prop · GI03164 · 1995-01-01 00:00:00 — Med den innebörd som här ges jämställdhet mellan könen, kan de verksamma i skolan inte inta ett könsneutralt förhållningssätt. Om flickor och pojkar skall ges utrymme att utveckla sina individuella förutsättningar utan att begränsas av könstillhörighet, måste de i undervisningen bemötas utifrån en kunskap om likheter och olikheter mellan könen och om vad fördomar om vad som är kvinnligt och manligt betyder i olika sammanhang. Jämställdhetsfrågan kan därmed inte heller reduceras till en attitydfråga, utan blir också en kunskapsfråga. Undervisningen i skolan måste alltid utgå från elevernas egna förutsättningar och erfarenheter, men den skall också kunna komplettera med det som flickor respektive pojkar specifikt behöver och kompensera för eventuella brister. Pojkarna skall inte tillåtas att breda ut sig och lägga beslag på utrymmet i skolan, varken fysiskt eller verbalt. Flickorna skall uppmuntras att bli mer aktiva, ta ställning och uttrycka egna åsikter. Lärarna måste i sin undervisning utgå från frågor och perspektiv som intresserar både flickor och pojkar och anknyter till deras ofta olika erfarenheter. I de enskilda ämnena bör lärarna beakta och belysa både kvinnliga och manliga aspekter på ett ämnesområde. Remissvaren vittnar om att jämställdhetsfrågornas behandling i skolans ämnen ofta är helt beroende av den enskilde lärarens egen inställning, medvetenhet och kunskap. Detta understryker vikten av att höja lärarnas kompetens. Man vet inte tillräckligt mycket om läroprocesserna i skolan, vad eleven lär och hur. Men forskningen ger ändå belägg för att metoder, stoffurval, provutformning etc. påverkar flickors och pojkars inlärning olika. I detta sammanhang vill vi gärna ta upp en speciell fråga, nämligen undervisningen i sex och samlevnad. Rektor har ett särskilt ansvar för att ämnesövergripande områden som t.ex. sex och samlevnad integreras i undervisningen i olika ämnen. Just i sex- och samlevnadsundervisningen finns det unika och viktiga tillfällen att ta upp frågor som rör relationerna mellan könen; maktförhållanden, sexuella relationer, samspel mellan kvinnor och män etc. Det finns också anledning att beröra frågan om sär- och samundervisning. På flera håll i landet förekommer försöksverksamhet med enkönade grupper och klasser. Elevgruppens sammansättning och organisation kan antas ha betydelse för båda könen genom den inlärningsmiljö den formar. Det finns dock mycket lite kunskap och forskning om effekterna av könsindelade grupper och om sam- och särundervisning ur ett könsperspektiv. Många remissinstanser tar upp och kommenterar frågor om sär- och samundervisning. Flera önskar att pröva enkönade grupper ibland, men framhåller också att det är viktigt att flickor och pojkar lär sig leva tillsammans. Det finns en mycket klar utbildningspolitisk strävan att skolan skall vara en sammanhållen skola för alla. Mot den bakgrunden är det inte önskvärt att gå tillbaka till någon form av flick- och pojkskolor, eller flick- och pojkklasser. Däremot bör försöksverksamhet med olika former av enkönade grupper i speciella sammanhang fortsätta. Sådan verksamhet kan bidra till att öka kunskaperna om och erfarenheterna av hur undervisningen bör utformas för att motsvara både flickors och pojkars resp. kvinnors och mäns förutsättningar och intressen. En rad remissinstanser, inte minst studerandeorganisationerna och Hem och skola, har betonat vikten av ett ökat elev- och föräldrainflytande i skolan och av att lyfta fram dessa perspektiv i jämställdhetsarbetet. Regeringen delar remissinstansernas synpunkter och anser att det självklart är viktigt att eleverna deltar och engagerar sig i skolans jämställdhetsarbete. I strävandena mot att öka elevinflytande i skolans arbete, är det angeläget att se till att flickor och pojkar får samma möjligheter att delta och påverka. Ett ökat elevinflytande får inte leda till att ett kön tillåts dominera på det andras bekostnad, eller att spelreglerna utformas på ett sätt som ensidigt gynnar det ena könet. Vi vill också i likhet med några remissinstanser understryka vikten av att föräldrarna informeras om med vilka mål och på vilket sätt man tänker främja jämställdhet i skolan. Genom att ange klara mål för verksamheten, ger man föräldrarna möjligheter att delta i arbetet. De frågor vi nu har berört rör skolans arbete och lärarnas professionella ansvar. Staten styr genom klara mål i centrala styrdokument. Styrdokumenten bör ses som en kedja, där staten i skollag, läroplaner, programmål och kursplaner anger de allmänna målen. Dessa mål skall sedan brytas ner till hanterbara och konkreta mål på skolnivå i skolplaner och arbetsplaner. Målen skall slutligen följas upp och utvärderas på varje nivå. En naturlig följd av en skolas arbete med jämställdhetsfrågorna är att mål och inriktning för detta tas upp i skolplaner och arbetsplaner. Många remissinstanser poängterar också vikten av att jämställdhetsmål tas upp i lokala styrdokument. Många lämnar också exempel på att detta sker, medan andra pekar på brister härvidlag. Arbetsgruppens rapport och remissen har uppenbarligen för många inneburit ett direkt incitament att vidta åtgärder. Genom konkreta målskrivningar på skolnivå ges förutsättningar för en utvärdering och analys av jämställdhetsarbetets resultat. Eventuella problem och bristande måluppfyllelse blir härigenom synliga och kan leda till åtgärder. Utvärderingen kan leda till att man i en skola eller i en kommun blir uppmärksammad på behov av fortbildning, ett förändrat läromedelsutbud, ett större erfarenhetsutbyte, mer kunskap etc. I direktiven till fördjupade anslagsframställning för perioden /94-1995/96 fick verket i uppdrag att följa och utvärdera jämställdheten i skolan. har på grundval av regeringens uppdrag utarbetat en strategi för jämställdhetsfrågorna och arbetar i ett övergripande projekt. Uppgiften är bl.a. att följa utvecklingen av jämställdheten i skolan och särskilt bevaka att jämställdhetsaspekter tas upp i samband med utvärderings- och utvecklingsarbete inom . Regeringen avser att följa detta arbete. Regeringen har också givit tilläggsdirektiv till den parlamentariska kommitté som skall följa utvecklingen i gymnasieskolan att bl.a. följa hur flickors och pojkars lika rätt och möjligheter främjas. Regeringen aviserade vidare budgetproposition (prop. 1994/95:100, bil. 9) sin avsikt att tillsätta en kommitté som skall följa och stimulera skolans inre arbete. Kommittén skall bl.a. verka för att intressanta exempel från skilda håll lyfts fram och på olika sätt sprids. Några områden framhölls som särskilt intressanta ur regeringens perspektiv, däribland klassers och skolors arbete med jämställdhetsfrågor. 5.3 Lärarnas kunskap och kompetens Regeringens bedömning: Alla lärare bör få kun- skaper om genus, om jämställdhetsfrågor och om hur undervisningen kan utformas så att den motsvarar båda könens förutsättningar och intressen. Kun- skapen skall ge dem kompetens att hantera jäm- ställdhet i skolan som en pedagogisk fråga. Fort- bildning som ger kompetens på detta område bör prioriteras. Arbetsgruppens förslag: Lärarnas kunskap och kompetens inom jämställdhetsområdet bör stärkas. Remissinstanserna: Arbetsgruppens synpunkter får ett starkt stöd i remissopinionen. Skälen för regeringens bedömning: Krav på kunskap och kompetens Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att alla lärare i skolan måste ha kunskap om jämställdhetsfrågor och om dessas betydelse för undervis-ningen. Ansvaret för skolans arbete, för undervisningens organisation och uppläggning, för valet av läromedel och pedagogiska metoder vilar på skolans lärare och ledning. För att kunna uppfylla skollagens och läroplanernas krav på att skolan skall verka för jämställdhet mellan könen, krävs kunskap och kompetens. Jämställdhet i skolan handlar i hög grad om undervisningens innehåll, om att välja frågor och perspektiv så att de intresserar både flickor och pojkar, om att kommunicera på ett sådant sätt att man når både flickor och pojkar och om att se arbetssätt, stoffurval etc. också ur ett könsperspektiv. Detta gör det än mer relevant och nödvändigt att såväl blivande som redan aktiva lärare har kunskaper om och insikter i genusfrågornas betydelse för en individs utveckling. Från en grundläggande bas av kunskaper, insikter och erfarenheter måste varje lärare sedan själv hitta ett positivt förhållningssätt till jämställdhetsfrågorna, för att på ett medvetet och aktivt sätt kunna arbeta i läroplanens anda. Universitet och högskolor ansvarar för innehåll och kursplaner för såväl lärarutbildningen som för viss fortbildning. Regeringen återkommer till frågorna om lärarutbildningen i avsnitt 6. Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning att fortbildningen av lärare har en nyckelroll när det gäller att främja jämställdhetsarbetet i skolan. Fortbildningen bör därför utvecklas så att den bättre svarar mot behov och efterfrågan på kunskap och kompetens när det gäller att ge flickor och pojkar likvärdiga möjligheter till utveckling och lärande. En självklar effekt av här lämnade förslag om att stärka jämställdhetsarbetet i skolan är en prioritering av dessa frågor i fortbildningssammanhang. Det är således viktigt att initierar och stödjer sådan fortbildning, som har relevans för jämställdhetsarbetet. Det är dock framför allt kommunerna i sin egenskap av huvudmän för skolorna och därmed också arbetsgivare för lärarna, som har ansvaret för att i den strategiska skol- och kompetensutveckling som äger rum i och med skolans reformering, också satsa på jämställdhetsfrågorna. Särskild uppmärksamhet åt naturvetenskap och teknik Det finns särskild anledning att i detta sammanhang uppmärksamma undervisningen i naturvetenskapliga och tekniska ämnen. Forskningen visar att det brister i kvaliteten på undervisningen i de naturvetenskapliga ämnena, särskilt i lägre årskurser. Mot bakgrund av bl.a. forskningsrön om flickors och pojkars olika utvecklings- och mognadstakt och dess relevans för mottaglighet för olika typer av kunskaper, finns det anledning att tro att dessa brister i särskilt stor utsträckning missgynnar flickor. Eftersom undervisningen i lägger grunden för de senare studierna på gymnasienivå, får bristerna i också stor betydelse för de könsbundna valen i gymnasieskolan och medför svårigheter att rekrytera flickor till tekniska och naturvetenskapliga utbildningar, även till högskolan. Undersökningar och försöksverksamhet visar också att undervisningen i naturvetenskapliga ämnen på alla stadier måste förändras om man långsiktigt skall kunna öka flickornas intresse och motivation för dessa ämnen. En provvalsundersökning bland landets femtonåringar, som () genomförde , visar att ungefär 700, dvs. endast , av landets drygt 50 000 flickor planerar att välja det naturvetenskapliga programmets tekniska inriktning i årskurs 2. Inom det naturvetenskapliga området i gymnasieskolan blir fördelningen mellan flickor och pojkar enligt provvalet dock jämn. Se närmare i bilaga 3, tabell 1. För att öka intresset för teknik och naturvetenskap bland flickor har olika åtgärder vidtagits; bl.a. har till kommunerna anvisat särskilda medel för att anordna sommarkurser för flickor i teknik. Det kan vara angeläget att, som ett komplement till skolundervisningen, vidta speciella åtgärder och ta till vara erfarenheterna från dessa. är det viktigt att betona att speciella projekt aldrig får ersätta åtgärder i den ordinarie undervisningen och under ordinarie skoltid. och Verket för högskoleservice (VHS) fick i uppdrag att, av , gemensamt ansvara för att initiera åtgärder inom skolans och den högre utbildningens område som syftar till att öka ungdomars intresse för teknik och naturvetenskap. Uppdraget ledde till startandet av det s.k. , som arbetar med olika projekt och insatser i detta syfte. Vi återkommer till de tekniska och naturvetenskapliga högskoleutbildningarna i avsnitt 6. Regeringen vill understryka att skolan i de stora satsningarna på ny teknik, bl.a. Internet, måste lägga sig vinn om att ge alla elever likvärdiga möjligheter att ta till sig den nya tekniken. 5.4 Den statliga rektorsutbildningen Regeringens bedömning: Jämställdhetsfrågorna bör uppmärksammas i den statliga rektorsutbildningen. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tar upp rektorns viktiga roll i jämställdhetsarbetet i skolan och tillstyrker arbetsgruppens förslag. Skälen för regeringens bedömning: ansvarar för den statliga rektorsutbildningen. Utbildningen har utformats i enlighet med det uppdrag som regeringen har givit att anordna en grundläggande rektorsutbildning. Rektorn har det pedagogiska ledarskapet i skolan. Rektorns roll som pedagogisk ledare och som chef för lärarna och övrig personal betonas inte minst i de nya läroplanerna för skolväsendet. Rektorn har det övergripande ansvaret för att en skolas verksamhet som helhet inriktas på att nå de riksgiltiga målen och ansvarar också för att en lokal arbetsplan upprättas och för att skolans resultat följs upp och utvärderas. Självklart gör detta rektorn till en nyckelperson också när det gäller en skolas jämställdhetsarbete. En rektor måste således ha kunskap om rådande könsmönster och dessas betydelse i skolarbetet. behandlas dessa frågor inte i den statliga rektorsutbildningen. Däremot tar utbildningen upp frågor om kvinnligt och manligt ledarskap, vilket också är relevant för jämställd- hetsarbetet i skolan. Regeringen avser att uppdra åt att se till att den statliga rektorsutbildningen också skall behandla jämställdhetsfrågorna på ett sätt som kan öka rektorernas kompetens att ta ansvar för hanteringen av jämställdhet som en pedagogisk fråga i skolans vardag. 5.5 Forsknings- och utvecklingsarbete m.m. Regeringens bedömning: Forsknings- och utveck- lingsarbete om jämställdhet i skolan bör stödjas och stimuleras. Kunskap och erfarenhet, forsk- nings- och utvecklingsresultat måste få en vidare spridning till lärare, skolledare och andra berörda. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Många remissinstanser tar upp bristen på kunskap och forskning kring vad som händer i klassrummet. Många betonar också behovet av en koppling mellan forskningen och det lokala utvecklingsarbetet. Skälen för regeringens bedömning: Det bedrivs en inte obetydlig genusforskning på skolområdet, främst vid universitetens pedagogiska institutioner. Härutöver bedrivs också genusforskning inom en rad olika forskningsdiscipliner. Många remissinstanser tar upp vikten av att stödja och stimulera kontakten mellan teori- och kunskapsuppbyggnad och fältets fortbildnings- och utvecklingsarbete. framhåller i sitt remissvar att högskolorna borde kunna fungera som regionala utvecklingscentra och stödja lärare, som önskar bedriva klassrumsforskning. Arbetsgruppen konstaterar att det finns kunskap om kön och könsskillnader inom många olika områden. Däremot efterlyser arbetsgruppen en helhetssyn på jämställdhet i skolan som ett sammanhängande kunskapsområde. Det beror enligt arbetsgruppen bl.a. på att kontakterna mellan olika institutioner saknas eller är bristfällig. Arbetsgruppens debattantologi är vi olika är ett försök att koppla ihop kunskap från olika discipliner och institutioner. Arbetsgruppen framhåller att det behövs mer forsknings- och utvecklingsarbete för att jämställdhetsarbetet i skolan skall kunna utvecklas och fördjupas. Arbetsgruppen exemplifierar t.ex. med behovet av forskning om flickors resp. pojkars läroprocesser och strategier för lärande och om den pedagogiska processen i klassrummet från ett könsperspektiv. En mycket liten andel av de senaste tio årens pedagogiska avhandlingar har tagit upp lärprocesserna till behandling. Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning om behovet av forsknings- och utvecklingsarbete inom nämnda områden. Vi kommer därför att uppdra åt att i sitt forskningspolitiska program initiera och stödja forskningsinsatser, som har sin utgångspunkt i den pedagogiska processen i klassrummet, som ett stöd för skolans pedagogiska jämställdhetsarbete. Spridningen av kunskap är viktig. Arbetsgruppens debattantologi har väckt betydande uppmärksamhet och tryckts i flera upplagor, vilket visar att det finns en stor efterfrågan på material om jämställdhet. arbetar inom ramen för sin jämställdhetsstrategi aktivt med kunskapspridning och håller på att utveckla ett nätverk av personer och skolor, som är intresserade av att ta del av varandras arbete på jämställdhetsområdet. Nätverket har redan rönt stor intresse och kan bli en viktig länk när det gäller spridning av information och erfarenheter och därmed bidra till kompetensutvecklingen. Regeringen anser initiativ viktigt och förutsätter att projektet kommer att fortsätta och utvecklas. Regeringen delar arbetsgruppens uppfattning, att det är nödvändigt att regelbundet samla ihop och publicera forskningsresultat på olika, för jämställdhetsarbetet relevanta områden och kommer att initiera sådana åtgärder. 5.6 Intagningen till gymnasieskolan Fram till fanns det i gymnasieförordningen en bestämmelse om att underrepresenterat kön kunde tillgodoräkna sig extrapoäng vid urvalet till gymnasieskolan. Om andelen intagna elever av ett kön på en linje var i hela landet kunde den sökande tillgodoräkna sig 0,2 extrapoäng vid urvalet. genomfördes också ett stort antal kampanjer för att få flickor att välja tekniska utbildningar. De otraditionella valen ökade dock inte i någon nämnvärd omfattning trots dessa insatser. Många av de flickor som valde pojkdominerade linjer avbröt sina studier på grund av att de saknade stöd och inte kände sig välkomna. Många valde dessutom dessa linjer i tredje och fjärde hand och var på så sätt inte tillräckligt motiverade att fullfölja utbildningen. Pojkar kände sig i allmänhet mer välkomna på flickdominerade linjer. I samband med försöken med de treåriga yrkesförberedande utbildningarna (ÖGY) infördes en bestämmelse om att vissa utbildningar skulle kvoteras. av det underrepresenterade könet skulle återfinnas på linjen. Detta ledde mycket snart till dispenser från denna bestämmelse, eftersom målet var orealistiskt. Försök med könsstyrd praktisk arbetslivsorientering (prao) har dock visat sig ha effekt, om den genomförs på rätt sätt. Ungdomarna har då fått information om yrken som respektive kön i vanliga fall inte skulle ha så stor kännedom om. De nya gymnasieprogrammen är avsedda att i högre grad attrahera bägge könen. Trots detta väljer flickor och pojkar traditionellt också . Som exempel kan nämnas industriprogrammet, där 208 av 3 508 elever f.n. är flickor. I provvalet var andelen flickor som sökte till industriprogrammet , till fordonsprogrammet och till energiprogrammet . Pojkarna var i klar minoritet bland de sökande till omvårdnadsprogrammet och hantverksprogrammet. I skollagens 1 kap. 2 § står att "Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom." Denna paragraf infördes genom beslut med anledning av propositionen om ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, bet. 1990/91:UbU4, rskr. 1990/91:76). De nuvarande bestämmelserna lämnar därför inte utrymme för könskvotering av de sökande till gymnasieskolan. Skollagen anger barns och ungdomars lika rätt till utbildning och om kommunernas skyldighet att erbjuda utbildning på nationella program. Kommunerna skall därvid anpassa platserna i de olika programmen med hänsyn till elevernas önskemål. Mot bakgrund av detta bör man nu bättre än tidigare kunna påverka ungdomars intresse för att göra icke könsbundna val. Detta är angeläget, bl.a. för att det är en förutsättning för en jämnare könsfördelning i högskolan. Regeringen har, i samband med arbetet med denna proposition, övervägt möjligheten att föreslå ett återinförande av extrapoäng för underrepresenterat kön vid intagningen till gymnasieskolan. Regeringen avstår dock från att lägga fram något förslag i denna riktning med de motiveringar som framgår av det ovan anförda. Regeringens bedömning: Kommunernas vuxenutbildning bör särskilt uppmärksammas som en i sig viktig jämställdhetsåtgärd. Skälen för regerings bedömning: Vuxenutbildning är av väsentlig betydelse för många lågutbildade kvinnor och därmed också för jämställdheten på arbetsbetsmarknaden. Det är därför viktigt att denna verksamhet får utvecklas och utvidgas. I ett samhälle där livslångt lärande är en förutsättning för att människor skall kunna utvecklas i sitt arbete eller för att över huvud taget kunna erhålla ett arbete, är vuxenutbildningen av den största betydelse för kvinnors och mäns möjligheter. Detta är speciellt viktigt för grupper i samhället med kort utbildning. Studier visar bl.a. att kvinnor tenderar att välja kortare utbildningar än män. Med utbildning växer självförtroendet och självtilliten och därmed ökar möjligheterna att få inflytande över den egna situationen, både på arbetet och . Vuxenutbildningen tar emot en allt större andel invandrare. Utöver verksamheten vid svenskundervisningen för invandrare, (sfi) är nära en fjärdedel av alla elever i komvux är invandrare. I grundläggande vuxenutbildning är drygt hälften av alla elever av utländsk härkomst, varav de flesta är kvinnor. Vuxenutbildning är av stor betydelse för många invandrarkvinnor. Förutom att ge möjlighet till utbildning och till ett framtida yrke har vuxenutbildningen en viktig roll när det gäller att ta upp och diskutera värderingar och normer som gäller i det svenska samhället. Vissa invandrare kommer från länder med en väsentligt annorlunda syn på kvinnans ställning i familjen och i samhället. Skolväsendet har därför ett särskilt ansvar för att informera om rättigheter och skyldigheter, om den svenska synen på jämställdhet och om de lagar och förordningar som gäller i . 6 Högre utbildning och forskning Universiteten och högskolorna är en studiemiljö för drygt 250 000 studenter och 15 000 doktorander. Av samtliga studerande är mer än hälften kvinnor. Universiteten och högskolorna är också arbetsplatser för omkring 45 000 anställda, varav cirka hälften är lärare och forskare. Två tredjedelar av lärarna och forskarna är män. Anslagen till de statliga universiteten och högskolorna uppgår /95 till . Den högre utbildningen och forskningen har stor betydelse för vårt lands kulturella och ekonomiska utveckling. Den debatt som förs vid universitet och högskolor påverkar det allmänna samhällsklimatet. Denna sektor, som således spelar en betydande roll i samhällsutvecklingen, leds nästan uteslutande av män. Landets professorer är till män. Dekanerna och prodekanerna, som har stor makt över universitetens verksamhet, består till av män. Prefekterna, som i sin egenskap av institutionschefer har stort inflytande vid exempelvis lönesättningen för lärarna och vid fördelningen av doktorandtjänster, består till män. Rektorerna vid de statliga universiteten och högskolorna är till män. Förvaltningscheferna (eller motsvarande) vid universitet och fackhögskolor är med något enstaka undantag män. Detta skapar ett allvarligt demokratiskt problem. Kvinnorna saknas där sådana beslut i högskolan fattas som är av betydelse inte bara för forskningens och utbildningens omfattning och innehåll utan även för samhällsutvecklingen i stort. Obalansen mellan könen i den akademiska världen visar sig inte bara i en traditionell hierarki utan märks även i uppdelningen i kvinno- och mansdominerade ämnesområden. Denna uppdelning riskerar att bli än mer markant , eftersom mycket stora resurser går till tillämpad forskning inom teknik, naturvetenskap och medicin, dvs. områden som domineras av män. Den sneda könsfördelning som präglar hela lärarkåren får således negativa konsekvenser såväl för högskolans verksamhet som för samhället i övrigt.