prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Utgångspunkten för föreskrifterna skall alltså vara att de behövs för miljövårdens intresse. Räckvidden av bemyndigandet framgår närmast av punkterna 3 och 4 i den angivna bestämmelsen i regeringsformen. Avsikten är att bemyndigandet skall användas för att genom förordning i svensk rättsordning införliva rättsakter från EU i den utsträckning detta bedöms möjligt och lämpligt. Härjämte kan paragrafen ligga till grund för föreskrifter av generell art för en viss bransch eller för vissa verksamheter. För att bemyndigandet skall få användas krävs att generella föreskrifter framstår som mer ändamålsenliga i förhållande till syften än beslut i ett enskilt fall med stöd av föreskrifter enligt 11 och 12 §§. Som framgått av den allmänna motiveringen avses användningen av generella föreskrifter kunna komma i fråga i de fall verksamheterna är av likartat slag och påverkan på omgivningen är väl dokumenterad. De olika verksamheterna är ändå av så skiftande karaktär att den individuella tillståndsprövningen fortfarande kommer att vara det främsta styrmedlet för miljöfarlig verksamhet. Huvudregeln är att föreskrifter skall meddelas av regeringen. Endast om det finns särskilda skäl får regeringen enligt andra stycket bemyndiga en myndighet att meddela föreskrifter. När det gäller att införliva internationella åtaganden av mera detaljartad karaktär med svensk rätt, mätmetoder och andra tekniska åtgärder, torde det ofta vara lämpligt att föreskrifter utfärdas av en myndighet. 11 § Regeringen får föreskriva att det skall vara förbjudet att utan tillstånd eller innan anmälan har gjorts 1. anlägga eller bedriva vissa slag av fabriker, andra inrättningar eller verksamheter, 2. släppa ut avloppsvatten av viss mängd, art eller sammansättning, 3. släppa ut eller lägga upp fast avfall eller andra fasta ämnen så att mark, vattendrag, sjöar och andra vattenområden eller grundvatten kan förorenas, 4. ändra vissa slag av inrättningar eller deras användning eller ändra vissa slag av verksamheter på ett sätt som kan medföra ökade eller andra olägenheter eller som i annat avseende är av betydelse från störningssynpunkt. Paragrafen har delvis utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen rör verksamheter av olika slag och ändringar därav som kräver tillstånd enligt vad regeringen föreskriver. Paragrafen motsvarar i stora delar 10 § miljöskyddslagen. Dock har, i enlighet med miljöskyddskommitténs förslag, det tillägget gjorts i punkt 1 att tillståndsplikten kan komma att avse också en redan etablerad verksamhet. Detta innebär den skillnaden i förhållande till gällande ordning att ändringar i regeringens föreskrifter om tillståndplikt får en mer omedelbar verkan. 12 § Frågor om tillstånd till miljöfarlig verksamhet prövas av för miljöskydd eller den myndighet som regeringen bestämmer. Särskilda föreskrifter om och om förfarandet hos nämnden finns i lagen (1994:000) om . Frågor om anmälan prövas av kommunen. Om den miljöfarliga verksamheten kan antas ha en begränsad miljöpåverkan, får regeringen föreskriva att en kommun också skall pröva frågor om tillstånd. Frågor om tillstånd till miljöfarlig verksamhet skall på ansökan av den som bedriver eller avser att bedriva miljöfarlig verksamhet prövas även om tillstånd inte krävs enligt föreskrifter som avses i 11 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Genom paragrafens första stycke föreskrivs att prövar frågor om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. I lagen om finns vissa regler för nämndens verksamhet. Också annan myndighet som regeringen bestämmer får pröva frågor om tillstånd. För sådan prövning gäller allmänna förvaltningsrättsliga regler. Detta överensstämmer med den ordning som har gällt enligt miljöskyddslagen. Frågor om anmälan prövas av en kommun. Det är kommunens sak att med iakttagande av kommunallagen och allmänna förvaltningsrättsliga regler bestämma den ordning som skall gälla för handläggningen av en anmälan. Om verksamheten är av den beskaffenheten, att den kan antas ha en begränsad miljöpåverkan, får regeringen föreskriva att det ankommer på kommunen att pröva frågan om tillstånd. Sådana ärenden kan avse tillstånd att installera värmepumpar, avloppsanläggningar för enskilda toalettanläggningar och vissa andra enklare tillståndsförfaranden, som i den föreslagna ordningen överförs från hälsoskyddsreglerna till miljöskyddsreglerna. Den som bedriver eller avser att bedriva miljöfarlig verksamhet kan få sin verksamhet prövad och erhålla tillstånd till verksamheten, även om verksamheten enligt föreskrifter som följer av 11 § inte omfattas av tillståndsplikt. Denna möjlighet har alltid funnits i miljöskyddslagstiftningen och bibehålls alltså i . 13 § Den som avser att utöva miljöfarlig verksamhet för vilken det krävs tillstånd enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av denna balk skall, innan ansökan om tillstånd ges in, i skälig omfattning och på lämpligt sätt samråda både med de statliga och kommunala myndigheter som har skyldighet att följa verksamheten och med de organisationer och enskilda som kan ha ett intresse i saken. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Samrådsskyldigheten överensstämmer med vad som gäller enligt 12 a § miljöskyddslagen. De närmare motiven framgår av prop 1980/81:92 s. 65 f. 14 § En ansökan om tillstånd skall vara skriftlig. Den skall innehålla 1. ritningar och beskrivningar över verksamheten och dess omfattning, 2. förslag till de skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått som behövs för att förebygga eller avhjälpa olägenheter från verksamheten, 3. förslag till hur verksamheten bör kontrolleras, 4. en redogörelse för det samråd som har ägt rum enligt 13 § och vad som därvid har kommit fram. I 8 kap. finns föreskrifter om miljökonsekvensbeskrivningar. En kommun som prövar ärenden om tillstånd får medge undantag från vad som föreskrivs i första stycket. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen anger vad en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet skall innehålla. I andra stycket erinras att det finns särskilda föreskrifter om miljökonsekvensbeskrivning. Genom miljökonsekvensbeskrivningen bör bl.a. framgå hur aktsamhetsreglerna och lokaliseringen har beaktats. Hur beskrivningen närmare utformas blir i mycket beroende på verksamhetens art, omfattning och planerade lokalisering. Eftersom den kommunala tillståndsprövningen avses omfatta endast mindre komplicerade anläggningar har i andra stycket kommunen medgetts möjlighet att meddela undantag från föreskrifterna i första stycket. 15 § Om en ansökan är bristfällig eller om den inte har getts in i tillräckligt antal exemplar, skall tillståndsmyndigheten förelägga sökanden att avhjälpa bristen . Detsamma gäller om samråd enligt 13 § inte har skett i tillräcklig omfattning. Ett föreläggande får förenas med vite. Följer sökanden inte föreläggandet, får tillståndsmyndigheten besluta att bristen skall avhjälpas på sökandens bekostnad eller avvisa ansökan, om bristen är så väsentlig att ansökan inte kan ligga till grund för prövning av ärendet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen anger närmare handläggningsregler i fråga om en ansökan som är bristfällig eller inte getts in i tillräckligt antal exemplar. Motsvarande bestämmelser återfinns i 13 § tredje och fjärde styckena miljöskyddslagen. 16 § skall se till att varje ärende ges den utredning som behövs med hänsyn till balkens bestämmelser och de föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha ett intresse i saken skall på lämpligt sätt ges tillfälle att yttra sig. I den utsträckning det behövs för utredningen skall hållas besiktning på platsen och sammanträde. Till sammanträden har också allmänheten tillträde. Den som är närvarande vid ett sammanträde har rätt att i skälig omfattning yttra sig över innehållet i ansökan och den där beskrivna verksamhetens verkningar samt de ytterligare uppgifter som sökanden kan ha lämnat om verksamheten. Till sammanträde skall kallas genom kungörelse i ortstidning eller på annat lämpligt sätt. Kostnaden för kungörelse betalas av sökanden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen reglerar formerna för tillståndsprövningen. Den praxis som har etablerats hos i fråga om allmänhetens rätt att komma till tals vid prövningen har här lagfästs. Genom paragrafens utformning får också allmänheten på detta sätt tillfälle att yttra sig över innehållet i en miljökonsekvensbeskrivning. Kallelse sker normalt genom kungörelse i ortstidningen. Vad som förstås med detta framgår av lagen (1977:654) om kungörande av mål och ärenden hos myndighet m.m. Särskild kallelse bör utgå till sökanden och de myndigheter som särskilt skall följa ärendet. Kungörelsekostnaderna skall belasta sökanden. 17 § har rätt att anlita sakkunnig för att utreda särskilda frågor. Ersättning till sakkunnig betalas av sökanden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den motsvarar i berörda delar 14 § fjärde och femte styckena miljöskyddslagen. 18 § skall med eget yttrande överlämna frågor om tillstånd till regeringen, om det vid prövningen av en ansökan visar sig att verksamheten är av sådan art som avses i 5 § andra stycket. Här avses sådana fall där andra omständigheter än hänsynen till miljön gör sig särskilt gällande och ett politiskt ställningstagande är nödvändigt. 19 § Tillståndshavaren är skyldig att vid prövning av frågor om återkallelse av tillstånd och omprövning av villkor enligt 30-33 §§ ge in den utredning som behövs för prövningen. I ett sådant ärende får tillståndsmyndigheten vid vite förelägga tillståndshavaren att ge in den utredning som behövs. Paragrafen motsvarar 13 a § och 14 § sista stycket miljöskyddslagen. Den slår fast tillståndshavarens skyldighet att bidra till utredningen. De närmare motiven för bestämmelsen framgår av prop. 1990/91:90 s. 216. 20 § Ett beslut om tillstånd skall noggrant ange de villkor som behövs för att hindra eller begränsa skadlig påverkan eller andra olägenheter från verksamheten. Villkor får när det behövs avse hanteringen av kemiska produkter i tillverknings- och processindustri, om hanteringen kan föranleda olägenheter för den yttre miljön. Villkoren får också avse hushållningen med mark, vatten och andra naturresurser. Om det finns särskilda skäl, får ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet begränsas till . I tillståndsbeslutet skall anges , högst , efter vilken tillståndet upphör att gälla om den med tillståndet avsedda verksamheten inte har påbörjats inom den angivna tiden. Ett tillstånd som har meddelats av en kommun gäller . Tillståndet upphör dock att gälla om inte den med tillståndet avsedda verksamheten påbörjats . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av första stycket framgår att tillståndet byggs upp av villkor, som naturligtvis noggrannt skall beskriva vad som avses regleras, och att villkoren sammantagna formar tillståndsbeslutets materiella innehåll. Tillståndet omfattar alltså de sammantagna villkoren. Skälet till denna ändring framgår av den allmänna motiveringen. Av stycket framgår vidare att tillståndsprövningen kan avse frågor om kemikaliehantering. Begreppet yttre miljön används för att annan lagstiftning reglerar kemikaliehanteringen i förhållande till arbetsmiljöfrågorna. Också villkor som rör hushållningen med mark och vatten och andra naturresurser kan beslutas i samband med tillståndsprövningen. Det ligger i sakens natur att sådana villkor inte bör ställas om främjandet av naturresurser tillgodoses genom annan lagstiftning eller på annat sätt som t. ex. genom en fungerande prissättning. Ett tillstånd får om det finns särskilda skäl begränsas till . Detta kan bli fallet om verksamheten är tidsbegränsad eller om det finns anledning på grund av osäkerhet om företagets framtid att begränsa tillståndstiden. När tillståndsbeslut tidsbegränsas bör i beslutet anges att tiden skall räknas från det beslutet har vunnit laga kraft. Har inte verksamheten satts i gång förfaller tillståndet. Om företaget vill ha möjlighet att påbörja verksamheten senare får det alltså ge in en ny tillståndsansökan. Ett tillstånd som har meddelats av en kommun gäller . Har det inte utnyttjats på så sätt att verksamheten har påbörjats förfaller tillståndet. På samma sätt som anges bör i beslutet anges att tiden skall räknas från det tillståndsbeslutet vunnit laga kraft. Att det gäller en mer begränsad tid för kommunala tillstånd motiveras av att avloppsanordningar, värmepumpar och liknande som kan bli föremål för tillståndsprövning i allmänhet rör enskilda hushåll och är anläggningar av mindre komplicerad art. 21 § Ett tillstånd som gäller får för sin giltighet göras beroende av att säkerhet ställs för kostnaden för återställning och andra sådana kostnader som verksamheten kan föranleda. Staten, kommunerna och landstingen behöver inte ställa säkerhet. Om det kan antas att ställd säkerhet är tillräcklig, får den myndighet som prövar frågan om tillstånd besluta om ytterligare säkerhet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Reglerna om säkerhet har i utsträckts till att också omfatta återställning och andra sådana kostnader för efterbehandling som en miljöfarlig verksamhet kan föranleda. I samband med att tillstånd lämnas för en tidsbegränsad verksamhet skall frågan om säkerhet för verksamheten prövas och om sådan säkerhet skall ställas, fastställs detta av tillståndsmyndigheten genom villkor. Förutsättning för säkerhet är att verksamheten avser en bestämd tid. I enlighet med vad som brukar vara fallet i fråga om ställande av säkerhet omfattas inte offentligrättsliga organ. Om det kan antas att säkerheten är tillräcklig, får den myndighet som beslutar om tillstånd besluta om ytterligare säkerhet. Förfarandet motsvarar vad som gäller för ändring av villkor. Befogenheten för en myndighet att kräva ytterligare säkerhet gäller också för en kommun när kommunen är tillståndsprövande myndighet. Motsvarande gäller även i andra fall när det i balkens bestämmelser talas om tillståndsmyndighet 22 § Om två eller flera som utövar eller avser att utöva miljöfarlig verksamhet kommer överens om att vidta åtgärder för att förebygga eller motverka likartade olägenheter för människor och miljön av verksamheten, får villkor som avses i 20 § innebära att de skall vidta åtgärderna gemensamt. Som förutsättning för detta gäller att möjligheterna att uppfylla miljökvalitetsnormer enligt 6 kap. ökar eller att fördelar från hälso- och miljösynpunkt uppnås på något annat sätt. Ärenden enligt första stycket får avgöras genom beslut om tillstånd som innehåller gemensamma villkor för verksamheterna. För beslut i sådana ärenden gäller också 20 och 21 §§. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen avser de fall då verksamhetsutövarna för olika verksamheter helt eller delvis koncentrerar försiktighetsmåtten för respektive verksamhet till någon eller några av verksamheterna. I stället för att lägga ner kostnaderna i den egna verksamheten får företaget därmed medverka till att bekosta försiktighetsmåtten vid ett annat företag, om det innebär att möjligheterna att uppfylla miljökvalitetsnormer enligt 6 kap. ökar eller om fördelar för människors hälsa eller miljön uppnås på annat sätt. Gemensamma villkor kan antingen meddelas i separata tillståndsbeslut eller i ett tillståndsbeslut som är gemensamt för olika verksamheter. Tillståndsbeslut skall omfattas av villkor som sägs i 20 §. I ett gemensamt beslut får dock villkor för en verksamhet göras beroende av villkor som skall iakttas av en annan verksamhetsutövare som är knuten till tillståndet. Också reglerna i 21 § om säkerhet blir gällande. Verk- samhetsutövarna bör förpliktas att gemensamt ställa säkerhet. Frågor om återlämnande av säkerhet, om någon av de samverkande verksamheterna upphör, kan prövas i samband med omprövning av villkoren. Kontroll över efterlevnaden av villkor som har beslutats enligt denna paragraf utövas av tillsynsmyndighet. Vid bristande efterlevnad kan vitesföreläggande och andra förelägganden beslutas. Däremot är sådana villkor inte straffrättsligt sanktionerade. I föreskrifter som meddelas med stöd av 11 och 12 §§ kan samordningsfrågor som gäller prövning av tillstånd enligt paragrafen regleras. I fråga om samordning av tillsynsansvar finns bemyndigande för regeringen i 18 kap. 1 §. Samordningsbehov kan uppkomma när gemensamma villkor skall fastställas för verksamheter som annars tillståndsprövas av olika myndigheter. 23 § Om regeringen lämnar tillstånd, får regeringen överlåta åt en tillståndsmyndighet att fastställa ytterligare villkor för verksamheten. En tillståndsmyndighet får överlåta till en tillsynsmyndighet att fastställa villkor av mindre betydelse. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Om regeringen lämnar tillstånd, får regeringen överlåta åt en tillsynsmyndighet att fastställa ytterligare villkor för verksamheten. Uttrycket ytterligare villkor beror på konstruktionen att tillståndet i materiellt hänseende alltid måste bestå av minst ett villkor. Regeringen kan besluta om tillstånd antingen i ett hänskjutet ärende eller genom ett överklagat. I ett hänskjutet ärende är det lämpligast att den tillståndsmyndighet som beslöt att föra ärendet till regeringen, efter regeringens beslut bestämmer de villkor som närmare reglerar verksamheten. Också andra fall där det av utredningsskäl är lämpligare att någon annan än regeringen beslutar i fråga om villkor kan förekomma. Det kan t.ex vara fråga om att pröva successiva minskningar av vissa utsläpp som kräver särskild utredning. Andra stycket motsvarar 20 § andra stycket miljöskyddslagen och infördes i samband med prop. 1987/88:85. Avsikten var att den praxis som utvecklats skulle ges formen av att villkor fastställdes i stället för tillsynsbeslut. Därmed följer andra rättsverkningar i fråga om omprövning m.m. än som gäller för tillsynsbeslut. 24 § Om det vid prövningen av en miljöfarlig verksamhet inte tillräckligt säkert kan bedömas vilka villkor som bör gälla i ett visst avseende, får avgörandet i denna del skjutas upp, om det kan ske utan olägenhet för miljön. I samband med uppskov skall tillfälliga villkor om skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått beslutas. En fråga som har skjutits upp skall avgöras . Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen reglerar när avgörandet av vissa villkor får skjutas upp. Som framgått av den allmänna motiveringen kan det förekomma ärenden där nya tekniska förfaranden eller metoder måste utvecklas eller är under utveckling. Vid sådant förhållande vore det olämpligt att fastställa villkor som bygger på föråldrad teknik eller att konservera metoder som är på väg att försvinna. I samband med uppskov av villkor skall tillfälliga villkor beslutas. En fråga som har skjutits upp skall enligt andra stycket avgöras så snart det kan ske, dvs. så fort tillräcklig erfarenhet av verksamheten i aktuell del har vunnits. 25 § I ärenden om tillstånd till en verksamhet får tillståndsmyndigheten på ansökan besluta att vissa arbeten får påbörjas trots att tillståndsfrågan inte har blivit slutligt avgjord. Ett sådant beslut (igångsättningsmedgivande) får meddelas endast om det finns särskilda skäl och det är uppenbart att tillstånd kommer att lämnas. I ärenden där regeringen prövar frågan om tillstånd får medgivande enligt första stycket inte lämnas innan tillståndsfrågan har avgjorts. I ett igångsättningsmedgivande skall noggrant anges de villkor som skall gälla i avvaktan på den slutliga prövningen. Vid prövningen av ett igångsättningsmedgivande gäller samma regler som för tillståndsprövning. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 21 a § miljöskyddslagen. Vad som anfördes när bestämmelsen infördes (prop 1980/81:92 s. 69 f) skall alltjämt gälla. Om tillståndsfrågan avgjorts av regeringen enligt 5 kap. 1 eller 2 § bör igångsättningsmedgivande kunna lämnas om övriga förutsättningar är uppfyllda. Samma regler gäller för förfarandet som för tillståndsprövning. 26 § Tillstånd till miljöfarlig verksamhet får inte meddelas i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras. Paragrafen motsvarar 4 a § miljöskyddslagen. 27 § Tillstånd får inte ges till den som har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt tidigare tillstånd, om inte särskilda omständigheter föranleder annat. Paragrafen har sin motsvarighet i 18 § fjärde stycket naturvårdslagen där föreskrifter om täkttillstånd lämnas. Paragrafen har i utsträckts till att också omfatta miljöfarlig verksamhet. Paragrafen skall tillämpas när det är klart att tillståndshavaren inte har fullgjort sina åligganden. Föreligger tveksamhet skall paragrafen inte tillämpas. Inte heller skall den tillämpas om tiden för fullgörande av viss förpliktelse inte har löpt ut vid den aktuella tillståndsprövningen. 28 § Tillstånd får inte beviljas för verksamhet som leder till att en miljö- kvalitetsnorm inte kan uppfyllas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen saknar motsvarighet i miljöskyddslagen. Som framgår av den allmänna motiveringen avsnitt 4.5 är miljökvalitetsnormerna ett instrument i planeringen särskilt för kommunerna. Även tillståndsmyndigheterna måste dock vid sin prövning beakta förekomsten av miljökvalitetsnormer och ha dessa som en grund för sin prövning. I ett belastat område är det särskilt viktigt för prövningsmyndigheten att avgöra huruvida ny verksamhet som ökar belastningen på miljön kan tillåtas. Tillstånd får inte beviljas för en verksamhet som föranleder att en miljökvalitetsnorm inte kan följas. 29 § Om det finns hinder mot att meddela tillstånd till en miljöfarlig verksamhet enligt vad som sägs i 28 §, får verksamheten komma till stånd om den som utövar eller ämnar utöva verksamheten vidtar sådana åtgärder att olägenheterna från annan miljöfarlig verksamhet upphör eller minskar så att miljökvalitetsnormen på grund av de vidtagna åtgärderna kan uppfyllas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. För att tillstånd skall meddelas enligt paragrafen krävs att den som utövar verksamheten vidtar sådana åtgärder att olägenheter från annan miljöfarlig verksamhet upphör eller minskar i avsevärd mån. Vid prövningen behöver inte åtgärderna vara genomförda, men avtal måste ha ingåtts som kan leda till den avsedda verkan. Det kan därför vara lämpligt att tidsbegränsa tillståndet och att bestämma att vissa villkor skall gälla bara för en begränsad tid. 30 § Ett tillstånd får återkallas helt eller delvis av tillståndsmyndigheten1. om den som har sökt tillståndet har vilselett tillståndsmyndigheten genom att lämna oriktiga uppgifter av betydelse för tillståndet, 2. om villkor som gäller för verksamheten i något väsentligt avseende har åsidosatts, 3. om det genom den miljöfarliga verksamheten uppkommit olägenheter av sådan art som avses i 5 § första stycket och som inte kan avhjälpas genom en ändring av villkoren för verksamheten, 4. om den tillståndsgivna verksamheten påtagligt medverkar till att gränsvärdena i en miljökvalitetsnorm överskrids och ändrade villkor inte kan antas vara tillräckliga eller om sådana fördelar ur miljösynpunkt som avses i 29 § inte har kunnat erhållas, 5. om den tillståndsgivna verksamheten slutligt har upphört, 6. om ett nytt tillstånd ersätter ett tidigare tillstånd. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar delvis 23 § miljöskyddslagen. Punkten 3 har knutits till stoppregeln i 5 § första stycket. Punkterna 4, 5 och 6 har tillkommit. När det gäller punkt 5 bör det ankomma på tillståndsmyndigheten att på lämpligt sätt undersöka att verksamheten slutligt har upphört. Om det därvid framkommer, att verksamheten sannolikt inte kan startas på nytt bör tillståndet återkallas.