prot · GI0970 · 1995-03-09 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:70Torsdagen den 9 marsKl. 12.00 15.13Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Svar på interpellation 1994/95:59 om rege-ringspolitikens inriktningAnf. 1 Statsminister ()Herr talman! har frågat migföljande: Kommer regeringen att understödja fram-växten av en stark "social sektor" där medborgare isamverkan kan påverka och ansvara för delar av sam-hället? Kommer regeringen att föra en politik därstaten frånträder sitt ansvar inom vissa områden föratt därmed kunna kraftsamla inom avgörande områ-den? Kommer regeringen att föra en politik där statenges en stor betydelse som ägare, inspiratör, beställareoch lagstiftare?Sverige är inne i en mycket dramatisk pro-cess. Ett mödosamt restaureringsarbete av samhälls-ekonomin pågår, en kraftfull politik har presenteratsför att pressa ner den höga arbetslösheten och just nuförbereds det första allmänna valet till Europaparla-mentet.Allt detta pågår i en snabbt föränderlig värld. In-tegrationen av omvärlden har gått mycket snabbt desenaste åren och tempot i förändringsprocessen ärfortsatt högt.Detta innebär inte att vi är helt utlämnade till ut-omstående krafter. Under förutsättning att vi klarardet ekonomiska saneringsarbetet kan vi även i framti-den förbli "herrar i vårt eget hus".Men demokratins och politikens möjligheter attpåverka är också beroende av att vi folkvalda inte heltoch hållet låter oss styras av den dagliga politiskadramatiken. Debatten måste i betydligt större ut-sträckning handla om hur vi vill dra upp de långsikti-ga politiska handlingslinjerna. Vi måste göra klart attkrisbekämpningen syftar till att skapa förutsättningarför en sådan diskussion och ett fortsatt välfärdsbygge- ett välfärdsbygge där vi inte skall och inte behöverrucka på målen för politiken, men där vi samtidigtmåste förmå oss att tänka nytt och att ompröva.Formen för verksamheten får inte vara det vikti-gaste, resultatet för den enskilde medborgaren måstestå i centrum. Klarar vi inte att föra en sådan diskus-sion kan vi själva bli systemets fångar och vägenöppnas för krafter som vill slita sönder det socialavälfärdsnätet.Det finns ingen på förhand given lag som säger attdet alltid är staten eller kommunen som skall organi-sera varje del av det som kallar den"sociala sektorn". finns det en rad godaexempel på hur folkrörelser, kyrkor, organisationeroch enskilda gör utomordentligt goda insatser där statoch kommun inte orkar med eller inte är lämpliga attgenomföra verksamheten.Att bekämpa våld, främlingsfientlighet och rasismkräver djupt engagemang och aktivt deltagande avenskilda människor och organisationer. Kamratstöd-jande verksamhet på arbetsplatserna, kvinnojourer ochungdomsidrotten är andra exempel på verksamhet därfrivilliginsatser spelar en viktig roll.Vad det handlar om är att ständigt föra en debattom hur vi på bästa sätt löser gemensamma problemoch behov: antingen genom den offentliga sektorn, påmarknaden, enskilt eller tillsammans med andra.Vi får inte låsa oss vid de konventionella lösning-arna. Det viktiga är att alla människor ges lika möj-ligheter till ett bra liv, en god utbildning, hjälp närman blir sjuk eller råkar illa ut och får stöd på åldernshöst. Och här behövs den generella välfärdspolitikenför att garantera en rättvis fördelning av de gemen-samma resurserna. De alternativa formerna skallfinnas som komplement till tjänsterna i den offentligasektorn.Det är mot den här bakgrunden som man skall seregeringens strävanden att sanera statsfinanserna.Ytterst handlar det om att värna kärnan i välfärdssam-hället.Regeringen har förslagit såväl skattehöjningar sombesparingar för att få balans i rikets affärer. Sane-ringsprogrammet har en rättvis fördelningsprofil.De mest välbeställda får också bidra med mest re-surser. Värnskatten är ett uttryck för denna ambition.Vidare har vi klart slagit fast att besparingarna inteskall gå ut över kärnverksamheterna. Därför har vivalt att lägga dem på transfereringarna. Några tankarpå att staten helt skulle frånträda sitt ansvar inomvissa områden för att på så sätt bidra till saneringen avekonomin finns inte. Jag ser det som utomordentligtbetydelsefullt att skolan, vården och omsorgen orga-niseras på ett sådant sätt att samhället även framgenthar det yttersta ansvaret.Det behöver inte stå i motsättning till att statenseller kommunernas engagemang skulle kunna minskainom vissa områden. Vi skall slå vakt om valfriheten,men det får inte gå ut över möjligheten att ge allanödvändig utbildning, god barnomsorg, sjukvård avhög kvalitet och en bra äldreomsorg.Det är också viktigt att ha klart för sig att enskildamänniskor tar ett stort ansvar för omsor-gen om andra. Det gäller barnen och det gäller degamla. Man räknar t.ex. med att av all äldre-omsorg utförs av anhöriga.Statsmakten kommer även att ha enviktig roll när det gäller att på olika sätt understödjaen utveckling som kan stimulera olika framtidsbran-scher och därmed åstadkomma tillväxt i ekonominoch fler jobb. Miljöpolitiken, energin och den nyainformationstekniken, IT, kan stå som exempel.Regeringen har tillsatt en särskild IT-kommissionsom skall främja en bred användning av informations-tekniken och vara rådgivande till regeringen i över-gripande och strategiska frågor.Det handlar då inte bara om att genom goda kon-takter med företagsamheten underlätta och stimuleraden tekniska utvecklingen. Framför allt gäller det attse till att den nya tekniken blir tillgänglig för såmånga som möjligt. Politiska initiativ krävs för attmotverka risken för utanförskap. Ett stort ansvar vilarpå oss politiker att tillsammans med arbetsmarkna-dens parter ge de yrkesaktiva och de arbetslösa möj-lighet till kompetensutveckling i och genom den nyatekniken.Det handlar också om att inrikta sig på ungdomensmöjligheter. Den unga generationen kommer att växaupp med IT som en naturlig del av livet. Skolan haren nyckelroll; att se till att alla ungdomar får en så bragrund att stå på att det inte växer fram nya klassklyf-tor. saknas en samlad syn på IT inom skolan.Det vill vi rätta till.Vi får inte heller glömma de arbetslösa ungdo-marna. Regeringen har lagt fram ett förslag om ensatsning på datortek där arbetslösa ungdomar skall fålära sig arbeta med moderna program inom ordbe-handling, kalkyl, databaser m.m.För att få del av och kunna ta till vara all den kun-skap och alla de idéer som finns bland ungdomarnahar regeringen också tillsatt ett särskilt ungdomensIT-råd.Skall vi lyckas att förhindra framväxten av ettsamhälle med större klyftor och nya klassbarriärermåste staten och kommunerna ta ett stort ansvar äveni framtiden. Politiken behövs för att balansera mark-naden och garantera en rättvis fördelning. Men vimåste våga testa nya idéer och oprövadelösningar.Därför tar initiativet till dens.k. Demokratiberedningen som i hög grad handlarom praktiskt folkrörelsearbete och frivilligarbete.Dessutom har det i satts i gångett arbete som kallas . Det handlarom att arbeta med stor öppenhet inför nya idéer ochförslag, samla kunskap, initiera forskning, stimuleratill debatt och presentera idéer kring hur välfärden påolika områden kan förändras och utvecklas.Vi måste få fram mer kunskap om hur vi mötersådana hot som utslagning, segregering och ökadeorättvisor. Både och Demokratibe-redningen skall lyfta fram alla de möjligheter somframtiden bär med sig för att alla skall kunna förverk-liga sina livschanser och drömmar på jämlika villkor.I det arbetet är det viktigt att vara lyhörd för hurmänniskors tankar om ett bra liv ser ut och hur väl-färdssystemet skall se ut för att svara upp mot männi-skornas krav och drömmar.Anf. 2 ()Herr talman! Jag tackar för svaret som var omfat-tande och innehållsrikt.Herr talman! På läktaren här sitter en av mi-na döttrar och hennes vänner från , Lisaoch . En av de viktigaste avsikterna med mininterpellation är att det måste finnas utrymme för enöppen och offentlig riksdagsdebatt om hur vi tror ochvill att samhället skall se ut när , , ochAnna är vuxna och bärare av det samhällets värde-ringar. Det rör sig således om en debatt som sträckersig något bortom ränteprognoserna i nästa "pipeko",precis som statsministern påpekade i sitt svar.Den bild som vi har av det samhälle som växerfram och som vi lever i om kanske måsteockså få styra det som vi gör . Vi måste i enframtid också låta oss påverkas utifrån och inte barainifrån av erfarenheter av det som vi har gjort.Precis som statsministern säger i sitt svar är Sveri-ge inne i en dramatisk process. Men process innebärju en rörelse från det ena till det andra. Själv är jagbarn av ett brukssamhälle, Olshammar på Närkeslät-ten, där alla arbetade i en processindustri, vilket inne-bar att när ett träd som hade tagits från skogen hadevandrat genom fabriken så blev det en helt annanprodukt, nämligen pappersmassa.Jag är också ett barn av Hasselakollektivet i Häl-singland där jag har arbetat under större delen av mittvuxna liv. Där får unga missbrukare, kriminella ochprostituerade kraft och stöd att kunna genomgå enförändringsprocess. är många av demlika hedervärda och hyggliga medborgare som vemsom helst.Den här processen innebär en förvandling.Vad har vi för bild av den process som är innei? Vad skall det leda till? Vad är det vi petar in i pro-cessen ? Ett moget industriland, skuldsatt visser-ligen, med stor offentlig verksamhet, med stora of-fentliga transfereringar och med ett stort mått avtrygghet, geografiskt perifert - detta petar vi in i pro-cessen. Vad tror vi finns där ? Något somär ungefär som eller någonting helt annorlunda?I dag möter jag ganska många kamrater och män-niskor runt om i samhället som är uppgivna. Jag mö-ter också mycket entusiasm. Entusiasm är naturligtvisinget problem. Det sprudlar av den i företag, skolor,föreningar, hos enskilda människor som har börjathitta sin plats, sin roll och sin väg i det nya och dra-matiskt förändrade samhället. Uppgivenheten är detvärre med, speciellt när jag märker den hos mångakamrater i olika åldrar som jag tycker borde kunnadela den stolthet jag har över vad den svenska model-len faktiskt har levererat och åstadkommit under desenaste 30-50 åren.Mina föräldrar är födda i armod ochfattigdom. De fick sluta sina dagar i en villa som debyggt själva, med fina pensioner och ett bra hyggligtliv. Denna revolution i det svenska samhällslivet skallvi vara stolta över.Många känner nu att det som händer, internatio-naliseringens nivellering, innebär en reträtt på reträttpå reträtt. Många känner det som om det som hän-der och sker innebär att mycket av den folkliga sam-manhållning som vi haft i skulle gå förlorad.Denna förändringsprocess skapar också en ideo-logiproduktion som jag tycker är mycket beklaglig därman dels glorifierar och romantiserar svenskt 70-taloch politiken av den årsmodellen, dels försöker be-skriva det som händer och sker som enbart ett höger-projekt, någonting för och för Timbrå-högern och där vi som har en annan syn på livet ochtillvaron skulle vara hopplöst akterseglade.Det jag skulle vilja är att statsministern utveckladeytterligare sin syn på den svenska processen. Vad ärdet för samhälle som statsministern ser i den närmasteframtiden? Statsministern säger i sitt svar att statensoch kommuners engagemang kan minska inom vissaområden, att vi inte skall låsta vid formerna utanfokusera det enskilda medborgarintresset. Vad inne-bär det? Vad är enligt statsministern skälet till den härförändringen? Är det bara det - om jag får uttryckamig litet slarvigt - att pengarna är slut? Är det så attvi inte skulle göra dessa förändringar om vi hade haftpengarna? Eller är det ideologiska skäl? Hur mycketspelar den oerhörda förändring in som internationali-seringen av ekonomi och informationsteknologi inne-bär? Hela världen är nu vårt grannskap, som statsmi-nistern skrivit i sin rapport om det framtida FN. Påvilket sätt innebär den här utvecklingen en förändringsom motiverar att statens och kommuners åtagandenkan minska i vissa fall och kanske öka i andra? Vilketär enligt statsministern det viktiga skälet?Anf. 3 BO ()Herr talman! präglas av att mångamänniskor är osäkra och otrygga. Det finns främst tvåorsaker till det. Den första är att regeringar och riks-dagar av olika kulör och med olika majoriteter harställt ut löften som inte kunnat hållas, främst därför attdet som lovats inte kunnat betalas. Dessutom har defått negativa effekter på ekonomins sätt att utvecklas.Det har gett de stora underskotten.Den andra orsaken är att det som var så otänkbart iSverige ändå hände, att arbetslösheten exploderadefrån slutet av och . Denfanns där innan men doldes av transfereringssyste-men, av en expansion i offentlig sektor med en sämreproduktivitetsutveckling, av överhettningen främstunder slutet av . Det fanns en underliggandearbetslöshet men den exploderade. Inte minst ungamänniskor känner en väldig osäkerhet och otrygghet idet avseendet.När nu den överstora välfärdsstaten har kollapsatmåste den övergripande politiska uppgiften vara attåterskapa den känsla av trygghet som många tidigarekunde känna. Grunden för detta är att lösa två viktigauppgifter inom ekonomin: att sanera statsfinansernaoch skapa förutsättningar för de hundratusentals nyajobb som måste växa fram i olika sektorer för atteliminera risken och rädslan för långtidsarbetslöshet.Dessa två mål hänger samman. Det är väldigt viktigtatt konstatera. Det är nödvändigt att sanera statsfinan-serna. Det ger lägre räntor, större förutsättningar förinvesteringar, nya jobb. Men om man inte skapar rättförutsättningar för jobb klarar man inte av att sanerastatsfinanserna. Det ställer större krav på nedskär-ningar.Det får inte bli bara oplanerade nedskärningar somen följd av den statsfinansiella krisen, utan det arbetesom genomförs måste syfta till att bygga ett välfärds-samhälle i världfärdsstatens ställe - ett samhälle meden begränsad men, där den griper in, stark stat somger lika möjligheter inom bl.a. utbildning, som ser tillatt ingen skall fara illa i . Det innebär exem-pelvis en bra sjukvård och äldreomsorg.Grunden i ett välfärdssamhälle är ändå starkamedborgare, starka individer som i normalfallet bådefår rätten och möjligheten att ta ansvar för sig och , som får rätten och möjligheten att bidra till attutveckla de företag som ger de nya jobben. Individer-na måste känna att de har och får möjligheter. För attkunna det måste de få rätten att välja, rätten att formasin egen vardag.Jag har väldigt svårt - med tanke på historiken förarbetarrörelsen och dess politiska del, socialdemokra-tin - förstå hur man så dogmatiskt avvisar möjlighe-ten till enskilda alternativ inom så viktiga angelägen-heter som vård och omsorg och för den delen inomutbildning. Jag har väldigt svårt att förstå det. Detunderlättar inte för människorna att få tillbaka sinkänsla av trygghet.En av de viktigaste uppgifterna blir naturligtvis idet sammanhanget just att hantera arbetslöshetspro-blematiken. Den största chocken för svenskar i dagligger nog i att de kan bli arbetslösa vad de än gör,inte bara därför att det tillfälligt går illa utan därför attdet kanske är långsiktigt besvärligt, något nytt somhänder, som har uttryckt i sin inter-pellation. Det här måste vi hantera i det korta pers-pektivet och i det långa . Jag ser med förund-ran på hur en regering, som faktiskt själv medger attde nya jobben måste växa fram i den privata sektorn,inte inser hur de i så fall kan växa fram och vem sombestämmer över dem. Det är inte AP-fonderna ellerregering och riksdag utan vanliga människor runt om iSverige, i , , . Då kan man inteskapa sämre förutsättningar för dem. De måste ha braförutsättningar och känna att det är intressant att satsapå att bygga nya företag eller expandera dem somfinns . Med en sådan inriktning och kunskap omvar jobben skall växa fram är det förvånansvärt lägger så hög extra skatt på arbete, skatt på egetkapital som ju är grunden för alla de nya jobben.Varje nytt jobb kräver ett eget kapital. Men det dis-krimineras i skattehänseende.Det här är en dagsaktuell diskussion, nog så viktig.Långsiktigt måste vi fundera över hur vi bär oss åt föratt inte bara de traditionella jobben skall finnas kvaroch kunna utvecklas i viss utsträckning. Det räckerinte med tanke på de hundratusentals jobb som vimåste ha. Hur skall tjänstesektorn kunna utvecklas?Där finns snarare en blockering hos socialdemokratin.Statsministern talade om att en demokratibered-ning och ett välfärdsprojekt skulle lösa problemen.Varför inte i stället inleda direkt här i kammaren i dagett konstruktivt samtal om hur de enskilda medbor-garna skall stärkas och få ansvar, om hur de nya job-ben i de nya sektorerna skall växa fram och hur viskall kunna bygga den starka men begränsade staten.Anf. 4 Statsminister ()Herr talman! Jag tycker att Hasselakollektivet,som har varit aktiv i och tagit ettförtjäntsfullt ansvar för, är ett bra exempel på vad vikan göra tillsammans, vad enskilda människor kanåstadkomma där samhället, staten eller kommunenförmodligen inte skulle ha haft samma förutsättningar.Jag har träffat på ett annat sådant projekt sombedrivs inom för att hjälpa och stödjamissbrukare. Jag tror att man där, med de utgångs-punkter som man haft, lyckats bättre än om man en-bart hade förlitat sig på statliga, landstingsorgan ellerkommunala organ.Läxhjälp till invandrarbarn är ett annat exempeldär man genom enskilda initiativ kan åstadkomma ettför den gruppen väldigt viktigt stöd.Det finns naturligtvis också en risk för en uppgi-venhet, som var inne på, risk för inför de enorma ekonomiska krafter som just nurör sig i världen känner sig utlämnad, utan möjlighetatt påverka utvecklingen. Det är naturligtvis oerhörtfarligt.Jag ser två mycket viktiga förändringar av svenskpolitik, för att svara konkret på . Den ena är att vi måste gå utanför nationalsta-ten. Vi som har varit rikspolitiker och ägnat oss åtnationella beslut måste, om vi skall företräda männi-skorna och deras problem i vardagslivet, orka byggaupp en politik över gränserna. EU-medlemskapet varför mig viktigt, men det räcker inte med det. Även detglobala engagemanget är oerhört viktigt.Den andra förändringen, som är precis lika viktig,är att decentralisera, att låta kommuner, kommundelaroch olika organisationer ta över ett större ansvar fördet som bättre beslutas lokalt. Annars överlastar viden nationella nivån med hänsyn till dess nya uppgif-ter.Dessutom tror jag, att när vi har byggt upp skolan,när en del av miljöbesluten har fattats klarar maninnehållet i verksamheten bättre lokalt än vad man görcentralt. Därmed har jag också sagt att för mig hand-lar inte detta bara om pengar. Det kan finnas bespa-ringar i detta och vi måste spara, men minst lika vik-tigt är att jag tror att man klarar denna verksamhetbättre lokalt än vad man gör centralt.Då bör man också lokalt i större utsträckning kun-na bestämma arbetsfördelningen, vad som bör skötasav kommunala organ och vad som kan läggas ut påfrivilliga grupper. Jag tycker självkritiskt när jag sertillbaka att vi ibland var överdrivet nitiska när viskulle lösa en del av de här problemen, inte minst ikommunerna. Det skulle vara kommunala tjänstemän,kommunalt anställda.Jag tycker att det är bra att elever i skolan hjälpertill med skolluncherna. Jag tycker att det är bra att desom ägnar sig åt ungdomsidrott hjälper till och städarupp i omklädningsrummet och fixar till sina idrotts-planer och annat. Jag tror att det faktiskt ökar glädjenoch det sparar , vilket inte är någon nackdel,en del pengar.Dessa två stora förändringar ser jag som oerhörtviktiga. Jag tror att det därmed också blir en drama-tisk förändring för det politiska beslutsfattandet. Jagser detta som spännande och utmanande. Mot denbakgrunden välkomnar jag också mycket kort: Det är klart att viskiljer oss åt ideologiskt. Jag ser den gemensammasektorn som ett viktigt instrument för att klara bas-verksamheterna. Jag får bekräftelse närprivat kommersiellt bedrivna laboratorieföretag låtervinsten, om vi nu skall tro de uppgifter som harkommit fram, ta över ansvaret, ta över gentemotmänniskornas trygghet. Då har man gått över en gränsoch det vill jag inte vara med om.När den fria etableringsrätten för privatpraktise-rande läkare leder till att sjukhusen utarmas på resur-ser, så att man i den verkligt viktiga sjukvården inteklarar sina uppgifter, medan det blir en överetableringav privatpraktiserande läkare på , har mangått för långt. Då har det slagit över.Jag delar uppfattning om att arbets-lösheten förmodligen är det största hotet motmänniskornas trygghet och frihet. Det är bara det attden politik som förordar ledde till entredubbling av arbetslösheten i . 50 000 före-tag gick i konkurs. Det visar att det inte går att överlå-ta dessa stora uppgifter på marknaden och tro att denklarar det. Politiken måste ha sin centrala roll.Jag är anhängare av marknaden där den klarar sinauppgifter. Det är i stor utsträckning ett privatägt nä-ringsliv vi har i och vi skall se till att det kanfungera på ett bra sätt. Jag har aldrig varit anhängareav någon central planekonomi. Men politiken harabsolut sin viktiga roll.Anf. 5 ()Herr talman! Jag skulle vilja fortsätta att utveckladebatten just kring skillnaden mellan entusiasmen ochuppgivenheten. Om man skall säga något självkritiskttror jag, och det här gäller nog alla partier, att psyko-logins betydelse i politiken har varit alldeles för un-dervärderad. Vi har varit alldeles för rationella. Detsom är rationellt för en beslutsfattare kan vara oerhörtirrationellt för medborgarna.Det väsentligaste med en sådan debatt som vi nuförsöker bjuda upp till är att vi måste börja prata omde stora förändringarna, så att allt fler medborgare iSverige kan se sin plats i dem. När jag började arbetapå Hasselakollektivet slogs jag av hur skamlöstmånga av ungdomarna var beredda att utnyttja sinarättigheter. Man talade om min advokat, min socialar-betare, mitt bidrag och man skulle alltid ha sin rättfram, utan en tanke på att det var skattebetalare somstod för varenda krona.Sedan jag 1991 blev riksdagsledamot har jag sla-gits av hur en del kollegor, ombudsmän, generaldirek-törer, experter och direktörer, hur eliten glider i väg isamma anda och sviker alla folkliga dygder och tardet som fullständigt självklart att man alltid måste åkabusiness class, alldeles självklart måste åka taxi ochinte buss och har mage att gnälla om det inte ingårförrätt i de gratisluncher och middagar man äter.Isärdragningen och flykten från de folkliga dyg-derna är ett mycket stort problem. Det får inte för-vandlas till något privatmoralistiskt. Det är någontingsom verkligen angår oss allihop.När jag är ute på möten som traditionellt inte ärdirekt socialdemokratiska och diskuterar kring de härfrågorna, säger jag alltid till låt oss säga välbärgadesmåföretagare och företagare när vi diskuterar social-politik och storleken på offentlig sektor och de kansketycker skatterna är för höga: Ja, ja, sänk dem då! Mendå drabbas ni själva. Jag menar att människor somstängs ute från möjligheterna nog kommer att stjäla erbil, de kommer att stjäla er villa, de kommer att stjälaer sommarstuga, de kommer att försöka stjäla erakreditkort. Ju sämre fördelning, ju mindre rättvisa detär i ett samhälle, desto större kriminalitet och elände.Jag är faktiskt kritisk till regeringens nuvarandepolitik när det gäller en av de folkliga dygderna. Detär politiken som handlar om våld och kriminalitet. Jaghar nämnt i min interpellation att vi inte kan användaosthyvelsprincipen i en så oerhört viktig fråga somden som gäller att rättsstaten, polis, försvar, gränsbe-vakning - oavsett hur gränsen kommer att se ut iframtiden - fungerar på ett tillfredsställande sätt. Flyrvi från detta kommer de som har pengar att se till attmed privata vaktbolag skydda sig. Underklassen, desom lever på gatorna, får själva beväpna sig för attskydda sig mot varandra och andra ligor.Anf. 6 BO ()Herr talman! Det är uppenbart att jag skiljer oss åt när det gäller ideologi och vadsom bör ligga i det politiska uppdraget. Jag är inte heltövertygad om att våra värderingar i alla avseendenskiljer sig.