prop · GI03176 · 1995-01-01 00:00:00 — 19 § Den som vid basårets utgång innehar en gasturbinanläggning för framställ- ning av elektrisk kraft med en installerad effekt av minst fem megawatt får av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer åläggas att under lagringsåret hålla i lager sådant bränsle som behövs för att driva anläggningen. Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med utgångspunkt i anläggningens eget beredskapsbehov. I första stycket har gjorts en ändring av innebörd att lagringsskyldighet förutsätter ett särskilt åläggande, i likhet med vad nu enligt 20 § gäller för oljekondensverken. Regeringen har redan nu möjlighet att delegera beslut om lagringsmängder för gasturbiner för elproduktion till tillsynsmyndigheten. Den föreslagna ändringen i andra stycket ersätter en formulering i den nuvarande lydelsen av paragrafen enligt vilken lagringsmängden skall bestämmas med utgångspunkt i installerad effekt, bränsleåtgång och beräknad årlig driftstid. Här bör an- vändas samma formulering som i motsvarande bestämmelse för värmeverken och kraftvärmeverken, nämligen att utgångspunkten skall vara anläggningens eget be- redskapsbehov. De krav på lagring som skall ställas i det enskilda fallet får bestämmas av tillsynsmyndigheten enligt de riktlinjer som regeringen beslutar enligt 18 § andra stycket. I avsnitt 7 har redogjorts för den sakliga innebörden av dessa riktlinjer såvitt gäller gasturbinanläggningar. 20 § Den som vid basårets utgång innehar ett oljekondensverk med en installerad effekt av får av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer åläggas att under lagringsåret hålla i lager sådan olja som behövs för att driva verket. Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med utgångspunkt i verkets eget beredskapsbehov. Ändringarna i denna paragraf syftar till att regeringen skall ges möjlighet att delegera beslut om lagringsmängder för oljekondensverken till till- synsmyndigheten. I kommentaren till 18 § har redogjorts för motiven för ändringen. Beträffande riktlinjerna för sådana beslut av myndigheten hänvisas till avsnitt 7. I likhet med vad som föreslås för gasturbinanläggningar bör utgångspunkten för beslut om lagringsmängder vara anläggningens eget beredskapsbehov. 22 § får medge att en lagringsskyldig, som till landet inför lagringsbränsle och som säljer oljeprodukter, eller en lagringsskyldig, som driver oljeraffinaderi inom landet och som säljer oljeprodukter, utan tillstånd i varje särskilt fall uppdrar åt en annan sådan lagringsskyldig att tillfälligt ombesörja lagring av oljeprodukter för hans räkning. I 22 och 23 §§ LBOK finns bestämmelser om s.k. inlagring, dvs. lagring som för en lagringsskyldigs räkning ombesörjs av en annan lagringsskyldig enligt avtal. I 22 § behandlas sådan inlagring som vissa större oljehandelsföretag efter ett generellt medgivande av tillsynsmyndigheten får göra hos varandra. Dessa företag, de s.k. rikstäckande oljehandelsföretagen, definieras i paragrafen som lagringsskyldiga som säljer oljeprodukter i större delen av landet. har påpekat att denna formulering har blivit oprecis till följd av om- vandlingen inom oljebranschen i . I stället föreslås en formulering som innebär att även lagringsskyldiga som har en geografiskt begränsad marknad skall kunna få generellt tillstånd att inlagra, förutsatt att det är fråga om ett företag som har egen införsel av lagringsbränsle eller driver ett raffinaderi. Paragrafens lydelse bör ändras i enlighet med OLU:s förslag. I sammanhanget kan påpekas att alla lagringsskyldiga som har egen införsel inte därmed automatiskt uppfyller de krav som bör ställas på företag med generellt tillstånd att in- lagra. bör även i fortsättningen lämna sådana tillstånd endast till företag som uppfyller rimliga krav på resurser och stabilitet. 23 a § På ansökan av samtliga lagringsskyldiga säljare, som tillhör en olje- handelskoncern, jämte moderbolaget i koncernen får tillsynsmyndigheten medge att lagringsskyldigheten fullgörs gemensamt för koncernen (koncernlagring). Storleken av det beredskapslager som koncernen skall hålla beräknas på grundval av mängden lagringsbränslen som under basåret sålts till utomstående köpare. Vid koncernlagring svarar moderbolaget för att alla koncernens skyldigheter enligt denna lag fullgörs. Tillstånd till koncernlagring lämnas för helt lagringsår. Ansökan om tillstånd skall inges före basårets slut. avses en koncern enligt 1 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385) med huvudsaklig verksamhet inom raffinering av olja och handel med oljeprodukter. Denna paragraf är ny och avser att möjliggöra s.k. koncernlagring. I avsnitt 5.3 har utvecklats motiven för att lagringsskyldigheten för samtliga företag inom samma koncern skall kunna fullgöras av moderbolaget. Koncernlagring tar sikte främst på att medge en minskning av antalet lagringsskyldiga företag inom koncerner med huvudsaklig verksamhet inom raffinering av olja och oljehandel, inklusive handel med gasol. På förslag av Lagrådet har begreppet oljehandelskoncern definierats i paragrafens fjärde stycke. I detta sammanhang bör raffiniering av olja och handel med oljeprodukter ses som ett verksamhetsområde, vilket innebär att också koncerner med verksamhet inom oljehandel men utan tillgång till egen raffineringskapacitet får betraktas som oljehandelskoncerner. Koncernbegreppet anknyts till den definition av koncern som finns i 1 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385). Något praktiskt behov av att i koncernbegreppet inrymma också koncern enligt lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar har inte bedömts föreligga. Att lagringsskyldigheten fullgörs gemensamt för en koncern innebär att också koncernföretag som säljer olja men som inte själva är lagringsskyldiga skall omfattas av koncernlagringen. Tillstånd till koncernlagring bör komma i fråga endast i fall då de i lagstiftningen angivna kraven på en koncern är uppfyllda. Det är viktigt att det företag som har det formella ansvaret för koncernlagringen också har reella möjligheter att se till att lagringsskyldigheten fullgörs i sin helhet. Därför bör tillsynsmyndigheten vid prövning av ansökningar om koncernlagring förvissa sig om att det föreligger ett formellt koncernförhållande mellan sökandena. Genom den möjlighet till koncernlagring som föreslås i denna paragraf bortfaller behovet av inlagring mellan företag som ingår i samma koncern. Tillstånd till inlagring inom en koncern bör därför inte beviljas. Vid extern inlagring som berör en koncern bör moderbolaget normalt svara för inlagringen. Det bör tilläggas att bestämmelserna om koncernlagring i 23 a § tar sikte enbart på svenska koncerners lagring i . Lagring utomlands regleras i 14 § första stycket punkt 3. 24 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge be- frielse helt eller delvis från lagringsskyldigheten i visst fall, om den till vilken lagringspliktigt bränsle sålts under ett basår själv blivit lagringsskyldig för motsvarande kvantitet bränsle under lagringsåret, eller annars synnerliga skäl föranleder att skyldigheten inte behöver fullgöras vare sig genom egen lagring eller genom lagring hos någon annan enligt 23 §. Ett medgivande får förenas med villkor. I avsnitt 11.4 har redogjorts för frågan om s.k. dubbel lagringsskyldighet. Nuvarande lydelse av 24 § har i rättpraxis inte ansetts ge möjlighet till befrielse från sådan lagringsskyldighet. Paragrafen bör därför ändras så att det uttryckligen framgår att uppkomsten av dubbel lagringsskyldighet utgör ett synnerligt skäl för befrielse från lagringsskyldighet. Som framgår av paragrafens andra stycke får ett medgivande om befrielse från lagringsskyldighet förenas med villkor. Dessa kan syfta exempelvis till att tillgodose beredskapsintressen. Frågor om medgivande och om eventuella villkor prövas i första hand av tillsynsmyndigheten enligt förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol. 25 § Om till följd av allvarlig försörjningskris tillförseln av lagringsbränsle till landet eller viss del av landet avbryts eller försvåras, får regeringen medge att beredskapslager tas i anspråk av den lagringsskyldige i den utsträckning som är påkallad med hänsyn till rådande förhållanden. Vid höjd beredskap får sådant medgivande lämnas även av den myndighet som regeringen bestämmer. Om i andra fall än som anges i första stycket särskilda skäl föreligger, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge att beredskapsla- ger för oljekondensverk tillfälligt tas i anspråk för anläggningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om ianspråktagande av beredskapslager. I avsnitt 11.6 har föreslagits att regeringen skall ges möjlighet att till myndighet delegera beslut om medgivande för lagringsskyldig att ta lager i anspråk i krigssituationer. Liksom nu bör huvudregeln vara att regeringen beslutar om medgivande att ta i anspråk lager vid en allvarlig försörjningskris. Möjligheten att delegera sådana beslut behövs endast för situationer då det råder höjd beredskap enligt lagen (1992:1403) om höjd beredskap. Vad det är fråga om är krig, krigsfara eller liknande förhållanden. Närmare bestämmelser om höjd beredskap finns i beredskapsförordningen (1993:242). Genom det föreslagna tillägget till första stycket ges regeringen möjlighet att föreskriva att en myndighet vid höjd beredskap får medge att lager tas i anspråk. Tillägget föranleder en redaktionell ändring i andra stycket. 28 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer för de bränslen och andra varor som skall lagras det belopp vartill lagringsavgiften skall uppgå för kalendermånad. Beloppet skall motsvara en beräknad kapitalkostnad för varan under en månad med ett tillägg av . Vid försummelse som avses i 27 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med fullt belopp. Vid försummelse som avses i 27 § andra stycket skall avgift tas ut med en tredjedel av fullt belopp. Försummas lagringsskyldigheten under en del av en kalendermånad, skall avgift utgå för hela månaden. Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges. I avsnitt 11.2 har föreslagits att möjlighet öppnas för regeringen att låta tillsynsmyndigheten bestämma lagringsavgifterna. Därmed skulle avgifterna lättare kunna anpassas till förändringar i räntenivå och produktpriser. Genom en ändring i 28 § första stycket möjliggörs en sådan delegering till myndighet. Regeringen kan därefter i förordning föreskriva att lagrings- avgifterna bestäms av tillsynsmyndigheten enligt vissa närmare angivna principer. Liksom bör avgiften fastställas för varje lagringsbränsle för sig. Som underlag för beräkningen av kapitalkostnaderna bör så långt möjligt användas publicerade noteringar som används vid kommersiella transaktioner och som kan antas vara väl kända av företagen inom branschen. I syfte att nå god följsamhet med marknadens utveckling kan det visa sig lämpligt att låta avgiften baseras på genomsnittliga räntor och produktpriser , t.ex. den senaste månaden. Det får förutsättas att tillsynsmyndigheten informerar alla lagringsskyldiga företag om principerna för avgiftsberäkningen, så att företagen kan förutse de ekonomiska konsekvenserna av att lagringsskyldigheten försummas. 37 § beslut i frågor som avses i 17, 29 och 33 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I övrigt överklagas tillsynsmyndighetens beslut till regeringen. Ändringarna i denna paragraf föranleds av den nya instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna fr.o.m. (jfr prop. 1993/94:133). Myndighetsbeslut som har överklagats till kammarrätt skall nu i första instans överklagas till länsrätt. För överklagande till kammarrätt krävs pröv- ningstillstånd. Denna lag träder i kraft och skall tillämpas när bered- skapslager fastställs för /97. De beslut om lagringsskyldighet som har fattats med stöd av äldre bestäm- melser för tiden till och med skall alltjämt gälla. Vid beräkningen av basmängder för skall avdrag enligt 8 § andra stycket 1-3 göras a) för bränslen som sålts - enligt då gällande bestämmelser, b) för bränslen som sålts - enligt de bestämmelser som träder i kraft . Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. Enligt punkt 1 skall de föreslagna ändringarna i lagen träda i kraft . Detta innebär att de nya bestämmelserna skall tillämpas fullt ut när tillsynsmyndigheten för varje lagringsskyldig fastställer beredskapslagrets storlek under /97 på grundval av deklarationer för . Som framgår av punkt 2 skall de beslut om lagringsskyldighet som träffas enligt nuvarande bestämmelser - och som alltså grundas på basmängdsberäkningar för - gälla under hela /96. I punkt 3 finns regler för beräkningen av basmängder för . Denna fråga är av stor betydelse för oljehandelns funktion . Genom systemet med avdrag vid basmängdsberäkningen får den som säljer lagringsbränsle till en som är lagringsskyldig en minskning av lagringsmängden för respektive produkt under det följande lagringsåret. I praktiken innebär detta att en köpare som själv är lagringsskyldig kan räkna med en rabatt, eftersom säljaren avlastas kostnaderna för beredskapslagring. Fördelningen av lagringsskyldigheten mellan säljare och köpare påverkar alltså villkoren för att stort antal transaktioner på marknaden. När de föreslagna lagändringarna träder i kraft minskar antalet lagringsskyldiga starkt. Därmed ändras också förutsättningarna för avdrag vid basmängdsberäkningen. Avdrag bör medges i nuvarande omfattning vid försäljningar . Den som säljer lagringsbränslen kommer alltså att kunna göra avdrag vid försäljningar till alla dem som är lagringsskyldiga enligt de regler som gäller . bör emellertid avdrag medges endast vid försäljning till dem som är lagringsskyldiga enligt de nya reglerna. De föreslagna bestämmelserna ställer krav på ökade insatser hos tillsynsmyndig- heten. Enligt förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol skall myndigheten inför varje lagringsår upprätta en förteckning över lagringsskyldiga, med angivande av vilka varuslag lagringsskyldigheten avser. Förteckningen har som syfte bl.a. att informera de lagringsskyldiga säljarna om vilka köpare som är skyldiga att lagra och därmed om vilka försäljningar som berättigar till avdrag från basmängderna. Övergångsbestämmelserna innebär att myndigheten på grundval av uppgifter om måste upprätta två sådana förteckningar, en enligt nuvarande regler och en enligt de regler som föreslås gälla från . Uppgiften antas kunna genomföras med tillgängliga resurser. En annan konsekvens av de föreslagna bestämmelserna är att summan av basmäng- derna för landet under , vid i övrigt oförändrade regler, kommer att bli något mindre än den totala förbrukningen. Anledningen till detta är att lagringsskyldigheten för mindre distributörer och för förbrukare inom industrin upphör . Vid försäljning till dem under första hälften av basåret har emellertid de lagringsskyldiga säljarna kunnat göra avdrag från sina basmängder. Därmed uppstår en brist i den totala lagringen. Bristen kan antas i första hand gälla eldningsoljor, som svarar för huvuddelen av de industriella förbrukarnas nuvarande lagring. En sådan tillfällig minskning av lagringen av eldningsoljor under /97 skulle emellertid inte innebära någon nämnvärd försvagning av oljeberedskapen. 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet 1 § För att ersätta bortfall av naturgas under krig och andra allvarliga försörjningskriser skall förbrukare och säljare av naturgas vidta be- redskapsåtgärder enligt vad som föreskrivs i denna lag. Lagen tillämpas inte på naturgas som utvinns inom landet eller som förbrukas vid värmeverk eller kraftvärmeverk. Undantaget för naturgas som förbrukas vid värmeverk och kraftvärmeverk bör anges genom ett tillägg till det nuvarande undantaget för inhemsk naturgas i 1 §. Beredskapsbehoven för sådana verk som förbrukar naturgas kommer därmed att prövas enligt 18 a § LBOK på samma grunder som gäller för andra värmeverk och kraftvärmeverk. 10 § Regeringen bestämmer för förbrukare som avses i 6 § riktlinjer för fastställande av beredskapslagrets storlek med utgångspunkt i beredskapsbehovet för varje anläggning. Med utgångspunkt i beredskapsbehov bestämmer regeringen också omfattningen av beredskapsåtgärder enligt 8 § andra stycket. Första stycket ersätter den nuvarande bestämmelsen i lagen om att regeringen bestämmer generella lagringsprocenttal för ersättningsbränsle för naturgas. Genom den föreslagna lydelsen kommer regeringen i stället att bestämma riktlinjer för de beslut om storleken av varje beredskapsskyldigs lager som tillsynsmyndigheten skall fatta enligt 14 § första stycket punkt 1. Den föreslagna bestämmelsen har utformats efter förebild av förslaget till 18 § andra stycket LBOK. Avsikten är att regeringen genom riktlinjerna skall ange vilka krav på produktion i krigssituationer som behöver ställas inom skilda branscher m.m. med hänsyn till de gällande planeringsförutsättningarna för totalförsvaret. Det blir sedan en uppgift för tillsynsmyndigheten att för varje företag fastställa de mängder av ersättningsbränsle som behöver lagras och den utrustning som behöver hållas tillgänglig för att kraven skall kunna uppfyllas. I fall då det bedöms att det inte finns något behov av att lagra ersättningsbränsle bör myndigheten normalt inte heller ställa krav på utrustning för att bränslet skall kunna användas. Genom en sådan individuell bedömning kan lagringen och övriga åtgärder anpassas till de faktiska beredskapsbehoven. 13 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för att tillgodose beredskapsbehov meddela föreskrifter om var beredskapslager skall finnas. Förslaget till ändrad lydelse av 13 § LBOK innebär bl.a. att regeringen skall kunna delegera rätten att besluta om lokaliseringen av beredskapslager till en myndighet. Motsvarande möjlighet bör finnas i fråga om beredskapslager av ersättningsbränsle för naturgas. 19 § Om till följd av allvarlig försörjningskris tillförseln av naturgas till landet avbryts eller försvåras, får regeringen medge att beredskapslager tas i anspråk av den lagringsskyldige i den utsträckning som är påkallad med hänsyn till rådande förhållanden. Vid höjd beredskap får sådant medgivande lämnas även av den myndighet som regeringen bestämmer. Genom det föreslagna tillägget till denna paragraf ges regeringen möjlighet att till myndighet delegera beslut om medgivande för lagringsskyldig att ta i anspråk lager i krigssituationer. Ett liknande tillägg har föreslagits till 25 § LBOK. Beträffande motiveringen hänvisas till avsnitt 11.6. 22 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer för de ersättningsbränslen och andra varor som skall lagras det belopp vartill lagringsavgiften skall uppgå för kalendermånad. Beloppet skall motsvara en beräknad kapitalkostnad för varan med tillägg av . Vid försummelse som avses i 21 § första stycket skall lagringsavgift tas ut med fullt belopp. Vid försummelse som avses i 21 § andra stycket skall avgift tas ut med en tredjedel av fullt belopp. Försummas lagringsskyldighet under en del av en kalendermånad skall avgift utgå för hela månaden. Om det föreligger synnerliga skäl, får avgiften nedsättas eller efterges. Av samma skäl som har anförts i avsnitt 11.2 bör regeringen ges möjlighet att delegera befogenheten att fastställa lagringsavgifter för ersättningsbränslen m.m. för naturgas till tillsynsmyndigheten. Ändringen i första stycket överensstämmer med den föreslagna ändringen i 28 § LBOK. 31 § beslut i frågor som avses i 14 § första stycket samt 23 och 27 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I övrigt överklagas tillsynsmyndighetens beslut till regeringen. Beträffande motiveringen för ändringarna i denna paragraf hänvisas till kommentaren till 37 § LBOK. Denna lag träder i kraft och skall tillämpas när storleken av beredskapslager av ersättningsbränsle fastställs för /97. De beslut om skyldighet att lagra ersättningsbränsle som har fattats med stöd av äldre bestämmelser för tiden till och med skall alltjämt gälla. Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. Enligt punkt 1 skall de föreslagna ändringarna i fråga om lagring av ersättningsbränsle träda i kraft . De nya bestämmelserna skall alltså tillämpas när tillsynsmyndigheten för varje lagringsskyldig fastställer beredskapslagrets storlek under /97 på grundval av deklarationer för . Som framgår av punkt 2 skall de beslut om lagringsskyldighet som träffas enligt nuvarande bestämmelser - och som grundas på basmängdsberäkningar för - gälla under hela /96. De föreslagna bestämmelserna överensstämmer i tillämpliga delar med vad som har föreslagits för LBOK. Sammanfattning av oljelagringsutrednings slutbetänkande Skyldighet att lagra olja och kol (SOU 1994:116) Utredningens (93) uppdrag är att göra en översyn av beredskapslagringen av olja och kol. I ett delbetänkande (SOU 1993:87) Beredskapslagring av olja behandlade främst frågan om i hur stor omfattning beredskapslagring av olja behöver ske inför en neutralitets- eller krigssituation. OLU:s bedömningar och förslag innebar att en kraftig minskning kunde göras av beredskapslagren av olja. Som en följd härav föreslog att de statliga beredskapslagren av olja helt skulle avvecklas och erforderliga lager i stället byggas upp i näringslivet. Statsmakterna har beslutat i enlighet med OLU:s förslag. Den del av uppdraget som redovisas nu avser återstående uppgifter enligt de ursprungliga direktiven (dir. 1993:18) och de ytterligare uppgifter som ålades utredningen med tilläggsdirektiven (dir. 1994:9). I det följande presenteras OLU:s viktigare förslag. Olja och kol för produktion av el I delbetänkandet behandlade inte behovet av olja för produktion av el. Motivet härför var att behovet av olja för elproduktion utgör en del i en större frågeställning som behöver behandlas samlat. I detta slutbetänkande diskuterar totalförsvarets behov av el i bl.a. en neutralitetssituation och i krigssituationer av olika slag. Det svenska samhället är i fred starkt beroende av tillförsel av el för att fungera. El används i stor utsträckning i industrin, i servicenäringar, i offentlig verksamhet och i hushåll. Vårt samhälles uppbyggnad, vår livsföring och vår levnadsstandard förutsätter helt enkelt omfattande och ostörd tillförsel av el. Också i kris- och krigssituationer är samhället i hög grad beroende av el. Civilbefolkningen behöver för sin överlevnad ha el för bl.a. uppvärmning samt tillagning och bevarande av mat. För att det civila samhället skall kunna stödja försvarsmakten behöver bl.a. vissa industrier, serviceföretag och bensinstationer tillgång till el. På grund av den avgörande betydelse som tillgång till el har, har militära och civila ledningsorgan samt sjukvården och en rad andra verksamheter anskaffat reservkraftverk för att kunna klara de allra viktigaste uppgifterna. Sammantaget är den mängd el som kan produceras i sådana reservkraftverk mycket liten i för- hållande till de samlade behoven i kris- och krigssituationer. Civil- befolkningens, serviceföretagens och angelägen industris viktiga behov kan i praktiken inte tillgodoses genom små reservkraftverk. Dessa allmänna behov måste även i en krigssituation tillgodoses från det ordinarie elnätet. Mot denna bakgrund är det mycket viktigt att el - om än i minskad omfattning - kan tillföras prioriterade förbrukare och allmänheten också i krigssituationer. Detta är enligt OLU:s uppfattning av stor betydelse för att totalförsvaret skall kunna bjuda ett effektivt motstånd vid ett militärt angrepp på . Vid ett strategiskt överfall och vid ett mer omfattande militärt anfall måste man räkna med att överföringen av el från de norra till de södra delarna av landet kan vara allvarligt störd.