prot · GI09117 · 1995-06-09 00:00:00 — Att varamilitant från det ena eller det andra hållet gagnar inteden sak och det mål som vi båda två tycks viljauppnå.Anf. 77 ()Herr talman! Det var därför som jag föreslog attdet skulle tillsättas en kommitté så att jägare, fiskare,naturvårdare och biologer kan få tillfälle att tala medvarandra i lugn och ro om dessa problem. Jag saknar ett sådant forum. Det känns litet grand som står på barrikaderna och strider mot varandra.Den typen av diskussioner om jakten måste vi kommaifrån. Vi måste få samtal till stånd mellannaturvårdare, biologer och jägare, vilket jag harsaknat . Det var därför som jagföreslog att det skulle tillsättas en kommitté. Omjordbruksministern kan hitta andra former för engemensam diskussion om hur en eventuell skyddsjaktskall bedrivas i och omjordbruksministern kan hitta forum för att få i gångdenna diskussion, tycker jag att vi med dagens debatthar kommit en bra bit på väg, eftersom vi också äröverens om att avarter av något som kallas jakt inte ärjakt. Tack för debatten.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1994/95:141 ombarn till alkoholmissbrukareAnf. 78 Statsrådet ()Herr talman! har frågat mig vadjag tänker göra för att barn till alkoholmissbrukare istörre utsträckning skall kunna identifieras av demsom möter dessa barn i sitt dagliga arbete. Hon harockså frågat vilka åtgärder jag tänker vidta för att deinte längre skall lämnas åt sitt öde utan få den hjälp debehöver.Livet i en alkoholistfamilj brukar beskrivas somkaotiskt och oförutsägbart. I missbrukets spår följerinte sällan våld och misshandel. De som arbetat medmissbrukarfamiljer säger att det finns tre outtaladelagar som styr livet i familjen: tala inte med andra omdet verkliga problemet, lita inte på någon, känn inteefter.De barn vi här talar om har kallats de glömdabarnen, ibland t.o.m. de gömda barnen.Missbrukarvården har inte i tillräcklig graduppmärksammat barnens situation. Därför har maninte sett barnens behov och inte heller arbetat medföräldrarollen, utan arbetet har i stället varit inriktatenbart på själva missbruket.Men har intresset ökat förforskning kring familjens roll och betydelse vidbehandling av missbruk. Intresset har också varit stortnär det gäller åtgärder för att förebygga missbruk,dvs. hur vi förhindrar att dagens barn till missbrukareblir morgondagens missbrukande föräldrar.Modern forskning har undersökt vilka faktorersom kan vara skyddande när det gäller överföring avalkoholmissbruk. Dit hör t.ex. en hög medvetenhetom risken att utveckla alkoholism. Dit hör också hjälptill familjemedlemmar att förändra roller och mönsteri familjen.Fortfarande saknas kunskap på vissa områden närdet gäller missbrukarnas barn. Det saknas t.ex.kunskap om den grupp barn som trots uppväxt ikänslomässigt svår hemmiljö ändå utvecklas tillharmoniska och välanpassade vuxna. Men jag är heltöverens med om att det är av ytterstavikt att barn till alkoholmissbrukare erbjuds stöd,hjälp och behandling i förebyggande syfte för attundvika psykiska problem och överföring av missbrukmellan generationer.Som också konstaterat har mycketgjorts på olika nivåer i samhället för att lyfta framfrågan om missbrukarnas barn. liksom även m.fl.har tagit fram informations- och utbildningsmaterial.Det finns filmer, böcker, rapporter och olika typer avarbetsmaterial att användas inom t.ex. barnomsorgeneller bland lärare och andra som i sitt arbete kommer ikontakt med barn ur missbrukarfamiljer.Jag tror att t.ex. barnomsorgspersonal hargoda förutsättningar att identifiera barn tillmissbrukare. Svårigheten ligger i stället i att man intevet vad man kan göra åt de problem man ser, dvs. påvilket sätt man kan hjälpa barnet. Det finns exempelpå projekt där man har arbetat i förebyggande syfte ibarngrupper. Det finns också ett antal exempel påmodeller för samarbete mellan olika yrkesgruppersom kommer i kontakt med barn till missbrukare.En hel del har också gjorts för att utveckla detsociala arbetet med barn som far illa. Missbrukarnasbarn utgör som vi vet i detta sammanhang en mycketstor grupp. Vidare har metoder utvecklats för att manskall kunna arbeta direkt med stöd till barnen, framförallt i form av gruppverksamheter.Jag skall inte ägna mig åt ytterligare uppräkningar,utan bara konstatera att det trots det utvecklingsarbetesom gjorts finns mycket kvar att göra på fältet. Enligtuppgifter från bl.a. finns ett stortintresse bland socialsekreterare och andra som arbetarmed barn för att t.ex. starta stödgrupper förbarnen.Socialstyrelsen skrev i sin rapport ommissbrukarnas barn (SoS Rapport 1993:18) att denöppna missbrukarvården hade goda förutsättningar attarbeta med hela familjen och att rådgivningsbyråeroch alkoholmottagningar etc. bör ha som rutin attfråga om den som söker hjälp har barn. I så fall börman informera om hur missbruket påverkar barnen.Att diskutera föräldraskapet och stödja missbrukarensom förälder bör vara en viktig del av behandlingen,skrev vidare.Jag skulle vilja gå ett steg längre och säga att detvid varje öppenvårdsmottagning där missbrukarebehandlas även borde finnas möjligheter att ordnagruppverksamheter eller annat direkt stöd till barnen.Jag påstår alltså att vi har en kunskap somborde leda till att dessa barn prioriteras. Vi har ocksåmetoder för att hjälpa dem i praktiken.Nu över till de två frågor som till mig. När det gäller frågan om vad jag kangöra för att barn till alkoholmissbrukare i störreutsträckning identifieras, tror jag att den kunskap sombehövs oftast finns, men det finns också enobenägenhet att identifiera problem som man stårmaktlös inför. För att ta tag i barnets problem måstedet finnas hjälp att erbjuda barnet.Vilka åtgärder kan jag vidta för att dessa barn intelängre skall lämnas åt sitt öde, utan få den hjälp debehöver?Jag ser det som viktigt att ta till vara det intressesom bl.a. och Socialstyrelsensarbete i frågan har väckt. Jag tror också att vi rentallmänt kan vara överens om att det krävs ökadeinsatser från sida för dessa barn.Som jag tidigare sade anser jag att målet bör varaatt det vid alla öppenvårdsverksamheter förmissbrukare erbjuds möjligheter även för barnen att fåstöd och hjälp. Först när det finns verksamheter därbarnen kan erbjudas stöd och hjälp blir ettuppsökande arbete meningsfullt.Ingrid har i sin fråga undrat om det ärrealistiskt att förvänta sig att "denna i långa styckenoprövade verksamhet - dvs. bl.a. gruppverksamhetför barn - nu skall kunna ta fart i ett läge närsocialtjänsten är mycket hårt ansträngd, närmissbrukarvården är försummad och kommunernasekonomi är mycket ansträngd".Det finns kunskap, det finns metoder och det finnsintresse. Att inte göra det som kan göras föratt förebygga svåra problem senare är heller inte godekonomi. Som jag ser det behövs nu diskussioner ochnödvändiga beslut på den lokala politiska nivån.För att få i gång dessa diskussioner och för attbygga vidare på den kunskap som tagits fram undersenare år avser jag att överlägga medKommunförbundet och om påvilket sätt kan stödja ettutvecklingsarbete i denna fråga.Då , som framställtinterpellationen, anmält att hon var förhindrad attnärvara vid sammanträdet, medgav tredje vicetalmannen att fick delta i överläggningeni stället för interpellanten.Anf. 79 ()Herr talman! Jag tackar socialministern för svaret,och för att jag i ställe får ta emot det.Alkoholmissbruk i familjer är en besvärlighistoria. Det skadar alla familjemedlemmar, och deskador som i synnerhet barnen får är alarmerande. Destödinsatser som erbjuds står inte iproportion till problemets omfattning.I svaret säger socialministern att dessa barn kallasde glömda eller de gömda barnen. Det skulle kunnatyda antingen på att man inte har sett deras situationeller på att man valt att blunda för den, eller att ingenhjälp finns att få. Men kanske är det så som det står iinterpellationsvaret, att man är obenägen attidentifiera problemet därför att man står maktlös. Detfinns inte så många möjligheter att hjälpa.Det är oftast barnomsorgspersonalen somupptäcker att barn inte mår bra, ibland kan det varapersonalen på barnhälsovården och ibland skolanspersonal. Men man kan inte alltid differentieraproblemen och säga om barnets beteende beror påmissbruk i familjen.Det äger nog sin riktighet att missbrukarvårdenuteslutande har ägnat sig åt missbrukaren. Familjenhar - kanske litet överdrivet sagt - mest ansetts somen resurs i missbrukarens rehabilitering.Det påpekas i svaret att forskningen har intresserat sig för familjens roll vidbehandling av missbruk. Jag vill understryka att föratt nå ett bra resultat vid behandlingen av missbrukareär det viktigt att se hur viktig familjen är.Men det perspektivet är fel om man skall hjälpabarn som lever i de här miljöerna. Då är det barnetoch inte missbrukaren som skall fokuseras.Socialstyrelsen ansåg i sin rapport attmissbrukarvården har goda förutsättningar att arbetamed hela familjen, och att man rutinmässigt bör frågaom den som söker hjälp har barn och informera omhur missbruket påverkar barnen. Man bör diskuteraföräldraskapet och stödja missbrukaren. Detta är enviktig del av behandlingen.Alla föräldrar behöver stöd i föräldraskapet, såarbetssättet är bra, men detta är knappast enbehandling just för barnet, även om den förbättrarbarnets miljö.Många av dessa barn behöver behandling. Vi ärinne på samma tanke - det borde finnasgruppverksamhet eller något annat direkt stöd tillbarnet, t.ex. på öppenvårdsmottagningar därmissbrukare behandlas.Men i Alkoholpolitiska kommissionens rapportstår det att det är ytterst få kommuner som har någontyp av gruppverksamhet för barn. Där den finnsbefarar man nu på sina håll att den måste upphöra justdärför att kommunerna är trängda på den socialasidan. Det sägs också att det mesta av den härverksamheten gäller större barn och tonåringar.Det är ännu svårare att identifiera små barn somstörs i sin utveckling. Hur skall man kunna identifieraoch ge behandling och stöd till barn vilkas föräldrarinte vill vidkännas sitt missbruk? Redan påmödravårdscentralerna bör man ge information ochvara observant på missbruk. Detta görs också, liksommycket annat som är bra.Trots att blivande mödrar är mycket påverkbaraoch att mödrahälsovården ger information omskaderiskerna på grund av alkohol är antalet barn somföds skadade av alkohol tämligen . Därför ärdet mycket skrämmande att unga kvinnor mer ochmer tar över männens dryckesvanor. Jag skulle önskaatt vi kunde göra en insats för att få ungdomar att inseatt det är en allvarlig ovana som de grundlägger, ochsom de grundlägger väldigt tidigt.I svaret sägs det också att vi har storkunskap, att det finns metoder och intresse. Men närman läser vad Alkoholpolitiska kommissionen skrivitser man att i vård- och omsorgsutbildningen, liksom ilärarutbildningen, behandlas missbruk och desskonsekvenser inte alls eller i liten utsträckning. Det ärju dessa personalkategorier som skall handha de härbarnen, så jag tycker att detta är väldigt allvarligt.Kommissionen skriver också om vidareutbildningenoch om fördjupningen, som också är otillräckliga.Jag undrar om de olika personalkategorierna hartillräcklig kompetens. Kunskapen finns, men är denspridd bland dem som skall arbeta med barnen? Kanbarnomsorgspersonalen tillräckligt om missbruk ochkan missbrukarvårdens personal tillräckligt om barn?Och har man utvärderat olika behandlingsformer såatt man vet vilka metoder som är bra att använda förolika åldrar och olika barngrupper? Det tycker jag ärviktigt.Anf. 80 Statsrådet ()Herr talman! Vi är helt överens om att det är rättatt barnen behöver ett eget stöd. Den kanske mestintressanta formen av detta stöd ärgruppverksamheterna för barn. Den verksamheten hartagit form, man vet en del om den och den är faktisktunder relativt hygglig utveckling trots allt, även omden ännu har en lång väg att vandra för att finnasöverallt där den borde finnas. Här fokuseras barnensegna problem och deras egen utveckling och roll.Det är sant att inte hittade såmycket av pågående verksamhet när man gjorde denundersökning som redovisades 1992. Då rörde det sigenbart om ett tiotal gruppverksamheter av det härslaget. Dess bättre har vid ensenare enkätundersökning hittat ganska många flergruppverksamheter. Man gjorde enenkätundersökning omfattande 226 kommuner, alltsånästan av alla kommuner. 45 kommuner hadegruppverksamhet. 35 kommuner hade annan form avstöd till de här barnen, t.ex. stödfamiljer.En del av det här riktades inte bara tillmissbrukande föräldrars barn, utan det riktades ocksåtill barn som över huvud taget var i riskzonen. Vissaräknar säkert också in annan typ av stödverksamhet.41 % av de kommuner som inte hade någonverksamhet uppgav att de planerade att startaverksamhet. av kommunerna visste inte riktigthur de skulle gå vidare med problemen.Hur som helst finns här en bild av att det händernågonting på detta område. Man uppmärksammarbarnen själva på ett aningen nytt sätt på det härområdet. Jag tror att det finns möjligheter att arbetavidare med detta utifrån den viktiga påbörjademedvetenheten här ute i kommunerna.Vi har, som jag sagt, för avsikt att ta initiativ ifråga om hur vi på något sätt kan hjälpa till och stödjadenna utveckling. Det finns en väldigt intressantverksamhet som bedrivs i Kommunförbundetsregi och som handlar om att gruppverksamheter förvuxna missbrukare startas med utvecklingsstöd frånKommunförbundets sida. Vi föreställer oss att det härär ett väldigt verkningsfullt sätt att arbeta på också närdet gäller barn. Vi har alltså för avsikt att medKommunförbundet och fortsättade diskussioner som redan delvis har startat i de härfrågorna.Anf. 81 ()Herr talman! Jag är mycket glad över och tacksamför att det här arbetet har ökat något. Men om manbetänker att av svenska barn växer upp ihem med en eller två missbrukande föräldrar så är detförskräckande litet. Jag tror att vi är överens om det,så där finns ingen som helst motsättning.Det finns också andra svårigheter i det härpanoramat när man skall hjälpa barn som lever inämnda miljöer. En del har jag stött på när jag tittatpå detta. Jag tänker på samarbetet mellan de olikakategorier som handskas med barn och som alltså harbarnen i sin omsorg. Det gäller polisen, det sociala,skolan och olika vårdinrättningar.Samarbetssvårigheterna kan till en del bero påkunskapsbrist eller en bristande insikt om kompetensoch ansvar hos de andra. Jag undrar om man kan göranågot åt det. Jag har t.ex. sett att det i vissa situationerfinns hinder t.ex. på grund av vårasekretessbestämmelser. Det skulle vara intressant atthöra litet grand om detta - om det går att överbryggadet här på något sätt. I skolorna kan faktiskt lärare ochelevvårdspersonal inte alltid tala med varandra omproblemen. Dessutom är det så ute i skolorna attelevvårdspersonalen och , som mansamarbetar väldigt mycket med när det gäller enskildabarn, inte kan tala om vad de vet. Väldigt ofta gör det,tyvärr, att barn hindras och att de därmed inte kan fåden hjälp och det stöd som de kan få.Jag hoppas att samarbetet mellanKommunförbundet och kommertill stånd och att någonting kan komma ut av det.Tycker statsrådet att ochSocialstyrelsen på grundval av arbete tagit fram särskilt mycketuppgifter och gått in i uppgifterna och pekat påprojekt som kan göras eller utvärderat saker så vet vad som kan användas? Jag hade förväntatmig att de skulle ligga väldigt långt framme medinsatser, inte riktigt bara med broschyrer o.d. Jagskulle önska att man verkligen gjorde utvärderingar.Det har forskats mycket, men forskningen har intealltid lett fram till projekt eller till en utvärdering somkan användas i det praktiska arbetet. Även där kundedet behövas mer utbildning för att föra ner detta tilllägre nivåer. Det här stannar ju kvar påforskningsnivån. De människor som borde kunnaanvända informationen i sitt arbete har inte fått del avden. Vad kan statsrådet göra när det gäller att aviseraytterligare åtgärder på detta område?Anf. 82 Statsrådet ()Herr talman! Vi är överens om mycket här, t.ex.om behovet av samarbete mellan olikapersonalkategorier. Jag tror att det också är mycketfruktbart att tänka sig just ett samarbete rörande barn.Barn som far illa mobiliserar ju, i bästa fall, vuxnasom de har omkring sig.Naturligtvis är det alldeles riktigt attbarnomsorgens och skolans personal ofta harförutsättningar att upptäcka barn som far illa. fårpersonalen trots allt mer och mer hjälp när det gälleratt upptäcka när missbruk kan tänkas ligga bakom.När det gäller en hel del av den forskning och deutvecklingsprojekt som man arbetat med på dessaområden har man också ansträngt sig för att försökasprida information i form av rapporter,utbildningsmaterial och filmer.Det finns oändligt mycket mer att göra på dettaområde. En hel del arbete pågår också men behövervidareutvecklas.Fanny hade en fråga om i vilken månsekretessen är ett stort hinder. Det sägs ofta attsekretessen är ett stort hinder för samarbetet mellanolika grupper av personal. Men just på detta områdeär nog sekretessen inte något större problem. Detråder ju inte sekretess mellan socialsekreterare ochbarnomsorgspersonal inom samma förvaltning, ochdet är det ofta. Det gäller frågor som rörbarn och som måste tas upp med barnens föräldrar.Skall man kunna arbeta med barn måste trots alltmycket ske genom och med hjälp av föräldrar ochföräldrars förståelse för att någonting görs.Samtycke från vårdnadshavare bryter alltidsekretessen. I den mån föräldrar kan motiveras tillsamverkan finns det alltså inga sekretessproblem.Vidare gäller faktiskt anmälningsskyldighet förbarn som far illa. Det gäller åt båda hållen - bådebarnomsorgspersonal och skolpersonal är skyldiga attgöra en anmälan om barn far tillräckligt illa. MenSocialtjänsten har också möjlighet, om det behövs förbehandlingen av barnet, att tala med personal på annathåll.I den mån man väl har identifierat ett barn som harproblem och man hittar former för att arbeta medbarnet finns det i allmänhet möjligheter att göra detutan något större hinder i sekretessfrågan.Fanny tog också upp frågan om gravidakvinnor som riskerar att föda barn med problem. Dethär är ett område där det är mycket lättare än det ärvid många andra tillfällen i livet att arbeta med sådanahär problem. Att arbeta med gravida kvinnor och attmotivera dem att avstå från alkohol är ett av deområden som jag tror att vi har anledning att särskiltägna oss åt.När det gäller arbete från samhällets sida på detmer allmänna planet i alkoholfrågan - det handlar dåom att minska alkoholbruket, särskilt i vissa utsattasituationer - tror jag att det är viktigt att hitta deområden där det finns en stor folklig förståelse ochdär det finns möjligheter att ställa upp på det somsamhället gör. Jag tror också att det är viktigt attfundera över de områden som alla tycker bör varaalkoholfria. Graviditeten är nog i livet då deflesta blivande mammor är mycket mottagliga förinformation. Då finns det också en stor motivation iresten av samhället att arbeta med de här frågorna.Det gäller att se risker och att ställa upp på att det härär ett område där man bör arbeta för restriktivitet närdet gäller alkohol.Barnavårdscentralerna är i hög grad inne på detförebyggande hälsoarbetet just när det gällergraviditeter. Barnmorskorna är väldigtduktiga på att motivera blivande mammor att levasundare under graviditeten. Jag tror att det är ettmycket fruktbart sätt att sprida kunskap om riskernamed alkohol och att det finns anledning att byggavidare på detta.Anf. 83 ()Herr talman! Jag tror att det är helt riktigt att degravida kvinnorna är motiverade att ta emotinformation och att de vill sitt barn väl. Därför är jaglitet besviken över att de barn som föds skadade avalkohol inte har blivit färre. Jag kanske får skicka meddet önskemålet till och tillLandstingsförbundet att de gör ännu mer på det härområdet. Det är otroligt behjärtansvärt, och jag trorockså att de har förmåga och kunnande för det. Somtidigare sagts är en missbrukare aldrig så tillgängligför påverkan som i samband med graviditet.Det handlar också litet grand om att förändraattityder hos människor. Jag hörde i går att man iVästernorrland är mycket skicklig på kampanjer iolika alkoholpolitiska frågor. Man har bl.a. haft ettkontrakt där föräldrar skriver på att de skall avstå frånalkohol medan barnen växer upp. Jag vet inte hur detär formulerat, jag har inte sett det, men jag skallförsöka ta reda på det. Jag tycker det låter rättspännande.Jag tycker att det ligger en väldigt fin tanke i skulle kunna förändra många människorsattityder och låta dem förstå och komma till insikt omhur illa barnen far. Det finns ju människor sommisshandlar sig själva, men kanske inte så illa att livetblir förstört. De kan också förstöra sina barns liv.Barnen befinner sig ju i ett helt annatutvecklingsskede. Därför tror jag att det är viktigt attsprida kunskap och insikt om det här mer än vad vigör. Det behövs en attitydpåverkan, som kanske kanske genom barnavårdscentraler. Även de som inteskriver på och som inte tycker att de har anledning attändra på sitt på beteende kan få en påminnelse om hurviktig deras attityd är och hur viktigt derasställningstagande är.Jag tror att väldigt många av de problem som vihar på det här området skulle kunna påverkas avändrade attityder. Det är våra barn värda. Vi säger juofta att barnen är det bästa vi har, och jag tror att vimenar det. Jag tror också att varenda förälder menardet, men vi måste stödja och hjälpa dem att också idet här avseendet vara så bra föräldrar som möjligt.Jag vill skicka med bl.a. till ochtill att de skall arbeta ännuflitigare på det här området.Anf. 84 Statsrådet ()Herr talman! Vi kommer på många olika sätt ochmed många olika delar av samhället att fortsättadiskussionen om hur det drogförebyggande arbetetskall läggas upp. kommer ju medsin stora nationella plan . Tankenmed den är ju att om man skall man kunna arbetaeffektivt med de drogförebyggande insatserna, sågäller det att hela samhället är inblandat, att alla görsin del - det man själv är bra på - och att alla tar sittnaturliga ansvar.Jag tror att den här frågan kommer tillbaka, intebara när det handlar om att acceptera vadFolkhälsoinstitutet kommer med för idéer, utan också- inte minst - när det gäller att vi alla i olika grupperoch på olika håll i samhället tar till oss vad deegentligen säger. Vad de kommer att säga, det vågarjag gissa är att säga att det här är ett arbete för helasamhället och att det är allas ansvar att informera, attdiskutera och att etablera egna attityder till sina egnaoch andras barn när det gäller de här frågorna.12 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återArbetmarknadsutskottets betänkande 1994/95:AU13Bostadsutskottets betänkanden /95:BoU20 ochBoU22Konstitutionsutskottets betänkanden /95:KU40och betänkanden /95:UbU20-UbU22Socialförsäkringsutskottets betänkanden1994/95:SfU19 och SfU2013 § BordläggningAnmäldes och bordladesFinansutskottets betänkande1994/95:FiU19 Den kommunala ekonominSkatteutskottets betänkanden1994/95:SkU28 Finansiering av medlemskapet iEuropeiska unionen, m.m.1994/95:SkU31 Vissa inkomstskattefrågor1994/95:SkU43 Undantag från förmånsbeskattningbeträffande statsministerns tjänstebostadLagutskottets betänkande1994/95:LU32 Konsumentpolitikens mål ochinriktning, m.m.Näringsutskottets betänkanden1994/95:NU27 Ny pantbankslag1994/95:NU28 Kompletteringspropositionen1994/95:NU29 Ändring i övergångsbestämmelsernatill lagen om kreditmarknadsbolag14 § Kammaren åtskildes kl. 13.35.Förhandlingarna leddesav förste vice talmannen från sammanträdets börjant.o.m.10 § anf. 74 (delvis) ochav tredje vice talmannen därefter till sammanträdetsslut.