra håll dominerar tyvärr rapporternaom ännu sämre konsekvenser. Man har framför alltkänt att de människor som är svårt sjuka inte har fåtttillräckligt god medicinsk omvårdnad.Det är mycket viktigt att lyfta fram att även ökadekunskaper inom hälso- och sjukvården finns hos denpersonal som arbetar inom äldrevården. Principiellttror jag att det finns förutsättningar för att hemtjäns-tassistenterna kan göra en bättre helhetsbedömning avvård- och omsorgsbehoven för äldre och funktions-hindrade om man förutom en bred och kvalificeradsocial kompetens också har kunskaper och erfarenhe-ter från hälso- och sjukvården.Äldre människors ökade behov av hälso- ochsjukvård ingår i den uppgift som den parlamentariskakommittén HSU 2000 har att bedöma vad gäller häl-so- och sjukvårdens resursbehov fram . Jagvill inte här föregripa vad den utredningen kommerfram till.Herr talman! Alkoholen har varit och är fortfaran-de vårt lands största sociala och medicinska problem.På många arbetsplatser, bland trafikoffer och derasanhöriga och hos barn till missbrukande föräldrarfinner vi en verklighet som motiverar ett offensivtfolkhälsoarbete för att nedbringa alkoholkonsumtio-nen.Det är också mycket angeläget att barn som självabrukar alkohol uppmärksammas. Rent fysiskt är barninte utvecklade för att inta alkohol. Därför får de storaskador. Vi vet att langningen är omfattande i Sverige.Detta måste också tas på allvar. Föräldrar och samhäl-le måste på alla sätt befria barnen från alkohol.Herr talman! Vi vet också att alkohol spelar roll i alla typer av våldsbrott. Det har vi diskute-rat här i kammaren för bara någon vecka sedan. Un-dersökningar visar att av alla våldsbrott är alko-holrelaterade.Vi måste också ha klart för oss att WHO:s mål,som även ställt sig bakom, gäller att minskaden totala alkoholkonsumtionen fram till år2000. Därför finns det anledning att påminna varand-ra med jämna mellanrum om denna oerhört viktigamålsättning.Herr talman! I det här betänkandet finns detmånga viktiga ståndpunkter som vi är helt överensom. Jag vill läsa upp en del av utskottets bedömningsom gäller just missbruk:"Enligt utskottets mening är det mycket viktigt attsocialnämnderna arbetar förebyggande för att mot-verka alkohol- och narkotikamissbruk och aktivt sör-jer för att den enskilde får den hjälp och det stöd sombehövs i kampen mot missbruket. Detta följer redanav socialtjänstlagen. Vården av missbrukare skall sålångt som möjligt ges i frivilliga former vilket samti-digt innebär en skyldighet för att aktivtsöka upp och motivera enskilda missbrukare för insat-ser. "Detta är en oerhört viktig utgångspunkt.Jag vill också påminna om hur viktigt det är tidigt tar kontakt i de fall där det finns missbruk.Ju tidigare man får upp ögonen för problemen destobättre förutsättningar har man att hjälpa till. Då tänkerjag framför allt på de barn som har det oerhört job-bigt.Jag vill också redan här säga att de ideella organi-sationerna gör en fantastisk insats inom i stort sett allaområden när det gäller det förebyggande arbetet. Jagvill yrka bifall till reservation 8.När det gäller narkotikaproblematiken är det vik-tigt att vi försöker leva upp till målet att skapa ettnarkotikafritt samhälle. Detta skall göras på alla nivå-er och områden, och därvid måste vi markera vårtavståndstagande från de diskussioner som förekom-mer i olika länder om en attitydförändring.