prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Återförsäkringsgivaren får använda sin fordran på grund av reservdepositionen för skuldtäckning. Återförsäkringstagarens skuld till följd av depositionen bör därför motsvaras av tillgångar som är underkastade samma kvalitetskrav och begränsningsregler som tillgångar motsvarande försäkringstekniska skulder för egen räkning. I enlighet härmed bör det avdrag som i skuldtäckningshänseende skall göras från försäkringstekniska skulder brutto p.g.a. avgiven återförsäkring minskas med värdet av depån. För detta ändamål har 9 § första stycket i det remitterade lagförslaget justerats på så sätt att skuldtäckningsbeloppet skall utgöras av de försäkringstekniska skulderna för egen räkning ökat med värdet av reservdeposition. Att upplupna räntor kan godtas för skuldtäckning berörs i författningskommen- taren till 10 f §. Enligt andra stycket får fondpapper, t.ex. aktier och obligationer samt andra sådana delägarrättigheter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, användas för skuldtäckning endast om de är föremål för handel på en reglerad marknad eller om de annars är kortfristigt realiserbara (jämför artikel 21.1 fjärde stycket v i tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven). Bestämmelsen gäller även för andelar i värdepappersfonder, se dock kommentaren till 10 b § andra stycket. Aktier eller andelar i dotterföretag som avses 10 a § första stycket 1 (förvaltningsföretag) omfattas inte av bestämmelserna i andra stycket. I sådana fall skall i stället förvaltningsföretagets tillgångar behandlas som om de ägts direkt av försäkringsbolaget vid tillämpningen av begränsningsreglerna för tillgångsslag och enhandsengagemang (genomlysning), se 10 a § andra stycket. Enligt tredje stycket får även aktier i privata aktiebolag användas för skuldtäckning. Förutsättningarna för detta är dels att det är fråga om aktier i dotterbolag till försäkringsbolaget, dels att dotterföretaget har till uppgift att äga tillgångar som försäkringsbolaget skulle kunna använda för skuldtäckning (förvaltningsbolag). Se vidare kommentaren till 10 a §. I fjärde stycket bemyndigas regeringen (eller ) att i fråga om utländska tillgångar som avses i första stycket meddela föreskrifter om vilka utländska stater, centralbanker och internationella organisationer som kan godtas. Enligt artikel 22.3 fjärde strecksatsen i tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven skall EG:s medlemsstater vid fastställandet av regler för användning av godtagbara tillgångar tillämpa en större restriktivitet i fråga om vissa typer av finansiella instrument som utfärdats av organ som inte tillhör zon A eller utfärdats av internationella organisationer till vilka inte minst en medlemsstat i gemenskapen är ansluten, jämfört med samma slag av finan- siella instrument som utfärdats av de nämnda organen. Med zon A avses enligt definitionen i artikel 2.1 i rådets direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut "alla medlemsstater och alla de andra länder som är fullvär- diga medlemmar av och utveckling () samt de länder som slutit särskilda låneavtal med internationella valutafonden (IMF) inom ramen för fondens allmänna låneprogram". medlemsstater är , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . har sådant låneavtal som avses i artikeln. Dessa länder och rättssubjekt som hör hemma i de nämnda länderna bör normalt kunna godtas. De internationella organisationer som främst bör komma i fråga är sådana där minst en stat i gemenskapen är ansluten (jämför artikel 22.3 fjärde strecksatsen i tredje generationens försäkringsdirektiv). I femte stycket anges att de tillgångar som angivits i första och andra styckena får användas för skuldtäckning endast till den del de inte belastas med panträtt eller annan säkerhetsrätt. Detta innebär ingen ändring i förhållande till gällande rätt (jämför prop. 1989/90:34 s.75). Bestämmelserna i sjätte stycket motsvaras av bestämmelser i gällande lydelse av 9 § första stycket 6 och 9 a § sista stycket. I den allmänna motiveringen konstateras att förlagsbevis och förlagsandelsbevis bör få användas för skuldtäckning. När det gäller tillämpningen av begränsningsreglerna i 10 b och 10 c §§ skall sådana skuldebrev jämställas med aktier (se avsnitt 5.5.6). Detta anges i sjunde stycket.Enligt bestämmelsen i åttonde stycket har givits möjlighet att i enskilda fall tillfälligt acceptera att även andra slag av tillgångar än de som angivits ovan får användas för skuldtäckning. Försäkringsbolaget skall framställa begäran om undantag hos inspektionen. Medgivande får endast ges i undantagsfall och får bara vara tillfälligt. Ett medgivande skall kunna motiveras av omständigheterna i det enskilda fallet. Dispensprövningen bör präglas av restriktivitet. När det gäller problem som hänger samman med anpassning till det nya regelsystem som föreslås bör prövningen kunna vara något mer generös. Bestämmelsen innebär ett införlivande av artikel 21.2 i tredje generationens försäkringsdirektiv. 7 kap. 10 a § Paragrafens tidigare lydelse motsvaras av 11 § i sin föreslagna lydelse. Paragrafen behandlar användningen av aktier och andelar i ett dotterbolag för skuldtäckning. Enligt första stycket 1 får aktier i dotterföretag användas för skuldtäckning om det är fråga om dotterbolag som har till uppgift att äga försäkringsbolagets tillgångar av det slag som anges i 10 § första stycket, dvs. sådana tillgångar som försäkringsbolaget, om bolaget hade föredragit att hålla tillgångarna i egen portfölj, hade kunnat använda för skuldtäckning. Av 10 § tredje stycket följer att aktier i sådana dotterföretag godtas för skuldtäckning även om företaget är ett privat aktiebolag. Beträffande tillståndskrav för förvärv av aktier i förevarande typ av dotterbolag, se kommentaren till 17 §. Bestämmelserna i första stycket 2 och 3 innebär att för skuldtäckning får även användas aktier i dotterföretag som är ett försäkringsaktiebolag eller ett sådant finansiellt företag som anges i 17 a §. I sistnämnda fall avses bl.a. banker, vari försäkringsbolag äger s.k organisationsaktier. Av 10 § första stycket 11 följer att för skuldtäckning godtas aktier i försäkringsbolag eller finansiella företag endast om dessa är publika aktiebolag. För tydlighetens skull har detta uttryckligen angivits även i punkterna 2 och 3. Däremot behöver dotterföretag som avses i punkt 1 inte vara publika för att aktierna skall godtas för skuldtäckning, se kommentaren till den bestämmelsen. Andra stycket innehåller en regel om genomlysning i fråga om dotterföretag som direkt eller indirekt har till uppgift att äga sådana tillgångar som försäkringsbolaget skulle kunna använda för skuldtäckning (förvaltnings- dotterbolag). Bestämmelsen motsvaras av artikel 22.2.iv i tredje generationens försäkringsdirektiv. Enligt den direktivbestämmelsen skall hemlandet vid tillämpningen av de regler och principer som fastställs i artikel 22 beakta de underliggande tillgångarna som innehas av ett dotterföretag som helt eller delvis förvaltar försäkringföretagets investeringar. Vid tillämpningen av begränsningsreglerna i 10 b § (tillgångsslagslimiter) och 10 c § (enhandslimiter) skall de underliggande tillgångarna i sådana förvaltningsbolag behandlas som om de ägts direkt av försäkringsbolaget. Av 10 f § tredje stycket följer att om försäkringsbolaget inte äger samtliga aktier i dotterbolaget beaktas endast så stor del av tillgångarnas värde som svarar mot aktieinnehavet. Bestämmelserna om skuldtäckning med dotterbolagsaktier innebär en libera- lisering av reglerna för livförsäkringsbolagen. De nu gällande reglerna tillåter endast att aktier i fastighetsbolag används till täckning av försäkringstekniska skulder (nuvarande lydelse av 7 kap. 9 § första stycket 11). Vid tillämpningen av begränsningsreglerna i 10 b och 10 c §§ innebär genom- lysningen att dotterföretagets tillgångar räknas i respektive kategori. Det innebär t.ex. att aktier i ett dotterbolag som äger fastigheter inte räknas in i tillgångsslaget "aktier och andra andelar " (10 § första stycket 12) utan hänförs till de fastighetsrelaterade tillgångarna vid tillämpningen av 10 b § och till den särskilda enhandslimitsbegränsningen för fastigheter i 10 c §. Äger dotterbolaget flera typer av tillgångar skall en proportionering göras mellan tillgångsslagen. Bestämmelserna i andra stycket innebär vidare att begränsningsreglerna i 10 b och 10 c §§ inte gäller försäkringsbolagets direkta innehav av aktier i förvaltningsdotterbolaget. Bestämmelsen i tredje stycket motsvaras av gällande lydelse av 9 a § sista stycket. 7 kap. 10 b § Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket begränsningar för hur stor del vissa tillgångsslag som används för skuldtäckning får utgöra av det totala skuldtäckningsbeloppet. Några begränsningar gäller inte för tillgångsslagen som anges i 10 § första stycket 1-6 och 17-19. Beträffande de närmare överväganden som ligger till grund för begränsningarna hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.7. Begränsningen på för kassa följer av 22.1 första stycket d i tredje generationens försäkringsdirektiv. I den svenska versionen av direktivbestämmelsen används benämningen "kontanta medel". Benämningen "kassa" torde dock bättre motsvara redovisningsterminologin och begreppet "cash in hand" som används i den engenska versionen av direktivet. Begränsningen i andra stycket avser fondpapper som inte är föremål för omsättning på en reglerad marknad. Av 10 § andra stycket följer att de dock måste vara kortfristigt realiserbara. Sådana fondpapper får motsvara högst av skuldtäckningsbeloppet (jämför artikel 22.1 första stycket e i både tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven). Syftet med bestämmelsen är att tillgodose kravet på likviditet. Andelar i värdepappersfonder har, i enlighet med direktivbestämmelsens lydelse, undantagits från begränsningsregeln i andra stycket. Det finns heller inget behov av att låta bestämmelsen omfatta fondandelar eftersom dessa skall kunna inlösas, se 32 § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Fondandelar är alltså normalt alltid likvida. Dessutom har aktier eller andelar i dotterföretag som avses 10 a § första stycket 1 (förvaltningsföretag) undantagits från begränsningsregeln i andra stycket. I sådana fall skall i stället förvaltningsföretagets tillgångar behandlas som om de ägts direkt av försäkringsbolaget vid tillämpningen av begränsningsreglerna för tillgångsslag och enhandsengagemang (genomlysning), se 10 a § andra stycket. Innebörden av bestämmelserna i tredje stycke är att vid tillämpningen av begränsningsreglerna i första och andra styckena skall även andelar i värde- pappersfonder eller placeringar i utländska fondföretag beaktas. De tillgångar som ingår i fonderna eller fondföretagen skall i allt väsentligt vara desamma som de tillgångar vilka bolagen har möjlighet att skuldtäcka med. I fjärde stycket har givits en möjlighet att medge tidsbegränsade undantag från bestämmelserna i paragrafen. Beträffande tillämpningen av förevarande stycke, se kommentaren till 10 § åttonde stycket. 7 kap. 10 c § Paragrafen, som är ny, innehåller begränsningar av den tillåtna storleken på enskilda investeringar respektive av storleken av en investering hänförlig till ett och samma rättssubjekt. Enligt första stycket 1 får en placering i en enskild fastighet, tomträtt eller byggnad uppgå till högst av skuldtäckningsbeloppet. Detsamma gäller för grupper av fastigheter som är belägna på ett sådant sätt att de bör betraktas som en investering. Det som avses är den geografiska belägenheten. (se artikel 22.1 a i tredje generationens försäkringsdirektiv) Första stycket 2 föreskriver att bl.a. aktier, med aktier jämställda värde- papper, obligationer eller skuldförbindelser från samma emittent eller låntagare får motsvara högst av skuldtäckningsbeloppet (se dock första stycket 3). Bestämmelsen återfinns i artikel 22.1 b i tredje generationens försäkringsdirektiv. Om ett försäkringsbolag innehar värdepapper emitterade av ett visst subjekt och gett lån direkt till detta subjekt skall engagemangen sammanräknas vid kontroll av enhandsengagemangen. Enligt första stycket 3 får samma handlingar som avses i första stycket 2 från en enskild emittent eller låntagare under vissa förutsättningar motsvara av skuldtäckningsbeloppet. Dock får aktier från samma emittent aldrig motsvara av skuldtäckningsbeloppet. En förutsättning enligt denna punkt är att de sammanlagda innehaven av tillgångar från samma emittent eller låntagare överstigande av skuldtäckningsbeloppet, totalt får motsvara högst av skuldtäckningsbeloppet. Detta innebär att ett försäkringsbolag kan, exempelvis, ha högst fyra engagemang på vardera av skuldtäckningsbeloppet eller fem engagemang på vardera . En ytterligare förutsättning för att tioprocentsregeln skall tillämpas är att emittenten eller låntagaren skall vara sådan som anges i 10 § första stycket 8 eller 9, dvs. exempelvis ett svenskt eller utländskt kreditinstitut. har inom ramen för förhandlingarna om EU-medlemskap på denna punkt medgivits ett övergångsförfarande för avveckling av engagemang som överstiger ramarna i artikel 22.1 b i tredje livförsäkringsdirektivet, se vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.8 och författningskommentaren till punkt 4 i övergångsbestämmelserna. Enligt första stycket 4 får högst av skuldtäckningsbeloppet motsvaras av andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag. Begränsningen syftar till att minska effekterna av att ett fondbolag missköter fondförvaltningen. har getts möjlighet att medge dispens från begränsningsregeln. En sådan dispens bör kunna beviljas om försäkringsbolaget har inflytande över och insyn i fondbolagets placeringsstrategi och fondförvaltning. Denna förutsättning är normalt uppfylld om det föreligger ett koncernförhållande mellan försäkringsbolaget och fondbolaget eller om bolagen ingår i samma företagsgrupp. Av andra stycket framgår att de begränsningar som anges i första stycket 2 och 3 skall tillämpas på motsvarande sätt på vissa grupper av emittenter eller låntagare. Bestämmelsen har sin förebild i 5 kap. 2 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. En grupp av emittenter eller låntagare med inbördes anknytning föreligger enligt paragrafen när det finns affärs- eller intressegemenskap mellan emittenterna eller låntagarna. Som exempel på sådan gemenskap kan nämnas gemensamt ägande, gemensam ledning, korsvisa garantier och ett direkt kommersiellt beroende som inte kan brytas på kort sikt. Följden av gemenskapen kan bli att om ett av företagen i gruppen får finansiella problem så är det sannolikt att även de andra företagen i gruppen kan få problem. I tredje stycket föreskrivs att några begränsningar inte gäller för enskilda engagemang i värdepapper och fordringar för vilka en stat, en centralbank, en kommun eller en därmed jämställd samfällighet eller en internationell organisation svarar (jämför 10 § första stycket 1-4). Några begränsningar gäller inte heller för tillgångsslag som anges i 10 § första stycket 5, fordringar på försäkringstagare, se kommentaren till den paragrafen. I fjärde stycket bemyndigas regeringen eller att inom de ramar som anges i första stycket meddela ytterligare föreskrifter om lämplig riskspridning. Därmed får myndigheterna möjligheter att att utforma en mer föfinad gruppering efter tillgångarnas riskegenskaper än den ganska grova indelning som gjorts i lagen. Lagreglerna har i stor utsträckning utformats efter förebild från tredje generationens försäkringsdirektiv. Dessutom innebär föreskriftsrätten att lägre procentgränser kan faställas än vad som angivits i lagen. har, enligt femte stycket, möjlighet att medge tillfälliga undantag. Beträffande tillämpningen, se kommentaren till 10 § åttonde stycket. Bestämmelsen motsvarar artikel 22.6 i tredje generationens försäkringsdirektiv. Beträffande tillämpningen av begränsningreglerna vid skuldtäckning med dotterbolagsaktier, se författningskommentarna till 10 a och 10 b §§. 7 kap. 10 d § Paragrafen är ny. I första stycket anges för det första att tillgångar som används för skuld- täckning för risker inom EES skall finnas inom EES. Detta tar sikte på skadeförsäkring. Var en risk är belägen definieras i 1 kap. 9 a §, se vidare kommentaren till den paragrafen. För det andra anges, i fråga om liv- försäkringar, att för verksamhet som utövas inom EES skall tillgångarna finnas inom EES. För risker och verksamheter utanför EES skall skuldtäckningstillgångarna, liksom enligt gällande regler, finnas i . Se vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.10. När det gäller att avgöra var en tillgång som används för skuldtäckning finns bör utgångspunkten för bedömningen vara omständigheterna i det enskilda fallet och tillgångens egenskaper. Som exempel kan nämnas att en fastighet finns där den är belägen; en fordran finns i det land där den skall betalas (artikel 5 c i första liv- och skadeförsäkringsdirektiven); en äganderätt som finns endast som en notering i ett register (exempelvis av en obligation eller en aktie) får anses finnas där registret är lokaliserat; ett värdepapper som existerar fysiskt i form av en aktie, en obligation, ett skuldebrev eller liknande finns där dokumentet förvaras; ett tillgodohavande i bank finns där banken finns; etc. Medlemsstaterna kan, enligt direktiven (artikel 17.3 i första livförsäk- ringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkringsdirek- tivet och artikel 15.3 i första skadeförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 17 i tredje skadeförsäkringsdirektivet), medge lättnader från lokaliseringskraven. har därför, enligt bestämmelserna i andra stycket, fått möjlighet att medge undantag i enskilda fall. 7 kap. 10 e § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om valutamatchning. För skadeförsäkringar infördes en valutamatchningsregel i 7 kap. 10 § andra stycket (prop. 1992/93:257) vilken byggde på de första och andra skadeförsäkringsdirektiven (artikel 15.2 och 24 i första direktivet och artikel 6 i andra direktivet). Regeringen eller bemyndigades att meddela närmare föreskrifter om hur risken för valutakursförluster skulle beaktas. Tredje skadeförsäkringsdirektivet innebär ingen ändring av bestämmelserna om valutamatchning. Som närmare utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.9, införs för livförsäkringar genom artikel 24 i tredje livförsäkringdirektivet valutamatchningsregler liknande dem som gäller för skadeförsäkringar (jämför artikel 17.3 i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet och artikel 28 i första livför- säkringsdirektivet). Den valutamatchningsregel för skadeförsäkringar som finns i 7 kap. 10 § andra stycket har flyttats till första stycket i förevarande paragraf. I samband därmed har en smärre språklig ändring gjorts. Bestämmelsen skall gälla både för skadeförsäkringar och för livförsäk- ringar. Bestämmelsen om bemyndigande för regeringen eller att meddela föreskrifter om hur risken för valutakursförluster skall begränsas har flyttats från 7 kap. 10 § tredje stycket till förevarande paragrafs andra stycke. En språklig justering har gjorts i förhållande till den nuvarande delegationsbestämmelsen. Se även den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.9. 7 kap. 10 f § Paragrafen motsvaras av nuvarande 9 a §. Lokaliseringsregeln som finns i det nuvarande första stycket har flyttats till 10 d §. Första och andra styckena har redaktionellt utformats i enlighet med det förslag Lagrådet lämnat i sitt yttrande. I enlighet med vad som anges i tredje generationens försäkringsdirektiv (arti- kel 21.1.vi) anges i första stycket att fordringar på annan än försäkringstagare skall beaktas endast till den del de överstiger belopp som gäldenären har att fordra av försäkringsbolaget. Beträffande avräkning från beslutad överskjutande skatt, se författningskommentaren till 10 § första stycket 18. Andra stycket motsvaras av andra stycket i gällande lydelse av 9 a § och innehåller regler för värdering av tillgångar som används för skuldtäckning. Dessa tillgångar skall, liksom enligt gällande rätt, med vissa avvikelser som anges i paragrafens tredje och fjärde stycke värderas enligt reglerna i 11 kap. I enlighet med vad som anges i de tredje försäkringsdirektiven har tillagts att vid värderingen av tillgångarna skall avdrag göras för skulder som härrör ur förvärvet av en tillgång (artikel 21.1.i i tredje generationens försäkringsdirektiv). Enligt redovisningspraxis beaktas oftast upplupna räntor vid värderingen av obligationer och andra skuldförbindelser och bokförs under respektive tillgångslag. Alternativt kan upplupna räntor redovisas under posten "upplupna intäkter och förutbetalda kostnader". Upplupna räntor som redovisas på detta alternativa sätt bör också godtas för skuldtäckning. En förutsättning måste naturligtvis vara att den underliggande obligationen eller skuldförbindelsen får användas för skuldtäckning. Tredje stycket behandlar värderingen av fastigheter, tomträtter och byggnader (10 § första stycket 13) och motsvaras närmast av tredje stycket i gällande lydelse av 9 a § med dess hänvisning till 9 § första stycket 6. Gällande lagstiftning innehåller detaljerade regler om hur fastigheterna skall värderas och innebär att fastigheterna får värderas till högst den andel av uppskattat värde eller fastställt pantvärde som anges i 9 § första stycket 6, se vidare den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.4. Som angivits där är avsikten inte att åstadkomma en materiell ändring av gällande värderingsregler, utan endast att delegera föreskriftsrätten till regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, . En nyhet i förhållande till gällande regler är dock att även byggnader och andelar i fastigheter, i tomträtter och i byggnader får värderas med avvikelse från reglerna i 11 kap. Fjärde stycket innehåller regler för värderingen av aktier i dotterbolag som med stöd av 10 a § första stycket 1 används för skuldtäckning, dvs. dotterbolag som har till ändamål att äga försäkringsbolagets tillgångar som används för skuldtäckning. Bestämmelsen motsvaras närmast av gällande lydelse av 9 a § fjärde stycket, som dock endast behandlar värderingen av aktier i dotterbolag som är fastighetsbolag (9 § första stycket 11) eftersom inga andra dotterbolagsaktier än sådana har tillåtits för täckande av försäkringstekniska skulder. Beträffande den närmare utformningen av värderingsreglerna hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.4. Det nuvarande sista stycket i 9 a § motsvaras av föreslagen lydelse av 10 § sjätte stycket. Paragrafen är ny. I första stycket åläggs försäkringsbolagen att upprätta riktlinjer för placeringen av de tillgångar som används för skuldtäckning. Riktlinjerna skall beakta bestämmelserna i 7 kap. 9 a-10 e §§ om bl.a. matchning och diversifiering, tillgångsslag som får användas för skuldtäckning och lokalisering av tillgångar. Se även den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.5. har möjlighet att, med stöd av 19 kap. 3 §, begära upplysningar om innehållet i riktlinjerna. I andra stycket åläggs försäkringsbolaget att informera livförsäkringstagare och de som avser att teckna en livförsäkring i bolaget om det huvudsakliga innehållet i riktlinjerna. Det är främst för sådana försäkringar det kan finnas intresse av att känna till ett bolags placeringsstrategi. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall utfärda närmare föreskrifter om hur informationen skall lämnas och vad den skall innehålla. föreslås möjlighet att ingripa med åtgärder enligt 19 kap. 11 § andra stycket 3 om riktlinjerna inte på ett tillfredsställande sätt beaktar innehållet i 7 kap. 9 a-10 e §§, se vidare kommentaren till den paragrafen. I 8 kap. 7 § i dess föreslagna lydelse anges att det är försäkringsbolagets styrelse som ansvarar för att skyldigheterna enligt förevarande paragraf fullgörs, se vidare kommentaren till den paragrafen. 7 kap. 11 §