prot · GI09113 · 1995-06-01 00:00:00 — Därför har vi ävenförslag till en skärpning av straff för brott mottransplantationslagen. 14 § har följande lydelse:"Den som med uppsåt utför ingrepp på eller tarbiologiskt material från en levande eller avlidenmänniska eller använder eller tar till vara vävnad frånett aborterat i strid med denna lag döms tillböter." Här anser vi i att fängelsestraffskall ingå i straffskalan.I betänkandets avsnitt om obduktioner vill viockså att fängelsestraff skall ingå i straffskalan.Herr talman! Jag ställer mig bakom Miljöpartietsreservationer i SoU21, och jag yrkar bifall tillreservation 1.När det gäller betänkande SoU23 Vissa frågor ompsykiatrisk tvångsvård yrkar vi bifall till utskottetshemställan.Betänkande SoU24 behandlar primärvård, privatarådgivare m.m. I det här betänkandet som bl.a.innebär att lagen om husläkare upphävs ställer vi ossbakom betänkandet på alla punkter utom när detgäller ersättningsetablering. Jag yrkar därför bifall tillreservation 22 och delar uppfattningen att regeringenborde tagit upp frågan om ersättningsetablering ipropositionen.Utan möjlighet till ersättningsetablering hotas smågruppmottagningar att helt slås ut om en delägare avnågon anledning lämnar verksamheten, och det vill viinte medverka till.I betänkande SoU25 Handikappfrågor ställer jagmig bakom reservation 10 om vårdhem. I Miljöpartietdelar vi uppfattningen att ett litet väl fungerandevårdhem kan utgöra en väl så god vårdmiljö som ettgruppboende.Jag ställer mig även bakom reservation 11 omensamarbetandes situation. När det gällergruppboendet anser vi att arbetsgivaren i sin planeringbör eftersträva att ensamarbete i så stor utsträckningsom möjligt undviks.Ett sätt att lösa detta är t.ex. attgruppboendeenheterna byggs för fler än fyra fempersoner, eller att fler gruppboenden seriekopplas. Dåkan ensamarbete för de anställda undvikas och deboende erbjuds större stimulans i form av flerkontakter.Anf. 105 ()Herr talman! Som så ofta i de sociala debatternahär i kammaren har vi många utomordentligt svårafrågor att behandla. Frågor som tas upp medanledning av propositionen om transplantationer ochorgandonationer tillhör de allra svåraste ochkänsligaste. De är svåra därför att de på ett alldelessärskilt sätt aktualiserar tankar omkring den egnadöden. För människor som drabbas av svår sjukdomär det dock av livsavgörande betydelse att det finnsmänniskor som vill ge organ. Det är viktigt att ha meddessa perspektiv i debatten. I dessa mycket svåra ochkänsliga frågor är det än mer viktigt att debatten försmed ödmjukhet och stor respekt.Jag vill redan nu säga att jag är uppriktigt gladöver det sätt på vilket vi har kunnat arbeta med dessafrågor i socialutskottet.Herr talman! När propositionen SoU21 omtransplantationer förelades hade vikristdemokrater en hel del synpunkter framför allt närdet gäller användningen av vävnad från aborteradefoster. Att detta är en oerhört svår och känslig frågahar bekräftats av många företrädare från alla partier,tror jag. Efter ett grundligt arbete i utskottet kan vikonstatera att våra krav om skärpningar i storttillgodosetts. Det är vi mycket glada över. kommer, som talesperson för utskottet, attutveckla dessa synpunkter mer utförligt.Herr talman! En fråga där vi kristdemokrater intefått gehör är frågan om en s.k. samvetsklausul för demsom inte vill delta i transplantationsverksamhet ochforskning där vävnader från aborterade fosteranvänds. Vi lyfte fram denna fråga även under denföregående mandatperioden, då beträffandeutbildningen. Vi anser att det måste införas ensamvetsklausul för vårdpersonal i stort i vårt land.Sverige är, såvitt jag vet, det enda land i Västeuropasom inte har en lagfäst samvetsklausul förvårdpersonal. Det har således bedömts som enangelägen fråga i andra länder. Vi vill också påminnaom att det i stadgas att envar harrätt till samvetsfrihet. Därför anser vi att regeringenbör återkomma med förslag om en samvetsklausul.Herr talman! Jag yrkar redan nu bifall tillreservation 2 i SoU21.Jag går så över till SoU25 om handikappfrågor.Jag vill där uppehålla mig vid den åldersgräns somfinns när det gäller personlig assistans. Det är i ochför sig bra att utskottet uttalat sig om att det ärtveksamt ur principiell synpunkt med en sådanåldersgräns. Men det räcker inte med detkonstaterandet. Man måste fatta beslut. Vikristdemokrater anser att det är fel att samhället gångpå gång fattar beslut som är diskriminerande motäldre människor. Vi anser att om vi stiftar en lag omvissa rättigheter för funktionshindrade så måsterättigheten gälla alla som har behov av den. Då är detoacceptabelt att sätta en åldersgräns. En enigprioriteringsutredning har ganska slagit fastatt ålder aldrig får vara enda orsaken tillnedprioritering. Det borde, inte minst efter det attPrioriteringsutredningen lagt fram sitt betänkande,följts upp även i utskottet.Med anledning av detta vill jag yrka bifall tillreservation 8 i SoU25.Herr talman! Jag övergår sedan tillprimärvårdsbetänkandet. Regeringen anför attprimärvården är basen i sjukvårdssystemet. Vikristdemokrater delar denna syn. Den nära vården ärav avgörande betydelse för människors trygghet.Distriktssköterskans roll när det gäller närhet ochtrygghet är ovärderlig. Vi har i vår motion tagit uppfrågan om att det borde finnas områdesansvar fördistrikssköterskor. Det har utskottet också varitpositivt till.Det är väsentligt att lyfta fram olikapersonalgrupper i primärvården. Jag anser attprimärvårdsdiskussionerna i alltförhög grad fokuserats omkring läkarfrågan. Vi måste påett mer kraftfullt sätt lyfta fram helheten iprimärvården och då handlar det om mycket mer änläkarrollen.Herr talman! Tryggheten i en fast läkarkontakt kanknappast överskattas. Huvudargumenten tillhusläkarlagen var att skapa kontinuitet, tillgänglighetoch möjlighet för den enskilde att själv få väljaläkare.I propositionen framförs samma synsätt.Regeringen delar sålunda grundtanken ihusläkarlagen. Det är positivt. I propositionen föreslåsvidare vissa förändringar i syfte att stärka patientensställning. Man anför bl.a. att om likvärdigabehandlingsalternativ finns så ligger avgörandet hospatienten. Vi kristdemokrater har alltid hävdat att detbehövs mångfald i vården. I propositionen står det attdet är en fördel om det i varje landsting finnsalternativ till den offentliga verksamheten. Det är bra,men det som är avgörande är hur detta skall bliverklighet. Om det inte finns olika alternativ, finns detju i realiteten inget fritt val.Det är bl.a. mot den bakgrunden som vikristdemokrater anser att det måste finnasersättningsetableringar. Vi anser att det är enförutsättning för att den private vårdgivaren skallvåga investera. Likaså måste vi alltid ha i minnet attvård och omsorg är kommunicerande kärl. Om vissverksamhet tas bort och ett stort antal människor blirutan läkare måste oftast verksamheten byggas ut på ettannat ställe. Detta gäller generellt i vårdkedjan. Medanledning av detta vill jag yrka bifall till reservation22 i betänkandet.Herr talman! har vi i vår motionpoängterat vikten av att även privata husläkareinkluderas i primärvården. Detta var otydligt iregeringens förslag. Det har tydliggjorts isocialutskottets betänkande, och det är bra.Herr talman! Vi ställer oss också avvisande tillregeringens förslag om att införa åldersgräns förprivatpraktiserande läkare. Vi anser med bestämdhetatt det skulle vara diskriminerande att sätta en sådanåldersgräns. Det vore ett nytt sätt att diskriminera. Detstrider även mot införandet av en flexibelpensionsålder och medför att regeringen förordar ensärlösning för denna begränsade grupp avmedborgare. Möjligheten att göra ett gott arbete ivården kan inte enbart kopplas till ålder, utan måsteockså bedömas utifrån andra kriterier. Därför vill viyrka bifall till reservation 15 i betänkandet.Regeringens förslag när det gällerremissförfarandet har varit föremål för en ganskalivlig debatt. Det är förståeligt. Många är rädda för attvi skall komma tillbaka till den tid då människor intesjälva fick välja till vem och till vilken instans manönskade gå. har allt fler landstingutvidgat den enskildes möjligheter att till och medsöka vård i annat landsting. Vi anser att detta ärpositivt på många sätt. Att nu riskera att remisstvångetkommer igen är ett steg tillbaka. Det inskränker denenskildes rätt. Detta kan vidare få som konsekvens attläkarbesöken blir fler, sjukdomen kan förvärras undertiden, vilket medför längre sjukskrivningar etc.Vi kristdemokrater anser att människor ävenfortsättningsvis är fullt kompetenta att själva avgöravar man skall söka vård. Ofta framställs det i debattensom om exempelvis sjukgymnaster inte skulle hakompetens nog att göra de rätta bedömningarna. Jagvill då påminna om att sjukgymnasterna har enlegitimation och ett eget ansvar. De har kompetens.Avslutningsvis vill jag ta upp frågan omsamverkan i vårdkedjan. Där har primärvården ennyckelposition. Vi kristdemokrater anser att det är enav de frågor som måste prioriteras. Vi har olikaaktörer, olika huvudmän. Det måste vara så. Men ettviktigt mål måste vara att samverkansformer skapas såatt inte enskilda människor kommer i kläm.I den politiska debatten får man ofta intrycket atthuvudmannafrågan är en huvudfråga. Det är denåtminstone inte för vårdtagarna, möjligen för detpolitiska etablissemanget. För den enskilde är detinnehållet i vården och behandlingen, det bemötandeman får och den möjlighet man har att påverka som ärhuvudfrågan, inte vem som är huvudman för vissverksamhet. Därför måste krafttag tas för att få ettbättre samarbete i vårdkedjan.Så några ord omkring paragraf 19 a som hadesmugit sig in i regeringens proposition när det gälleratt privata vårdgivare knappast ens skall behöva talaom namnen på patienterna. Jag anser det väldigt braatt utskottet kommit fram till att paragrafen skallstrykas.Med det, herr talman, lämnar jag över ungefär enminut till kammaren för sommarsolen och tackar förordet.Anf. 106 FÖRSTE VICE TALMANNENVi tackar för varje extra minut vi får.Anf. 107 ()Herr talman! Jag kommer i mitt inlägg attkoncentrera mig kring betänkandet om primärvårdoch privata vårdgivare. Jag har också en förhoppningom att kunna överlämna till kammaren.I stora delar av landet byggdes under 1980-taletprimärvården ut i relativt snabb takt. Insikten ombehoven av en kraftig förstärkning av resurserna tillden öppna vården utanför sjukhus hade funnits ganskalänge. Utbyggnaden försvårades dock på många hålltill följd av den stora bristen på specialister iallmänmedicin. Även tillgången till sjukgymnaster varkraftigt begränsad vid den tidpunkten.Förutsättningarna för primärvården ändrades dockradikalt när på förslag från den förra,borgerliga regeringen beslutade införa husläkarlagen.Denna läkarcentrerade och detaljreglerande lagförsvårar sjukvårdshuvudmännens möjligheter attutforma primärvården på det sätt som är lämpligt ochmest effektivt utifrån befolkningens behov och lokalaförutsättningar.Insikten om problemen med denna lag ochkritiken mot densamma växte. gavriksdagen regeringen till känna att lagen om husläkareborde upphävas. Den borgerliga regeringen förmåddedock ej att framlägga en sådan avvecklingsplan föreregeringsskiftet, och utskottsmajoriteten välkomnardärför att regeringens proposition nu innehållerförslag om upphävande av denna lag.Minst lika viktiga är dock förslagen om att slå fastatt primärvården skall vara basen i hälso- ochsjukvården. Primärvården skall svara förbefolkningens behov av basal medicinsk vård,omvårdnad, förebyggande verksamhet ochrehabilitering. Detta skrivs nu in i hälso- ochsjukvårdslagen, och sjukvårdshuvudmännen kaninrikta sina krafter på att utveckla primärvårdensinnehåll och kvalitet.Primärvårdens arbetssätt måste bygga påsamverkan mellan de olika yrkesgrupperna för attskapa en helhetssyn. Dimensioneringen av olikayrkesgrupper kan självfallet variera beroende på olikalokala förhållanden, men sammantaget måstebemanningen vara sådan att primärvården kan levaupp till de krav som ställs.Ett oroande tecken är den minskning som undersenare år skett av antalet ST-tjänster i allmänmedicin.I denna del utgår utskottet ifrån att regeringen nogaföljer utvecklingen och tar de initiativ som kanbehövas.Det viktigaste perspektivet vid utformningen avsjukvården är patientens intresse. Som patientbefinner man sig alltid i ett utsatt och känsligt läge.Att få träffa samma vårdgivare underlättar för bådepatienter och vårdgivare. Kognitet är säkerligen ocksåkostnadsbesparande, och samverkan mellan sjukhusoch primärvård underlättas dessutom av en fastläkarkontakt.Utskottet delar självfallet regeringens bedömningatt det är riktigt och viktigt att skriva in i hälso- ochsjukvårdslagen att sjukvårdshuvudmannen får ansvarför att tillse att invånarna får tillgång till och kan väljaen fast läkarkontakt i primärvården.En fast patient-läkar-kontakt och en primärvårdsom tar till vara alla yrkesgruppers kompetens bidrartill att motverka en kostnadsdrivande utveckling av entyp som vi sett i flera europeiska länder, där invånarnakonsumerar 15-17 läkarbesök per individ och år.Regeringens proposition innehåller resonemangoch förslag beträffande patientens inflytande övervård och behandling. Utskottet instämmer i att det ärangeläget att stärka patientens ställning när det gällermöjlighet att påverka behandlingsmetod. Denna frågaär dock komplicerad, både lagtekniskt och i sak.Prioriteringsutredningen har i sitt slutbetänkande"Vårdens svåra val" diskuterat olika principer förprioriteringar inom vården och hur dessaprioriteringar kan samverka och kollidera medvarandra.Kommittén om hälso- och sjukvårdensfinansiering och organisation, HSU 2000, hardessutom i uppgift att överväga vilka åtgärder somkan vidtas för att överbrygga det underläge sompatienten ofta befinner sig i gentemot hälso- ochsjukvårdens personal. Utskottet anser därför attriksdagen bör avvakta HSU 2000:s ställningstagande idenna fråga. Utformningen av en lagbestämmelse ompatientens inflytande bör anstå tills HSU 2000:söverväganden är kända.Möjligheterna till kontroll av totalkostnadernainom hälso- och sjukvården är av central betydelse.Sjukvårdshuvudmännen har ett planeringsansvar ochmåste ha möjlighet att styra tillgängliga resurser dit debäst behövs. Att då höra somrepresentant för säga att landstingensaknar vilja att omstrukturera sin egen verksamhetkänns något förvånande. Har inteuppmärksammat de mycket omfattandeomstruktureringar och andra åtgärder som vidtasi alla svenska landsting för att anpassa sig till denekonomiska kostym som gäller?Dessutom tycker jag det ligger i detta uttalande enmisstro mot de svenska landstingspolitikerna som jaginte vill vidkännas. I detta stycke vill jag gärnainstämma i det vi hört somrepresentant för uttala tidigare i denna fråga.Privata vårdgivare är en del av resurserna inomsåväl primärvården som annan vård. För att effektivtkunna utnyttja resurserna krävs att landstingen i sinplanering samverkar med övriga vårdgivare.Erfarenheter från samverkansorgan finns från andraländer, t.ex. , men även från svenskfolktandvård och privat tandvård. Dessa erfarenheterär goda. Liknande samverkan förutsätts utvecklasinom svensk hälso- och sjukvård. Utskottet delarbedömningen i propositionen att en nationelldelegation bör inrättas för att under de kommandeåren följa utvecklingen av vårdutbudet i respektivelandsting samt alternativa driftsformer. En naturligutveckling av inrättandet av samverkansorgan är attdiskussioner påbörjas om införande av vårdavtal somgrund för relationen mellan landsting och privatavårdgivare. I ett vårdavtal regleras verksamhetensinnehåll, omfattning, lokalisering ochersättningsfrågor. Ett vårdavtal innebär ökademöjligheter till kostnadskontroll, men också ökademöjligheter till samsyn om vilka vårdinsatser som börprioriteras.Behov föreligger dock fortfarande av ett statligtreglerat ersättningssystem. Propositionen innehållerflera förslag både om förutsättningarna för att erhållaersättning och om själva taxekonstruktionerna.Sedan nuvarande taxa infördes har det skett enbetydande kostnadsökning. Detta gäller både privataläkare och sjukgymnaster. Detta är speciellt kännbart ivåra storstadsområden och universitetsstäder, därmerparten av de privatpraktiserande läkarna ochsjukgymnasterna finns.En betydande ökning har skett av degenomsnittliga arvodena till både läkare ochsjukgymnaster. Även nyetableringar detrådde fri etableringsrätt har orsakat kostnadsökningar.I massmedier har förekommit uppgifter om privataläkare som erhållit upp emot 4 miljonerkronor i ersättning från försäkringskassan.Detta är självfallet ej acceptabelt i ett läge därsjukvården brottas med svåra ekonomiska problem.Utskottet instämmer därför i samtliga avregeringens förslag när det gäller taxekonstruktioneroch förutsättningar för ersättning. Differentieradearvoden och patientavgifter bör tas bort för att erhållaproducentneutrala förhållanden. Vi finner detdessutom rimligt att ändra på förhållandet, attvårdgivare som uppnått pensionsålder med automatikerhåller offentlig finansiering. Om behov föreliggeratt utnyttja vederbörandes tjänster kan det lätt ordnasgenom att ett vårdavtal träffas med . För attnå kostnadskontroll bör de särskilda arvodenainordnas under de s.k. ersättningstaken.I svensk sjukvård har remissförfarandet används ibegränsad utsträckning när det gällt att styravårdsökandet. Mycket talar för att differentieradevårdavgifter, tillsammans med god rådgivning frånprimärvårdens företrädare, fungerar bättre för att styravårdsökandet. Remisser har använts för att prioriterabland patienter som sökt sjukhusvård.Beträffande sjukgymnastik har det råttolika förutsättningar när det gäller krav på remiss.Regeringen föreslår att samma förutsättningar skallgälla, oavsett om den drivs i offentlig eller privat regi.Utskottet instämmer i detta men vill också påpeka attett eventuellt remissförfarande inte får leda till attvårdkedjan blir ineffektiv. Dagens och kanske än mermorgondagens patienter kommer att ha stor kunskapom var deras problem i första hand bör handläggas. Iett sådant läge leder remissförfarandet till risk fördubbla besök och därmed dålig kostnadseffektivitet.Herr talman! I socialutskottets betänkande nr 24behandlas många hälso- och sjukvårdsfrågor. Meddetta inlägg har jag försökt att kommentera utskottetshandläggning av de flesta av dessa frågor. Mensammanfattningsvis är det ändå tre delar i dettaförslag som, enligt mitt sätt att se det, är viktigast:För det första att husläkarlagen avskaffas.För det andra att primärvårdens ansvar ochuppgifter liksom patientens rätt att välja en fastläkarkontakt skrivs in i hälso- och sjukvårdslagen.För det tredje att ett antal preciseringar sker vadgäller landstingens relation till privata vårdgivare.Jag är glad över att en klar majoritet av partiernaställer upp på regeringens förslag i dessa avseenden.Efter att tidigare själv ha varitlandstingspolitiker är jag också glad över att Centernsoch kds landstingspolitiker får ett mycketstarkare gehör för sina synpunkter hos respektivepartiers företrädare här i riksdagen.Herr talman! behöver en sammanhållenhälso- och sjukvård, där primärvården ges en starkareställning i sjukvårdssystemet. Med denna propositionläggs en bra grund för att utveckla ett sådant arbete.Jag vill avslutningsvis yrka bifall tillsocialutskottets hemställan och avslag på samtligareservationer som fogats till dessa betänkanden.Anf. 108 () replikHerr talman! Jag förstår inte riktigt ConnyÖhmans resonemang. Han talade om primärvårdenssnabba utbyggnad. Men såvitt jag vet talade man på70-talet om en läkare per 2 000 invånare, vilket manockså gjorde och man gör det även i dag.Om man jämför vår primärvård med övrigaEuropas, finner man att vår primärvård har legat på15 % och medan den i övriga Europahar legat på . Vi har alltså haft en dåligt utbyggdsådan. Landstingen har kännedom om detta men harinte gjort något direkt åt detta, utan prioriterat påannat sätt och inte följt statsmakterna. Det var dettarevisorerna tog upp. försvann läkarbristen iprimärvården i stort sett i och med husläkarlagen. Dåsäger att vi skall avskaffa den, därföratt landstingen behöver kontroll. Är det fråga omkontroll som innebär att vi återgår till det gamla, dvs.när det inte fungerade och det inte fanns läkare iprimärvården? Är det detta som är det eftersöktamålet? Jag har mycket svårt att förstå dettaresonemang.Herr talman! Det är alldeles riktigt, som jag sade,att en fast läkarkontakt är bra. Om man själv får väljaen läkare, då väljer man en läkare som man har tillittill och känner sig trygg med, och då har man en fastläkarkontakt. Om jag inte känner det, har jag ocksårättigheten att säga ifrån. Förslaget innebär ett stegframåt. Socialdemokraterna har ju aldrig varit mycketför valfrihet eller frågan om patientens ställning, utandet har väldigt mycket handlat ommyndighetsutövning. Jag är glad att man har tagitdetta steg. Men det är inte tillräckligt. Man behövergå längre och verkligen se till att patienten kan väljaatt ha säkerhet.Det är också riktigt, som säger, attarvodena har ökat. Men man gjorde ju entaxejustering, därför att taxorna hadevarit oförändrade. Genomsnittsarvodena har ökat från321 kr till , men det var också var avsikteneftersom de hade varit oförändrade. Kanske nivån varnågot felaktig. Det är möjligt att man skall justeraden, men det väsentliga är ju att det resulterar isjukvård. Tror man att det skulle vara gratis, om de4,2 miljoner besök som görs i öppenvård på denprivata sidan skulle föras över till landstingen? Skallman låta köerna växa eller anser man att dessa besökinte var nödvändiga? Om landstingen skall ta över 4,2miljoner besök, så kommer det ju att kosta förlandstingen.Anf. 109 () replikHerr talman! När beskriver den ihans tycke bristfälliga utbyggnaden av primärvårdensom skedde nämner han baraexemplen från läkarverksamheten. Han glömmer bortden utbyggnad som skedde avdistriktssköterskeverksamhet,hemsjukvårdsverksamhet, sjukgymnastverksamhetoch många andra väsentliga delar av svenskprimärvård. Jag tycker att det är litet typiskt, när mandebattererar sådana här frågor med moderater, att detenbart är läkarinsatsen som de koncentrerar sig på.Uppenbarligen är det bara den som har någonbetydelse. För mig som socialdemokrat är dethelheten i primärvårdens olika personalgrupper ochden samlade insatsen i primärvården som är detväsentliga, och jag hävdar att det där ändå skedde enganska kraftig utbyggnad under 80-talet.Sedan är vi alla medvetna om att det råddeläkarbrist ganska långt fram i tiden. Men att denförsvann har ju ingenting med vare sig primärvårdeller husläkarsystem att göra. Det var helt enkelt så attefter en ganska hann utbildningskapacitetenifatt.Den som minns hur det var tidigare minns nog denotroligt stora tandläkarbrist som rådde här i landet,som ledde till långa väntetider. upphörde densituationen, därför att utbildningskapaciteten heltplötsligt kom ifatt.Jag tror att frågan om antalet läkare handlar omnågot så enkelt som utbildningskapacitet ochingenting annat.Sedan vänder jag mig emot primärainlägg här , där han sade att landstingen inte pånågot sätt förmår att anpassa sin verksamhet tillomvärlden eller till de faktorer som i övrigt påverkarsaker och ting. Gällde samma förhållande under de treföregående åren, , då i huvudsak varendasvenskt landsting styrdes av borgerligapartiföreträdare? Hur går det ihop att diskutera på dethär sättet i med att på samma sätt diskuteramed egna partibröder, som styrdelandstingen ?Anf. 110 () replikHerr talman! Inte som representant för något partiutan som patient anser jag att det är viktigt att helavårddelen fungerar. Det är fråga om någonmissuppfattning, om man tror att vi enbart ärintresserade av läkarsidan. Men utbyggnaden skeddefaktiskt inte i en rimlig takt, utan man byggde ut andradelar.Läkarbristen på primärvårdssidan berodde inte ihuvudsak på att det utbildades för litet läkare, utan detberodde på att man i stället satsade mycket storaresurser på läkare inom den slutna vården. De blevfärdigutbildade i samband med husläkarlagen.