prop · GI0375 · 1995-01-01 00:00:00 — Uppgiftskravet tillgodoses genom den loggboksplikt som är föreskriven i fiskelagen (1993:787) och genom den uppgiftsskyldighet som följer av lagen (1992:888) om uppgiftsskyldighet på jordbrukets och fiskets områden och till dessa lagar hörande förordningar. Ett EU-medlemskap innebär följaktligen inte någon principiellt ny uppgiftsinsamling. Den blir emellertid mer omfattande såtillvida att den kommer att omfatta fler led i kedjan. Det lagstöd som behövs för att kräva in uppgifter måste anpassas till det ändrade ändamålet med uppgiftsinhämtandet. Den uppgiftsskyldighet som behövs vid ett medlemskap bör liksom den nuvarande skyldigheten gälla licensierade fiskare liksom andra näringsidkare som tar befattning med fisk och fiskprodukter. De uppgifter som skall samlas in kommer att gälla i huvudsak samma förhållanden som . Vad som tillkommer är bl.a. vissa uppgifter om omlastningar av fångster. För att åstadkomma en samlad reglering av uppgiftsskyldigheten enligt EG:s förordningar på fiskeområdet bör ett heltäckande bemyndigande för föreskrifter om uppgiftsinsamling på området tas in i den nya lagen. Regeringens förslag: De myndigheter som utövar tillsyn över efterlevnaden av EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken och de nationella föreskrifter som ansluter till förordningarna skall 1. få meddela de förelägganden och förbud som behövs för att reglerna i förordningarna och föreskrifterna skall efterlevas, 2. ha rätt till tillträde till områden och ut- rymmen som används i samband med hantering av fisk och fiskprodukter och där göra undersök- ningar och ta prov, 3. ha rätt att få de handlingar och upplysningar som behövs för tillsynen, 4. kunna ta ut avgift för tillsynen. EG:s inspektörer skall ha rätt att medverka vid tillsynen. Den som tar emot stöd eller betalar avgifter en- ligt EG:s förordningar om den gemensamma fiskeri- politiken skall kunna åläggas att föra anteck- ningar om mottaget stöd och betalda avgifter, lik- som att bevara anteckningarna och andra handlingar av betydelse för kontrollen. Föreskrifter skall kunna meddelas om hur tillsy- nen och kontrollen skall bedrivas. Skälen för regeringens förslag: EG:s förordningar på fiskeområdet förutsätter liksom när det gäller jordbrukssektorn att det finns en effektiv tillsyn och kontroll. Det åligger det enskilda medlemslandet att kontrollera och sanktionera överträdelser av EG:s gemensamma fiskeripolitik. Enligt EG:s kontrollförordning skall varje medlemsland inom sitt territorium och på sina vatten övervaka fisket och den därmed förbundna verksamheten. I detta ingår att inspektion skall ske av fiskefartyg och undersökning göras av landning, försäljning, transport och lagring av fisk. Landning och försäljning skall registreras. De egna fiskefartygens verksamhet utanför gemenskapens vatten skall också kontrolleras. Fiskefartyg som kommer från tredje land skall följas. Dessa inspektioner skall medlemsstaten genomföra med hjälp av inspektionssystem som staten själv bestämmer. Ansvariga för fartyg, lokaler eller transportmedel skall medverka till att inspektionen underlättas. Medlemsstaten skall genom stickprov kontrollera fartyg som är undantagna från loggboksplikten eller skyldigheten att lämna landningsdeklaration. Med- lemsstaterna skall även kontrollera riktigheten av uppgifter om omlastning till andra fartyg och om landning utanför gemenskapens territorium. Det ankommer vidare på medlemsstaten att göra stickprovskontroller av fiskprodukter som landas eller transporteras genom landet. För att säkerställa förpliktelserna om kontroll av fiskefartygens verksamhet i gemenskapens vatten och andra vatten samt av loggböcker, landningsdeklarationer, avräkningnotor och registrering skall varje medlemsstat införa ett nationellt kontrollsystem. Kontrollförordningen innehåller bestämmelser om inspektion och kontroll av åtgärder för att förbättra och anpassa strukturerna inom fiskesektorn, inkl. vattenbruket. Kontrollen skall bl.a. avse förnyelse och modernisering av fiske- flottan, anpassning av fiskekapaciteten genom temporära eller definitiva stopp, begränsning av vissa fiskefartygs verksamhet och begränsning av fiskeredskapens utformning. Staterna skall även ha ett system för korsvis kontroll av fiskeflottans kapacitet och verksamhet. Medlemsstaterna skall vidare organisera regelbundna kontroller av den gemen- samma marknadsorganisationen för fisk och vattenbruksprodukter. Kontrollerna skall gälla handelsstandarder, prisreglering samt lagring eller bearbetning av produkter som återtagits från marknaden. Kontrollen skall utövas i varje handelsled. Den svenska övervakningen på fiskets område regleras i huvudsak i fiskelagen (1993:787) och i lagen (1993:649) om marknadsreglering av fisket med följdförfattningar. Den sistnämnda lagen innebär en anpassning till på området. har sektorsansvaret för fiskenäringen. Verket övervakar kvoter genom sammanställningar av fiskeloggboksstatistiken och stickprovskontroll av landningar m.m. Huvuddelen av den svenska fisketillsynen sker dock till sjöss. Det är som till största delen sköter övervakningen till havs och i kustvattnen samt i och . Denna tillsyn omfattar såväl svenska som utländska fartyg och innefattar även kontroll av svenska fartyg som bedriver fiske på utländska vatten. Tillsynen innefattar kontroll av att fisket sker och plats, att fångsterna ryms inom gällande bestämmelser och sker med tillåtna redskap. Kontrollerna går vidare ut på att jämföra fångsten ombord med loggboksuppgifter. Vidare kontrolleras utländska fartygs rätt att fiska i svenska vatten och att de fiskar och plats. I hamn sker landningskontroll som kan innefatta kontroll av loggböcker, minimimått och fiskeredskap. Förutom deltar också polisen och särskilt förordnade fisketillsynsmän i övervakningen av fisket. Polisen övervakar fisket vid kusterna och i flera av de stora insjöarna. Fisketillsynsmännen, som förordnas av länsstyrelserna, övervakar fisket utefter kusterna och i insjöar. Tillsynen inriktas framför allt på fångst- och redskapskontroll samt kontroll av rätten att bedriva fiske. I enlighet med lagstiftningen om marknadsreglering av fisket gäller att fisk som landas skall vara sorterad efter storlek och färskhet och dessutom vara märkt. Tjänstemän anställda av utför kvali- tetskontroller genom stickprov i fråga om organisationernas märkning av fisken. Om fisken landas från fartyg som tillhör annat land sker en tullkontroll. Hos beredningsindustri, grossist eller fiskauktion kontrolleras den livsmedelshygieniska hanteringen och vidare görs en bedömning av om fisken är tjänlig som människoföda. Denna kontroll regleras i livsmedelslagstiftningen. och de kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna har ansvaret för denna kontroll. ansvarar för kontrollen av importerade fiskprodukter vid gränserna. Kontrollen omfattar licenskrav för vissa produkter, kvalitetskontroll, införselförbud, avgiftskontroll och smittskyddskontroll. Den tillsyn som erfordras enligt förekommer följaktligen i stor utsträckning . Vad som behövs är en samlad reglering av de skyldigheter som ikläder sig på detta område i förhållande till gemen- skapen. Denna reglering av tillsynen och annan kontroll bör utformas på i huvudsak följande sätt. Regeringen bör bemyndigas att bestämma vilka myndigheter som skall ha tillsynsansvaret. Det bör härvid vara möjligt för regeringen att i syfte att föra ned tillsynen på lämplig nivå föreskriva att en myndighet får överlåta åt annan myndighet att utöva viss tillsyn. En myndighet som på detta sätt får uppgifter överförda på sig bör ges samma befogenheter som den överlåtande myndigheten har. Enligt fiskelagen och lagen om marknadsreglering på fiskets område får en tillsynsmyndighet meddela vitesförelägganden och vitesförbud. Det är naturligt att i fortsättningen ge tillsynsmyndigheterna dessa möjligheter även i fråga om EG:s reglering av fiskerinäringen. För att kontrollen av efterlevnaden av EG:s fiskeripolitik skall bli effektiv måste myndigheterna ha rätt att få tillträde till lokaler och få upplysningar från företrädare för näringens alla led från fiskare till detaljister. I den föreslagna lagen bör det därför finnas bestämmelser som ger myndigheterna motsvarande befogenheter som finns i fiskelagen och lagen om marknadsreglering vad beträffar rätten till tillträde och information. För att leva upp till kraven på dokumentation när det gäller stöd och skyldighet att betala avgifter bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få föreskriva om skyldighet för den som mottar stöd eller skall betala avgift att föra och bevara anteckningar om detta. Kommissionen kontrollerar att medlemsstaterna fullgör tillsynsuppgifterna i enlighet med EG-rätten. När helst det är nödvändigt kan inspektörer närvara vid nationella myndigheters kontroller och inspektioner. I förutsätts följaktligen att företrädare för EG:s institutioner skall ha möjlighet att delta i inspektion och kontroll och då få del av information. I den föreslagna lagen bör det införas bestämmelser om detta. Regeringens förslag: Överträdelser av EG:s förord- ningar eller av föreskrifter som meddelas med stöd av den föreslagna lagen skall vara straffsanktio- nerade. Skälen för regeringens förslag: En medlemsstat skall se till att lämpliga åtgärder vidtas mot ansvariga fysiska eller juridiska personer när det står klart att den gemensamma fiskeripolitiken inte följts. De överträdelser som kan medföra sanktioner är exempelvis överfiske, användning av felaktiga redskap, underlåtenhet att lämna uppgifter eller anmäla landningar, liksom brott mot gemenskapens bestämmelser om marknadsregleringen i alla led av distributionskedjan. De rättsliga åtgärderna skall vara av sådan art att de i enlighet med tillämpliga bestämmelser i den nationella lagstiftningen effektivt berövar de ansvariga det ekonomiska utbytet av överträdelsen eller avskräcker från ytterligare överträdelser av samma slag. Det kan röra sig om straff eller andra sanktioner i form av förverkanden av fångster och redskap eller indragning av licenser och andra tillstånd. 8.3 Ändringar i lagarna om bekämpningsmedel och miljöavgift på handelsgödsel Regeringens förslag: Miljöavgiften på kväve i han- delsgödsel skall höjas från till per kg kväve i gödselmedlet. Miljöavgift på kadmium i handelsgödsel skall be- talas med per gram kadmium i gödselmedlet till den del kadmiuminnehållet överstiger per ton fosfor. Miljöavgift på bekämpningsmedel ändras från till per kilo aktiv substans. De nya avgifterna skall gälla redan från . Bakgrund till regeringens förslag: Jordbruket ger upphov till både positiva och negativa effekter på miljön. Till de negativa hör bl.a. växtnäringsläckage orsakat av handelsgödsel och stallgödsel. Detta läckage bidrar till en över- gödning av våra hav, kustvatten och inlandsvatten. Även ammoniakemissionerna från jordbruket bidrar till denna övergödning. Kadmium är ett grundämne och bryts inte ned i naturen. Tillförseln av kadmium till har minskat kraftigt men ligger fortfarande väsentligt över vad som anses vara långsiktigt hållbart. Kadmium sprids till åkermarken främst med fosforgödselmedel som innehåller kadmium och genom nedfall från luften. Jordbruket står för hälften av tillförseln av kadmium till . Detta grundämne kan orsaka allvarliga hälsoproblem. Användningen av bekämpningsmedel kan medföra hälso- och miljörisker. En rad åtgärder och program har framgångsrikt medverkat till att den negativa miljöpåverkan från jordbruket har dämpats. Användningen av handelsgödselkväve är ca , fosforanvändningen ca och bekämpningsmedelsanvändningen motsvarar ca 2,2 miljoner doser eller ca aktiv substans . redovisade ett uppdrag att utvärdera mil- jöavgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel (Miljöavgifter 1992:41). I utredningen anges att de åtgärder som genomförs för att minska växtnäringsförlusterna, liksom omställningen inom jordbruket, leder till att miljömålen vad avser växtnäringsläckage kommer att nås. Den direkta styreffekten av miljöavgiften har dock enligt varit svag. Av dessa skäl förordas att miljöavgifterna på kväve och fosfor avvecklas. Vad gäller bekämpningsmedel anför att ett införande av ett riskdifferentierat avgiftssystem bör avvakta. Däremot bör en miljöavgift i form av en enhetlig dosavgift införas. föreslår en avgift på per dos. Vad avser själva uppbördssystemet för miljöavgifterna anger att en EG-anslutning synes medföra att avgiftsuttaget måste grundas på deklara- tion från användaren och att bör vara uppbördsmyndighet. Utredningen har remissbehandlats. Flera remissinstanser anger att de inte har något att erinra mot att miljöavgiften på kväve tas bort eftersom miljömålen ändå anses kunna uppnås. Denna uppfattning delas emellertid inte av Natur- vårdsverket som anser att avgiften bör vara per kilo kväve. anser att kväveavgiften måste höjas kraftigt. Remissinstanserna är i princip överens om ett uppskjutande av införandet av riskdifferentierade miljöavgifter på bekämpningsmedel. I avvaktan därpå anser flertalet remissinstanser att en dosavgift bör införas. har inte något att erinra mot föreslagen dosavgift på . lantbruksuniv- ersitet anser att avgiften bör vara per dos. Flertalet remissinstanser ställer sig tveksamma till möjligheten att behålla miljöavgifterna vid ett EU-medlemskap, bl.a. på grund av risken för konkurrenssnedvridning och svårigheterna att kontrollera s.k. privatimport. anför i sitt yttrande över utredningen att bör vara avgiftsmyndighet vid ett eventuellt EU-medlemskap. 1990/91:90 En god livsmiljö angavs att i samband med avskaffandet av prisregleringsavgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel skulle dessa omvandlas till miljöavgifter. Avskaffandet av prisregleringsavgifterna var ett led i den livsmedelspolitiska reformen. Prisregleringsavgifterna avskaffades men miljöavgifterna förblev oförändrade. Skälen för regeringens förslag Flera åtgärder har vidtagits för att minska kväveläckaget från jordbruket. Målet att halvera läckaget kommer inte att uppnås utan ytterligare åtgärder. Effekterna av vidtagna åtgärder kommer dessutom att visa sig först . Vidare kommer målet om att minska användningen av handelsgödselkväve inte att uppnås om inte ytterligare åtgärder vidtas. Miljöavgiften på fosfor i handelsgödsel avskaffades i samband med införandet av en avgift på kadmium i handelsgödsel. Att avskaffa miljöavgiften på kväve såsom har föreslagit anser regeringen dock vara en felaktig signal till jordbruket. Styreffekten av denna avgift har ifrågasatts men den har ändå ansetts fungera som ett medel för att uppmärksamma och därmed begränsa de problem som kan uppstå vid handelsgödselanvändning. Det finns enligt vår mening inte något skäl att i detta fall frångå principen att förorenaren beta- lar. Följaktligen bör det även i fortsättningen tas ut en miljöavgift på kväve i handelsgödsel. Handelsgödselanvändningen har ökat sedan prisregleringsavgiften på kväve avskaffades. Detta bör ses som ett tecken på den styrande effekt prisregleringsavgiften tillsammans med miljöavgiften har haft. Regeringen anser därför att det finns skäl att höja miljöavgiften på kväve. Regeringen föreslår att miljöavgiften på kväve höjs från till per kilo kväve. Kadmium är ett grundämne som kan förorsaka negativa hälsoeffekter. Ämnet kan ansamlas i njurarna och kan även ge genetiska skador. Det finns studier som visar att negativa hälsoeffekter förmodligen kan uppstå på lägre nivåer än vad man har befarat. På grund av de negativa hälsoeffekter kadmium kan ha åtminstone på lång sikt är det viktigt att minimera tillförseln av kadmium till våra åkermarker. Handelsgödsel står för ungefär hälften av tillförseln av kadmium till åkermarker. I -93 anges att den genomsnittliga kadmiumhalten i fosforgödselmedel som såldes via jordbrukskooperationen uppgick till per ton fosfor. 1990/91:90 En god livsmiljö angavs att en särskild utredare skulle tillkallas för att utreda ett avgiftssystem för kadmium i handelsgödsel. Avgiften skulle sättas så att den styrde mot en kadmiumhalt som var mindre än kadmium per ton fosfor. Det har därefter beslutats om ett gränsvärde för hur mycket kadmium som får finnas i handelsgödsel. Gränsvärdet har bestämts till kadmium per ton fosfor och gäller . Detta gränsvärde fungerar framför allt som ett medel för att eliminera riskerna för att blir ett dumpingland för gödselmedel med höga kadmiumhalter. infördes en miljöavgift på kadmium i handelsgödsel. Denna avgift uppgår till per gram kadmium till den del kadmiuminnehållet överstiger per ton fosfor. Syftet med avgiften var att ge incitament till rening av fosforgödselmedel från kadmium. lämnade en första redovisning avseende erfarenheterna av miljöavgiften på kadmium. Verket anger att inga miljöavgifter på kadmium har influtit som avgiften funnits. Eventuellt kan det ha influtit miljöavgifter hos . Det finns emellertid inte möjlighet att utläsa av uppgifter vilka miljöavgifter som hänför sig till kadmium eftersom kadmium- och kväveavgifter har bokförts tillsammans. har yttrat sig över redovisningen och därvid angett att nuvarande avgiftssystem tills vidare bör behållas. Om avgiftssystemet skall ändras för att ge starkare incitament till att rena fosforgödselmedel anser att detta bör ske genom att gränsen för när avgift tas ut flyttas neråt eller ännu hellre tas bort. En avgiftshöjning med bibehållen gräns anser vara meningslös. Regeringen anser att det är mycket viktigt att tillämpa principen om att förorenaren skall betala. I fråga om kadmium i handelsgödsel finns ett direkt samband mellan mängden kadmium i handelsgödsel och den ackumulering som sker i åkermarken. Regeringen föreslår därför att gränsen för uttag av miljöavgift på kadmium i handelsgödsel sätts så att avgiften betalas från kadmium per ton fosfor. Avgiftens storlek föreslås oförändrad med per gram kadmium i gödselmedlet. Anledningen till att avgiften inte bör tas ut från en ännu lägre kadmiumhalt är mättekniska problem. Med denna avgiftsändring blir incitamenten till rening och till en utveckling av tekniker för att rena fosforgödselmedel starkare. har ett stort arbete genomförts för att minska användningen av och riskerna med bekämpningsmedel i . Substitutionsprincipen har fungerat väl inom bekämpningsmedelsområdet. Det är nu angeläget att användningen av och riskerna med bekämpningsmedel ytterligare minskas och att principen om att förorenaren betalar befästs ytterligare. Det har i ett flertal sammanhang framförts att miljöavgiften på bekämpnings- medel bör ändras från att tas ut per kilo aktiv substans till att tas ut per dos. Dosens storlek fastställs med hänsyn till hur mycket av preparatet som nor- malt användes per hektar. I utredning om miljöavgifter 1992:41 har inga remissinstanser haft något att erinra mot denna ändring. Regeringen delar och remissinstansernas synpunkter. En ändring är emeller- tid från lagteknisk synpunkt inte helt okomplicerad. Ett förslag till hur över- gången från det nuvarande systemet till en dosavgift bör utformas lagtekniskt bör därför skyndsamt tas fram. Avgiften skall när dessa lagtekniska frågor är lösta motsvara per dos. I avvaktan på detta förslag bör nuvarande avgift höjas till per kilo aktiv substans. bör en ändring göras så att avgiften erläggs på alla kvantiteter. Den nuvarande bestämmelsen som begränsar redovisningsskyldigheten för avgiftsskyldiga vars tillverkning eller import är av mindre omfattning bör därför tas bort. Möjligheterna att införa riskdifferentierade dosavgifter måste ytterligare prövas. De föreslagna avgiftshöjningarna kommer att påverka trädgårdsnäringen i större utsträckning än jordbruksnäringen. Detta på grund av att jordbruket har betalat prisregleringsavgifter på kväve, fosfor och kalium i handelsgödsel samt på bekämpningsmedel. Dessa avgifter har även betalats av trädgårdsnäringen men har kollektivt återförts till denna näring. Därför bör det närmare utredas hur en höjning av miljöavgiften på bekämpningsmedel som används inom trädgårdsnäringen påverkar denna näring. Regeringen har för avsikt att återkomma i denna fråga. Vid ett medlemskap i måste nuvarande uppbördssystem för miljöavgifterna på handelsgödsel och bekämpningsmedel förändras. Systemet får inte baseras på gränskontroller och detta innebär att avgiftsuttaget förmodligen måste baseras på deklarationer från tillverkare och importörer. Det förhållandet att enskilda eller grupper av lantbrukare importerar handelsgödsel eller bekämpningsmedel utan att deklarera importen är ett tilltagande problem. Problemet kan befaras öka ytterligare vid ett eventuellt EU-medlemskap som innebär att nuvarande gränskontroller inte kan behållas. Det är viktigt att skapa ett avgiftssystem med registreringsplikt som omfattar alla tillverkare och importörer och som har tillräckliga sanktionsmöjligheter. Ett system med stickprovskontroller bör utformas. Regeringen kommer att tillsätta en särskild utredare för att skyndsamt utarbeta ett förslag till nytt uppbördssystem. Regeringen föreslår vidare att de föreslagna avgiftshöjningarna skall gälla redan från . Anledningen till det omedelbara ikraftträdandet är att förhindra s.k. spekulationsuppköp i försäljningsledet av handelsgödsel och bekämpningsmedel. De ytterligare inkomster som avgifterna innebär skall till fullo tillfalla statsbudgeten. 8.4 Ändring i lagen om kontroll av husdjur m.m. Regeringens förslag: Regeringen, eller den myndig- het regeringen bestämmer, skall kunna meddela föreskrifter om vad som skall gälla för att djur skall få flyttas till ett hägn där kron- och dov- hjortar hålls. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om krav på djurhälsa vid handel med djur inom EU och vid import av djur finns bl.a. i direktiv /65/EEG om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte omfattas av de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv /425/EEG. I direktivets artikel 7 anges bl.a. att handel med idisslande djur, dvs. bl.a. hjortdjur, endast får ske om djuren antingen kommer från en officiellt tuberkulosfriförklarad besättning eller, om detta krav inte är uppfyllt, från en besättning i vilken inget fall av tuberkulos har registrerats före det att djuren lastas. Djuren skall dessutom före avsändandet har genomgått ett tuberkulintest med negativt resultat. Ända till då nötkreaturstuberkulos påvisades bland hjortar i ett hägn i betraktades denna infektionssjukdom som utrotad i . har ytterligare nio tuberkulosinfekterade hjorthägn påvisats. Den mest sannolika smittkällan är dovhjortar som importerades från . Dessa djur, samt djur som har haft direkt eller indirekt kontakt med de impor- terade djuren och därför kan vara smittade, bedöms vara spridda på olika hägn i landet. I finns omkring 750 hjorthägn. Antalet hjortar i hägnen är okänt men kan uppskattas till ungefär 50 000. Mot bakgrund av detta tuberkulosutbrott beslutade efter förslag från regeringen om en ändring i lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. (prop. 1993/94:68, bet. 1993/94:JoU11, rskr. 1993/94:88). En ny paragraf, 5 a §, infördes därvid i lagen. I denna paragraf anges att om det finns hälsokontroll anordnad för kronhjort och dovhjort, får regeringen meddela föreskrifter om vad som skall gälla för att kronhjortar och dovhjortar som inte omfattas av kontrollen skall få flyttas från ett hägn. Föreskrifterna får avse också andra djurslag som hålls i sambete med kronhjort och dovhjort. Ändringen innebar således bl.a. att en frivillig hälsokontroll för att bekämpa tuberkulos hos hjortdjur skulle anordnas. Regeringen anförde i propositionen bl.a. följande. Det viktigaste inslaget i ett kontrollprogram bör vara ett åtagande från deltagarna i programmet att inte föra levande djur från ett hägn om inte samtliga djur i detta tuberkulintestats vid minst tre tillfällen under med negativt resultat och hägnet därvid har förklarats fritt från tuberkulos. Det är emellertid inte tillräckligt med enbart en frivillig hälsokontroll.