prot · GI0964 · 1995-02-22 00:00:00 — Men det slogssamtidigt fast att bevarandet av den militära allians-friheten inte förutsätter att i något annat avse-ende behöver ålägga sig restriktioner vad gäller delta-gande i det framväxande mångfasetterade europeiskasamarbetet.Det ströks under att vilka medel som bäst lämparsig för att nå säkerhetspolitikens mål betingas av denlångsiktiga utvecklingen i världen runt om oss och attdet på samma sätt som tidigare finns anledning attavvisa en permanent bindning av svensk utrikespolitikför varje tänkbart läge i en oförutsebar framtid.Att blockuppdelningsdecenniernas neutralitetsau-tomatik försvann var en självklarhet. är inteneutralt inför det som händer i Bosnien. Och dessvärre kan ingen av oss garantera att ännu settsitt sista Vukovar, sitt sista eller sitt sistaGroznyj. Men var det naturligt att en neut-ralitetsoption bibehölls som ett medel att i ett ytterstaläge förhindra att vårt land drabbades av ett krigsfasor.Politik handlar ju som bekant om att vilja, att haen vision och att våga gå vägen mot denna visionssuccessiva förverkligande. För mig är det en själv-klarhet att Europavalets konsekvens för vår utrikes-och säkerhetspolitik är att vi inom den europeiskaunionen och i samarbete med det övriga skallbygga en gemensam säkerhet nu grundad på gemen-samma värderingar. Det gäller för i dess hel-het, och kan självfallet inte vara ett undantag.Det innebär att vårt första alternativ i säkerhets-politiken alltid måste vara att i samarbete och solidari-tet med främst det övriga EU lösa upp motsättningar,dämpa kriser, möta konflikter och i det yttersta falletockså fredsbevarande militärt, på det sätt vi ser i detföre detta , vara beredda att ta vår del avansvaret för fred, stabilitet och säkerhet i Europa.Säkerhet i morgondagens handlar alltmindre om militär säkerhet i den mening vi lärde ossunder avskräckningsbalansens decennier. I allt störreutsträckning handlar det om att bygga de allt tätarenätverken av samarbete och sammanhållning på sam-hällslivets alla områden. Det har vi gjort under sekleri ett där vi tidigare tog livet av varandra. Dethar under skett i ett västraEuropa som också sargats svårt av skyttegra-var och stridsvagnar. Det måste dagens och morgon-dagens generationer ha kraften att göra i i desshelhet.Men att säkerheten i allt högre grad inte är militärfår inte innebära att vi underskattar de rent militärabidrag som vi, förhoppningsvis i samarbete med detövriga , kan ge till den europeiska säkerheten.Samarbetet i Bosnien och nordisk sammanhållning föreuropeisk säkerhet har visat en väg som vi har allanledning att gå vidare på. Det är bidrag som byggerpå den dubbla frivilligheten av ett nationellt beslutoch ett individuellt beslut, men det är icke destomindre viktigt.Detta innebär som förändrad politik - låt oss varafullständigt klara över det - ett europeiskt fredsenga-gemang bortom den neutralitetspolitik vi oåterkalleli-gen lämnat i och med steget in i den europeiska unio-nen. Vi har ingen anledning att söka oss bortfrån den militära alliansfriheten. Så länge vi har kraf-ten att upprätthålla en betryggande försvarsförmåga ärdetta det bästa alternativet.Men vi har heller ingen anledning att ställa uppnågon annan begränsning vad gäller vårt engagemangför och vårt deltagande i det europeiska utrikes-,säkerhets- och försvarssamarbetet. Det är kring dessafrågor det har rått och kommer att råda en icke allde-les oviktig debatt. När regeringen välkomnar den ideklarationen hoppas jag att det innebär mer än tvingats göra en dygd av nödvändigheten.Formuleringarna i dagens regeringsdeklaration in-nebär om jag skall vara vänlig - och det skall jag -framsteg i förhållande till det papper som presentera-des för oss vid den misslyckade partiledaröverlägg-ningen . Vissa viktiga formuleringar från1992 har man nu accepterat och tagit med. Det är bra.Observatörskapet i Västunionen har blivit aktivt på ettsätt som det inte var då. Det är också bra.Men får vi motstridiga signaler. Utri-kesministern gav en radiointervju där honlanserade en säkerhetspolitisk tes som kanske kanbeskrivas som den neutralitetspolitiska misslyckande-doktrinen och som jag tyckte ställde en del viktigabegrepp på huvudet.För mig är det en självklarhet att det är det europe-iska engagemanget och samarbetet som är huvudlin-jen i vår säkerhetspolitik när det gäller kriser ochkonflikter i alla delar. Neutralitetsoptionensroll är att som yttersta möjlighet i ett yttersta lägeförhindra att vårt land blir indraget i krig. Men det lätsom om det var precis tvärtom för utrikesministern,att strävan efter den folkrättsliga neutraliteten alltid ärpolitikens första huvudlinje och att den bara kan för-ändras i ett läge där den på ett eller annat sätt miss-lyckas. Det är en linje som jag tror riskerar att kastre-ra roll i den europeiska fredspolitiken.Det var inte ett misslyckande som ledde Per AlbinHansson till det aktiva engagemanget för ett kämpan-de under vinterkriget . Och det ärsannerligen inget misslyckande som fört oss till ettaktivt politiskt, humanitärt och militärt engagemang iden brutala bosniska konflikten. Misslyckandet kanaldrig bli ett utrikespolitiskt program. Det är alltidengagemanget som måste vara det utrikes- och säker-hetspolitiska programmet.Det var naturligt med en strävan efter folkrättsligneutralitet i varje tänkbar konflikt i ett europeiskt ochglobalt läge där alla konflikter mer eller mindre direktkunde föras tillbaka till blockkonfrontationen ochdärmed genom snabb, ibland t.o.m. omedelbar, s.k.horisontell eskalation skulle komma att beröra vårteget land direkt. Men så är det inte längre. Vi har enmöjlighet att förena ett aktivt engagemang väl bortomde snäva gränser som den folkrättsliga neutralitetenställer med en politik som stärker våra möjligheter attbespara även vårt land ett krigs fasor.I dag - och än mer - är det det fulla eu-ropeiska engagemanget som är den viktigaste freds-och säkerhetsfaktorn också för vårt land vid sidan avvårt nationella försvar. Det är med detta vi också harde bästa möjligheterna att bidra till den våra grann-länders och den europeiska unionens säkerhet somockså är avgörande för vår säkerhet. Det gäller inteminst de tre baltiska staternas självständighet ochsäkerhet. Det kan aldrig vara vår främsta politik attlikgiltigt sträva efter folkrättens neutralitet om deskulle hotas.Fru talman! Vi måste som nation kunna ta stegetfrån gårdagens ståndaktige nationalist till morgonda-gens engagerade europé. Det ställer krav på öppenheti vår debatt och i vår politik. Det kräver att vi har litetmer av ugglan och litet mindre av strutsen som idealnär vi skall ta ställning till dessa frågor. Det fordraratt vi fördomsfritt och framtidsinriktat är beredda tillden successiva nyprövning som kommer att krävas.Icke heller utrikes- och säkerhetspolitik kan föras medblicken endast i backspegeln.(Applåder)Anf. 4 ()Fru talman! I mitt nästa inlägg tänker jag mera di-rekt kommentera en del av den upplästa regeringsdek-larationen. Men jag kan i huvudsak ställa mig bakomdess formuleringar. Jag anser också att det är viktigtatt i en krympande värld kräva av oss själva inte baraen fokuseringspunkt utan flera. Annars är risken bety-dande för etnocentrism eller t.o.m. eurocentrism.De senaste fyra åren har fler människor dödats,invalidiserats, våldtagits, misshandlats och drivits ilandsflykt på grund av krig i vår världsdel, vårt Euro-pa, än under något enskilt år sedan andra världskriget.Detta trots den förnyelse som vi alla har sett i vår delav världen.För drygt fem år sedan föll - denfrämsta symbolen för den delning av som förflera hundra miljoner människor innebar en lång tidav ofrihet och hänsynslös exploatering. Murens fallskapade förhoppningar och nya möjligheter.Stabilitet, demokratiska strukturer och demokra-tisk mognad är alltfort ständiga bristvaror i Öst- ochCentraleuropa. Krigshandlingar och meningslöst våldtillhör vardagen i Bosnien och . Mer än24 000 civilpersoner har enligt de senaste uppgifternafått sätta livet till bara i med närområden.Krigszoner innebär livsfara för alla, inte minst förcivila, främst kvinnor och barn.Denna utveckling skapar risker för oss alla - ävenför oss i , som snart kan fira oavbrutenfred i vårt land. Tilltron till det internationella samar-betssystemet, rättsordningen och internationella insti-tutioner kan allvarligt skadas av det som händer iBosnien och i . Vi lovar intensifierade insat-ser för att skapa fred och frihet i enlighet med de avtalsom undertecknats av . Vi omfattarsjälvfallet beslut att avbryta behandling-en av medlemsansökan till organisationen.Det är inte acceptabelt för civiliserade stater att manbehandlar sina egna medborgare på det sätt somRyssland gör i Tjetjenien.Även utanför gränser ser vi bestialisktvåld från en annan fokuseringspunkt. viljatill solidaritet och medverkan till konfliktlösning medfredliga medel kan aldrig göra halt vid vår världsdelsgränser. Vi lever i globaliseringens tidevarv. Vi be-rörs och vi har skyldighet att ingripa efter vår förmåganär människor lemlästas och utsätts för systematiskförföljelse, oavsett var i världen. gerdärför sitt stöd till ett svenskt arbete för att bygga ettstarkare FN - det behövs -, ett starkare , för detbehövs också, och ett väl fungerande Europaråd föratt värna de mänskliga fri- och rättigheterna, någotsom även det behövs.I de allvarliga konflikter som vi kan se på olikahåll i världen kan vi oftast finna etniska oförrätter ochövergrepp. Regelmässigt ser vi frånvaro av respekt förgrundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Orsa-kerna till sådana konflikter ligger ofta långt tillbaka itiden, och de kan heller inte överbyggas . Det är därför viktigt att vi rustar bådeoss själva och det internationella samfundet för enbättre fungerande konfliktförebyggande politik. Denordiska länderna har ett särskilt stort ansvar för att såsker. Vi har ett idealiskt samarbetsförhållande i vårdel av världen, och jag tror att vi inte alltid fullt utuppskattar vilken tillgång det är. Det är viktigt att vividareutvecklar detta samarbete och inte ger motstri-diga signaler. Det är också viktigt att vi visar uppdetta som ett föredöme för grannsamarbete ochgrannsämja för andra delar av vår värld - att visa hurvi genom decennierna och seklerna har klarat att lösavåra konflikter utan blodspillan och utan våld.Den konfliktförebyggande politiken - att kommatidigt in när en konflikt är under upptrappning -kommer att vara en huvuduppgift för FN-systemet och många andra internationella organ.Det gäller naturligtvis också hur vi hanterar bi-ståndspolitiken, som skall diskuteras ,miljöpolitiken men också i hög grad diplomatin. Vihär i och bör på ett naturligt sättkunna skapa de mötesplatser som är nödvändiga föratt människor som har svårt att nå varandra med sinaargument på hemmaplan skall kunna tala med varand-ra.Det är inte minst viktigt att vi försöker utvecklafolkrätten, så att den ger bättre skydd också för en-skilda människors fri- och rättigheter. Bödlarna idagens Bosnien, i flyktingläger och i folk-mordets får inte slippa undan den rättvisasom vi gemensamt kan bygga in i det internationellarättssystemet.Dagens situation är naturligtvis ingalunda entydigtnegativ. I många stater gör tvärtom demokratin ochäven marknadsekonomin något av ett segertåg. Vi kanockså se exempel på framgångar i det politiska sam-arbetet och i samtalen mellan stater, t.ex. i de för-handlingar som bl.a. gav oss WTO - World TradeOrganization - i stället för och ett nytt globalthandelsavtal, i till allt fler stater, därdet positiva ligger i just öppenheten mot omvärlden, iapartheidsystemets fall och ledar-skap och i de samtal som ändå förs i ,där extremisterna på båda sidor i konflikten förhopp-ningsvis kan isoleras och inte tillåtas att hindra defortsatta samtalen och freden. Exemplen är många.Sverige måste fortsätta ansträngningarna att ersät-ta krig med förhandlingar som politisk arbetsmetod.Vi ser inte militära alliansfrihet som en häm-sko för våra möjligheter att delta i bygget av ett säkra-re och en tryggare värld. Det är ingen hämskoför ett engagemang. Tvärtom har vi möjligheter attmed alliansfriheten som grund gå i spetsen för freds-arbetet utan att svikta i våra förpliktelser mot statersom vi samarbetar med.Fru talman! säkerhetspolitik avser attvärna vårt lands mest centrala intressen. Den syftarytterst till att hålla vårt land utanför krig. Därmed kanvi på bästa sätt trygga fred, frihet och välfärd försvenska folket i en föränderlig och ibland hotfullomvärld.För har det varit själv-klart att eftersträva bredast möjliga partipolitiskaförankring av utrikes- och säkerhetspolitiken. Det varväl ingen tillfällighet att var det endaparti som utan reservationer ställde upp för den dekla-ration som statsminister gjorde iriksdagen före ansökan om medlemskap iEU. Att man eftersträvar en bred politisk förankringfår inte innebära att den politiska debatten stryps. Detär således en självklarhet att snabba omvärldsföränd-ringar måste innebära en intensifierad debatt. Det ären del av den folkliga och demokratiska förankrings-processen, och den är nödvändig.Denna förankringsprocess har i vårt land varit såframgångsrik, att allmänheten med överväldigandemajoritet står fast vid den klassiska formuleringen"alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig" -trots att ändrade den . Det finns ingenopinion i folkdjupet för utrikes- och säkerhetspolitis-ka äventyrligheter. Det är en styrka för , inteen svaghet. Det är en väsentlig uppgift för riksdagenatt hålla ögonen på de klyftor som kan uppstå mellanfolket och dess valda representanter, särskilt i tider avsnabb förändring i vår omvärld. Säkerhetspolitikenhar som bekant sin livsavgörande betydelse i tider avofred. Då behövs verkligen folklig uppslutning. Sta-biliteten inåt - inom vårt eget land - är en omistligdel av säkerhetspolitikens trovärdighet och legitimitet.Stabiliteten utåt är minst lika grundläggande. Somregeringens deklaration betonar är vårt bidrag tillstabiliteten i vår omvärld beroende av att vårt hand-lande är förutsägbart. Om vi själva är otydliga i våradeklarationer eller uttolkningar sprider vi osäkerhet istället för säkerhet. Än svårare blir förståelsen omolika partier har olika uttolkningar av beslutad politik.När detta inträffar är det viktigt att snabbt elimine-ra missförstånd, att eftersträva största möjliga sam-stämmighet men också att redovisa eventuella skillna-der. Ingen vinner på oklarhet - i varje fall inte stabili-teten.Några år efter beslut om säker-hetspoliken är det uppenbart att formuleringen "attvårt land skall kunna vara neutralt i händelse av krig ivårt närområde" medger för stort tolkningsutrymmeför att vara entydigt. Från sida har vi marke-rat att formuleringen - "alliansfrihet i fredsyftande till neutralitet i krig "- också den ryms inomramen för den nya formuleringen efter 1992, en for-mulering som är så vid, att den kan rymma allting.Det är lätt att konstatera att handlingsfrihet kan tolkaspå långt fler sätt än en klar viljeinriktning, ett syfte.Mot denna bakgrund av tolkningsspridning, denkommande regeringskonferensen inom EU 1996 ochvår egen säkerhetspolitiska analys inom försvarsbe-redningen bör partiöverläggningarna fullföljas i syfteatt ge ökad klarhet. Därför är jag till freds med attIngvar bejakade mitt förslag iUtrikesnämnden att kalla tillpartiöverläggningar.Fru talman! Många av dagens globala problem harsin grund i bristen på hållbar utveckling i världen. säkerhetsagenda avtecknar sig. Detta beskrivs bl.a.i en departementsskrivelse, Ds 1994:132.Miljöhot, befolkningsexplosion, knapphet på naturre-surser, fattigdomsproblem - detta är problem som intekan lösas med enkla maktmedel. Det krävs kunskap,och det krävs solidaritet.För att möta denna nya hotbild krävs att ett FN:ssäkerhetsråd för hållbar utveckling etableras, som vihar föreslagit, med samma befogenheter som detredan befintliga. En regional struktur bör eftersträvasmed ECOSOC, CSD, , EEC osv. Överhuvud taget är det nödvändigt att FN-systemet merprioriterar "mjuka värden".FN:s världskonferenser på det sociala området,miljöområdet eller utvecklingsområdet får inte blifora för vackra deklarationer. De måste vara fora förhandling. Att etablera ett för håll-bar utveckling bör bli en handlingslinje för ,förhoppningsvis och , vid reforme-ringen av FN-systemet.Det är också angeläget att de nordiska insatsernaför att främja utvecklingen i det gemensamma närom-rådet kan förstärkas, inte minst på miljöområdet.Detta tänker jag återkomma till i ett kommande anfö-rande.Anf. 5 ()Fru talman! efter Sverigesinträde i den europeiska unionen är ledarna för de tvåstörsta partierna i vårt land inblandade i en destruktivoch delvis obegriplig batalj om utrikespolitiken.När omvärlden - och inte minst de länder vi gått iunion med - intresserat vänder sig mot för attta del av våra synpunkter på hur en ny europeisk sä-kerhetsordning kan byggas, ser de bara sand som yrfrån det sandlådebråk den förre och den nuvarandestatsministern har om säkerhetspolitik och minkjakt.I det läget hade det varit bra med en regeringsdek-laration som dels kunnat redovisa enighet om säker-hetspolitiken, dels varit så kraftfull att intresset foku-serats på viktigare och akutare frågor. Tyvärr uppfyl-ler inte deklarationen något av de båda önskemålen.Europa står inför helt andra säkerhetspolitis-ka problem än . Risken för ett stor-maktskrig, av det slag som var huvudscenariot i allakrigsspel , anses vara borta förlång tid framåt. I stället är det problem av en heltannan karaktär som måste hanteras.Det mest akuta är Bosnien och de övriga konflikt-härdarna i det . Ett annat är utveck-lingen i : regionala konflikter, alarmerandemiljöproblem, hemvändande officersfamiljer som bori tältläger. går utvecklingen i Rysslandinte alls i de demokratiska och stabila banor som vi såintensivt hoppats på.Ett tredje handlar om hur de tidigare Warszawa-paktsländerna i skall fogas in i en stabilsäkerhetsordning. Ett fjärde handlar om hur vi skallbekämpa en växande organiserad brottslighet i Östeu-ropa, där det bedrivs smuggling av narkotika ochvapen, i värsta fall också material som kan användas ikärnvapen. Ett femte är de flyktingströmmar somberör vår del av världen.Jag kan nämna fler exempel, men dessa är till-räckliga för att visa att det finns en rad viktiga frågorsom borde stå i centrum för svensk utrikesdebatt.Kontrasten mot de senaste veckornas verkliga debattär slående.Svensk utrikesdebatt får inte fastna i minkfällaneller neutralitetsfällan.Jag tänkte därför bara helt kort ange Folkpartietspositioner i de aktuella diskussionerna.Folkpartiet anser inte att minkar skall jagas medsjunkbomber. Det strider såväl mot djurskyddsaspek-ter som på kravet på sparsamhet inom försvarsmak-ten.Att den svenska staten har jagat minkar medsjunkbomber är naturligtvis oerhört pinsamt. Detskadar tilltron till professionalismen inom vårt för-svar.Jag tycker att varje kommentar i frågan måste in-ledas med detta självklara konstaterande. Men i ställethar försökt komma åtCarl Bildt, och har haft märkvärdigt svårtatt uttala detta, som är så självklart för alla andrasvenskar, att vi som nation har gjort bort oss och attvärlden skrattar åt oss.Men när detta är sagt måste det också sägas attingen rimligen kan begära av oss politiker, inte ens avden som sagt sig leda mest kompetenta re-gering, att vi skall kunna skilja kavitationsljud från enubåt från liknande ljud från en mink. måanse sig duktig på det mesta, men jag har aldrig hörthonom hävda att han är hydrofonoperatör. I det poli-tiska systemet har vi satsatmiljarder på ett förbättrat ubåtsskydd. Om de beskedsom marinen lämnar till oss politiker inte är korrektaär det knappast vårt fel. Den planerade ubåtskommis-sionen får utreda om det finns anledning att i någotavseende klandra försvarsmakten för dess hanteringav ubåtsjakten.Från sida har vi inte haft någon in-vändning emot att reagerat på grundval avdet som uppfattats som fakta. Man kan inte säga att enbrandkår som ryckt ut på ett falsklarm gjort bort sig.Det är falsklarmet som är fel, inte utryckningen. Vihar ingen kritik mot innehållet i Bildts brev till presi-dent Jeltsin. Om några formella fel begåtts i sambandmed avsändandet av brevet får det i första hand disku-teras i KU.Vår uppfattning när det gäller neutralitetsfrågan äratt utrikesutskottet väl formulerade den säker-hetspolitiska linje, som kan gälla i ett skede dåmycket förändras. Även om säkerhetspolitik skallbygga på långsiktighet och förutsebarhet är handlings-frihet i dagens läge också ett viktigt begrepp.I regeringsdeklarationen upprepas nyckelmening-en års betänkande. Formuleringen "vårtland skall kunna vara neutralt" lämnar ett visst hand-lingsutrymme. Det är själva poängen med den. Ioträngt mål väljer regeringen i ett par av de följandemeningarna i dagens deklaration att gå onödigt långt ipreciseringar. Vi tror inte att det som sagts frånsvensk sida skapat några förväntning-ar på militärt svenskt engagemang i en konflikt i vårtnärområde, varför exempelvis det resonemanget en-ligt vår mening är överflödigt.Ändå skall det sägas att exegetiken kring dessaformuleringar inte skall överdrivas. Det var mycketsynd att trätan mellan Socialdemokraterna och Mode-raterna omöjliggjorde en samskrivning mellan ettantal partier som rimligen borde ha kunnat enas pådenna punkt.Fru talman! Det jag mest saknar i regeringsdekla-rationen är ett kraftfullt ställningstagande i Bosnien-frågan.För mig och mitt parti känns omvärldens hittills-varande behandling av denna muslimskt domineradedel av det som ett svårartat mora-liskt svek.Låt oss aldrig glömma bort själva grundproblemet:Bosnien är en suverän stat, medlem av FN och med-lem av Organisationen för säkerhet och samarbete iEuropa, som hotas av utplåning genom väpnad ag-gression. De bosniska muslimerna håller på att utrotaseller fördrivas från sina hemtrakter i etniska rens-ningsaktioner.Jag har ibland tänkt så här: hålls seminarierrunt om i om en ny säkerhetsordning. Detläggs fram rapporter, bl.a. den av , omatt stärka FN. Många i vår del av världen, bl.a.NATO:s generalsekreterare, talar om att det storaproblemet framöver är västvärldens förhållande tillden muslimska världen.Men tänk tanken att västvärldens länder i ställetför att teoretisera, såg till att FN lyckades med sinuppgift i Bosnien. Då skulle många av dessa problemvara lösta. Då hade något av en ny säkerhetsordningetablerats. Då hade FN bevisat sin omistlighet. Dåhade ett viktigt steg tagits för att skapa större förtro-ende mellan västerlandet och den islamska delen avvärlden.Fredsplanerna har kommit och gått i det forna Ju-goslavien. Den senaste från den s.k. kontaktgruppenhar den avgjorda förtjänsten att den fokuserar påBelgrads roll för händelseutvecklingen i Bosnien.I den nya värld vi lever i måste det finnas en be-redskap för att med alla tillgängliga medel hindraextremister av den typ som under tre tidfört det till randen av den definitivakatastrofen.För mig är det uppenbart att en orsak till att FNhittills misslyckats i Bosnien är att medlemsländerna,trots att de nu under jubileumsåret excellerar i pro-klamationer om organisationens förträfflighet ochomistlighet, vägrat ställa upp med tillräckliga resurserför att operationen skall lyckas. De gånger FN, iblandmed NATO:s hjälp, satt hårt mot hårt har angriparnatagit sitt förnuft till fånga. När tvehågsenheten elleroenigheten på nytt tagit överhanden på FN-sidan harstriderna blossat upp igen.FN har frågat truppbidragarländerna omytterligare personal. har låtit förståatt utökade svenska insatser är uteslutna. Jag har sagt,både här i och i , att Folk-partiet tycker att det är ett orimligt ställningstagande.De budgetrestriktioner som har anförts som argumentär naturligtvis helt otillräckliga.