prot · GJ098 · 1995-10-13 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:8Fredagen den 13 oktoberKl. 9.01 14.11Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Allmänpolitisk debatt (forts. från prot. 7)VälfärdspolitikAnf. 1 ()Herr talman! Vad är välfärd? Det kan synas varaen något underlig fråga när vi skall debattera välfärds-systemen. Jag har roat mig med att konsultera en delordböcker och funnit att ordet betyder bl.a. ett lyckligttillstånd, god levnadsstandard, välbefinnande ochtrygghet. Vackra ord kanske, men har vi politikernågonsin åstadkommit detta alla "välfärdssystem" tilltrots, och kan vi egentligen åstadkomma verklig väl-färd?Alla betraktar vi det av tradition som självklart attett gott samhälle skall värna människor som är sjukaoch gamla eller på annat sätt inte kan klara sin ellersin familjs försörjning. Social trygghet är en medbor-gerlig rättighet, står det t.ex. i det moderata partipro-grammet. Vi menar att staten/det offentliga skall ge enrejäl hjälp till människor som behöver hjälp - hjälptill självhjälp. Den moderata synen på välfärd äremellertid förankrad i människors eget ansvarstagan-de för sig själva och sina medmänniskor. Vi brukartala om "det civila samhället" och dess betydelse förde enskilda människornas trygghet. Vi skiljer på väl-färdsstat och välfärdssamhälle.När staten tror att den kan ta över hela det socialaansvaret för familjen och de enskilda människorna,leder det till att utgifterna för de sociala transfere-ringssystemen exploderar när tiderna blir sämre. Detär precis detta som inträffat i , herr talman,sedan vi alltför länge levt över våra tillgångar. Ochvilka är det som drabbas svårast när byggstenarna i"välfärdsbygget" börjar plockas bort? Jo, ofta de somär svagast. Det är detta vi ser när verklighetentvingar även "sociala ingenjörer" att spara hårdast därutgifterna är som störst.Den brutala verkligheten har talat sitt språk.Människor har efter decenniers inlärd hjälplöshetråkat ut för en hård verklighet. Och det parti som varitbland de flitigaste tillskyndarna till ett alltför expan-sivt socialförsäkringssystem - dagens regeringsparti -står villrådigt när den egna politiken misslyckats.Det är lätt för mig att säga : Tänk om ni hadelyssnat till mig , när jag t.ex. var-nade för att arbetsskadeförsäkringen skulle sprängaalla ekonomiska ramar eller när vi moderater gickemot det s.k. timsjukpenningssystemet som gjorde detmer lönsamt att sjukskriva sig än att gå och jobba!Hur annorlunda hade inte ekonomi sett ut ! Vi har haft många hårda debatter i dessa frågor idenna kammare , och då har jag fått höraatt jag har varit cynisk och elak mot sjuka människor.Jag har roat mig med att läsa i ett par gamla pro-tokoll, det ena från , dvs. , när jag diskuterade med en socialdemo-kratisk kollega - inget namn nämnt - om möjlighetenatt samordna sjuk- och arbetsskadeförsäkringen för atthejda kostnadsexplosionen. Svaret blev: "Men detskulle innebära en uppenbar försämring av försäk-ringen. Vi accepterar inte - - - ett sådant resone-mang." har vi ett sådant system efter det att denborgerliga regeringen genomförde det, och den nuva-rande inte ändrat på det.I en debatt , dvs. för drygt fem årsedan, frågade jag en utskottskollega om han inte varbekymrad över kostnadsutvecklingen inom arbetsska-deförsäkringen. Svaret var då: "Jag förnekar inte - - -att det är ett problem. Men jag hävdar fortfarande attdetta inte är det stora problemet. "Vid sade socialförsäkringsminister: "Vihar gjort missar" och nämnde då bl.a. timsjukpen-ningssystemet och arbetsskadeförsäkringen som blevalldeles för dyra. Jag välkomnar sinnesändringen ochsjälvkritiken, men sent skall syndaren vakna, säger detgamla talesättet. "Socialdemokratin kan inte längre - - - drömmasig tillbaka till traditionella väl-färdspolitik." Det har jag kunnat säga länge, men detverkligt intressanta är att detta sades i Dagens Nyheterden av tre socialdemokratiska borgarråd iStockholm. De krävde av sin kommande partiledareatt han eller hon måste ta ställning för privatiseringar,friskolor och andra alternativa driftformer i kommu-nerna. Hörde jag rätt? Råder samma uppfattning här iriksdagen och i regeringen?I ett frågesvar har jag fått ettklart svar från socialministern rörande möjligheten tillomtänkande inom sjukvården. Socialdemokraterna ärinte beredda till något som helst omtänkande på detområdet. Landstingsmonopolet skall vara orubbat.Privatvården sätts på undantag. Hur är det med barn-omsorg och hemtjänst? Kommer det omtänkande attske som de tre borgarråden talar om? Det skulle jaggärna vilja ha ett svar på.Den socialdemokratiska villrådigheten tycks varautbredd. Det talades i går i den ekonomiska debattenom "kackel i en hönsgård". I en artikel i säger de båda socialministrarnaatt besparingarna har gått för långt och att de är be-redda till höjningar av nivåerna så snart det sig göralåter. Men finansministern låter sig dess bättre ickebevekas.Sjuk- och arbetsskadekommitténs arbete, som vihar väntat på länge, har gått i stå vad jag fått migrapporterat, och kommer inte att bli färdigt . Vadär det egentligen som gäller? Vad vill Socialdemokra-terna egentligen med välfärdssystemen?Herr talman! Vad krävs då av ett gott trygghets-system? Det skall i första hand garantera trygghet förmänniskor som har stora behov, dvs. erbjuda hjälp därhjälp verkligen behövs. Socialförsäkringarna skallinte innehålla drivkrafter som motverkar det egnaansvaret och den egna försörjningsviljan. Vi måste komma bort från system sommer eller mindre lockar till missbruk och fusk. Vadgäller den frågan skall jag be att få återkomma i nästainlägg. Försäkringar bör innehålla en viss självrisk,t.ex. i form av karensdagar. Det handlar om ett egetansvarstagande.Ett bra trygghetssystem måste också vara stabilt såatt människor skall kunna lita på det, till skillnad fråndagens system där vi t.ex. gör den ena besparingenefter den andra i pensionerna och i andra trygghets-system. Systemet måste också innehålla incitament förett eget sparande.Vi moderater kommer på vår partistämma att dis-kutera en skiss till ett enhetligt socialförsäkringssys-tem för kortvariga inkomstbortfall vid såväl sjukdomsom arbetslöshet. Det är i princip ett inkomstbortfalls-system med ungefär samma ersättningsnivå som ,dvs. av inkomsten, parat med möjligheten egen tilläggsförsäkring upp till en viss nivå, för-slagsvis . Denna tilläggsförsäkring kan erbjudasav den allmänna eller av försäk-ringsbolag. Ingen skall kunna nekas försäkring genomriskbedömning. Detta vill jag klart ha sagt i dennakammare. Försäkringen omfattar inkomster på för-slagsvis fem basbelopp, där avgifter och förmånermotsvarar varandra.Den propositionsförteckning som ligger påriksdagens bord är synnerligen mager på det socialaområdet. Enligt regeringsförklaringen kommer ettförslag till socialtjänstlag att föreläggas riksdagenunder den här perioden. Jag skulle vilja fråga vad denkommer att innehålla. Skall vi riksdagsledamöter här iStockholm sitta och bestämma en s.k. riksnorm ellerskall vi lita på den kommunala självstyrelsen och påde kommunalt förtroendevalda i den frågan?Kommer lagen att ta vara på den enskilda männi-skans egen kraft, genom att ställa vissa villkor förrätten till bistånd? Kommer man verkligen att bry sigom den enskilde? Eller skall vi fortsätta i flummig 70-talsanda i socialpolitiken?Herr talman! Vi lever i en ny tid, och en ny tidkräver nya lösningar. Flera av partier harförslag till sådana lösningar, men vilka är Socialde-mokraternas visioner inför morgondagens socialpoli-tik?Anf. 2 ()Herr talman! Vi skall debattera välfärdspolitiken.Vad betyder det? Ja, det betyder inte att vi skall dis-kutera politik för att så många som möjligt skall habidrag, utan det betyder att så få som möjligt skallbehöva bidrag. Om man är i en situation där manverkligen behöver stöd, skall man kunna få det utanatt stå förödmjukad med mössan i hand.Sverige är ett samhälle där alldeles för mångamänniskor är beroende av bidrag. Jag skulle vilja taett exempel från några av våra kommuner. Där bor 62 000 människor. En sådan här vanligdag är det 38 000 människor som vaknar och är i denåldern då vanliga människor i vanliga fall kan gå tilljobbet. Så gör också de flesta av de 38 000. Det är10 000 som går till barnstugor, ålderdomshem, sjuk-hus osv. för att arbeta i offentlig sektor. Det är 18 000som vandrar i väg till bensinmackar, frisersalonger,verkstadsföretag och vad det kan vara i privat sektor.Men det är 10 000 människor som inte har något jobbatt gå till, som försörjs med bidrag av något slag,antingen arbetslöshetsersättning, sjukersättning, för-tidspension, arbetsmarknadsåtgärder eller socialbi-drag.Vad det visar är först och främst en mängd männi-skor som drabbas av lidande, därför att de inte kan gåtill ett jobb och försörja sig. Men det visar också attmycket av människors förmåga inte tas till vara. Det isin tur kostar massor för samhället. Sammanlagt underett år kostar bidragen till de här 10 000 människorna 1miljard kronor, dvs. bara i några få av våra kommuneri Sverige.Då är det också spännande att de människor somär drabbade av detta inte accepterar det. I de härkommunerna har man nu slagit sig samman och startatett projekt över kommungränser, över byråkratiskaregelgränser, över gränser mellan människor, och sagtatt det finns bruk för alla, att alla skall kunna varamed och göra en arbetsinsats. Vi kan få erfarenheterav det här.För det första skulle vi kunna slå ihop pengar frånolika påsar och enkelt och obyråkratiskt samordnasocialtjänst, arbetsförmedling och försäkringskassaför att se till att alla de människor som vill kunnaförsörja sig men inte kan det skall få ett bättre stöd attgöra det.För det andra visar det att det är bättre att vi sertill att människor finns med i generella försäkringar,men där samhället kan ställa krav på arbete, i ställetför att de skall vara beroende av behovsprövade sys-tem med kravlösa bidrag.För det tredje lär vi oss att arbete skalllöna sig mer än bidrag. Vi måste se till att få ett sys-tem som mer gynnar arbete än bidragsta-gande.Vi vet alla att livet kraschar ibland, och var och enav oss kan drabbas. Då måste vi kunna lita på attskyddsnätet gäller oss alla på lika villkor. Man skullekunna säga att det är den generella välfärdspolitikensstolta tanke att det skall vara så. Samhället skall ha ettså tätt generellt skyddsnät att bara mycket speciellafall, som behöver speciellt stöd, skall kunna få det.Men utvecklingen går ju i stället åt motsatt håll. Förraåret var det 715 000 människor som var beroende avsocialbidrag i . Det var fler än 1990.Tänk er den oerhörda ökningen på de åren! räknarman med att socialbidragen kommer att kosta Sverige10,5 miljarder kronor.Nu pågår det många utredningar som skall försökautreda nya lösningar för socialförsäkringarna. Detsom är på gång är renodling av arbetslöshetsersättningoch sjukförsäkring. Men risken är ju att vi gör ännustörre maskor i samhällets skyddsnät och att ännu flerfaller emellan. Det gäller människor som är långtids-sjuka och arbetslösa. Det gäller arbetshan-dikappade. Det gäller människor som har sjukskrivitsför psykosociala problem. Listan kan göras lång.Siffror som har kommit in till och Sjuk- och arbetsskade-kommittén visar att det handlar om sammanlagt upp-emot 50 000 människor. Dessutom skall man räknamed de 100 000 arbetslösa som saknar KAS eller a-kassa. I TCO räknar man med att det kan gälla sam-manlagt uppemot ett par hundratusen människor, sominte får stöd i det generella systemet men som behöverstöd och i stället tvingas söka socialbidrag, med deförändringar som är på gång. Det är på väg att blien av våra största välfärdspolitiska frågor.Centerpartiet vill skapa grundtrygghet. Det inne-bär att väva maskorna i den generella trygghetensskyddsnät tätare, så att så få som möjligt skall behövautnyttja behovsprövade selektiva bidrag. Det är dagsatt vi skapar förändring. Vi måste minska risken föratt man skall falla igenom trygghetssystemen. Center-partiet vill samordna skyddet vid arbetslöshet ochohälsa till ett sammanhängande system. Vi vill ha enheltäckande försäkring, som skyddar mot inkomst-bortfall, oavsett orsaken till ofrivillig frånvaro frånjobbet. Vad vill Socialdemokraterna?Vi måste förbättra skyddet för dem som är allramest utsatta. vill höja den garanteradegrundnivån så att den helst skall vara högre än soci-albidragsnivån. vill utforma reglerna såatt fler omfattas av den generella tryggheten. Det ärbättre att människor finns inne i generella försäkringarmed krav än att de står utanför och får kravlösa bi-drag. vill att hela folket som arbetarskall omfattas av skydd vid arbetslöshet. Vad villSocialdemokraterna?Det kan väl inte vara socialdemokratisk välfärds-politik att låta 100 000 arbetslösa stå utan samhälletsgenerella stöd? Det kan väl inte vara socialdemokra-tisk välfärdspolitik att vara stenhård motståndare motatt låta alla som förvärvsarbetar omfattas av obligato-riskt skydd vid arbetslöshet? Det kan väl inte varasocialdemokratisk välfärdspolitik att hellre låta tiotu-sentals fler stå i kö för socialbidrag än att införa bättregenerellt skydd genom krav på grund-trygghet?Jag tror att det är mycket viktigt att vi kan få och omfattande debatt om de här frågorna. Jagtror att många av de förändringar som är på gångkan lösa en del problem, som de riskerar attskjuta andra problem åt sidan och göra dem värre.Just nu pågår utredningar där man diskuterar lös-ningarna för arbetslösa för sig, sjuka för sig, försäk-ringskassans organisation för sig. Risken är att vi istället för att väva trygghetsnätet tätare särar ut det såatt risken att falla emellan blir större.Därför måste också den här frågan ställas till AnnaHedborg: Är beredd att se till att vi fårmöjlighet att diskutera helheten i ett politiskt sam-manhang och se till att skapa en helhet? Från Center-partiets sida har vi mycket klart sagt att vi är bereddaatt vara med och samarbeta för att få andra lösningar.Vi tror att det är bättre för med samarbete,men det krävs en helhetslösning. Det är farligt om vidiskuterar alla dessa åtgärder för sig; då kan proble-men bli större när vi måste göra dem mindre.Anf. 3 ()Herr talman! Hälso- och sjukvården, socialtjänstenoch våra offentliga försäkringssystem är viktiga delarav den svenska välfärden. Målsättningen är att varoch en skall kunna få stöd och vård på lika villkor närhälsan sviker eller när man på grund av olika om-ständigheter inte kan klara ut sin situation själv.Det är viktigt att människor kan lita på de här väl-färdssystemen, att skyddsnätet finns där när vi sombäst behöver det, när människor behöver ta dem ibruk. Men har det kommit oroanderapporter, den ena efter den andra, om de hot somSocialdemokraterna riktar mot välfärdssystemen. Viläser om hårda besparingar inom hälso- och sjukvår-den och friställning av personal på grund av resurs-brist. Sjukhusdirektörer och andra ledande personermed ansvar för resursfördelning och människors vårdoch omsorg avgår i protest mot det sätt som bespa-ringarna sker på. Köerna inom hälso- och sjukvårdenväxer, med den belastning på försäkringssystem iform av sjukskrivningar och det tryck på hemvård ochhemsjukvård som det ger.Nu vill man också sänka ersättningen i försäk-ringssystemen och frångå det som inte minst statsrådetHedborg hävdade . Då sade hon i denallmänpolitiska debatten att det är viktigt att värna omen försäkring baserad på inkomstbortfall och att fri-villiga försäkringar aldrig kan vara ett alternativ omalla skall få del av försäkringsskyddet.Nu vill regeringen skapa just ett sådant system. Avden massmediala debatten finner jag att det kan finnasmotsättningar inom regeringen, men om jag har för-stått det hela rätt är det just den här sänkningen somgäller. vill jag fråga statsrådet. Jag hop-pas också att vi , när statsrådet är mer varm i klä-derna, kan få svar på de frågor som vi reser under denhär allmänpolitiska debatten. fick vi ta omfrågorna under en tisdagsfrågestund för att få svar.Att ekonomi inte är den bästa och att vimåste vidta besparingar är uppenbart. Men det gälleratt spara på rätt saker, att vidta rätt åtgärder. Vi iFolkpartiet liberalerna är kritiska mot det sätt på vil-ket Socialdemokraterna gör besparingar i välfärdssys-temet. Vi vill bevara den 80-procentiga ersättningsni-vån i socialförsäkringarna, och vi ser besparingsmöj-ligheter inom sjukvården som inte behöver försämrautan snarare kunde förbättra vården för de enskildapatienterna.Till att börja med har vi socialförsäkringssystemet.En besparingspost som har aktualiserats här på sistoneoch som jag ser det som väldigt angeläget att kommaåt är det bidragsfusk som lyftfram - socialförsäkringsutskottet, arbetsmarknadsut-skottet och socialutskottet fick en redovisning härom-dagen. Det här brådskar, eftersom det både kostarpengar och är demoraliserande att vi har system somkan felanvändas på det sätt som RRV visat. Jag skulledärför gärna vilja veta vilka åtgärder regeringen avseratt vidta beträffande uppgifterna från RRV.Ett annat hinder för effektivt resursutnyttjande -som också pekade på här alldelesnyss - är att vi har system med barriärer emellan,vilket gör att vi inte effektivt kan utnyttja resurserna.Vi har barriärer också mellan statliga, kommunala ochlandstingskommunala pengar. Den som gör en insats ide här systemen för att förbättra välstånd, välfärd ochhälsa får så att säga inte hem vinsten. Vi behöverutveckla system med bättre morötter åt den som görinsatserna. Fler försök med gemensamma pengapåsart.ex. för kommun, landsting och försäkringskassa börgöras. Här vore det intressant att veta om regeringenhar fler försök i tankarna än dem som t.ex. utförs iStenungsund och på ett par andra håll.Inom hälso- och sjukvården gör nu Socialdemo-kraterna förändringar som verkar illa överlagda ochsnarare försämrar för patienterna, som deleder till ökade kostnader. Låt mig ge några exempel.Ett av sjukvårdens största gissel har varit de långaköerna till en rad operationer och behandlingar. Innanvårdgarantin infördes kunde patienter få vänta flera årpå behandling, med såväl de personliga problem dettainnebär som det tryck det innebär på sjukförsäkring,hemsjukvård och hemvård samt naturligtvis även påarbetsplatsen. Genom införandet av vårdgarantin, sominnebär att ingen patient skall behöva vänta mer på behandling efter ställd diagnos, sjönkköerna radikalt för de ingrepp som vårdgarantin om-fattade och också för många andra ingrepp.Nu ökar köerna igen, vilket inte beror på dåligtarbete från sjukhusens sida utan på de gigantiskasparbeting som s-majoriteten tvingar vården till. Be-sparingarna leder till uppsägningar och omskolnings-kurser för den personal som inte kan sägas upp pågrund av att den har anställningstrygghet. Beman-ningen på vårdavdelningarna tunnas ut så att de åter-stående som arbetar där inte orkar längre.Så länge anställningsgarantin gäller för personalfinns inget skäl att flytta runt anställda från vårdarbetetill olika kurser. Det kostar miljoner i onödan ochdrabbar vården mycket hårt. Vi tycker att vårdgaran-tin bör utökas till fler sjukdomstillstånd, inte ifrågasät-tas för dem som redan har den.Jag ser en rad möjligheter att hushålla med vårakrympande resurser, och jag tänkte exemplifiera mednågra av dem.Man har försökt att göra läkare och annan sjuk-vårdspersonal mer kostnadsmedveten genom att infö-ra administrativa system med patientavgifter, köp-och-sälj-system etc. Det här har medfört vissa positivaeffekter, men de är otillräckliga. Betydligt effektivarevore att genomföra egenrevisionssystem för främstläkarna, eftersom det är de som beslutar om de mestkostnadskrävande insatserna. Om de får fortlöpandeuppgifter om vad deras insatser i form av t.ex. för-tidspensionering och sjukskrivning kostar - det hartidigare gjorts försök för läkemedel som också redo-visats här i kammaren - är jag övertygad om att detskulle leda till en ökad kostnadsmedvetenhet och enreduktion av notan. För läkemedel har det givit en 10-procentig minskning, motsvarande ungefär en och enhalv miljard. Får man till stånd en motsvarande be-sparing för sjukskrivningarna, som går löst på 34miljarder, och förtidspensionerna, som uppgår till 21miljarder, blir det avsevärda besparingar.En annan resurs som inte utnyttjas till fullo är detarbete som av me-dicinsk metodik gör. Här gör man utredningar därman värderar olika behandlingar, och det har utmyn-nat i ett ifrågasättande av värdet med sjukskrivningoch förtidspensionering av människor med ryggont.Bästa behandling är att man är i gång. Det här kostar20 miljarder , och man kan fråga sig om det härär riktigt när det har så liten effekt på sjukdomen ifråga.Jag vill i det här sammanhanget också ta upp enintressant artikel från tidningen , somkommit . Här redovisas en 33-procentig över-konsumtion av medicinska insatser hos normalbe-folkningen. Man har fått fram siffran genom att jäm-föra hur 1 169 slumpmässigt utvalda läkare skullevilja bli behandlade för 30 olika sjukdomar.Det visade sig då att läkare gör en annan nytta-risk-bedömning när det gäller dem själva än när detgäller deras patienter. De är alltså mycket mindrebenägna att genomgå de behandlingar som de ordine-rar sina patienter. Man har också räknat fram att mil-jardbelopp i D-mark skulle kunna sparas om läkarnabehandlade sina patienter på samma sätt som de självavill bli behandlade. Jag tycker att det vore mycketintressant att göra motsvarande undersökning här iSverige.Det finns också mycket att göra på den organisa-toriska sidan. I det här första inlägget hinner jag integå in på allt, utan jag återkommer i senare inlägg.Men jag vill här lyfta fram husläkarmodellen. Denmåste behållas och utvecklas. På det sättet kan mångapatienter lätt få vård utan att det belastar akutsjukhu-sen. Den undersökning som har gjorts i Stockholmslän visar att det här har varit en populär reform. Var-för då nedrusta den?Avslutningsvis: Enligt liberala värderingar harvarje individ, också de med de allra sämsta förutsätt-ningarna rätt att leva ett så värdigt liv som möjligt ochrätt till samhällets resurser på samma villkor somandra. Vi prioriterar en satsning på välfärden framfören lägre moms på mat. Visst skall vi spara, men pårätt saker!Anf. 4 ()Herr talman! Välfärd är enligt attskapa förutsättningar för ett värdigt liv, att skapaförutsättningar för en personlig utveckling genom attfördela samhällets resurser solidariskt. Vi kan integarantera varje människa lycka, men vi kan genomomfördelningen i de generella välfärdssystemen ga-rantera varje enskild individ ekonomisk trygghet föratt han eller hon därigenom skall få resurser att ut-vecklas som människa.En ekonomisk politik där full sysselsättning är detöverordnade målet är en förutsättning för den generel-la välfärden. En bra offentlig sektor är ett medel attfördela välfärden rättvist. Genom den offentliga sek-torn sprids marknadsmakt - något som är svårsmältför anhängarna av "den perfekta marknadens" makt-löshet.Den efterfrågan av produkter, tjänster, kunskapsom uppkommer genom offentlig sektor är baserad påmänniskans behov. Full sysselsättning och skäligalöner, en strävan efter ett jämlikt och jämställt samhäl-le främjar tillväxten - det visar bl.a. studier av deasiatiska ekonomierna. Det stora problemet ärinte att svenska folket konsumerat offentliga tjänsterutan den stora arbetslösheten.Politiken för full sysselsättning och utbyggnadenav den offentliga sektorn har varit särskilt viktig förkvinnor. Dels har den varit en arbetsmarknad förkvinnor, dels har den varit en förutsättning för kvin-nor att förvärvsarbeta, oberoende av vilken sektor dehar arbetat inom. Det är inte populism att försvara dengenerella välfärden, det är inte populism att slå vaktom kvinnors rätt att kombinera förvärvsarbete medskötsel av små barn, det är inte populism att slå vaktom socialförsäkringssystemens inkomstbortfallsprin-cip, det är inte populism att anse att vi skall ha ettpensionssystem som inte missgynnar kvinnor.Herr talman! Efter partiledardebatten stod det attläsa på att det är rätt att Soci-aldemokraterna avvisar samarbete med Vänsterparti-et.