prop · GI0359 · 1995-01-01 00:00:00 — Den internationella ansökningen måste grundas på antingen en nationell ansökan om registrering av ett varumärke hos en avtalsslutande stats eller organisations varumärkesmyndighet eller en nationell registrering av märket hos en sådan stat eller organisation. Den internationella ansökningen måste göras av samma person som den som gjort den nationella ansökningen eller är innehavare av den nationella registreringen. Vidare måste märket vara detsamma som i den nationella ansökningen eller registreringen och förteckningen över varor och tjänster i den internationella ansökan måste vara täckt av den förteckning som gäller för den nationella ansökan eller registreringen. En internationell ansökan behöver således inte omfatta alla de varor som den nationella ansökan eller registreringen avser. Rätt att göra en internationell ansökan om registrering enligt protokollet föreligger i följande tre situationer, nämligen 1. om sökanden i fråga om den ursprungliga ansökan eller innehavaren av den ursprungliga registreringen är medborgare i en avtalsslutande stat eller i en stat som är medlem av en avtalsslutande mellanstatlig organisation, 2. oberoende av nationalitet, om sökanden resp. innehavaren har hemvist i en sådan stat som nämns under 1, eller 3. oberoende av nationalitet och hemvist, om sökanden respektive registreringshavaren har ett industri- eller handelsföretag i en sådan stat som nämns under 1. Sökanden skall i sin ansökan ange de varor eller tjänster som denna avser och bör, där så är möjligt, också ange den eller de klasser i Niceklassificeringen dit varorna eller tjänsterna hör. Om färg åberopas som särskiljande element, skall det särskilt anges i ansökan. Den internationella ansökan skall vara ställd till den internationella byrån men skall ges in till den nationella varumärkesmyndigheten. Myndigheten skall granska ansökan och intyga att uppgifterna i denna stämmer överens med dem som ingår i den ursprungliga nationella ansökan eller nationella registreringen (exempelvis att sökanden är densamme), att märket är detsamma och att de varor eller tjänster som anges i ansökan täcks av de varor eller tjänster som anges i den ursprungliga ansökan eller registreringen. Därutöver skall myndigheten ange datum och nummer för den ursprungliga ansökan eller registreringen (i det senare fallet också datum och nummer för den ansökan som registreringen grundar sig på) samt ange datum för den internationella ansökan. När den nationella varumärkesmyndigheten har utfört sin granskning skall den sända ansökningshandlingarna till den internationella byrån. Den internationella byrån skall, i samråd med den nationella myndigheten, kontrollera att klassificeringen av varor och tjänster är riktig. Om det råder oenighet mellan den internationella byrån och den nationella myndigheten skall byråns uppfattning gälla. Den internationella byrån skall därefter registrera det sökta märket och utan dröjsmål underrätta de berörda varu- märkesmyndigheterna om detta. Vidare skall registreringen publiceras i en periodisk publikation som ges ut av den internationella byrån ("Gazette"). Det bör anmärkas att det inte finns någon möjlighet att överklaga de beslut som den internationella byrån meddelar i samband med en internationell registrering. Den internationella registreringen får verkan i de länder eller områden för vilka sökanden har begärt skydd. Om skydd vägras i något av de designerade länderna, får dock registreringen naturligtvis ingen verkan i det landet. Skyddet gäller från den dag som den internationella byrån angivit för den internationella registreringen. Av detta följer att uttrycklig uppgift måste lämnas om de geografiska områden (staters eller mellanstatliga organisationers) där skydd begärs enligt den internationella registreringen. En sådan uppgift torde oftast komma att lämnas i den internationella ansökningen. Den kan emellertid också lämnas efter det att den internationella registreringen är verkställd och då genom en särskild ansökan ställd till den internationella byrån. Denna skall genast föra in uppgift om denna utsträckning av det territoriella skyddet i registret och utan dröjsmål underrätta varumärkesmyndig- heterna i de stater eller organisationer som berörs av utsträckningen. När registrering har skett är skyddet för varumärket i de berörda staterna detsamma som om skydd för märket hade begärts direkt hos respektive nationella varumärkesmyndighet. Den internationella registreringen har dock ingen verkan i det land där den nationella ansökan eller registrering finns som ligger till grund för den internationella registreringen. I ursprungslandet skyddas märket således endast av den nationella registreringen. Sökanden har rätt till den prioritet som föreskrivs i artikel 4 i Paris- konventionen för industriellt rättsskydd. Om det skydd som följer av en internationell registrering utsträcks till en stat i vilket det redan finns en nationell registrering, skall den in- ternationella registreringen anses ersätta den nationella eller regionala registreringen i den staten. En förutsättning är att båda registreringarna står i samma persons namn och att samtliga varor och tjänster som omfattas av den nationella eller regionala registreringen också är upptagna i den internationella registreringen. Om innehavaren begär det skall varumärkesmyndigheten göra en anteckning i det nationella registret om att den internationella registreringen ersatt den nationella. Innehavaren av en internationell registrering kan på det sättet ordna så att han bara behöver bevaka förnyelsefrister och andra åtgärder i fråga om en enda registrering. En nationell varumärkesmyndighet som från den internationella byrån har erhållit en underrättelse om att skydd för ett märke begärts på partens territorium (vare sig begäran om sådant skydd har gjorts i den ursprungliga ansökningen eller genom en senare designering) har som tidigare nämnts rätt att förklara att sådant skydd inte kan medges. En förutsättning är att den nationella lagen tillåter sådan vägran att medge skydd. Vägran kan grundas på samma skäl som enligt skulle ha kunnat åberopas vid prövning av en nationell ansökan om registrering av samma märke. Det är emellertid inte tillåtet att som skäl för vägran anföra att den nationella lagen tillåter registrering bara i ett begränsat antal klasser eller för ett begränsat antal varor eller tjänster (exempelvis att en registrering krävs för varje klass). En underrättelse om att skydd vägras skall lämnas och innehålla uppgift om alla de skäl som anförs för vägran. Det innebär att skäl som inte nämns i underrättelsen inte kan utgöra grund för vägran. Tiden får bestämmas nationellt men får enligt huvudregeln inte vara längre än från den dag då den internationella byrån sände underrättelsen till varumärkesmyndigheten om ut- sträckningen av skyddet till den statens eller organisationens område. En avtalspart kan dock avge en förklaring om att den önskar ersätta med en period . Det finns även en möjlighet att lämna underrättelse om ett beslut om att vägra skydd efter 18-månadersfristens utgång. Detta gäller dock bara i fall när vägran är resultatet av en invändning. Vidare måste två andra förutsättningar vara uppfyllda. Den ena är att varumärkesmyndigheten före den nämnda fristens utgång har underrättat den internationella byrån om att en invändning kan komma att göras efter fristens utgång. Den andra är att underrättelsen om vägran att medge skydd lämnas från invändningsfristens början. Om denna frist är kortare än , måste underrättelsen lämnas inom en månad från fristens utgång. En förklaring om att en avtalsslutande part önskar tillämpa 18-månadersfristen eller den nämnda längre fristen kan lämnas i tillträdesinstrumentet till protokollet men också . Om den lämnas i tillträdesinstrumentet, träder den i kraft som protokollet träder i kraft för parten. Om den däremot lämnas senare, träder den i kraft efter den dag den kommit in till generaldirektör eller den senare dag som anges i förklaringen. Den internationella byrån skall sända över ett exemplar av beslutet om att vägra skydd till innehavaren av den internationella registreringen. Innehavaren skall ha samma möjlighet till omprövning och överprövning som om han hade ansökt om en nationell registrering av märket hos den varumärkesmyndighet som har meddelat beslutet om att vägra skydd. Byrån skall också till varumärkeshavaren sända över de underrättelser som den kan ha erhållit från berörda varumärkesmyndigheter om att invändningar kan komma att framställas efter 18-månadersfristens utgång. Alla beslut om vägran att medge skydd kungörs i den internationella byråns publikation "Gazette". Där anges dock inte skälen för beslutet. Var och en som så önskar skall emellertid kunna få besked om skälen för vägran från den internationella byrån. Om något beslut om att vägra skydd inte har meddelats, skall skyddet för varumärket i den aktuella staten vara detsamma som om märket hade registrerats av den nationella varumärkesmyndigheten. En internationell registrering av ett varumärke enligt protokollet är giltig från registreringsdagen med möjlighet till förnyelse för ett obegränsat antal tioårsperioder. av sin existens är den internationella registreringen beroende av den ursprungliga ansökan eller den ursprungliga registreringen i hemlandet. Det innebär att verkan av den internationella registreringen upphör, om den ursprungliga ansökningen inte resulterar i en registrering. Detsamma är fallet om den ursprungliga registreringen hävs eller eljest förlorar sin verkan. Vid tillämpningen av Madridprotokollet används engelska eller franska som arbetsspråk. i varje enskilt land får välja vilket av de båda språken som skall användas vid kommunikationen mellan myndigheten och den internationella byrån. Beslut om registrering och beslut om vägran att medge skydd skall dock hos den internationella byrån finnas tillgängliga på både engelska och franska. Översättning av sådana beslut ombesörjs av byrån. För en internationell registrering enligt protokollet och för förnyelse av en sådan registrering betalas två typer av avgifter, nämligen en nationell (eller regional) avgift och en internationell avgift. Den nationella eller regionala avgiften betalas till den nationella varumärkesmyndigheten och fastställs av denna. Den internationella avgiften betalas till den internationella byrån och fastställs i tilllämpningsföre- skrifterna till protokollet. Den internationella avgiften består av tre delar; en grundavgift (enligt ett förslag till tillämpningsföreskrifter 423 CHF samt, i fall märket är i färg, ytterligare 250 CHF), en tilläggsavgift för varje klass utöver tre för vilken registrering av märket söks (i det följande kallad "klassavgift"; enligt förslaget till tillämpningsföreskrifter utgör denna avgift 47 CHF), och en kompletterande avgift (kallad "complementary fee") för varje begäran om utsträckning av skyddet till visst land eller visst regionalt område (i det följande kallad "designeringsavgift"; enligt förslaget till tillämpningsföreskrifter utgör denna avgift 47 CHF för varje land). Betalning av den internationella avgiften är en förutsättning för att registrering skall kunna ske. Ett undantag gäller om den internationella byrån har fastställt antalet klasser för de varor eller tjänster för vilka registreringen skall gälla eller ifrågasatt sökandens angivelse i detta hänseende. I så fall kan avgiften betalas senare inom en tidsfrist som fastställs i tillämpningsföreskrifterna utan att dagen för den internationella registreringen påverkas. Betalas inte avgiften eller begränsas inte förteckningen över varor eller tjänster, skall den internationella ansökningen anses ha återtagits. De avgifter som den internationella byrån har erhållit fördelas på olika sätt. Grundavgiften och andra internationella avgifter (med undantag för klassavgifterna och designeringsavgifterna) fördelas lika mellan de avtalsslutande parterna sedan den internationella byråns omkostnader har dragits av. De övriga avgifterna, dvs. klassavgifterna och designeringsavgifterna, fördelas vid utgången av mellan de avtalsslutande parterna i proportion till det antal varumärken för vilka skydd har sökts där . Detta antal multipliceras med en viss koefficient som anges i tillämpningsföreskrifterna. Enligt det föreliggande förslaget till sådana föreskrifter är denna koefficient två i fråga om avtalsslutande parter som granskar bara med avseende på absoluta registreringshinder, tre för sådana parter som också granskar med avseende på relativa registreringshinder på grundval av ett invändningsförfarande och fyra för dem som ex officio granskar med avseende på såväl absoluta som relativa hinder. Klassavgiften och designeringsavgiften kan i vissa fall ersättas av en "individuell avgift". Ett land kan nämligen avge en förklaring att landet i stället för en del i klassavgifterna och designeringsavgifterna önskar erhålla en sådan individuell avgift vars storlek skall anges i förklaringen. Storleken kan ändras i en senare förklaring men får inte vara högre än det belopp som den avtalsslutande partens varumärkesmyndighet skulle vara berättigad till från en sökande i fråga om en tioårig nationell registrering (eller förnyelse) med avdrag för de besparingar som följer av det internationella förfarandet. Om ett land har avgett en sådan förklaring, skall ingen designeringsavgift betalas med avseende på det landet. Inte heller skall någon klassavgift betalas, om registreringen bara skall gälla med avseende på sådana avtalsslutande länder som har avgett en sådan förklaring. Härav följer att så snart något av de länder som designerats i en ansökan inte har avgett en sådan förklaring skall vanlig klassavgift betalas. En förklaring som avses här kan lämnas antingen i tillträdesinstrumentet till protokollet eller . Tiden för ikraftträdande av en sådan förklaring motsvarar den som har nämnts i det föregående i fråga om förklaringar om en utsträckning av tiden för underrättelse om vägran att medge skydd . Sedan ett märke har registrerats kan olika omständigheter inträffa med avseende på registreringen. Sålunda kan innehavaren av registreringen växla med avseende på alla eller vissa av de avtalsslutande parter där registreringen gäller och med avseende på alla eller vissa av de varor eller tjänster som den omfattar. Uppgift härom kan föras in i registret under förutsättning att den nye innehavaren är berättigad att ansöka om en internationell registrering. Utöver sådana anteckningar som har nämnts skall även vissa andra uppgifter antecknas i det internationella registret, nämligen ändringar i registreringshavarens namn eller adress, ombud för innehavaren (eller annan relevant omständighet rörande ombudet), begränsningar i förteckningen över de varor eller tjänster för vilka registreringen gäller, avstående, hävande eller ogiltigförklaring av den internationella registreringen med avseende på alla eller vissa avtalsslutande parter och slutligen andra relevanta omständigheter med avseende på rätten till märket vilka anges närmare i tillämpnings- föreskrifterna (exempelvis rättelser av införda uppgifter). En viktig regel i protokollet rör möjligheten till registrering med regional verkan, exempelvis inom det framtida varumärkessystemet i EG. I det föregående har nämnts att en sådan mellanstatlig organisation kan vara fördragsslutande part i fråga om protokollet. I detta föreskrivs också att avtalsslutande stater, om de kommer överens om att förenhetliga sina nationella varumärkeslagar, kan underrätta generaldirektör om att en gemensam varumärkesmyndighet skall ersätta motsvarande nationella myndigheter och att staternas områden skall anses utgöra ett enda område för tillämpningen av protokollet. En sådan förklaring skall få verkan först efter den dag då generaldirektören har underrättat de övriga avtalsslutande parterna. Protokollet innehåller dessutom regler som gör det möjligt att omvandla en internationell registrering som har upphört till nationella (eller regionala) ansökningar med bibehållande av prioritet från den internationella registreringen. På grund av en framgångsrik "central attack" som sker från den internationella registreringen kan en internationell registrering upphöra på begäran av den ursprungliga varumärkesmyndigheten med avseende på alla eller vissa av de varor eller tjänster för vilka registreringen gäller. I en sådan situation har dock den person som innehade den internationella registreringen möjlighet att göra en ansökan om nationell (eller regional) registrering av samma märke hos varumärkesmyndigheten hos vilken som helst av de avtalsslutande parter där registreringen hade verkan. En sådan ansökan skall behandlas som om den hade gjorts den dag då den internationella registreringen fick verkan där. Den skall också ha samma prioritet som denna registrering under förutsättning att den görs efter det att registreringen upphörde. Vidare skall de varor och tjänster som ansökan avser omfattas av den krets av varor och tjänster för vilka den internationella registreringen gällde för den avtalsslutande parten. Slutligen måste ansökan uppfylla kraven enligt den nationella lagen, inbegripet krav på avgifter. Protokollet gäller utan begränsning i tiden. En fördragsslutande part kan dock säga upp det med verkan från den dag då generaldirektör har mottagit en underrättelse härom. Uppsägning kan inte ske förrän har gått från det att vederbörande part blev bunden av protokollet. Särskilda bestämmelser gäller om behandlingen av sådana registreringar som vid tiden för uppsägningen har verkan inom den uppsägande partens område; möjlighet finns bl.a. att med bibehållande av den internationella ansökningens datum och den prioritet som gällde för denna ansöka om nationell registrering av märken som hade sådant internationellt skydd. 4.4 Förhållandet mellan Madridöverenskommelsen och Madridprotokollet Det är vanligt att det i internationella instrument som täcker samma ämnesområde finns bestämmelser om förhållandet mellan de båda instrumenten och särskilt om vilket av instrumenten som skall ha företräde i händelse av konflikt. En sådan "safeguard " finns intagen också i protokollet (artikel 9sexies). Bestämmelsen innebär i korthet att protokollet - om den nationella varumärkesmyndigheten hör hemma i ett land som är bundet av både protokollet och den ursprungliga överenskommelsen - saknar verkan i varje annat land som är bundet av dessa båda instrument. Mellan de länder som tillhör den ursprungliga överenskommelsen skall med andra ord endast överenskommelsen tillämpas, även om dessa länder är bundna också av protokollet. Av det följer bland annat att mellan länder som är bundna av båda instrumenten kan en internationell ansökan grundas bara på en nationell registrering och inte på en nationell ansökan, att tiden för att vägra att tillerkänna verkan av en internationell registrering endast är , att varumärkesmyndigheten inte kan ta ut individuella avgifter för sitt granskningsarbete och att en internationell registrering som har upphört inte kan omvandlas till nationella ansökningar. Anledningen till att en sådan "safeguard " finns är främst att de nuvarande medlemmarna av Madridöverenskommelsen och de intresserade kretsar som använder denna över- enskommelse säger sig vara fullt tillfredsställda med denna och hur den fungerar och inte önskar göra några ändringar i förhållandena mellan sig. När har gått från ikraftträdandet av protokollet kan under vissa förutsättningar upphäva eller ändra regeln i artikel 9sexies. Självfallet skall protokollets bestämmelser tillämpas i relationerna mellan å ena sidan en stat som är bunden av både överenskommelsen och protokollet och å andra sidan en stat som är bunden bara av protokollet. 4.5 Frågan om tillträde till Madridsystemet Regeringens förslag: skall ansluta sig till Madridprotokollet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 39 f.). Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft någonting att erinra mot att tillträder Madridprotokollet. , () samt och har emellertid förordat att tillträder också Madridöverenskommelsen. Skälen för regeringens förslag: För svenska företag med internationell verksamhet är det en nackdel att inte är med i Madridsystemet. Att göra nationella registreringar i alla de länder där man önskar ett skydd innebär högre kostnader och större administration än en internationell registrering enligt Madridsystemet. Som tidigare nämnts har det i tagits in en förpliktelse för samtliga stater i EG och EFTA att tillträda Madridprotokollet. För del skall detta ske . Motsvarande tidpunkt för och del är och för del . Sedan har trätt i kraft är alltså skyldigt att se till att Madridprotokollet kan få verkan här i landet. Härigenom uppnås en möjlighet för svenska företag att erhålla en internationell registrering inom hela EES-området. Bland EU-länderna diskuteras frågan om protokollet skall tillträdas per eller måhända först . Det är naturligt att följer den diskussionen och beaktar det handlingssätt som man bland EU-länderna kan komma överens om. Flertalet remissinstanser har anslutit sig till promemorians bedömning att bör stanna vid ett tillträde till protokollet och alltså inte tillträda överenskommelsen. Några remissinstanser, däribland och , har dock förordat att också överenskommelsen tillträds. Ett skäl som talar för en sådan ordning är naturligtvis att det där- igenom skapas en möjlighet för svenska företag att till en lägre kostnad erhålla en registrering i länder som är bundna av överenskommelsen men som inte har tillträtt eller står i begrepp att tillträda protokollet. De länder som det kan bli fråga om är , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Slovakiska republiken, , , Tjeckiska republi- ken, , , , och . Det bör emellertid i detta sammanhang anmärkas att det i flera av dessa länder finns ett intresse för tillträde till protokollet, bl.a. i och i vissa östeuropeiska länder. Också vissa länder som står utanför överenskommelsen har visat ett intresse för tillträde till protokollet. Även om vissa av de länder som tillträtt överenskommelsen måhända inte tillhör de för svensk industri och handel mest betydelsefulla kan det naturligtvis med hänsyn till den utveckling inom svensk exportindustri som kan komma att äga rum, inte minst för enskilda företag, vara en fördel om en internationell registrering av ett "svenskt" varumärke täcker också dessa länder. Ett annat och viktigare skäl för ett tillträde till överenskommelsen är att svenska företag därigenom skulle kunna förvärva märken som registrerats enligt denna. Frågan är därför om det finns några bärande invändningar mot ett tillträde till den ursprungliga överenskommelsen. De skäl som brukar åberopas emot ett sådant tillträde tar sikte dels på vissa brister i själva överenskommelsen och dels på vissa konsekvenser i övrigt som ett sådant tillträde för med sig. I det förstnämnda avseendet brukar man peka på att en internationell registrering enligt överenskommelsen förutsätter en nationell registrering, medan det enligt protokollet räcker med en ansökan om nationell registrering. En nationell registrering tar ofta än den under vilken märkesinnehavaren är beredd att vänta för att få skydd för sitt märke även utomlands. Om den nationella registreringsproceduren tar mer än , går också möjligheten att för den internationella ansökan åberopa prioritet från den nationella ansökningsdagen förlorad. Vidare brukar man peka på följderna av systemet med "central attack". Det in- nebär, som tidigare nämnts, att den internationella registreringens verkan i de designerade staterna upphör om den ursprungliga nationella registreringen i hemlandet upphör . Registreringen upphör således även om det inte föreligger något hinder mot den i de designerade staterna. Och det finns som nämnts ingen möjlighet att omvandla den internationella registreringen till en nationell.