prot · GJ0925 · 1995-11-17 00:00:00 — Jag förutsätter attsocialutskottet inkorporerar i desvenska lagar där den bör finnas. Det skall inte varaett skäl för varken invandrarministern eller regering-en, oavsett vilken regering vi skall ha i det här landet,att påpeka att det står något annat i någon annansvensk lag, och att den lagen har företräde. Anser mandet skall man inte skriva på barnkonventionen.Anf. 14 Statsrådet ()Herr talman! Det är så, , att jag intenonchalerar enskilda fall. Hela den verksamhet somjag är ansvarig för som minister handlar om enskildafall - bara enskilda fall. Inte ett enda kollektivt beslutom tre eller åtta eller tolv eller tiotusen personer, utandet handlar om individuella ärenden. Jag kommer ikontakt med en del av dem.Eva frågade mig tidigare hur många avdessa människor jag träffar. Jag träffar väldigt mångaav dem. Om jag skulle få bestämma själv i alla de härfrågorna, utan att bry mig om regelverk och lagar somni i har bestämt att vi skall följa, kanske jagskulle säga: Ja, det där var förfärligt, och hon ellerhan måste få stanna. Men då skulle vi utlämna det härtotalt åt mitt godtycke.Jag har träffat jättemånga människor som upprör-da, ledsna och förtvivlade tar upp sina fall med migoch vill ha svar på en massa frågor. Och så får jagsäga till dem, precis som jag säger till kan tyvärr inte gå in och diskutera ditt fall, det gårinte. Jag får inte göra det, och jag kan inte göra det.En sak som det faller på, om jag fickgöra så här, är att jag också måste känna till fallet omdet skall vara någon mening med den diskussionen.Det är enkelt för en meddebattör att oanmält ta upp ettfall och tala om hur saken ligger till, och veta att denhan eller hon debatterar med inte har en chans att sägaemot. Då blir det som debattören säger sanning. Detär ett litet knepigt sätt att debattera, när man somriksdagsledamot dessutom vet att vi inte i den härkammaren kan diskutera enskilda fall.Utanför den här kammaren kan jag inte heller göradet. Jag skulle gärna vilja göra det, t.ex. i de tidnings-debatter som förekommer om enskilda fall, om Chri-sen och och hennes lilla bebis ochsådana fall, men jag kan inte gå ut och ta den debat-ten. Jag skulle gärna vilja göra det, men jag kan inte,därför att då bryter jag mot regeringsform och konsti-tution.Den respekten för vår egen konstitution och rege-ringsform måste man också ha som riksdagsman,tycker jag. Annars blir det litet konstigt. Det är motden bakgrunden jag säger att jag inte kan gå in i ettenskilt fall och debattera det, även om jag skulle öns-ka att jag kunde det. Det vore enklare om man hadehela fallet framför sig. Men då snubblar vi bl.a. påsekretessreglerna, som är till skydd, inte för mig, utanför den individ som har fått sin ansökan prövad. Utanen fullmakt kan jag inte diskutera hela ärendet. Därförblir debatten litet snedvriden emellanåt.När det gäller förslag om enBarnombudsman är det en fråga som jag inte kan ståhär och svara på. Jag bara noterar att jag har det upp-skrivet på mitt papper, och sedan får man se om manskall göra någonting av det eller inte. Det är svårafrågor.Återigen - jag vänder mig nu till - ärdet så med handikappade barn så att jag inte kan detärendet. Därför kan jag inte svara på din fråga. Dess-utom får jag inte heller gå in och diskutera den frågan,och det vet . Därför är det meningslöst attställa den frågan. Jag vet inte grunderna för den. Jagkommer att ta reda på dem, men jag kan ändå intediskutera ärendet med var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1995/96:14 om kvin-nors möjligheter i arbetslivetAnf. 15 Arbetsmarknadsminister ()Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag tänker vidta för att förbättra för kvinnor,så att de inte slås ut från arbetsmarknaden. Hon frågarvidare om det kommer något åtgärdspaket specielltriktat till kvinnor och om det i så fall är inriktat påkompetenshöjning.Det finns många positiva tecken på arbets-marknaden. Sysselsättningen har ökat väldigt snabbt.Arbetslösheten sjunker. Men det finns också mångaskäl att vara djupt bekymrad. Arbetslösheten sjunkeralltför långsamt för att jag skall vara nöjd. Detta gäl-ler speciellt kvinnors arbetslöshet.Denna utveckling oroar mig mycket, och jag avseratt följa den noggrant. För att ha underlag i dettaarbete har jag skärpt kraven på att den statistiskainformation som tas fram på AMS och på Arbets-marknadsdepartementet skall vara könsuppdelad.Jag håller med om att en gruppsom drabbas mycket hårt är de somhaft administrativa arbeten på kontor, en grupp somtill övervägande del består av kvinnor.Kanske är det kvinnor som arbetat en stor del avsitt liv i företag och förvaltningar som blir uppsagda,ofta till följd av utvecklingen av teknikstödet. Jaghåller också med om att det är viktigt att dessa kvin-nor får möjlighet till kompetensutveckling för attstärka sin ställning på arbetsmarknaden.Arbetsmarknadsutbildningen spelar här en viktigroll. Jag har också träffat människorsom arbetar med s.k. Brytprojekt som riktas mot den-na grupp. Det är viktigt att de erfarenheter som manfår av dessa projekt tas till vara så att de kan bli en delav förmedlingens ordinarie verksamhet.Det är en självklarhet att arbetsmarknadspolitikenmåste utformas så att kvinnor i samma mån som mänkan dra fördel av den. Jag tycker därför att vi måsteskärpa uppmärksamheten på hur åtgärderna påverkarmän respektive kvinnor.En åtgärd som i hög grad riktats mot kvinnor är dekommunavtal som slutits med länsarbetsnämnderna isyfte att senarelägga uppsägningar och ge utrymmeför kompetensutveckling. Kanske kan man säga attdenna åtgärd kan ses som ett "paket" riktat till kvin-nor, som efterfrågar. Många av dessaavtal faller nu ut, och det är för tidigt att säga om detkan bli någon fortsättning av liknande slag. För närva-rande överväger jag hur sådana avtal skulle kunnautvecklas.Som framgått av tillväxtpropositionen avser rege-ringen att återkomma med en samlad propo-sition om arbetsmarknadspolitiken. Ett viktigt under-lag för denna proposition kommer att lämnas av densärskilda utredare som analyserar hurkvinnors arbetsmarknad ser ut i förhållande till män-nens arbetsmarknad.En fördel - för att avslutningsvis peka på någotpositivt - är att kvinnor i förhållande till män gene-rellt har högre utbildning. I morgondagens arbetslivkommer kunskap och kompetens att vara ett avgöran-de konkurrensmedel på arbetsmarknaden.Anf. 16 ()Herr talman! Jag vill börja med att tala om att mittengagemang i den här frågan är så stort att jag i morseinte uppmärksammade när förste vice talman inträdde i kammaren. Det vill jag be om ursäktför.Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret,som jag är väldigt nöjd med och som ger en positivsignal till de kvinnor som går arbetslösa.Kvinnors arbetsmarknadssituation är väldigt be-svärlig. Detta påpekar också arbetsmarknadsministerni sitt svar. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vipolitiskt tar tag i den här frågan, detta framför allt föratt - just det som nämns i svaret om kvinnors arbets-löshet - kvinnors arbetslöshet sjunker långsammareän männens. Konjunkturuppgången är inomtypiskt manliga arbetsområden medan det på kvinnorsarbetsområden fortfarande pågår strukturförändringar.Jag tänker då först och främst på den offentliga sek-torns pågående förändring.Det är också mycket bra att vi får en könsuppde-lad information från AMS och Arbetsmarknadsdepar-tementet så att vi vid behov kan sätta in åtgärder somlindrar eventuella snedvridningar. Detta är ocksåviktigt för att man skall kunna se efter om de åtgärdersom redan är beslutade kommer männen bättre tillgodo.I samband med detta kan jag dock inte låta bli attställa frågan till arbetsmarknadsministern: maninte redan en viss information om hur denna fördel-ning mellan kvinnor och män ser ut när det gällerarbetsmarknadsåtgärder? Om denna informationfinns, hur är i så fall fördelningen? Är den 50-50 eller60-40 till männens favör?Herr talman! I sitt svar säger arbetsmarknadsmi-nistern att regeringen avser att lägga fram en samladproposition om arbetsmarknadspolitiken , ochdet är bra. Jag hoppas att många som kan och kännertill kvinnors olika situationer på arbetsmarknaden fårvara med och påverka innehållet i denna proposition.Arbetsmarknadsministern kommenterar också densituation som många kvinnor som blivit arbetslösabefinner sig i, dels till följd av konjunkturen, dels pågrund av strukturförändringar inom kontorsyrkena.Jag tycker mig kunna läsa mellan raderna att ar-betsmarknadsministern är bekymrad över dennagrupps situation . Han håller säkert med mig omatt det är ett stort problem. Detta problem har funnitslänge för denna yrkesgrupp, och man inte på riktigtallvar tagit tag i det för att lindra effekterna av struk-turförändringen. Jag tänker inte lasta arbetsmark-nadsministern för detta. Tvärtom anser jag att AndersSundström är den arbetsmarknadsminister som harmöjlighet att ta itu med frågan och som verkligen kanlägga fram ett förslag till lämpliga åtgärder.Det finns en del åtgärder som man kan sätta in. Enåtgärd är att ge förutsättningar för en del av dessakvinnor att få den kompletterande utbildning somarbetsmarknaden kräver för att man skall få jobbinom detta område. Den utbildning som krävs är ut-bildning i data, språk plus någonting annat, t.ex. ut-bildning i marknadsföring och personaladministration.Nu menar jag inte att alla skall få denna komplette-rande utbildning. Vi måste titta även på andra områ-den, och då tänker jag framför allt på miljöområdetoch kulturområdet.Men min fråga till arbetsmarknadsministern är:Kommer man från regeringens sida att lägga framförslag om konkreta arbetsmarknadsåtgärder medinriktning på just denna yrkesgrupp där kompetensut-vecklingen är en mycket viktig del?Anf. 17 ()Herr talman! Kvinnornas arbetsmarknad är ettsorgebarn för många. Det finns många utredningar pågång som skall hantera dessa frågor. Kvinnorna vän-tar med iver på resultat. väntar manockså på att det skall hända någonting konstruktivt såsnart som möjligt.Jag vill ge arbetsmarknadsminsitern en litenljusglimt. Jag har fått ett urklipp ur en tidning, DagensNyheter av . Det handlade om minegen hemtrakt, , där man har startat ett IT-projekt, Kvinnor och informationsteknik. Det harbidragit till att fem kvinnor har fått jobb - de harstartat ett eget företag. Tillsammans med , del-montelprojekt och Arbetsförmedlingen i harman gjort en gemensam satsning som har resulterat iatt företaget har kunnat utveck-las. Det är alltså ett projekt där kvinnor arbetar medkommunikation och förmedling av tjänster via tele-tekniken.Det är alltså många kvinnor som har haft administ-rativa jobb. Flera av de kvinnor som det står om iartikeln har jobbat inom husindustrin, som ju är enhårt drabbad sektor i , och de be-höver ytterligare insatser för att de skall kunna kom-ma tillbaka till arbetsmarknaden igen. Här har alltsåkvinnorna fått gå en utbildning i data. Dessutom harde fått möjlighet att starta eget, vilket har lett till ettmycket bra samarbete.Det här gäller en speciell grupp, nämligen de me-delålders kvinnorna. De finns många olika grupper,men de kvinnor som har kommit upp har mycket svåra problem med att kommatillbaka till arbetsmarknaden. Redan ärman för gammal. har man små barn, ochdå är man inte lämplig. När man är i 25-årsåldernfinns det risk för att man kan få barn, och då är maninte heller lämplig. Många kvinnor upplever det somknepigt att ta sig ut på arbetsmarknaden.Det finns goda . Man har fått pengar ochmer pengar har tilldelats, och det är jättebra. Kvin-norna behöver stöd på det här sättet. Men har jagen konkret fråga med utgångspunkt från det godaexemplet: Kan arbetsmarknadsministern tänka sig gör en extra insats, en informationskampanj omjust datautbildning? Jag tror att det vore en grund föralla människor, inte bara för kvinnorna, för att deskall kunna komma tillbaka till arbetslivet. Utan da-tautbildning har man väldigt svårt att ta sig vidare.Man behöver kunskaper om hur man hanterar datorer,oavsett vilket yrke som man skall ha i framtiden.Kvinnorna är rädda för datatekniken.De tror att de inte kommer att kunna klara av den.Men när de väl sätter sig vid en dator och får lära sigom hur den fungerar, klarar de av det minst lika brasom männen.Sedan finns det annan grupp som jag också villnämna i det här sammanhanget, och det är kvinnornainom vård och omsorg. Det måste hända någonting.De är ofta deltidsarbetslösa, eftersom de inte kan fånågot mer än deltid. Vårdjobb kan vara de enda jobbsom finns i glesbygd. Dessa kvinnor har ofta låg ut-bildning, och det finns ganska många invandrarkvin-nor i den här gruppen.Jag hoppas att arbetsmarknadsministern kan hittaett liknande paket eller att han kan fortsätta med detkommunavtal som har funnits för attkunna nå denna grupp. Annars finns det risk för attden kvinnliga arbetslösheten inte bara sjunker i lång-sam takt, utan att den kommer att öka. Här finns storaproblem, inte bara för kvinnor utan det är också imycket stor utsträckning ett glesbygdsproblem. Jaghoppas att jag kan få ett positivt svar från arbetsmark-nadsministern.Anf. 18 ()Herr talman! har vi den högsta arbetslöshe-ten och den sjunker ju inte drastiskt,framför allt inte kvinnornas arbetslöshet. Kvinnornasarbetsmarknad minskar genom framför allt nedskär-ningar inom den gemensamma sektorn och ökadeekonomiska belastningar på kommunerna. Ett strikttak för den gemensamma sektorns utgifter begränsarden kommunala handlingsfriheten ytterligare, vilket isin tur leder till ytterligare nedskärningar.Nedskärningarna inom den gemensamma sektornleder till att kvinnor även inom den privata sektorntvingas acceptera s.k. atypiska jobb för att kunnakombinera förvärsarbete med skötsel av små barn. Ikommunerna dras in på grund av dåligekonomi, vilket leder till att ett ökat ansvar för gamlaföräldrar läggs på kvinnorna.Vi är inne i en nedåtgående spiral vad gäller kvin-nors arbete och jämställdheten över huvud taget. Istället för heltidsarbete erbjuds arbetslösa och kort-tidsutbildade kvinnor deltidsarbete på osäkra villkor.Kvinnor som arbetar än de önskar betrak-tas inte som arbetslösa. Servicen på arbetsförmedling-en är inte heller lika för kvinnor och män. Samtidigtsom en stor grupp arbetar ofrivillig deltid arbetarmånga, främst män, övertid.Jag vet att arbetsmarknadsministern brukar tyckaom när jag drar litet historia, så det tänker jag göra nuockså. I övergången mellan jordbrukssamhället ochindustrisamhället förändrades kvinnornas situation.Familjerna flyttade in till städerna för att, som mantrodde då, skära guld med täljknivar. I stället för attförsörja sig på jordbruket blev familjerna nu beroendeav en lön från ett förvärvsarbete. Detta försatte deogifta kvinnorna i en väldigt prekär situation.Tidigare hade de arbetat på faderns eller brodernsgård och för det fått mat och husrum. blev de heltutan försörjning. Samhället blev då tvingat att ändrapå de lagar som förbjudit kvinnor att arbeta mot för-sörjning. Men då fanns det inte en arbetsmarknad,vilket det trots allt gör , utan man skapade jobb.Ett sådant arbete var arbete på kontor, som ditin-tills befolkats av män. Det betydde inte att männenflyttade på sig. I stället blev de nu chefer och kvin-norna fick ta sig an de monotona och enahanda kon-torsuppgifterna. Lönen sattes efter behov och efter-som kvinnor ansågs ha färre behov än män blev denföljaktligen lägre.I dag befinner vi oss i en liknande brytning. Vi ärpå väg in i tjänstesamhället. Det skulle kunna innebä-ra en gyllene tid för kvinnor, men har dato-riseringen av kontoren inneburit en katastrof förmånga kvinnor med administrativa jobb. Utveckling-en går mot att chefer och handläggare tar hand om sinegen administration och skriver sina egna dokument.Faxen har inneburit lägre krav på dokumentens ut-formning m.m. Datoriseringen har gjort detta möjligt,och lågkonjunkturen har gjort det nödvändigt förmånga företag och myndigheter att skära på det sättet.Genom besparingar och ibland s.k. rationalise-ringar har arbetsuppgifter som normalt ligger på denadministrativa personalen delats upp på chefer ochhandläggare. Detta innebär egentligen ett enormtslöseri med pengar. Jag tror att det finns en gräns näreffektiviteten inte längre ökar och när det inte längreuppstår någon rationaliseringsvinst när man avskaffaradministrationen. Det kan faktiskt inte vara ekono-miskt lönsamt att en chef med hög lön utför arbets-uppgifter som normalt skall ligga på en sekreterare.Det är att blunda att tro att arbetsuppgifterna försvin-ner i och med datoriseringen. De förenklas, men deförsvinner inte.Hundratusentals kvinnor håller nu på att förlorafotfästet på arbetsmarknaden. På något sätt tycks intedet bekymra regeringen. Jag tänker då närmast på deensidiga nedskärningarna inom den gemensammasektorn. I stället för att satsa på lågavlönade och kort-tidsutbildade kvinnor satsar man stora pengar påROT-program, Dennisleder och Öresundsbroar m.m.Men var är ROT-programmet för kvinnor?I tillväxtpropositionen står det: "Många av de somarbetat i eller utbildat sig för arbeten i den offentligasektorn kommer att behöva söka sig till andra delar avtjänstesektorn eller andra expansiva sektorer på ar-betsmarknaden. Det kommer att behövas åtgärder föratt underlätta för dem att klara denna omställning. "Det hade varit bra om regeringen i de meningarjag citerade hade skilt ut den grupp av kvinnor somkommer att drabbas och bidragit till att synliggöradem. För det är kvinnor det handlar om.Var finns åtgärderna? Var finns det kvinnligaROT-programmet? har över 100 000kvinnor lämnat den gemensamma sektorn och ytterli-gare 100 000 riskerar att förlora sina jobb när kom-muner och landsting får minskade resurser. Skall alladessa kvinnor ges en reell möjlighet att komma tillba-ka till arbetsmarknaden krävs en djup och bred kom-petenssatsning. Alla dessa kvinnor har ställts inför detfaktum att deras yrken är bortrationaliserade eller attderas arbetsmarknad krympt.Arbetsmarknaden ställer andra krav på ut-bildning. Ny teknik och ny arbetsorganisation harförändrat arbetslivet. Det är bra att regeringen föreslårutredningar som skall komma med förslag om ettnationellt kunskapslyft och om satsningar på vuxen-studier och kompetensutveckling inom näringslivet.Men var finns det strategiska kompetensutveck-lingsprogram som behövs för att bygga broar somleder de här kvinnorna tillbaka till arbetslivet? Detfrågar jag och det frågar de 200 000 kvinnor somblivit arbetslösa inom kontorsadministration, vård ochomsorg. LO-kvinnorna ställer frågan och de syftar dåpå att kvinnorna i har kunnatförsörja sig själva och leva självständiga liv. Betraktarpolitikerna och makthavarna detta bara som en paren-tes i historien?Anf. 19 Arbetsmarknadsminister ()Herr talman! Jag skall börja med ett resonemangom vilka förutsättningarna är för att vi skall kunnafortsätta den fantastiska utveckling vi har haft underett antal årtionden. Hela sysselsättningsökningenskedde då bland kvinnorna. Det är faktiskt så att un-der en sjönk sysselsättningen blandmännen men ökade stadigt bland kvinnorna. Man kanfråga sig om detta var ett resultat av arbetsmarknads-politik eller om det var ett resultat av någonting annat.Jag hör till dem som tror att det var ett resultat avnågonting annat.Vi hade nämligen en kraftig tillväxt i ochden tillväxten skapade resurser som vi använde till attbygga ut den privata och den offentliga tjänstesektornkraftigt. Varuproduktionen effektiviserades och ratio-naliserades. Det är viktigt att säga att vi kan bedrivavärldens bästa arbetsmarknadspolitik, vilket vi för-modligen gör i , men även om den är oerhörtbra krävs det att de andra politikområdena skapararbetstillfällen.Jag läste en artikel, jag tror att det var i någon avvåra rikstidningar, där man beskrev makt-ställningen i - manligt och kvinnligt. Mangjorde iakttagelsen att kvinnorna är svagare represen-terade i på just de områden som är centralaför att skapa jobb: ekonomisk politik, näringspolitikoch utbildningspolitik, kompetens och kunnande.Samtidigt är de starkare representerade inom områdendär det handlar om att fördela resurserna. Jag hoppasalltså att ni för den debatt ni tar upp med mig ocksåinom de politikområden som skapar jobb. Jag gör detdärför att jag tror att det är väldigt centralt.Jag skall svara på de frågor som ställt. Vi har en ganska god information omvad AMS gör för kvinnor respektive män. Man kansäga att det har varit så att antalet kvinnor iarbetsmarknadspolitiska åtgärder står i proportion tillantalet arbetslösa kvinnor.Det är inte så att det har varit en snedvridning iantalet människor, men det har alltid förts en diskus-sion om pengarna. Det är ju klart att bygginvestering-ar, broar, vägar och hus är dyrare än satsningar påkontorssektorn, vård och omsorg. Men förhopp-ningsvis har en sådan investering som att bygga omett eller ett sjukhem också ganska storbetydelse för arbetsmiljön för de kvinnor som jobbar ide här husen. Det är ju huvudsakligen kvinnor somjobbar där.Inför den arbetsmarknadspolitiska propositionensom skall komma i mitten av är det väldigtviktigt att vi har många kvinnor med i den diskussio-nen. Jag tror nämligen att det väldigt mycket kommeratt handla om hur vi skall använda arbetsmarknads-politiken mer effektivt på den lokala nivån. Då gällerdet att anpassa arbetsmarknadspolitiken till de mångatusen olika arbetsmarknader vi har i Sverige.Framför allt är det så att vi går över i ett skifte därvi nu har ett bra drag i exportindustrin och byggsek-torn, medan hemmamarknad och offentlig sektorfortfarande har problem. Där finns huvudsakligenkvinnorna, och det betyder att arbetsmarknadspoliti-ken får en kraftigare inriktning på kvinnor och påglesbygd. Vi har ju också skillnader mellan de olikaregionerna.Vad kan vi göra för att gå vidare med det ChristinNilsson nämnde när det gäller kontorsyrkena - data,språk och personaladministration? Det som vi hargenomfört och just nu håller på med och som jagtycker ser väldigt intressant ut är datorteken som vi nuerbjuder ungdomar. När vi har fått upp volymen påden verksamheten finns det väl anledning att funderaöver om man skall ha den begränsning i regelverketsom gör att den bara riktar sig mot ungdomar.Detta är ju en väldigt viktig investering i kunnandeoch kompetens för dem som är svagast på ar-betsmarknaden. Jag känner mig egentligen rätt stoltöver att de svagaste på arbetsmarknaden nu får ut-bildning inom det område som har störst betydelse påen framtida arbetsmarknad.Sedan vill jag säga några ord till . De Brytprojekt som pågår runt om i landet ärväldigt intressanta och spännande, och jag följer demnoga. Jag tror att det i stor utsträckning handlar omattityder. Jag är inte mycket för regler, men jag villgärna behålla ett särskilt anslag just för Brytprojekten.Jag tror att det handlar om attityder också inne i AMSorganisation.När det gäller kommunerna och vård- och om-sorgsområdet vill jag säga att det finns nackdelar medde gamla kommunavtalen. De tog inte tillräckligttydligt sikte på att stärka kompetensen och möta en nysituation när rekryteringen i hälso- och sjukvården tarfart. Det ligger ändå ganska långt bort i tiden - säkertfyra fram i tiden. Då ser arbetsplatserna ut påett helt annat sätt än , och då är det bra att vianvänder de arbetsmarknadspolitiska pengarna tillnågonting mer offensivt än att passivt upprätthålla densituation som råder under sex eller tolv måna-der. I så fall använder vi egentligen pengarna på ettineffektivt sätt. Det är det jag menar i svaret tillChristin - jag vill fundera över hur det där serut.Till vill jag kortfattat - tiden rin-ner i väg - säga följande.Jag tycker inte att vi har en nedåtgående spirallängre. Vi har faktiskt en ökning av sysselsättningen,och jag vill hävda att regeringen verkligen bryr sig omden situation vi har. - Jag får säkert chans att åter-komma till detta.Anf. 20 ()Herr talman! Naturligtvis är det i diskussionen idet här ämnet oerhört viktigt att ta hänsyn till tillväx-ten. Vi kan ju inte bortse från tillväxten bara för att viär kvinnor och tro att vi skall ha en speciell arbets-marknad vid sidan om.