prot · GI0964 · 1995-02-22 00:00:00 — Vi har alltså ytterligareförsämrat för de allra fattigaste eller - som det nume-ra heter - dragit åt svångremmen för dem som inte harråd att ha en svångrem.Fru talman! Det känns djupt beklämmande att densvenska solidariteten har fått ge vika. Upprätthållan-det av enprocentsmålet borde ha varit en självklarhet.Det är aldrig lönsamt att spara på förebyggande åt-gärder.Anf. 8 ()Fru talman! blir utrikespolitik inrikespoli-tik. Det finns bevis för det. Så har det varit i . I tidningar, radio och TV har utrikespolitikennyttjats som ett slags partipolitikens kroppsbyggande.Vi kristdemokrater kan inte tycka att det är annat ändystert med utrikespolitiska trätor som dessutom sitterfast i det historiskt förgångna. Dagens utrikespolitiskadebatt borde självfallet sträcka sig framåt, sikta och syssla med morgondagens mångainternationella utmaningar i stället för att i så höggrad vara en storm i ett redan sprucket vattenglas.Berlinmuren har hackats ner. De baltiska staternaär fria. har fallit sönder och sam-man. NATO är inte längre sig likt. andas medbåda lungorna. Väst- och bjuder varandraarmen. Det debattklimat har inte fog försig. Demokratin har äntligen fått en rejäl chans. Detkan då inte vara något annat än den stabila svenskademokratins uppgift att gå före med det goda exemp-lets makt och visa mental och åsiktsmässig mognad iutrikes- och säkerhetspolitiska spörsmål. De gångnaveckorna har inte visat upp den kvaliteten. Jag anserdessutom att svenska folket har rätt att ha de ansprå-ken på sina politiker.Fru talman! Enligt vår åsikt behöver vi egentligeninte ägna ett enda meningsutbyte åt att stryka undersvensk militär alliansfrihet. Det torde inte finnasmånga frågor här i kammaren om vilka det råder en såkompakt enighet som just den om svensk militär alli-ansfrihet.Vi vet från tidigare decennier alltför väl att vårtgeografiska läge och vår neutrala position mellanNATO och gjorde vårt territoriumsynnerligen intressant. kan vi, och det gör vi,småle åt minkhistorier, men vi bör för den sakensskull inte skriva om hela vår säkerhetspolitiska histo-ria. Vi vet ju att spionverksamhet och infiltration iflera sammanhang har varit omfattande under tidigareår.Men säkerhetspolitiken kan inte behöva vara natt-stånden, när det nu gryr en ny dag över Europa.Svensk neutralitetspolitik kan inte enbart se sig ibackspegeln. Det kommer aldrig, tror jag, dagensunga och morgondagens medborgare att tolerera. Jodå, vi vet allihop att det finns orosmoln på flera håll iEuropa, i , i forna , i Afri-ka och . Fred och frihet måste ständigt vinnas.Just därför måste vi syssla med framtiden och se vadländer tillsammans kan åstadkomma.Sannolikt var vi alldeles för oförberedda på att detkalla kriget skulle ta slut. Vi hoppades och önskadehett att det skulle förpassas till en förgången tid, mennär detta väl skedde visste inte riktigt hursituationen skulle hanteras. Det är för att vi skallslippa hamna i en framtida villrådighet som säker-hetspolitiken måste anpassas efter det faktum att vilever i ett nytt och efter det faktum att histori-en inte går i repris.Vi har olika uppfattningar om EU, men vi kanomöjligt ha olika uppfattningar om EU-fädernas in-tentioner. De var att riva gränsbommar för att männi-skor skulle komma närmre varandra. EU var ochmåste få vara en fredsidé.En av absolut största framtida säkerhets-politiska utmaningar är att lyfta de forna kommunis-tiska staterna upp ur ekonomisk, social och miljö-mässig förslumning. Det säger sig självt att pendelnslår ut minst sagt kraftfullt åt höger efter att ha varituppbunden i kommunismen och planekonomin underså . Men det ligger, tror jag, en stor säker-hetspolitisk risk i att nyliberalism och otyglad mark-nadsekonomi får breda ut sig i det vakuum som have-rerade kommunistiska ekonomier skapat. Sådant lederlätt till att reaktionära krafter får luft under vingarna.Vi vet att EU:s avsikter är att utvidga österut, ochvi ser det självfallet som synnerligen viktigt att ocksåBaltikum möjligt inryms i den europeiskagemenskapen. Blotta möjligheten för central- ochösteuropeiska stater att komma med i en europeiskgränslös gemenskap utgör i sig ett säkerhetspolitisktplusvärde.Fru talman! Jag har mycket svårt att tro att detskulle ha funnits en tillräckligt stark och samlad kraftatt ta sig an de gigantiska uppgifter som det fornaSovjetunionen lämnat efter sig om inte EU funnits.Att och är i färd med att bygga uppett frihandelsavtal med EU är självfallet fredsskapan-de för vår vida omgivning.Naturligtvis spelar medlemskap i ensäkerhetspolitisk roll. Gemenskap kan aldrig varadetsamma som likgiltighet. alliansfrihet kanaldrig innebära att vi förpliktar oss att sitta med ar-marna i kors om brinner. Och den som älskaratt tolka skillnaderna mellan påstående att inte skall kunna vara neu-tralt om anfalls och talom att inte skulle förhålla sig likgiltigt omBaltikum anfalls, hon eller han kan knappast gå tillhistorien som säkerhetspolitikens mest betydelsefullauttolkare eller exeget.Låt mig också slå fast, fru talman, att Europage-menskapen skall vara en gemenskap och ett samarbetemellan fria och självständiga stater. Självständighetenskall inte säljas ut vare sig nu eller 1996, vare sig detgäller säkerhetspolitik eller annan politik. Att samar-beta är inte att uppge sin självständighet. Ingen skullefå för sig att hävda att förlorade sin själv-ständighet när gick med som medlem i FN.Och likväl känner vi alla till att haråtskilliga möjligheter att ställa krav på FN:s medlem-mar. Ingen skulle heller få för sig att påstå att Sverigeförlorat sin självständighet för att vi deltagit och del-tar i samordnade fredsskapande, humanitära och mili-tära aktioner runt om på jordklotet. Det må sedangälla insatser i eller det forna Jugoslavieneller i samband med det s.k. Gulfkriget.Att vi i är beroende av varandra och att frirörlighet över gränserna innebär att detta beroendekänns än mer naturligt, det kan väl ingen förneka. Isjälva demokratibegreppet, och absolut i den männi-skosyn som vi kristdemokrater vill omfatta, liggerdessutom ett ansvarstagande, ett engagemang förmedmänniskor, och detta upphör inte vid nationsgrän-ser.Fru talman! I detta sammanhang kan jag inte låtabli att uttala besvikelse över att så länge visa-de sig tafatt när ryssarna brutalt gav sig in i Tjetjenienoch terroriserade civilbefolkningen där. Jag tror attden filttoffelmetodik som utrikesministern då användeär helt felaktig. Vi borde för övrigt ha lärt oss avhändelseutvecklingen i det att detinte duger att vara åskådare i första ronden och tro attdet går att spela en roll i den andra. Åtskilliga bedö-mare har ju ångrat att man inte gav resolutabesked , när vapenskramlet började ochkrigsmaskineriet satte sig i rörelse där. Skall envåldslavin förhindras, sker det inte genom att manställer sig mitt i backen, det sker om bollen som star-tar de våldsamma krafterna vrids ur handen på densom visar sig benägen att kasta, att starta våldet.Det är sant att inte var ensamt om att tve-ka och humma i stället för att ge herrarna i Kreml rakaoch rena besked. Men det är ju i sig ingen ursäkt. Ochdet hade, menar jag, varit på sin plats att driva påövriga medlemsländer i EU och i världssamfundet,något som inte skulle ha räknats som annat änklokt säkerhetspolitiskt internationellt arbete.Fru talman! En folkomröstning om EU-medlemskap och vilka omställningar som medlem-skapet krävt leder lätt till att Europapolitiken blir heltdominerande och att övriga globala frågeställningarhamnar i skymundan. Det är verkligen att beklaga attSverige nu ytterligare drar ner sin utrikesrepresenta-tion ute i världen och att detta sker parallellt med attbiståndsrelationerna med de fattiga länderna mattas.Jag förstår faktiskt inte att regeringens representanterfortsätter att hävda att enprocentsmålet ligger fast, dåju sanningen är att biståndet skall urholkas steg försteg de närmaste fyra åren.Europa är inte världen, och vi får aldrig ett tryggtEuropa om vi inte får tryggare relationer mellan detnorra och södra halvklotet, och det får vi inte medmindre än att man i fråga om bistånd och handel serstörre global rättvisa som mål. Aldrig har vi haft bätt-re och större insikt om att vi är beroende av varandravar på jordklotet vi än bor, aldrig har de internationel-la avstånden varit mindre än . Därförkänns det så fel att nu snäva in våra internationellaperspektiv, så fel att kapa angelägna internationellarelationer.Herr talman! Befolkningstillväxt och miljöförstö-ring är sannolikt de största globala säkerhetspolitiskahoten. Lika väl som vi fått lära oss att inte enbart talaom statsskuld utan också om miljöskuld, behöver vilära oss att säkerhetspolitik inte enbart har med militä-ra strukturer att göra. rapporterades attkineserna nu blivit 1,2 miljarder. Skulle denna enor-ma folkmängd tillägna sig hälften av vår livsstil skulleden säkerhetspolitiska debatten knappast handla ommilitärallianser utan om miljöföroreningar, och förståsom de spänningar som miljöföroreningarna skaparrent militärt. Det är heller inte svårt att förstå att bristpå mat och dricksvatten kan sätta folk i rörelse, kanuppamma aggressioner och hat och kan komma attskapa helt andra säkerhetspolitiska konflikter än desom historien möjligtvis rymmer. Om - detmåste vi kalkylera med - är jordens befolkning för-dubblad, och ingen tror väl annat än att detta får sä-kerhetspolitiska konsekvenser.Herr talman! har mycketaktivt tillsammans med övriga nordiska länder arbetatför att FN-systemet skulle bli mer effektivt till organi-sation och arbetsformer. För bara nåd-de det s.k. nordiska en bra bit på väg.Det var inte en nordisk internationell framgång somrönte särskilt stor uppmärksamhet i medierna, menden var inte desto mindre ytterligt väsentlig och bety-delsefull för framtiden.Vi kristdemokrater anser inte att någon möda fårsparas när det gäller att stärka FN:s roll i det interna-tionella säkerhetspolitiska arbetet. Men när nu denbipolära världssituationen inte längre existerar, be-hövs en korrigerande kraft gentemot nationalistiskaoch hegemonistiska tilltag. FN måste därför mer blien fredsskapande kraft. Det räcker inte att rycka ut näreldsvådan är ett faktum. FN måste se som sin absolutprimära uppgift att vara på plats för att förhindrasjälva utbrottet. Vi vet att FN därvidlag inte har varitlyckosamt i alla sammanhang , men FN äroch blir självfallet vad vi gör det till. Och det är, me-nar jag, ett oavvisligt faktum att FN inte gavs denstyrka och auktorisation som borde ha varit naturligtnär det dagar var till ända.Anf. 9 Utrikesminister ()Herr talman! Utrikespolitiken famnar mycket, bå-de vad avser länder, svårigheter i världen, händelseroch liknande. Man kan konstatera att det finns storsamstämmighet om analysen av problemen i världenoch också om vad bör göra för att komma tillrätta med de problemen. Därutöver finns det ocksånyanser i debatten, och så skall det vara.På ett område är det särskilt mycket inrikes-politisk debatt i utrikespolitiken, och det är vad gällersäkerhetspolitiken. Det verkar som om troratt en aktiv svensk utrikespolitik skulle ha börjat i ochmed honom själv. Detta tycks mig något historielöst.Han har härvidlag i hög grad nytta av en mångårigmycket aktiv socialdemokratisk politik, där interna-tionalismens fana verkligen hölls högt, vilket dockofta kritiserades av och, för att gå litetlängre tillbaka i tiden, det forna Högerpartiet.Att avslutade sitt tal med att sägaatt vi bör " ta steget från gårdagens ståndaktiga natio-nalism till morgondagens engagerade europé " var ettutslag av denna historielöshet. har undersocialdemokratisk ledning alltid i hög grad varit in-ternationalistiskt, och vi är i hög grad engageradeeuropéer.Därför tycker vi också att vårt medlemskap i en ny och viktig plattform. Vi kommer att göra vadsom på oss ankommer för att göra EU:s gemensammautrikes- och säkerhetspolitik så effektiv som möjligt.Vi skall därvidlag vara öppna för förändringar ochstudera olika förslag som kommer fram om hurdetta skall kunna gå till. Men utgångspunkten bör varaatt utrikes- och säkerhetspolitiken till sin karaktärskall vara i huvudsak ett mellanstatligt samarbete.Marianne tar i det här sammanhangetupp frågor om en framtida gemensam försvarspolitik.Hittills tyder inget på att EU-länderna är beredda attta några steg i riktning mot överstatlighet på försvar-sområdet. Vi vet att ingen medlem kan tvingas in i enförsvarsgemenskap. har också för länge sedanklargjort sin politik att stå utanför eventuellt försvars-samarbete. Vad vi vill göra är att delta i t.ex. fredsbe-varande och liknande samarbete, och i det avseendethar vi stora möjligheter.Låt oss se något på visionen om gemensam säker-het, vision . Detpågår en bred och mångfasetterad debatt om justdetta, och det är viktigt att konstruktivt ärmed i denna debatt. Men då får man inte göra så somCarl Bildt gör, misstänkliggöra vårt Europa-engagemang och vår aktiva Europapolitik med hän-visning till att vi vill hålla fast vid den militära allians-friheten och neutraliteten. Det är tvärtom så att Sveri-ge har stora möjligheter att på den militära alliansfri-hetens grund bidra till den alleuropeiska fredsordningsom vi alla har som vision och eftersträvar.Vår långa erfarenhet av fredsbevarande och kon-fliktförebyggande insatser investerar vi nu i det euro-peiska samarbetet. institutioner och organi-sationer bidrar på olika sätt till det här arbetet. som en viktig organisation med unikafördelar. Bl.a. är både och med i denorganisationen. Den organisationen har också möjlig-het att hantera interna angelägenheter. Det är därförsom vi har pekat på och framhållit i sambandmed Tjetjenienkrisen och varit mycket aktiva när detgällt att framhålla viktiga roll. Dess begräns-ning är naturligtvis att besluten skall fattas i samför-stånd, men denna begränsning är också dess styrka,eftersom samtliga medlemsstater enigt ställt sig bak-om ett normsystem och gjort långtgående politiskaåtaganden.Jag nämnde att vår relation till VEU är ett obser-vatörsskap. Jag menar att vi där skall vara aktiva, ochmed sådan aktivitet menar jag det som definierasinom den s.k. Petersbergdeklarationen om fredsbeva-rande insatser, krishantering och humanitära aktioner.Också när vi deltar i ett visst NATO-samarbete ge-nom PFP är det fredsbevarande uppgifter som äraktuellt för oss och ingenting annat.Debatten om säkerhetspolitiken har en framtids-dimension där vi i våra bidrag bör vara aktiva ochkonstruktiva, men det gäller också att vara tydlig i dennu gällande säkerhetspolitiken.Vi kan konstatera att alla partier önskar att viskall ha en visionär framtoning vad gäller den alleu-ropeiska säkerhetsgemenskapen, att vi skall arbetakonfliktförebyggande osv. Jag tycker att detta rymmermängder av positiv dynamik, men vi står också mitt inuet, och där är ett militärt alliansfritt land.Jag hoppas att har rätt i att det är attslå in öppna dörrar att ordentligt och stadigt markeraatt vi alla är överens om denna formulering. Vad viinte tycks vara överens om är uttolkningen av begrep-pet neutralitet. Om den har det stått en debatt sedan1993, då uttalade att han inte kunde seneutraliteten som ett sannolikt val i det konfliktfall ivårt närområde som vi skulle kunna föreställa oss.Han uttalade också att vi inte skulle kunna stå likgilti-ga eller neutrala, om någon annan medlemsstat i EUhotades. Detta har skapat oklarhet, och det är olyck-ligt.Carl Bildt fortsätter med att framställa neut-raliteten som en reträttposition.Jag beklagar verkligen det här, och jag hoppas attexempelvis faktiskt försöker förstå attett uttalande om att inte vara neutral är något heltannat än att uttala att man inte är likgiltig. Om visäger att vi inte tror att vi kan vara neutrala, förespeg-lar vi ju länder att vi är beredda att gå in i ett militärtengagemang. Det skapar en oklarhet som leder fel,och på det sättet undergräver vi också förtroendet förvår säkerhetspolitik.Även om försökte vara lustig medminkar och annat och försökte ställa sig vid sidan avdebatten, går det inte att göra det. Här måste vi alla taställning till hur man ser på neutraliteten.Det skulle finnas mycket att säga om andra frågor.Jag delar frustration vad gällerBosnien. Vi har inga delade meningar i sak. Det är enfruktansvärd utveckling. och ävenEva , tror jag, efterlyste klara ord om attBosnien-Hercegovina skall bestå som nation, men detfinns faktiskt i deklarationen.Jag tror inte att man skall göra politik av lösrycktacitat, , som ger en snedvriden ande-mening åt uttalanden av politiker, särskilt inte närman accepterar vad jag sade, att vi måste se en helheti utrikespolitiken, och man instämmer i att regeringeneftersträvar just den helheten.Anf. 10 ()Herr talman! Jag vet inte om det som fru utrikes-ministern sade på slutet var ägnat som ett försök attförsvara hyllning av ge-nom att sätta in det i ett helhetssammanhang. Låt migbara säga att ju mera av helhetsbilden vi tecknar avSocialdemokratins 80-tal, desto värre blir det.Fru utrikesministern säger att det var engagemang.Ja, det var det, men det var enögt och det var haltan-de. När vi hyllade Sacharov och Solsjenitsyn, hylladeni och fördömde från denna talarstol demsom vågade tala om demokrati i . Vi sysslar inte med antisovjetism, sadeSocialdemokratin . Jag är glad att tillhöradem som sysslade med antisovjetism, och jag tyckersynd om dem som aldrig gjorde det, för de står därmed vanhedern inför historien.Så till strävan efter samförstånd, om den nu finns,och den skall väl finnas. Jag skall ärligt säga att jagefter regeringsskiftet strävade efter kontinuitet ochsamförstånd i utrikes- och säkerhetspolitiken, för jagtycker att det ligger ett värde i det. Det skall inte döljadebatten, utan den skall finnas i alla fall, men jaggjorde det.Det som därefter inträffade är att Socialdemokra-tin sökte striden. Låt mig säga från denna talarstol attdet som skedde i samband med utrikesnämndenssammanträde eller när det nu var - allautgår ifrån att medvetet planteradeselekterad information ur hemliga handlingar hosjournalister, i avsikt att ta inrikespolitiska poäng - detvar, fru utrikesminister, en smutsig hantering, somvarje regering som menar allvar med utrikes- ochsäkerhetspolitiken bör hålla sig borta från. Dennasmutsiga hantering påverkar också bilden av den fråndenna debatt dess värre frånvarande statsministern.Så till sakfrågorna om neutraliteten och Sverigesroll. Det är min uppfattning att vi genom medlemska-pet i Europeiska unionen har gått in i en annan tid. Vihar lämnat den gamla neutralitetspolitiken bakom oss.Det är nu det europeiska engagemanget, och där före-ligger en skillnad.Jag säger att i varje konflikt eller krisläge i dettanya är det engagemanget, genom framför alltden Europeiska unionen, också den Europeiska säker-hets- och samarbetsorganisationen och också FN, somär huvudlinjen i utrikes- och säkerhetspoli-tik. Vi har en option att i ett yttersta läge, för att värnavårt land från kriget, också välja den folkrättsliganeutraliteten.Men den som säger att den folkrättsliga neutralite-ten är vår huvudlinje har att förklara: Vad betyder deti Bosnien? Jag vägrar acceptera att vi skall vara neu-trala i Bosnien. Och skulle ett hot uppkomma mot debaltiska staternas självständighet, så vill jag gärnasäga från denna talarstol: Aldrig mera 1940! Aldrigmera i tysthet acceptera att grannstater och grannfolkockuperas, att vi är tysta och neutrala ochdärefter vägrar att ens erkänna att de var ockuperade.Sänd inte signalen, vare sig till de baltiska ländersom behöver vårt stöd eller till de rödbruna revan-schister som alltid kommer att pröva sina möjligheteri , att i ett sådant läge endast ochframför allt och i första linjen strävar efter den folk-rättsliga neutraliteten!Det är möjligt att det på denna punkt, som utri-kesministern säger, finns missförstånd om Sverigeslinje. då ut dem, men se till att inte hela Sveri-ges utrikespolitik förvandlas till ett stort missförståndav våra möjligheter och våra uppgifter i det nya Euro-pa.Jag menar att vi har viktiga uppgifter och viktigamöjligheter. Utrikespolitiken är ju inte ett cocktailpar-ty av allmänna åsikter om allting, utan vi måste ha ettantal saker som vi försöker göra. Jag sade inled-ningsvis att det är inte lätt att skriva utrikesdeklaratio-ner, för de blir lätt litet smörgåsbord, men jag saknar ialla fall en fokusering. Jag saknar en uppgift, jagsaknar en vision och en mission för Sverige.En viktig sådan, som jag gärna skulle vilja att vikunde vara ense om, är utvidgningen av den Europe-iska unionen till de centraleuropeiska och de baltiskastaterna. Det är en amärkningsvärt svag formulering iutrikesdeklarationen på den punkten.Låt mig ställa en konkret och tydlig fråga till utri-kesministern: vi vara överens om att det är encentral uppgift för svensk utrikespolitik, en av de allraviktigaste , att arbeta för att debaltiska staterna ges möjligheter till medlemskap i deneuropeiska unionen inom samma tidsramar och påsamma villkor som de centraleuropeiska länderna? överens om det, finns det ett fokus, en mission ochen uppgift, och den tror jag nog kommer att uppfyllaåtskilligt av fru utrikesministerns tid.Sedan vill jag bara ge utrikesministern rådet: Håller borta från smutsig hantering med läckta hemligahandlingar! Det återverkar i grunden ytterst på er egeninte bara in- utan också utrikespolitiska trovärdighet.Och tänk efter vad som är uppgifter. Detförgångna kan vi diskutera i andra sammanhang, ochdet är inte alldeles hedervärt för er det heller. I fram-tiden har vi en uppgift. Frånsäg er inte den, för då ärdet ju en kastrering av våra möjligheter i det nyaEuropa.Anf. 11 ()Herr talman! Det är nästan så att man känner be-hov av att begära tillåtelse att delta i grälet som har entendens att komma upp, inte med lika stora bokstäversom det har varit , men ändå. Detligger där latent under ytan och pyr.Låt mig bara deklarera att jag är anhängare av bio-logisk mångfald även i havet, för att avfärda den de-len av debatten. Jag tycker att vi kan lämna det.Jag tycker att det finns andra saker som är betyd-ligt allvarligare, nämligen hur vi talar om våra relatio-ner och våra möjligheter att göra en insats, att engage-ra oss, som om vårt engagemang i Bosnien skulle varaberoende av att vi lämnar vår militära alliansfrihet.Det handlar ju om att vi skulle ställa oss som part i enkonflikt - på vilken sida då? Jag tycker att det är enobegriplig och förenklad debatt som vi för. Vi harstora möjligheter, och stora skyldigheter, att göra eninsats i det . Vi gör det också. Vårmilitära alliansfrihet är inget hinder därvidlag ochkommer aldrig att vara det, i varje fall inte med denpolitik vi står för.Partiledaröverläggningarna om säkerhetspolitikentillkom, som jag sade i min inledning, för att vi skullediskutera inför den europeiska unionens utveckling1996 och framåt. Men den fråga som kom att diskute-ras vid de första mötena var uttolkningen av det sä-kerhetspolitiska beslutet . Det är bara att konsta-tera att det i utgångsläget inte fanns någon enighet omuttolkningen. Om det kommer att finnas det återståratt se. Det gäller naturligtvis också de frågor som harbäring på den europeiska unionen och roll idet sammanhanget . Det är en självklarhet.Låt mig säga att jag uppfattar hänvisningen i re-geringsdeklarationen på denna punkt till 1992 årsformulering som en självklarhet, av det skälet att detär som har beslutat. Innan man har gjortnågon ändring är det det gamla som gäller. Det är helt klart efterdenna diskussion och efter de partiledaröverläggning-ar vi har haft.Jag tror att det är viktigt, som ett generellt synsättpå säkerhetspolitiken, att man inte lämnar något innandet finns något handfast att gå till i stället. Det är ettav problemen, att vi befinner oss i ett transiterings-skede historiskt sett i , som vi inte har settmaken till . Detta är en självklarhet. Allalängtar vi efter gemensam säkerhet. Men den gemen-samma säkerheten finns ju inte. Nåväl, då har vi an-ledning att besinna oss och hålla fast vid det som geross möjlighet till en aktiv insats men trygg-heten, säkerheten.