prot · GJ0927 · 1995-11-22 00:00:00 — Jag tycker naturligtvis att man i enlighet medvad ett enigt utskott kom fram till under förra perio-den skall låta detta beslut gälla alla föräldrar till olikatyper av utvecklingsstörda barn.Om man försöker säga att vi behöver en utveck-lingsperiod och att vi behöver se hur metoderna kanutvecklas och hur pedagogiken kan växa fram just närdet gäller skillnaden mellan träningsskola ochgrundsärskola, så tycker jag faktiskt att det är oför-skämt om de föräldrar som har ett barn i just dengruppen av barn som lätt hamnar mellan två stolar omman inte riktigt vet var de hör hemma inte skall fåvara med och bestämma.Nu har vi ytterligare krympt den här gruppen avföräldrar som inte anses tillräckligt kompetenta ellervad det nu är för att avgöra vilken skolgång derasbarn skall ha. Jag vänder mig mot att man jämfördetta med att välja klass i en vanlig skola. Det är intedetta det är fråga om. Att välja klass i en vanlig skolaär en organisationsfråga. Man hamnar ofta i den klassdär man har gått. I vissa skolor väljer man attsplittra upp klasserna därför att vissa klasser har haftsvårt att komma överens, och man tycker att det ärbättre att få nya typer av klasser. Det har inte såmycket med pedagogik att göra, även om pedagogi-ken berör sådana val. Här är det fråga om något annat.Under förra perioden fick vi mycket noggrann in-formation om detta, och vi hade kontakt med någonförälder som var i just den situationen att hennes barnhade placerats i en träningsskola i stället för i engrundsärskola. Såvitt jag kunde bedöma var detta enmycket kompetent kvinna som skulle ha stora förut-sättningar att avgöra vad som var viktigt för hennesbarn. Hon talade med förtvivlan i rösten om hur hen-nes barn som enda talande barn hade hamnat i enträningsskolegrupp. Jag var också i kontakt med nå-gon annan förälder som tyckte att det inte minst här iStockholm var oerhört svårt att få den undervisningsom man ville ha för sitt barn.Naturligtvis skall man ha samråd. Men om dekompetenta pedagogerna inte lyckas förklara förföräldrarna att den typ av undervisning och pedagogiksom de vill ge barnet är den bästa för barnet, då ifrå-gasätter jag verkligen om det är rätt av skolan attbestämma att det skall vara just denna pedagogik. Harman inte nog pedagogik för att göra detta klart förföräldrarna, då ifrågasätter jag som gammal pedagogatt man kan få ett fortsatt bra samarbete.Jag är helt för att man försöker utveckla alla dessametoder och att man får mindre skillnader mellangrundsärskola och träningsskola. Det är en sund ut-veckling såvitt jag kan förstå.Jag kan inte låta bli att uttrycka min för-våning över att Socialdemokraterna och Vänsterpar-tiet nu inte vill följa det beslut fullt ut som ett enigtutskott fattade under förra perioden, dvs. att låta för-äldrar bestämma även inom särskolans ram. Dettaförvånar mig mycket när jag tänker på den hetta somman använde i diskussionen för att så att säga göraned de partier som då inte var redo att fatta beslut -om jag tänker på ett tidigare stadium ens när det gäll-de föräldrars rätt att bestämma. Var finns nu dessahetsiga debattörer från Socialdemokraterna ochVänsterpartiet som inte vill ge föräldrarna beslu-tanderätten fullt ut?Anf. 186 ()Herr talman! Jag vill kommentera det exempelsom tar upp. Jag beklagar det olyckli-ga i att en kommun inte klarar av att ta vara på denresurs som en förälder utgör. Man borde utnyttja dekunskaper som en förälder har när det gäller att kom-ma fram till en gemensam bedömning.Vi betonar verkligen i betänkandet att det skallhandla om samverkan och samförstånd. Delaktighet,medbestämmande och medinflytande skall vara väg-ledande. Det viktiga är att sätta eleven/barnet i cent-rum för att man skall kunna komma fram till bästamöjliga lösning.Att vi säger att det skall vara en försöksperiod in-nebär att vi menar allvar med den uppföljning som viförutsätter skall bli gjord, så att vi kan ta till vara erfarenhet som uppföljningen ger. Det kan ocksåinnebära att man ser över hur uppdelningen ser utmed tanke på personkretsen.Anf. 187 ()Herr talman! När det gäller det avslutande om attni menar allvar med utvärderingen hoppas jag verkli-gen att man från utbildningsutskottet och Skolverketalltid gör det. All skolverksamhet skall ju utvärderas.Det får man förutsätta, utan att det anges att det rörsig om en särskild försöksperiod. Men det kundemycket väl ha skrivits in att man skall vara särskiltnoga med utvärderingen i det här fallet.Vi är överens om att man skall försöka att få tillstånd ett samförstånd. Men jag håller absolut medSonja . Hon talade om att dessa föräldrarmer än föräldrar i allmänhet är experter på sina barn.Detta är ett faktum. Vi som är föräldrar till mer vanli-ga barn har inte samma anledning att i detalj sätta ossin i vad våra barn klarar av och inte klarar av. Här ärdet fråga om en kommunikation och ett samförståndmellan några ovanligt kvalificerade föräldrar. De ärmer kvalificerade än vad föräldrar i vanliga fall är.Därför borde man ha gett föräldrarna förtroende gå in på hur barnen behandlas i olika skolformer.Här har den individuella anpassningen större be-tydelse än i vanliga fall. Att då säga vilken form somskall väljas - träningsskola eller grundsärskola -verkar väldigt konstigt.Anf. 188 ()Herr talman! Vart och ett av dessa barn är mycketspeciellt med tanke på att de individuellt är väldigtolika och har olika förutsättningar. Det gör att föräl-dern självfallet är expert och den som kan barnet bäst.Man måste också utveckla och ta till vara på denkunskap och erfarenhet som kommunerna har för attkunna möta detta behov och de möjligheter somskolsituationen kan innebära.Försöksperiod och uppföljning innebär också skall följa upp och se så att det inte bara blir enformell möjlighet till inflytande, utan att det verkligensker så ute i kommunerna. Man kan ju som förälderställas inför en valsituation där man inte har kunska-per eller möjligheter att fatta ett beslut. Då kan manändå föras bakom ljuset. Utifrån det exempel som vihar hört om tror jag inte att detta är så vanligt. Mendet viktiga är ändå att det blir en reell förändring ochett reellt medinflytande.Anf. 189 ()Herr talman! Jag vill bara helt kort säga att på denhär punkten när det gäller att ge alla föräldrar möjlig-het att säga sista ordet i fråga om val av skolforminom särskolan har Socialdemokraterna och Vänsternsvikit.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 22 §. )22 § Jubileumsfonds stöd till vissforskningFöredrogsUtbildningsutskottets betänkande 1995/96:UbU2Riksbankens Jubileumsfonds stöd till vissforskningAnf. 190 ()Herr talman! Flödet av pengar från många olikahåll till forskningen gör det ibland svårt att överblickaom vissa områden missgynnas och om fördelningenmellan grundforskning och tillämpad forskning är denönskvärda. Forskningsstiftelsernas slutenhet har yt-terligare försvårat en helhetssyn.Inom ser vi forskningen som enoerhört viktig och nödvändig investering för framti-den. Vi följer därför med intresse utvecklingen.Ett sådant positivt intresse ligger också till grundför vår motion. har enviktig uppgift då det gäller att understödja grund-forskning som har svårigheter att få externa anslag påannat sätt. I stadgarna står det att företräde skall ges åtforskningsområden vilkas medelsbehov inte är så vältillgodosedda på annat sätt. Det gäller faktiskt i höggrad den humanistiska forskningen vid våra universi-tet.Vi har i motionen pekat på att anslagen till huma-nistisk forskning har fått stå tillbaka för satsningar påframför allt naturvetenskap, teknik och medicin.Ytterligare en dimension som vi vill lyfta fram ärden ojämna fördelningen av anslag mellan manligaoch kvinnliga projektledare. Vi tycker att det är riktigtmed tanke på den uppmärksamhet som de kvinnligaforskarnas situation har fått under det senaste året.Efter det seminarium som anordnades för utbild-ningsutskottets ledamöter och representanter förRiksbankens Jubileumsfond har jag tolkat det så, attstyrelsen nu avser att bättre anpassa sin anslagspolitiktill de ursprungliga intentionerna för anslagsfördel-ning. Det gläder mig mycket.Vid mötet redogjordes det också för olika strate-gier för att fler kvinnor skall beviljasforskningsanslag ur fonden. Det tycker jag också ärjättebra.Jag har därför avstått från att yrka bifall till motio-nen. Men jag lovar att följa upp dessa frågor även ifortsättningen, och jag ser med intresse fram emotnästa årsredovisning där jag hoppas att det klart skallframgå att den humanistiska forskningen och kvin-norna kraftigt har ökat sina andelar.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutUbU1 Val av skolform för utvecklingsstörda barn,m.m.Mom. 2 (ökat föräldrainflytande över utvecklingsstör-da barnsskolgång)1. utskottet2. 1 (m).3. res. 2 (c, fp, kds)Förberedande votering:70 röster för res. 155 röster för res. 2174 avstod50 frånvarandeKammaren biträdde res. 1.Huvudvotering:Kammaren biföll utskottets hemställan genom upp-resning.Övriga momentKammaren biföll utskottets hemställan.UbU2 Jubiliumsfonds stöd till vissforskningKammaren biföll utskottets hemställan.Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av förste vice talmannen medgav kam-maren att återstående ärenden på dagens föredrag-ningslista fick avgöras vid morgondagens arbetsple-num.AjourneringKammaren beslöt att ajournera förhand-lingarna till för middagsuppehåll.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 19.00.23 § Vissa högskolefrågorFöredrogsUtbildningsutskottets betänkande 1995/96:UbU4Vissa högskolefrågorAnf. 191 HANS ()Herr talman! I detta betänkande, UbU4, behandlas37 motioner på högskolans område från den allmännamotionstiden. Här finns som vanligt ett stort antalmotioner av olika slag. Det är en del motioner medlokal färg, i vilka motionärerna vill värna om denegna hembygdens behov, men det finns även en delmotioner som handlar om innehållet i undervisningen,med yrkanden om att undervisningsvarianter somhittills har saknats skall tas upp. I en del motionertalas det om tvärvetenskapliga behov, dvs. svårighe-terna att gå över fakultetsgränserna. Etiska frågeställ-ningar och lärarnas situation tas upp i andra motioner.De flesta av de här motionerna är mycket bra, manblir mycket sympatiskt inställd till dem, men antingenkostar förslagen pengar, eller så kan de inte imple-menteras utan ingående utredningar. Därför kommerde nu traditionsenligt att avslås.Har då motionsskrivarna varit ute alldeles förgä-ves? Nej, naturligtvis inte. Många av de här motio-nerna kommer att bilda underlag för framtida idéeroch tankar. En del kommer att föras fram igen undernästa motionsperiod, och de skapar enopinion som kan tillta i styrka till dess vi är redo attinföra det som motionerna handlar om.Samarbetet mellan skolan/högskolan och närings-livet är knappast något som det kommer att bli häftigpolitisk strid om. Utskottet har en betydande samsynpå de här frågeställningarna. Att vi ändå lägger framen reservation beror på att vi anser att frågan omsamarbete mellan skolan/högskolan och näringslivetär så viktig att vi önskar att det görs mer på dettaområde, i enlighet med motion Ub902.Under de senaste åren har det från regering ochriksdag redan givits ett stöd på flera olika sätt för attfrämja ett närmare samarbete mellan universitet, hög-skola och forskning å ena sidan och näringslivet å denandra. Enligt vår mening bör regeringen vidta åtgär-der för att ytterligare stimulera ett sådant samarbetepå hela utbildningsområdet. Detta bör ges regeringentill känna.Jag yrkar därför bifall till reservation nr 3.Anf. 192 ()Herr talman! Betänkandet handlar, som föregåen-de talare sade, om motioner som vi inte hann medförra året. De spänner över många områden. Det rörsig om allt från motioner som handlar om frågor somriksdagen inte har att bestämma över, t.ex. innehållet iolika utbildningar, till sådana motioner som riksdagenmåste diskutera, bara kanske inte just . Riksdagenväntar dessutom på en treårig forskningspropositionnästa höst, och utskottet har uttryckt vissa förvänt-ningar på innehållet i den.Folkpartiet har tillsammans med övriga f.d. rege-ringskamrater till betänkandet fogat en reservationsom handlar om samarbete mellan utbildningsväsendeoch skola på olika nivåer. Den underliggande motio-nen ger oss exempel på att detta samarbete kan funge-ra och att olika skolor har nått olika långt.Det viktiga är att skolorna har kläm på att samar-bete är önskvärt ur statsmakternas synvinkel och attdet övergripande målet är att dels bädda för en kom-petensutveckling i näringslivet, dels ge ungdomarinsikter om företagande som livsform. Vi reservantermenar att statsmakterna kan vara tydligare och bättreodla samarbete, ge utrymme för annan anslagsfördel-ning så att denna odling tar sig.Jag läste just det senaste numret av , en tidning som jag läser med stort intresse, efter-som den ofta tar upp angelägna inlägg om just samar-bete mellan näringsliv och utbildning. Där fanns enjättestor rubrik: Civilingenjörer har ingen plats i småföretag. har gjort en undersökning av fråganoch kommit fram till att det går oerhört långsamt attöka kompetensen i småföretag och att skillnaderna ärstora mellan olika branscher. Sämst är de traditionellasvenska branscherna - trä, stål och teko - och någotbättre är branscher inom nya områden som läkemedel,data och tele.Orsaken till att dessa företag inte har välutbildadeanställda är dels att de är mycket små, dels att de intehar kläm på vad en utbildad person, t.ex. en civilin-genjör, kan tillföra just den egna verksamheten. Harman ingen erfarenhet av det, saknar man det ju hellerinte.Skall vi uppnå vad regeringen uttrycker i tillväxt-propositionen och övriga partier i sina motioner,nämligen en ökande kår av småföretagare med ökadkompetens som kan konkurrera på en marknad somredan har detta, då måste kunskapsgapet minska, ochkunskaperna om vad kompetens kan betyda måsteöka.Jag tror att regeringen kan bidra till att minskadetta gap genom att tänka nytt, t.ex. i fråga om vadskolan kan göra genom att företagen i ännu högregrad används som utbildningsplatser och ger utbild-ningstillfällen. Vi kan ge större utrymme för lärlings-utbildning, något som jag hoppas att utredningen omgymnasieskolan kommer fram till.När man är ute och besöker företag slås man avattityderna och stämningarna på de företag som haregna lärlingsutbildningar. De har ingen brist på sö-kande. Där finns inga avhopp, inget skolk, och manhar heller ingen svårighet att rekrytera kompetentpersonal. Det hade väl varit något substantiellt att låtaingå i propositionen om tillväxt!Högskolorna gör mycket och har fått mycket nyaresurser, bl.a. till olika stiftelser som de själva harstartat. De känner ansvar för kunskapsspridningenmen har också de kommit olika långt. Det gäller atthjälpa till att sprida de goda exemplen och att visauppskattning för de initiativ som tas. Som föregåendetalare sade är vi ju i överens om att kompe-tensökningen i små företag är en ödesfråga förlandet och att fler måste blandas in i denna fråga.Jag yrkar därför liksom föregående talare bifall tillreservation nr 3.Herr talman! och jag har motioneratom donationsfastigheterna vid universiteten i . De är fortfarande parkerade i i väntan på utredning. Vänta bara inteför länge! Utskottet sade redan under riksmötet1993/94 att huvudregeln skulle vara att donationernadirekt skulle förvaltas av dem som fått donationen.Detta upprepar nu utskottet, med tillägget "utan onö-dig tidsutdräkt". och jag har nöjt oss meddetta, eftersom utskottet är enigt i frågan.Herr talman! Jag vill i väntan på forskningspro-positionen nu ta upp ytterligare en punkt. Det gällerden urgamla fakultetsindelningen. Det har faktiskttillkommit både ämnen och områden under de senaste300 åren, men dessa ämnen har med skohorn klämtsin i en befintlig organisatorisk form. Jag menar att vimåste tänka om och våga förändra, så att nya ämnenoch områden inte tvingas in i en befintlig uniform. Vimåste våga organisera på nytt sätt och på så vis upp-muntra det som många motioner handlar om, mångve-tenskapliga angreppssätt, nya ämnen och nya områ-den. Det är bra om departementet funderar över ochutreder frågan och presenterar nya tankar i nästaforskningsproposition.Herr talman! en liten egen reflexion. Fort-farande är det alltför många av oss riksdagsmän somskriver motioner på områden där inte kanpåverka och inte skall påverka. Jag vet inte om det ärlika i alla utskott, men i utbildningsutskottet gällermånga motioner utbildningars innehåll, avvägningmellan olika intressen och olika skolors och utbild-ningars olika vägar för att nå de mål som riksdagenhar ställt upp. Dessa frågor har tagit handenfrån och vågat lita på de professionella i skola ochhögskola.Vi måste skaffa oss underlag för att kontrolleraoch följa upp om detta ansvar också tas. Det är vik-tigt. Därför bör jag och andra i som reserrunt, inte minst i sina egna valdistrikten, ställa kvali-tativa frågor till skolor om utbildningar. Hur tänker ninå målen? På vilket sätt tar ni det ansvar som ni harför innehållet i de utbildningar som ni ger? Hur följerni upp att målen nås? Hur mäter ni kvaliteten i deutbildningar ni har ansvar för?Om målen inte nås måste vi fundera på om ansva-ret var alltför tungt att bära, om vi gett för litet stöd iförändringsprocessen, satt upp oklara och orealistiskamål eller haft för bråttom.Om målen nås är vår viktiga uppgift att successivtanpassa målen till de förändringar som sker i verklig-heten.Anf. 193 ()Herr talman! För mycket länge sedan kunde enperson utbilda sig och förkovra sig till allvetare, mankunde vara verklig generalist. Den samlade kunska-pen inom filosofi, naturvetenskap och humaniora varinte mer omfattande än att den låg inom räckhåll föroch kunde greppas av en enda människa. harvi vant oss att leva med föreställningen att ingen enshjälpligt kan behärska mer än ett eller ett par olikakunskapsområden. Specialisten är en auktoritet i vårtmoderna västerländska samhälle. Specialisterna inomindustrin driver utvecklingen framåt, forskning ochhögre utbildning leds av specialister, och även i gym-nasieskolan finner vi starka inslag av specialisterinom lärarkåren. Men också i utvecklingen av samhäl-let i stort har specialisternas röst haft en stor betydel-se, t.ex. i det svenska utredningsväsendet. En del avframstegen och den ekonomiska utvecklingen i Sveri-ge har kunnat ske på grund av just den höga specia-listkompetens vi haft i landet.Samhället har emellertid också bittert fått erfararisken med att använda specialister t.ex. som sakkun-niga i utredningar eller som pådrivande i företagensproduktutveckling. Det må gälla tekniska utredningarav kärnkraften, den accelererande framställningen ochspridningen av nya kemiska ämnen osv. står vi härmed en pågående nedsmutsning av luft, vatten ochland över hela vår jord - det opredicerade resultatetav den samlade teknikutvecklingens tillämpningar.Specialistens styrka ligger i att han kan öka kraf-ten och precisionen i sina prediktioner genom attbegränsa synfältet. Specialisten bärs av styrkan i detsnäva perspektivet.Vi har blivit varse de faror som ligger i en tekniskspecialistsyn på utvecklingen. Om inte de som hand-har tekniken, produktionen och distributionen av detsom produceras också förstår vad livskvalitet i vidbemärkelse är, vilka de biologiska och ekologiskalivsvillkoren för vår existens och för allt liv på jordenär, vilka humanistiska och etiska värdesystem somproduktion och konsumtion föder, hamnar vi på kol-lisionskurs med livets grundförutsättningar.Så är vi tillbaka där vi började. Generalisternas tidär åter inne, fast nu i en något annorlunda skepnad.Förmodligen är det så att många människor delsmåste vara specialister inom något område, dels varageneralister i den bemärkelsen att de är tillräckligtdjupt hemmastadda i biologiska, tekniska och kultu-rella frågor.Men detta är inte tillräckligt. Dessutom måste denmoderna människan på ett annat sätt än förut förståvilka begränsningar som råder i vår tids kunskap.Kunskapsteori och filosofi är inte längre lyxföreteel-ser av intresse bara för några akademiska filosofer.De är själva grunden för att människan skall kunnasätta ut gränserna för sitt handlande och risktagande.Det är naturligtvis inte dagens kunskap i sig som ärsjälva hotet, men väl vantron att dagens kunskapockså är morgondagens sanning. Vi måste inse attokunskapen är människans främsta fara. Allt det somingen människa vet är så oändligt mycket störreän vår samlade kunskap. Vi måste förstå att mycket avdet vi gör och tror är rätt kommer att visa sig havarit fel då det skall utvärderas av kom-mande generationer. Det kommer att bevisas vara felgenom att morgondagens teorier förkastar det vi i dagtror är sant och bevisat. Och vad värre är kommer detsannolikt att i verkligheten visa sig vara fel genom atteffekterna av de stora tekniska projekt som vi underårtionden har drivit över hela jorden fått förödandelångsiktiga effekter.Vid varje utbildning måste detta breda perspektivbeaktas. Vi får inte tränga bort etik, biologi, filosofioch estetiska ämnen från de naturvetenskapliga ut-bildningarna, och vi måste få med de naturvetenskap-liga ämnena i samhällsvetenskapliga och språkveten-skapliga utbildningar. Det handlar om att inte glömmabort bredden i yrkesutbildningarna. Det handlar omatt ta bort fakultetsbarriärerna och tillåta utbildningaröver fakultetsgränser vid universiteten. Det handlarom möjligheterna för forskarstuderande att få dokto-randtjänster för studier i två eller fler ämnen, även omämnena ligger inom olika fakulteten. Det handlar omratt forskare som rör sig över det tvärvetenskapligaområdet måste kunna få lika god tillgång till forsk-ningsmedel som de traditionella enämnesforskarna.Miljöpartiet har i ett flertal motioner påpekat be-hovet av dylika förändringar. Det nya Högskoleverketbör som en av sina första och viktigaste uppgifter tapå sig att med utredningar och förslag underlättautvecklingen i riktning mot ökad bredd och bildning iuniversitetens utbildning och forskning. Forsknings-råden bör vidta särskilda åtgärder för att stimulera tilltvärvetenskaplig forskning.Herr talman! Jag ville med detta korta anförandebara lämna en motivering till de många motioner somMiljöpartiet har väckt. Jag tänker inte yrka bifall tilldem för att inte fördröja kammarens arbete, men vistår naturligtvis bakom de motioner som vi lämnat iärendet.Anf. 194 SKÅNBERG (kds)Herr talman! Den här debatten tillhör kanske intede mest spännande i denna kammare. Ett så väl förbe-rett anförande som vi hörde hade kanske förtjä-nat en ännu mer uppmärksam publik och något mermånghövdad.Den debatt som vi hade före middagsuppehålletvar med anledning av en regeringsproposition, medanden här debatten gäller en mängd motioner från denallmänna motionstiden . Bland de många godaidéer som vi nu mer summariskt behandlar vill jaglyfta upp några för att de inte alldeles skall sjunka iglömskans hav.Jag vill yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 3 iUbU4 Vissa högskolefrågor.I motion Ub696 vill bl.a. haökad stimulans för andra huvudmän än staten att er-bjuda högskoleutbildning. Staten bör ha det grundläg-gande ansvaret för den högre utbildningen. Samtidigtär det vår övertygelse att även andra huvudmän änstaten har förmåga att erbjuda högskoleutbildning ochtillföra ny kompetens. Vi menar att det ligger ett stortvärde i att andra former av högre utbildning medannan inriktning finns.Det är därför viktigt att akademier och högskolormed annan huvudman än staten ges goda villkor attverka. skall t.ex. få delav offentliga forskningsmedel. Inom parentes sagtkanske det förtjänar att påminnas om att västvärldenshela lärdoms- och universitetstradition har sina rötter ide universitet som kyrkan grundade som ju var enfrån staten fristående organisation.