prop · GI0334 · 1995-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen har med vissa modifieringar förts över från nuvarande 108 § TL. innehåller flera bestämmelser som syftar till att debitering av småbelopp skall undvikas. I vissa fall ges medlemsstaterna valfrihet i fråga om att utnyttja bestämmelserna. En bestämmelse som delvis liknar nuvarande 108 § finns i artikel 868 i tillämpningskodexen. En medlemsstat får avstå från att ta ut tull som uppgår till mindre än 10 ecu (f.n. ca ). Beloppet är i samma storleksordning som den nuvarande svenska gränsen på men motsvarar ett betydligt större varuvärde eftersom den svenska 100-kronorsgränsen avser summan av tull och annan skatt och avgift. Bestämmelsen i tillämpningskodexen är inte tvingande utan ger endast ett utrymme för en nationell bestämmelse. I artikel 27 i förordning (EEG) nr 918/83 föreskrivs om tullfrihet för försändelser som har ett värde av högst 22 ecu (f.n. ca ), utom till den del en sådan försändelse innehåller alkoholvaror, parfym, luktvatten eller tobaksvaror. Detta gäller även postorderförsändelser. Bestämmelsen är direkt tillämplig och ger inte möjlighet till nationella undantag. I fråga om postorderförsändelser innebär alltså en liberalisering jämfört med nuvarande svenska bestämmelse. När det gäller skatt finns motsvarande bestämmelse i artikel 22 i direktiv /181/EEG. Medlemsstaterna är förpliktade att medge skattefrihet för försändelser vars värde uppgår till högst 10 ecu och kan medge skattefrihet för försändelser upp till ett värde av 22 ecu. Skatte-frihet skall dock inte medges för alkoholvaror, parfym, luktvatten eller tobaksvaror. Medlemsstaterna kan välja att undanta postorderförsändelser från skattefriheten. Gränsen för skattefrihet skall vara densamma som för tullfrihet, dvs. Detta framgår av 2 kap. 2 § i förslaget till lag om frihet från skatt vid iimport m.m. Vidare bör möjligheten att utesluta postorderförsändelser från skattefrihet utnyttjas. En bestämmelse härom finns i 2 kap. 3 § 7 i förslaget till lag om frihet från skatt vid import, m.m. Starka praktiska skäl talar för att behålla en bestämmelse som anger det sammanlagda beloppet av tull, annan skatt och avgifter, som befrielse skall medges från. Den nuvarande bestämmelsen kan behållas och den håller sig inom ramarna för vad EG-bestämmelserna kräver respektive tillåter. Dock skall som framgått ovan tullfrihet, men inte skattefrihet, medges även för postorderförsändelser med ett värde av högst 22 ecu till den del de inte innehåller alkohol, parfym, luktvatten eller tobaksvaror. För att en vara skall kunna överlåtas till - egentligen "avstås till förmån för" - staten, krävs en bestämmelse i nationell lagstiftning. Det framgår av artikel 182.1 tredje strecksatsen i tullkodexen. Den nuvarande bestämmelsen i 109 § bör därför behållas såvitt avser överlåtelse. Av framställningsmässiga skäl behålls rekvisitet "inte medför olägenhet eller kostnad", trots att det föreskrivs redan i tullkodexen (artikel 182.4) att överlåtelsen inte får medföra någon utgift för statskassan. Att tull inte skall tas ut i samband med överlåtelsen är uppenbart av . Saken framgår närmast genom frånvaron av bestämmelse om att tullskuld uppkommer i detta fall och framgår även motsatsvis av nedannämnda artikel 867a i tillämpningskodexen. I klarhetens intresse bör emellertid en uttrycklig bestämmelse tas in i lagen om att tull inte skall tas ut på grund av överlåtelsen som sådan. En motsvarande bestämmelse finns t.ex. i danska toldloven. Av artikel 867a i tillämpningskodexen framgår att överlåtelse skall anses innebära att varan har överförts till tullförfarandet lagring i tullager. Därifrån kan varan anmälas till en ny form av godkänd tullbehandling, t.ex. övergång till fri omsättning, varvid tull tas ut, för att tillgodose gemenskapens fiskala intresse. Alternativt kan varan säljas till ett belopp som inkluderar tull, varefter tullbeloppet redovisas till EG-kassan. Försäljningen skall då "anses jämställd med övergång till fri omsättning". Om staten vill behålla en överlåten vara för eget bruk, måste staten låta förtulla varan för egen räkning och redovisa tullbeloppet till EG-kassan. Någon särskild bestämmelse om detta torde inte behövas. En bestämmelse motsvarande 110 § TL behålls. Utrymmet för särskilda bestämmelser i fråga om tullbehandling av försändelser som införs eller utförs på järnväg, med post eller med luftfartyg, utöver de särbestämmelser som kan finnas i gemenskapsreglerna, är mycket litet. Några avvikelser från vad som föreskrivs i gemenskapsrätten får självfallet inte förekomma. Det bör dock finnas möjligheter att inom ramarna för gemenskapsreglerna föreskriva om sådana avvikelser från denna lag som det kan visa sig finnas praktiska behov av. Bestämmelsen bör behållas, både såvitt avser förrättning på "annan tid" och förrättning på "annan plats". I förstnämnda hänseende finns stöd i artikel 202 i tillämpningskodexen. I fråga om förrättning på annan plats än tullplats måste frågan anses falla inom nationell kompetens. Enligt vad som inhämtats finns bestämmelser som möjliggör att kostnaden för sådana förrättningar kan tas ut av den som begärt eller föranlett förrättningen både i (Artikel 178 i Abgabenordnung) och . Bestämmelsen har överförts från 112 § TL med oförändrad lydelse. I samband med beviljandet av betalningsanstånd medger tullkodexen (artikel 225) att tullmyndigheten tar ut avgifter av kredithavaren för "uppläggning av handlingar eller för tjänster". Denna bestämmelse ger stöd för att behålla nationella bestämmelser både om s.k. kreditavgift och bestämmelser om s.k. tullräkningsavgift. Det nuvarande bemyndigandet i 113 § TL kvarstår såvitt avser punkterna 1 och 2. Bestämmelsen har överförts från 114 § TL. Genom bestämmelsen bryts eljest gällande sekretess enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Tullkodexen tillåter nationella bestämmelser om utlämning av konfidentiella uppgifter, jfr artikel 15. Bestämmelsen motsvarar 115 § TL och innebär ett medgivande att regeringen på vissa områden delegerar föreskriftsrätten vidare till GTS. Den nya tullagen skall träda i kraft då den nuvarande tullagen (1987:1065) skall upphöra att gälla. Den nuvarande tullagen skall dock fortsätta att tillämpas för varor som har anmälts till förtullning eller som borde ha anmälts till förtullning innan ett svenskt medlemskap i trätt i kraft även om förfarandet avslutas efter att blivit medlem i EU. som betalas i anledning av sådan import utgör nationell intäkt, inte EU:s intäkt. Tullager och frihamnar får fortsätta sin verksamhet med stöd av tidigare medgivna tillstånd enligt den nuvarande tullagen . För tid därefter kommer att krävas nytt tillstånd att bedriva tullager, frizon eller frilager enligt EG-bestämmelserna. "Frihamn" kommer därmed att försvinna som juridiskt begrepp. En frihamn som övergår till att bli frizon kan däremot naturligtvis behålla "frihamn" i sitt namn om så önskas. Övergångsbestämmelserna innebär vidare att tullen behåller befogenheten vid inre gräns att utföra kontroller utan åberopande av misstanke, s.k. "stickprovskontroll" (se 6.1.9). Befogenheten gäller i fråga om kontroll av de in- och utförselförbud som anges i bestämmelsen, vilka motsvarar de förbud som föreslås i betänkande (SOU 1994:131) Skyddet vid den inre gränsen. För dessa varor behålls också anmälnings- och uppgiftsskyldigheten enligt TL (5 och 41 §§). Det innebär att VSL, vars tillämpning förutsätter att en vara förs in eller ut utan att tillkännages för vederbörlig myndighet (1 §), blir tillämplig såvitt avser dessa varor vid olaga införsel från eller utförsel till ett annat EU-land. Hänvisningar till den tullag som skall upphävas finns i ett stort antal andra författningar. Motsvarande bestämmelser kommer dock att återfinnas i den nya tullagstiftningen i de allra flesta fall. De nya reglerna kommer i vissa fall att finnas i EG-förordningar och i andra fall i nationella författningar. Det låter sig inte nu göra att reda ut samtliga de fall där ändringar av detta slag behövs och hur den nya utformningen bör se ut. 8.2Förslaget till lag om tullfrihet m.m. Paragrafen upplyser om gemenskapsrätt rörande tullfrihet i vissa fall, gemenskapsrätt i form av internationella avtal om bl.a. tullförmåner som EG slutit med andra länder än EU:s medlemsländer samt gemenskapsrätt rörande skydd mot dumpad eller subventionerad import. I det följande ges exempel på länder och grupper av länder med vilka gemenskaperna ingått internationella avtal - EES - Europeiska ekonomiska samarbetsområdet - ULT - och territorier - AVS - Länder i , och (grupp av utvecklingsländer som är associerade till gemenskapen genom ) - , , , , , , , , , , , , , , , och . Regler om ensidigt medgivna tullförmåner gentemot vissa länder, bl.a. utvecklingsländer, finns i artiklarna 66 - 140 i tillämpningskodexen. I förslaget till ny lag om tullfrihet m.m. samlas bestämmelser om tullfrihet där gemenskapsrätt inte hindrar att tullfrihet i vissa fall regleras av nationella bestämmelser. Lagen innehåller även vissa bemyndiganden för regeringen att utfärda föreskrifter till utfyllnad av gemenskapsrätten.Lagen innehåller inte några regler om frihet från tull, hel eller partiell, då införda varor skall återutföras (temporär import). Detta regleras, förutom i gemenskapsbestämmelser (tullkodexen och tillämpningskodexen) genom den föreslagna lagen om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Den temporära skattefriheten i motsvarande fall regleras genom förslaget till lag om frihet från skatt vid import, m.m. Tullfrihet i vissa fall Bestämmelserna i lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. (TFL) bortfaller i princip på grund av att EG har exklusiv kompetens i fråga om bestämmande av tull. I vissa delar tillåter gemenskapsrätten att nationell reglering bibehålls. Exempel på detta i fråga om tullfrihet finns i artiklarna 133, 135, 136 och 139 i förordning (EEG) nr 918/83. Nationella bestämmelser om tullfrihet för varor avsedda för främmande staters representanter, internationella organisationer och personer knutna till sådana organisationer finns i nuvarande lagstiftning i 6 § TFL. De tas utan ändring i sak in i paragrafen med hänvisning till artikel 133.1 a-e i förordning (EEG) nr 918/83. Reglerna rör områden där tillträtt internationella konventioner om immunitet och privilegier i samband med diplomatiska förbindelser samt immunitet och privilegier som följer av internationella avtal. Bestämmelserna om tullfrihet för markutrustning och undervisningsmateriel som skall användas vid eller i samband med civil luftfart i nuvarande 7 § första stycket 7 TFL tas oförändrade in i den nya lagen i 5 §. Nationella bestämmelser kan behållas med hänvisning till artikel i förordning (EEG) nr 918/83, punkten införd genom förordning (EEG) nr 1315/88. Enligt den bestämmelsen får en medlemsstat medge tullfrihet, i anledning av avtal som ingåtts med stat som anslutit sig till konventionen om internationellt civilflyg (1944), i enlighet med de rekommendationer som ges i punkterna 4.42 och 4.44 i bilaga 9 till konventionen (8 uppl. av bilaga 9, ). Nuvarande 7 § första stycket 8 TFL innehåller bestämmelser om tullfrihet för varor för provning av flygsäkerhetsmateriel, när de förtullas för en luftfartsmyndighet. Dessa varor bör inte anses omfattas av Chicagokonventionens bilaga 9 och bestämmelsen i punkt 8 bortfaller således. I första stycket föreskrivs om skyldighet för den som erhållit tullfrihet vid import enligt 4 eller 5 §§, att utan dröjsmål anmäla för tullmyndighet om det i efterhand visar sig att gällande förutsättningar för tullfrihet inte var eller är uppfyllda. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 11 § TFL. I andra stycket återfinns en preskriptionsregel vad gäller skyldigheten att anmäla att en vara efter införseln används i strid med de för tullfrihet gällande reglerna. innehåller 71 § första stycket tullfrihetsförordningen (1987:1289) en preskriptionstid . Rådets förordning (EEG) nr 918/83 (art. 133) uppställer inte något hinder för en preskriptionsregel. En möjlighet ges för regeringen att föreskriva om en kortare preskriptionstid för vissa varor. Enligt nuvarande bestämmelser i 13 § TFL bemyndigas regeringen meddelat föreskrifter om tullfrihet för varor som importeras under vissa omständigheter. Bemyndigandena enligt paragrafens första stycke 1 och 3 (i vad avser varor som införs av en person som haft kvar sin bosättning i och som återvänder hit efter längre tids yrkesutövning i utlandet) kan i huvudsak behållas med hänvisning till artikel 139 b och 136.2 i förordning (EEG) nr 918/83, ändrad genom förordning (EEG) nr 1315/88. Enligt 13 § första stycket 1 TFL får regeringen föreskriva om tullfrihet för förnödenheter och proviant som medförs eller tas ombord på transportmedel i utrikes trafik om varorna är avsedda för transportmedlet eller för besättning eller passagerare. Tullfrihet för förnödenheter och proviant bör gälla då transportmedlet går i trafik mellan och tredje land. Någon tullfrihet för förnödenheter och proviant skall således inte medges då transportmedlet går i trafik inom gemenskapen. Frågan om frihet från skatt regleras i förslaget till lag om frihet från skatt vid import, m.m. Den föreslagna regeln tas i förslaget in i punkten 1. Enligt bestämmelserna i 13 § första stycket 3 TFL bemyndigas regeringen föreskriva om tullfrihet för varor som införs av en person, vilken flyttar in till eller återvänder hit efter längre tids vistelse i utlandet, om varorna inte införs i handelssyfte. Bestämmelsen i vad den avser inflyttning bortfaller och ersätts av gemenskapens flyttgodsbestämmelser i artiklarna 1 - 10 i förordning (EEG) nr 918/83. Enligt artikel 136.2 får dock medlemsstaterna behålla nationella bestämmelser om tullfrihet för - enligt den engelska texten - "workers" som återvänder till hemlandet efter att ha arbetat i tredje land . I den svenska texten till artikeln torde ordet arbetstagare komma att användas. Innebörden av gemenskapsrättens begrepp "workers" är dock vidare än innebörden av ordet arbetstagare enligt svenskt språkbruk. Det gemen- skapsrättsliga begreppet synes omfatta t..ex. såväl arbetstagare som egenföreta- gare. Uttolkningen av ordet arbetstagare i detta sammanhang bör knytas till innebörden enligt gemenskapsrätten. Således bör beträffande personer bosatta i , som på grund av sitt arbete vistats i tredje land och därefter återvänder hit, nuvarande tullfrihetsbestämmelse kunna behållas. Regeringen bör därför bemyndigas att utfärda föreskrifter om tullfrihet för varor som införs av en person som är bosatt i och som återvänder hit efter att ha arbetat i tredje land . Bestämmelsen tas in i punkten 2. Bestämmelser till utfyllnad av gemenskapsrätten Enligt EG:s handelsöverenskommelser med andra länder än EU:s medlemsländer skall ursprungsintyg på fastställda formulär utfärdas av tullmyndighet om det behövs som underlag för att tillämpa ett avtal. Ursprungsintygen utfärdas på ansökan av exportör eller, i fråga om s.k. ersättningscertifikat, på ansökan av importör. En annan form av ursprungsintyg är sådana deklarationer som utfärdas av ex- portören. Finns anledning företa kontroll av riktigheten av uppgifterna i en ansökan om ursprungsintyg utförs denna av den tullmyndighet som utfärdat intyget. Även kontroll av riktigheten av intyg som utfärdas av exportören utförs av tullmyndighet. För att kunna genomföra kontrollen behöver tullmyndigheten de befogenheter som framgår av 57, 62, 64, 68 - 80 och 99 §§ förslaget till ny tullag. Nuvarande befogenheter i detta sammanhang finns i 7 § förordningen (1993:1648) om frihandel i varuutbytet enligt avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (). Paragrafen anknyter till gemenskapens regler om skydd mot dumpad eller subventionerad import och annan marknadsstörande import. Gemenskapsbestämmelser om skydd mot dumpad eller subventionerad import och annan marknadsstörande import Företrädare för industri inom gemenskapen, som anser att viss industri är skadad eller hotar att skadas av dumpad eller subventionerad import, får enligt artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 2423/88 av om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i ekonomiska gemenskapen, lämna in skriftligt klagomål till kommissionen eller till en medlemsstat. I det senare fallet skall medlemsstaten vidarebefordra klagomålet till kommissionen. En medlemsstat skall, i fall där något skriftligt klagomål inte givits in, på eget initiativ till kommissionen vidarebefordra uppgifter, som utgör tillfredsställande bevisning om dumpning eller otillåten subventionering samt skada (art. 5.6). Av artikel 7 framgår att kommissionen, om den anser att det finns tillräckliga bevis på skadlig dumpning eller subventionering, skall inhämta all information som den anser nödvändig. Kommissionen kan begära att en medlemsstat bl.a. skall tillhandahålla information samt utföra alla nödvändiga kontroller och under- sökningar, särskilt bland importörer, näringsidkare och tillverkare inom gemenskapen. En medlemsstat skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att efter- komma kommissionens framställningar. Tjänstemän i kommissionen skall ha rätt att, om kommissionen eller en medlemsstat så begär, biträda medlemsstatens tjänstemän när de utför sina uppgifter i här berört sammanhang. I kommissionens beslut nr 2424/88/EKSG av om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i kol- och stålgemenskapen finns bestämmelser likalydande dem som här redovisats med avseende på förordning (EEG) nr 2423/88. Bestämmelser om annan marknadsstörande import än dumpad eller subventionerad import finns i rådets förordning (EG) nr 517/94 av , rådets förordning (EG) nr 518/94 av och rådets förordning nr 519/94 av . Den första rättsakten innehåller regler om import av textila produkter. Den andra rättsakten innehåller allmänna bestämmelser om import från tredje länder. Den tredje rättsakten gäller vissa tredje länder, nämligen import från statshandelsländer, inklusive . Enligt bestämmelserna i förordningarna skall en medlemsstat meddela kommissionen om importutvecklingen synes motivera vidtagande av övervaknings- eller skyddsåtgärder. Medlemsstaten skall därvid lämna information som styrker nämnda förhållande och som bl.a. skall innehålla uppgifter om importpriser och importvolymer. Nuvarande svenska bestämmelser om skydd mot dumpad eller subventionerad import finns i 4 § TFL och i förordningen (1985:738) om dumpnings- och subventionsundersökningar. Bestämmelserna ersätts av ovannämnda förordning (EEG) nr 2423/88 och kommissionens beslut nr 2424/88/EKSG samt av bestämmelserna i den nu föreslagna lagen och med stöd därav utfärdade författningar. För att skyldigheterna enligt ovannämnda gemenskapsbestämmelser skall kunna uppfyllas behöver skyldigheten för näringsidkare m.fl. att lämna de upplysningar som erfordras i samband med undersökningar som rör dumpad eller subventionerad import regleras i svensk författning. Inom gemenskapen utförs dumpnings- och subventionsundersökningar av kommissionen. Det kan emellertid inte uteslutas att kommissionen i vissa fall kan komma att begära medverkan av den i an- svariga myndigheten, dvs. , i sådana undersökningar. Vidare finns det anledning räkna med att kommissionen kan komma att begära medverkan av nationell myndighet, dvs. även i detta fall , också vid andra marknadsstörningsutredningar. Det bör därför finnas en bestämmelse som möjlig- gör för att i sin utredande verksamhet få tillgång till fakturor och andra importhandlingar i såväl dumpnings- och subventionsundersökningar som andra marknadsstörningsutredningar. Första stycket innehåller en bestämmelse som möjliggör för att få tillgång till sådana handlingar som nämnts. Andra och tredje styckena innehåller bestämmelser om kontrollen av uppgiftsskyldigheten enligt första stycket. Regeringen bemyndigas i paragrafen att meddela föreskrifter i anslutning till regler om tullfrihet som har beslutats av EG:s institutioner och om tullförmåner i handelsöverenskommelser som EG har ingått. Paragrafen innehåller bemyndigande för regeringen att överlåta åt förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter i de ämnen som avses i och 10 §. Den nya lagen skall träda i kraft då lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. skall upphöra att gälla. Anslutningsfördraget innehåller, i bilaga VI till anslutningsakten, övergångs- bestämmelser som rör bl.a. tullförfaranden med ekonomisk verkan, se förslaget till lagen med anledning av anslutning till Europeiska unionen (prop. 1994/95:19). De fördrag och andra instrument som anges i 4 § nämnda förslag till lag kommer att kungöras i (). Övergångsreglerna i bilaga VI bör kompletteras med ytterligare övergångsbestämmelser om behandlingen av varor som anmälts till förtullning eller borde ha anmälts till förtullning före anslutningen till EU och varor för vilka ansökan om temporär tullfrihet lämnats in eller vilka medgetts temporär tullfrihet utan ansökan före anslutningen samt om fortsatt giltighet av svenska restitutionstillstånd. Enligt övergångsreglerna i bilaga VI punkt 4 i anslutningsakten får tillstånd att använda tullförfarandet aktiv förädling fortsätta att gälla på oförändrade villkor till dess att giltighetstiden går ut, dock längst efter anslutningen till EU. I de svenska bestämmelserna motsvaras tillstånd att använda tullförfarandet aktiv förädling närmast av tillstånd till industri- och flygrestitution. Övergångsreglerna bör anses innebära att medlemsstaten får bestämma att företag efter anslutningsdagen får deklarera varor, för vilka svenska restitutionstillstånd gäller, till aktiv förädlingstrafik utan att de har tillstånd till detta enligt tullkodexen. Av övergångsreglerna framgår vidare att förfarandet skall avslutas enligt gemenskapslagstiftningen vilket får anses avse de varor som efter anslutningen deklarerats till något av tullkodexens tullförfaranden t.ex. aktiv förädling eller temporär import. De varor som anmälts till förtullning med anspråk på industri- eller flygrestitution eller motsvarande tullbefrielse före an- slutningen kan dock inte anses hänförda till aktiv förädling. Dessa är slutgiltigt klarerade i varför de skall behandlas enligt äldre bestämmelser. Likaså bör varor för vilka ansökan om temporär tullfrihet lämnats in eller tullfrihet medgetts före anslutningen behandlas enligt äldre bestämmelser. 8.3Förslaget till lag om frihet från skatt vid import, m.m. I paragrafen anges lagens huvudsakliga tillämpningsområde, frihet från skatt i vissa fall vid import från tredje land. I paragrafen anges vidare att lagen innehåller vissa bestämmelser om tullfrihet för resande (3 kap.) och om beräkning av tull och skatt i vissa fall (4 kap.). 2 § Genom denna paragraf utvidgas lagens tillämpningsområde till att avse även frihet från avgifter. Genom denna paragraf utvidgas lagens tillämpningsområde till att avse även införsel av varor från ett sådant område inom tullområdet som ligger utanför det s.k. skatteområdet, dvs. det område på vilket EG:s olika direktiv om indirekta skatter är tillämpliga. är ett exempel på ett sådant område. kan, såvitt kan utläsas av anslutningsfördraget avseende , bli ett mer näraliggande exempel. Vid införsel från sådant område skall skatt tas ut på införseln men inte tull. Bestämmelserna om skattefrihet i denna lag bör därför tillämpas även på sådan införselbeskattning. I paragrafen lämnas upplysning om EG-direktiv som genomförs genom lagen. Det kan därvid observeras att huvuddelen av bestämmelserna i 2 kap. tar sikte på bestämmelser i rådets direktiv /181/EEG som endast avser frihet från mervärdesskatt. Bestämmelserna i denna lag om frihet från skatt gäller dock både punktskatter och mervärdesskatt. Genom paragraf klargörs att bl.a. begreppen EG:s tullområde, EG:s skatteområde och tredje land har samma betydelse i denna lag som i tullagen. I paragrafen anges endast att det finns särskilda bestämmelser i 3 kap. om frihet från skatt för varor som medförs av resande.