prop · GI0357 · 1995-01-01 00:00:00 — förbrukar varan privat, eller tar varan i anspråk för privata gåvoändamål eller för användning som bytesvara vid förvärv av varor och tjänster för privata ändamål. Vad beträffar gåvofallet är det tillräckligt att varan tagits ut för gåvoändamålet. Har gåvan fullbordats föreligger skattskyldighet även enligt 2 kap. 2 § 2 ML (jfr prop. 1993/94:99 s. 139). Genom uttaget upphör varan att vara en rörelsetillgång. 2 kap. 2 § 2 ML avser fall då den skattskyldige överlåter en vara till någon utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet. Endast överlåtelse av äganderätt till en vara avses. Överlåtelse eller upplåtelse av nyttjanderätt till en vara, således även till fastighet, är att anse som om- sättning av tjänst och kan endast uttagsbeskattas som uttag av tjänst. Marknadsmässigt betingade prisnedsättningar är inte att anse som försäljning till underpris. Bestämmelsen omfattar även försäljning till anställda för ett pris som understiger marknadsvärdet. Sedvanliga personalrabatter uttagsbeskattas dock inte (jfr a. prop. s. 140). Genom uttaget upphör varan att vara rörelsetillgång. 2 kap. 2 § 3 ML slutligen stadgar att uttag föreligger då den skattskyldige för över en vara från en verksamhet eller verksamhetsgren som medför skattskyldighet till en verksamhet eller verksamhetsgren som inte alls eller endast delvis medför skattskyldighet. En sådan situation uppstår då en vara anskaffas i en verksamhet/verksamhetsgren men används i annan sådan. Bestämmelsen är aldrig tillämplig vid överföring av vara till verksamhet som medför full skattskyldighet men väl vid överföring till verksamhet/verksamhetsgren som endast medför partiell skattskyldighet. I det sistnämnda fallet, liksom då överföring skett till en verksamhet/verksamhetsgren som inte medför någon skattskyldighet alls, skall full skatt tas ut, dvs. på varans hela marknadsvär- de. Denna skatt är emellertid inte att anse som ingående skatt i den mottagande verksamheten. Den skattskyldige har därför inte rätt till avdrag för denna skatt. Det skall anmärkas att om en vara som uttagsbeskattats enligt 2 kap. 2 § 3 ML överlåts är överlåtelsen skattefri enligt 3 kap. 24 § första stycket 2 ML. Skälet härtill är att varan vid överlåtelsen redan är belastad med mervär- desskatt som inte får dras av. Beskattningsunderlaget vid uttag av varor utgörs i de flesta fall av marknads- värdet, dvs. det allmänna saluvärdet (7 kap. 3 § första stycket ML). Med marknadsvärdet förstås enligt 7 kap. 3 § andra stycket ML det pris som den skattskyldige skulle ha kunnat betinga sig vid en försäljning under jämförliga omständigheter. I priset inbegrips enligt samma lagrum värdet av bytesvara, kompensation för skatter och avgifter och andra tillägg till priset utom ränta. Till skillnad från vad som är fallet beträffande de av EG tillämpade beskatt- ningsunderlagen ingår således handelsvinst i det beskattningsunderlag som tillämpas i ML (marknadsvärdet). Detta innebär att utebliven vinst beskattas vid uttagsbeskattning enligt ML:s men inte enligt . Liksom i avses inom EG med varor materiella ting, inbegripet fastigheter, samt elektrisk kraft, gas, värme och kyla (jfr artikel 5.1 och 5.2). Likaså innebär EG:s egentliga regler om uttagsbeskattning av varor, artikel 5.6 och 5.7, att uttag skall jämställas med omsättning/överlåtelse mot ersättning ("treated as supplies made for consideration"). Till skillnad från vad som gäller i är emellertid viss omsättning av fastighet skattepliktig inom EG, nämligen överlåtelse av dels nyproducerade byggnader, eller delar därav, och marken de står på, dels obebyggd mark som utgör byggnadstomt. Eftersom fastigheter omfattas av varubegreppet innebär detta att om uttag av varor blir tillämpliga vid uttag av fastighet i de båda fall då överlåtelse av fastighet är skattepliktig. De ovannämnda bestämmelserna i det sjätte direktivet om uttag av varor utgörs av en obligatorisk bestämmelse, artikel 5.6, och tre fakultativa sådana, artikel 5.7 a-c. Dessa bestämmelser innebär följande. Artikel 5.6 föreskriver att uttagsbeskattning skall ske om den skattskyldige tar ut vara ur verksamheten för eget eller personalens privata bruk. Samma sak gäller om varan ges bort (dock inte gåvor av ringa värde eller varuprover) eller används för andra rörelsefrämmande ändamål. Bestämmelsens tillämplighet förutsätter att varan genom uttaget upphör att vara rörelsetillgång. Vidare förutsätts att avdragsrätt helt eller delvis förelegat för ingående skatt vid förvärvet av varan eller dess komponenter. Denna avdragsrätt tas tillbaka genom uttagsbeskattningen. Artikel 5.7 a medger att uttagsbeskattning får ske då den skattskyldige för verksamhetsändamål använder varor som är producerade, konstruerade, utvunna, bearbetade, inköpta eller importerade i verksamheten men då förvärv av dessa varor inte skulle ha medfört full avdragsrätt om förvärvet gjorts från annan skattskyldig, dvs. fråga är om blandade förvärv eller verksamhet som medför partiell skattskyldighet. Denna uttagsbeskattning tar sikte på näringsidkare, t.ex. banker, som endast delvis är skattskyldiga och som därför endast har partiell avdragsrätt för ingående skatt. Full skatt läggs på uttagen. Den skattskyldige har emellertid i dessa fall rätt att vid uttagsbeskattningen dra av så stor del av skatten på uttaget som motsvarar den skattskyldiges partiella avdragsrätt vid förvärv av varor (artikel 17.2 c, jfr även artikel 28f.1). Det beror på att avdrag (till skillnad från de övriga uttagsfallen) inte tidigare medgivits. I dessa fall föreligger oftast inget färdigt "förvärv" i näringsverk- samhet och varorna belastas då av den mervärdesskatt som belastat ingående material och komponenter och som "ligger kvar" just därför att avdrag inte gjorts. Denna specifika avdragsrätt syftar således till att en vara skall belastas med lika stor mervärdesskatt oavsett om varan köpts eller producerats i egen regi. Artikel 5.7 b medger att uttagsbeskattning får ske då skattskyldig, som förvärvat en vara med hel eller partiell avdragsrätt eller fått avdragsrätt vid tidigare uttagsbeskattning enligt artikel 5.7 a, tar ut varan för att använda den för en icke beskattningsbar transaktion, dvs. för annat än omsättning ("supply of goods"). upphör således genom uttaget att vara rörelsetill- gång. Den vid förvärvet medgivna avdragsrätten tas tillbaka genom uttagsbe- skattningen för att förhindra ett skattefritt förvärv. Artikel 5.7 c medger att uttagsbeskattning får ske då den skattskyldige, eller dennes successor, behåller en vara när han upphör med verksamheten. Bestämmelsen är inte tillämplig vid sådana överlåtelser/överföringar av verksamhetstillgångar som avses i artikel 5.8, dvs. då verksamhetstillgångar överlåts eller tillskjuts annat företag som apportegendom eller liknande. Skälet till att verksamhetsöverföringar enligt artikel 5.8 inte omfattas av nu ifrågavarande uttagsbestämmelse är att artikel 5.8 materiellt utgör ett undantag från skatteplikten varför uttagsbeskattning inte heller kan komma i fråga (jfr motsvarigheten i 3 kap. 25 § ML). upphör genom uttaget att vara en rörelsetillgång. Även vid uttag enligt artikel 5.7 c gäller som förutsättning för uttagsbeskattning att den skattskyldige förvärvat varan med hel eller partiell avdragsrätt eller fått avdragsrätt vid tidigare uttagsbeskattning enligt artikel 5.7 a. Denna avdragsrätt tas tillbaka genom uttagsbeskattningen för att skattefritt förvärv inte skall uppkomma. Avdragsrätt medges inte heller vid denna uttagsbeskattning. Det har ifrågasatts om inte artikel 5.7 c är överflödig eftersom artikel 5.6 täcker även dessa fall genom regleringen att uttag av varor för privat bruk skall anses som omsättning mot ersättning. Beskattningsunderlaget vid uttag av varor enligt artikel 5.6 och 5.7 utgörs enligt artikel 11.A 1 b av priset för att köpa de uttagna varorna eller motsvarande varor, inköpsvärdet ("the purchase price"). Saknas inköpspris utgörs beskattningsunderlaget av tillverkningskostnaden ("the cost price"). Båda slagen av värde bestäms enligt artikeln med hänsyn till tidpunkten för uttaget. Bestämmelserna anses innebära att i beskattningsunderlaget ingår dels anskaffningskostnaden, dels det mervärde som tillförts de anskaffade varorna genom bearbetning inom företaget, men däremot inte utebliven vinst. Av det sagda följer att EG:s reglering av uttagsbeskattningen av varor syftar till att ta tillbaka den mervärdesskatt som tidigare dragits av. Avsikten är däremot inte att också beskatta en utebliven handelsvinst hos den som skall uttagsbeskattas; i så fall hade beskattningsvärdet liksom i ML varit marknadsvärdet och inte in- köpspriset eller tillverkningskostnaden. Svensk EG-konformitet Grundstadgandena i de båda rättssystemen vad avser uttag av varor utgörs av artikel 5.6 respektive 2 kap. 2 § 1 ML. Dessa båda bestämmelser har den vidaste tillämpligheten och kan antas avse de mest frekventa uttagstyperna av de reglerade slagen av förfoganden. De övriga bestämmelserna skattlägger, i några fall med större eller mindre överlappningar i förhållande till de nyssnämnda be- stämmelserna, vissa specifika förfoganden över varor och är därför väsentligt snävare i sitt tillämpningsområde. De nämnda EG-reglerna är med undantag för artikel 5.6 dessutom fakultativa, dvs. medlemsstaterna får betrakta de beskrivna ianspråktagandena som omsättning mot ersättning. har i anslutningsfördraget erhållit rätt att fortsätta att undanta samtliga fall av överlåtelse av fastighet från skatteplikten. EG:s uttagsbe- stämmelser avseende varor inverkar därför inte på omsättning i form av uttag av fastigheter. Reglerna har i båda systemen huvudsakligen samma materiella och systematiska uppbyggnad och uttagsbeskattningen är, som nämnts, ett alternativ till be- skattning genom vägrad avdragsrätt för ingående skatt. För samtliga bestämmelsers tillämplighet gäller därför som princip att full eller partiell avdragsrätt skall ha medgivits vid förvärvet. Vidare läggs i båda systemen full skatt på uttaget även om endast partiell avdragsrätt medgivits vid förvärvet. Slutligen råder i båda systemen, med undantag för artikel 5.7 a, inte rätt till avdrag vid uttagsbeskattningstillfället. Artikel 5.7 a är speciell och faller utanför systematiken eftersom avdrag medges vid uttagsbeskattningen (artikel 17.2 c). Detta förhållande skulle, som nämnts, logiskt vara en följd av att avdragsrätt inte medgivits eller kunnat medges vid förvärvet. Emellertid borde det ingående material och de förvärvade komponenter som den i egen regi producerade varan består av ha föranlett partiell avdragsrätt - artikeln avser endast partiellt skattskyldiga - vid förvärvet av varans beståndsdelar. Artikel 5.7 a är emellertid fakultativ och utredningen har ansett att behov av denna regel inte föreligger och att någon motsvarighet härtill inte bör införas i svensk rätt. Näringslivets Skattedelegation och har däremot föreslagit att en bestämmelse med denna innebörd bör införas. Regeringen delar utredningens uppfattning i denna fråga. Om det senare visar sig att behov av en sådan reglering föreligger får frågan prövas på nytt. Artikel 5.7 b har sin närmaste om än inte heltäckande motsvarighet i 2 kap. 2 § 3 ML. Emellertid kompletterar de båda övriga bestämmelserna i ganska väl det tillämpningsområde som artikel 5.7 b täcker utöver 2 kap. 2 § 3 ML. Artikel 5.7 b är även den fakultativ men får således redan anses reglerad genom gällande rätt. Artikel 5.7 c har, som nämnts ovan, ansetts överflödig i det att bestämmelsen helt ryms i artikel 5.6. Även 2 kap. 2 § 1 ML får anses innefatta de ut- tagssituationer som avses i artikel 5.7 c. Artikeln hade på grund av sin fakultativa karaktär i och för sig inte måst inkorporeras i svensk rätt men är således ändå reglerad genom gällande rätt. Artikel 5.6 slutligen är obligatorisk och utgör grunden för EG:s uttagsbe- skattning avseende varor. Artikeln har sin närmaste motsvarighet i 2 kap. 2 § 1 ML. Artikel 5.6 har emellertid ett vidare tillämpningsområde genom att det avser samtliga slag av tillgodogöranden/ianspråktaganden av den skattskyldige eller dennes personal av en vara för rörelsefrämmande ändamål och inte endast, såsom är fallet i 2 kap. 2 § 1 ML, för den skattskyldiges privata ändamål. Emellertid rymmer bestämmelserna i 2 kap. 2 § 2 och 3 ML förfoganden som tillsammans med 2 kap. 2 § 1 ML ganska väl täcker omfattningen av tillämpningsområdet för artikel 5.6; 2 kap. 2 § 2 ML avser överlåtelse av äganderätt till vara utan ersättning (eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet, varom mer nedan) och 2 kap. 2 § 3 ML gäller överföring av vara till skattefritt eller endast partiellt skattepliktigt verksamhetsområde. En sådan överföring kan även sägas utgöra ett rörelsefrämmande tillgodogörande i den rörelse varifrån överföringen sker och ryms därför i artikel 5.6. Förfoganden enligt artikel 5.6 från personalens sida (från stöld bortses) sker som regel på arbetsgivarens/den skattskyldiges order eller ansvar. De svenska bestämmelserna behöver därför inte, såsom artikel 5.6, särskilt omnämna förfoganden från personalens sida. För att överensstämmelse skall råda med direktivet har utredningen föreslagit en ny bestämmelse i 7 kap. 3 § 2 a ML. Förslaget innebär att beskattnings- underlaget skall utgöras av inköpsvärdet alternativt tillverkningskostnaden. Utebliven vinst ingår däremot inte i beskattningsunderlaget, vilket däremot är fallet enligt den nuvarande svenska lagstiftningen där marknadsvärdet utgör beskattningsunderlag. har anfört att den föreslagna bestämmelsen kan få till följd att uttagsbeskattning skall ske till ett högre värde än det för varan aktuella marknadsvärdet, t.ex. vid försäljning av inventarier eller begagnade varor i övrigt. Genom att uttagsbeskattning inte skall ske om en prisnedsättning är marknadsmässigt betingad torde emellertid någon uttagsbeskattning inte bli aktuell i de fall en varas faktiska marknadsvärde understiger inköpsvärdet. Artikel 5.6 i EG-direktivet avser förutom privat bruk av varan endast gratisöverlåtelse av varan eller dess användning för rörelsefrämmande ändamål. Bestämmelsen i 2 kap. 2 § 2 ML avser förutom gratisöverlåtelse överlåtelse till underpris i förhållande till marknadsvärdet. Det torde dock inte strida mot syftet med EG-bestämmelsen att såsom uttag även anse de fall då överlåtelser sker till underpris. Med hänsyn till den nya regeln om beskattningsunderlaget bör uttagsfallen dock begränsas till att avse endast de situationer då underpriset sätts i relation till inköpspriset alternativt tillverkningskost- naden. I konsekvens med detta bör ordet "marknadsvärdet" i 2 kap. 2 § 2 ML bytas ut mot "ett värde beräknat enligt 7 kap. 3 § 2 a". Vad gäller varuprover och gratisgåvor som ges som ett led i verksamheten, och alltså inte är rörelsefrämmande, torde resultatet av den svenska tillämpningen, där mervärdesskatt på sådan gåva är avdragsgill, överensstämma med syftet i EG:s uttryckliga regel att uttagsbeskattning inte skall ske i sådana fall. Någon regel rörande detta behöver därför inte införas i ML. Som anmärkts ovan under redogörelsen för bestämmelsen i 2 kap. 2 § 2 ML har orden "mot ersättning som understiger marknadsvärdet" tillämpats så att varuöverlåtelser mot en marknadsmässigt betingad prisnedsättning eller mot sedvanliga personalrabatter inte utgör uttag. Denna tillämpning harmonierar med artikel 5.6 eftersom en prisnedsättning som inte är marknadsmässigt betingad vore rörelsefrämmande ("for purposes other than those of his business"). Regeringen föreslår på grund av det ovan anförda att gällande svensk rätt lagfästs genom att orden "och sådan nedsättning inte är marknadsmässigt betingad" läggs i 2 kap. 2 § 2 ML. Som exempel på en prisnedsättning under marknadsvärdet som ändå är marknadsmässigt betingad kan nämnas ett extremt lågt pris för en back öl eller läsk, antingen kopplat till livsmedelsinköp i övrigt till visst belopp eller enbart för att locka kunder till butiken. 6.3 Uttag av tjänster Regeringens förslag: Kravet i 2 kap. 5 § första stycket 1 ML att vara skall tas ut i samband med en tjänst för att uttag skall föreligga slopas. Även kravet på att det skall vara fråga om tjänster som normalt tillhandahålls av den skattskyldige slopas. Vidare skall det anges att marknadsmässig prisned- sättning inte skall föranleda uttagsbeskattning. Området för uttag av tjänster bör i 2 kap. 5 § första stycket ML såsom avse fall då tjäns- terna tillhandahålls gratis. Därutöver bör regeln endast avse fall då tillhandahållandet sker mot er- sättning som understiger kostnaden för tjänsten och inte såsom i nuvarande ML marknadsvärdet. I en ny bestämmelse i 7 kap. 3 § 2 b ML föreslås att beskattningsunderlaget vid uttag av tjänster skall utgöras av kostnaden för att utföra tjänsten vid uttagstillfället i stället för som av mark- nadsvärdet Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Flera remissinstanser har anfört att det föreslagna beskattnings- underlaget vid uttag av tjänst bör tillämpas också vid uttags- och förmånsbeskattning i inkomstskattesammanhang. Skälen för regeringens förslag: De allmänna principer för uttagsbeskattning som redogjorts för inledningsvis gäller även beträffande uttag av tjänster. Emellertid syftar de svenska reglerna om uttagsbeskattning av tjänster, särskilt de på fastighetsområdet, ofta längre än till att återta en tidigare medgiven avdragsrätt. Uttagsreglerna syftar nämligen i vissa fall även till att begränsa konkurrenssnedvridningar t.ex. genom uttagsbeskattning av serveringstjänster i personalmatsalar enligt 2 kap. 6 § första stycket 1 ML eller genom uttagsbe- skattning av egenregiarbeten på fastighet i skattebefriad verksamhet enligt 2 kap. 8 § ML. Reglerna i 2 kap. 7 och 8 §§ ML kan dessutom anses syfta till att beskatta själva byggandet på fastighet. Skatteplikt för uttag av tjänster uppnås, i likhet med vad som gäller beträffande uttag av varor, genom att ianspråktagande av tjänster genom uttag utgör omsättning av tjänst (2 kap. 1 § andra stycket ML). Med tjänst förstås allt annat än vara som kan omsättas i yrkesmässig verksamhet (1 kap. 6 § ML). Med omsättning av tjänst menas att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon eller att en tjänst tas i anspråk genom uttag (2 kap. 1 § första och andra styckena ML). De svenska reglerna om vad som utgör uttag av tjänster återfinns i 2 kap. 5-8 §§ ML, varav 7 och 8 §§ enbart avser uttag av tjänster på fastighetsområdet. Uttag enligt 2 kap. 5 och 6 §§ ML 2 kap. 5 § ML avser tjänster som den skattskyldige normalt omsätter till utomstående mot ersättning, dvs. sådana tjänster som den skattskyldige annars yrkesmässigt tillhandahåller utomstående. I 5 § första stycket 1-3 ML behandlas följande typer av uttag. Första punkten avser det fall att den skattskyldige personligen utför en tjänst åt sig för privat ändamål och därvid tar ut vara av mer än ringa värde. Att han utför tjänsten "personligen" innebär att han själv fysiskt utför tjänsten, t.ex. en reparation, som dessutom måste vara förenad med ett varuuttag. Genom uttaget upphör varan utgöra rörelsetillgång. Innebörden av uttrycket "för privat ändamål" är densamma som avses i 2 kap. 2 § 1 ML (prop. 1993/94:99 s. 141). Beskattningsunderlaget utgörs enligt 7 kap. 3 § första stycket ML av tjänstens marknadsvärde. Andra punkten reglerar de fall då den skattskyldige tillhandahåller en tjänst åt sig själv för privat ändamål på annat sätt än att själv fysiskt utföra den. Som exempel nämner lagtexten att en skattskyldig låter en anställd utföra tjänsten eller att han själv använder en verksamhetstillgång för privat ändamål, dock under förutsättning att värdet av användandet är mer än ringa. Bestämmelsen förutsätter inte, såsom punkten 1, att vara tas ut i samband med tjänsten. Eftersom bestämmelsen endast är tillämplig vid tillhandahållande för privat ändamål faller uttag i byggnadsrörelse, som består i att byggtjänster utförs av egen personal, utanför tillämpningsområdet; sådant uttag är i stället att hänföra under 2 kap. 7 § ML. Punkten 2 omfattar såväl omsättnings- som an- läggningstillgångar. Bestämmelsen omfattar också användandet av immateriella rättigheter. Även privat användning av en fastighet kan uttagsbeskattas enligt denna punkt såvida uttaget inte är att jämställa med sådan upplåtelse av rättighet till fastighet som är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 2 § första stycket ML; i så fall är även uttaget skattefritt. Beskattningsunderlaget utgörs enligt 7 kap. 3 § första stycket ML av tjänstens marknadsvärde. Tredje punkten avser de fall när den skattskyldige utför, överlåter eller på annat sätt tillhandahåller en tjänst åt någon annan än sig själv utan ersättning eller mot ersättning som understiger marknadsvärdet. Om uttaget består i att den skattskyldige låter annan använda en verksamhetstillgång fordras dock för uttagsbeskattning att värdet av användandet är mer än ringa. Även användning av fastighet kan uttagsbeskattas enligt denna punkt, förutsatt att uttaget inte är att jämställa med sådan upplåtelse av rättighet som är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 2 § första stycket ML, som i så fall är skattefritt. S.k. självtjänster, dvs. tjänster som tillhandahålls inom det egna företaget uttagsbeskattas inte. Detta gäller även när tjänsteprestationen utförs för en verksamhet som inte medför skattskyldighet. Beskattningsunderlaget utgörs enligt 7 kap. 3 § första stycket ML av tjänstens marknadsvärde. 2 kap. 6 § ML avser tjänster som den skattskyldige normalt inte omsätter till utomstående mot ersättning och omfattar enligt första stycket 1-3 följande typer av uttag. Första punkten gäller tillhandahållanden utan ersättning eller till ett pris som understiger marknadsvärdet av serveringstjänster som den skattskyldige tillhandahåller sin personal. Fråga är således om serveringstjänster i annan verksamhet än serveringsrörelse. För att tillhandahållandet av sådana tjänster i en verksamhet som i övrigt inte medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning skall anses som yrkesmässig verksamhet och därmed medföra skattskyldighet, fordras att marknadsvärdet av tjänsterna för beskattningsåret överstiger (4 kap. 2 § ML). Beskattningsunderlaget utgörs enligt 7 kap. 3 § första stycket ML av tjänstens marknadsvärde. Andra punkten avser fall när den skattskyldige för privat ändamål använder eller låter annan använda en personbil eller motorcykel och värdet av an- vändandet är mer än ringa. Innebörden av uttrycket "för privat ändamål" är densamma som i 2 kap. 2 § 1 ML (prop. 1993/94:99 s. 141). Fordonet i fråga kan utgöra en tillgång i verksamheten eller ha förhyrts för användning i denna. Vidare krävs att rätt till avdrag eller återbetalning enligt 10 kap. 9-13 §§ ML förelegat av den ingående skatten vid förvärvet eller i fråga om förhyrda fordon att sådan rätt förelegat för hela den ingående skatt som hänför sig till hyran. En begränsning av avdragsrätten påverkar således inte uttagsbeskattningen för ägda fordon, däremot för hyrda. Detta innebär exempelvis att privat användning av en personbil som ägs av ett taxiföretag uttagsbeskattas fullt ut även om avdragsrätten vid förvärvet reducerats på grund av användning vid såväl gods- som persontransporter. Om däremot bilen hyrts endast för godstransporter och avdragsrätt därmed förelegat endast för hälften av den ingående skatten på hyran, kan uttagsbeskattning inte ske för den privata användningen. Beskattningsunderlaget vid uttag i nu nämnda fall bestäms, för personbilar, efter ett schablonvärde enligt 7 kap. 4 § ML och, för motorcyklar, utifrån marknadsvärdet i enlighet med 7 kap. 3 § första stycket ML. Tredje punkten stadgar om uttagsbeskattning när den skattskyldige, i annat fall än som avses i andra punkten, för privat ändamål använder eller låter annan använda en vara, som är en omsättningstillgång i verksamheten.