prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 § lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vattnet. I paragrafen har den ändringen gjorts att det fria havet ersatts med annat havsområde. Ändringen har gjorts för att uppnå bättre överensstämmelse med 1972 om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall. 13 § Vad som sägs i 12 § första stycket gäller inte sådana utsläpp av skadliga ämnen från fartyg som regleras genom lagen (1980:424) om åtgärder mot vatten- förorening från fartyg. Paragrafen motsvarar 2 § lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vattnet. 14 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge undantag från 12 § första stycket, om dumpning kan ske utan olägenhet från hälso- och miljöskyddssynpunkt. Medgivandet kan förenas med villkor. Uppkommer genom dumpning olägenhet som inte förutsågs när medgivandet gavs, får den myndighet som lämnat medgivandet meddela föreläggande i syfte att avhjälpa olägenheten. Om olägenhet inte avhjälps eller villkor eller föreskrifter åsidosätts, får medgivandet återkallas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 3 § lagen om förbud mot dumpning av avfall i vatten. 15 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att avfall inte får importeras eller exporteras utan tillstånd. Ett tillstånd skall begränsas till att avse , längst , och får förenas med villkor. Frågor om tillstånd prövas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Paragrafens första mening motsvarar 1 § tredje stycket renhållningslagen. Möjligheten att föreskriva tillståndsplikt enligt renhållningslagen har föranletts av ratificeringen av om gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. Tillståndsplikt kan enligt denna paragraf föreskrivas för alla typer av avfall. Genom att föreskriva krav på tillstånd kan samhället skaffa sig kontroll över att avfall inte förs över landets gränser på ett sätt som inte är miljömässigt godtagbart. Likaså kan genom tillståndsplikt kontrolleras att avfall som kan nyttiggöras för t.ex. återvinning eller energiutvinning inte förs ut ur landet. Enligt paragrafens andra mening ankommer det på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att pröva frågan om tillstånd. 1 § Regeringen får, i den utsträckning det på grund av rådande särskilda förhållanden är nödvändigt för att stärka försvarsberedskapen, meddela föreskrifter för totalförsvaret som avviker från denna balk. Paragrafen motsvarar 64 § miljöskyddslagen. Med stöd av bemyndigandet kan miljölagstiftningen såvitt gäller totalförsvaret anpassas till de ändrade förhållanden som krig eller krigsfara kan föra med sig. Bestämmelsen gäller även sådana situationer då beredskapen måste höjas utan att läget för den skull är så allvarligt att krig eller krigsfara föreligger här i landet. Det kan t.ex. vara fråga om att inkalla personal till beredskapsövning. För beredskapen i sådana lägen är det viktigt att regeringen har vittgående befogenheter för att snabbt kunna meddela särskilda föreskrifter. Med stöd av bemyndigandet får regeringen meddela särskilda föreskrifter för hela totalförsvaret i frågor som avses i balken. Med totalförsvaret avses såväl det militära försvaret som den civila delen av totalförsvaret. I den civila delen ingår civilförsvaret, det ekonomiska försvaret, det psykologiska försvaret och övrigt totalförsvar. Till det senare räknas bl.a. hälso- och sjukvården, polisväsendet och telekommunikationerna. Så länge föreskrifter inte har meddelats med stöd av bemyndigandet i paragrafen skall bestämmelser tillämpas fullt ut också beträffande totalförsvarets anläggningar och verksamhet. Enda skillnaden i praktiken blir att särskilda tillsynsmyndigheter i vissa fall kan ha till uppgift att utöva tillsyn över försvarets verksamhet och anläggningar. Det ankommer på att lämna förslag till fördelningen av uppgifter mellan olika myndigheter. Dessa förslag bör givetvis anpassas till de ställningstaganden av statsmakterna som redovisas i avsnitt 4.14 i den allmänna motiveringen. 1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna balk och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av balken utövas av de statliga myndigheter som rege- ringen bestämmer. Regeringen får också föreskriva att kommunerna skall utöva tillsyn. Regeringen får föreskriva att den myndighet regeringen bestämmer får överlåta åt en kommun som gjort framställning om det att i ett visst avseende utöva sådan tillsyn som annars skulle ankomma på en statlig myndighet. Detta gäller inte verksamhet som utövas av Försvarsmakten, eller . Har en kommun gjort framställning om överlåtelse av tillsynen enligt andra stycket och finner myndigheten att tillsynen inte bör överlåtas i enlighet med framställningen, skall myndigheten med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för avgörande, om kommunen begär det. Den myndighet som avses i andra stycket får återkalla överlåtelsen av tillsyn åt en kommun. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket har dock, till följd av omorganisationen inom Försvarsmakten, och lagts till i fråga om undantagen från tillsyn. Bestämmelser om fördelning av tillsynsansvar finns i bl.a. 38 § mil- jöskyddslagen, 14 § lagen om kemiska produkter, 15 § hälsoskyddslagen och 21 § renhållningslagen. Enligt dessa bestämmelser utövar statliga myndigheter den centrala och regionala tillsynen medan kommunala myndigheter utövar den lokala tillsynen. Vilka myndigheter som tilldelas tillsynsansvar regleras antingen genom lagbestämmelser eller genom förordning eller ibland på båda sätten. En samordning av tillsynsbestämmelserna i en miljöbalk förutsätter att denna detaljreglering sker genom särskilda förordningar utfärdade av regeringen med stöd av balken och inte regleras i lag. I 44 a § miljöskyddslagen finns en bestämmelse om att i särskilt fall, efter åtagande av kommun, får överlåta åt en nämnd att i ett visst avseende utöva tillsyn. Detta gäller, i enlighet med Lagrådets förslag, inte verksamhet som utövas av Försvarsmakten. Som ovan nämnts gäller detta inte heller verksamhet som utövas av eller . I de fall där anser att överlåtelse av tillsynsansvaret inte bör ske skall frågan på kommunens begäran prövas av regeringen. Motsvarande bestämmelser finns i andra och tredje stycket och kommer att gälla inom alla områden med undantag far verksamhet som utövas av Försvarsmakten. Till skillnad mot miljöskyddslagen innehåller i aktuellt hänseende ingen direktdelegation till . Fjärde stycket är nytt och har tillkommit efter synpunkter från Lagrådet. Av denna bestämmelse framgår att överlåtelsen av tillsyn får återkallas av den myndighet som har delegerat tillsynsansvaret. Frågan om återkallelse av delegation av tillsynsansvaret berördes redan i förarbetena till 44 a § miljöskyddslagen. Frågan behandlas i avsnitt 4.15.1. 2 § får trots vad som föreskrivits med stöd av 1 § i ett enskilt fall utse den myndighet som skall utöva tillsynen om det finns särskilda skäl. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen framgår att efter en egen prövning i ett enskilt fall får, trots vad som föreskrivits med stöd av 1 §, utse den myndighet som skall utöva tillsynen. När agerar enligt denna bestämmelse skall det ske i egenskap av allmänhetens företrädare på miljöområdet. Som förutsättning för miljöombudsmannens rätt gäller att det skall finnas särskilda skäl. Det kan gälla tillsynsärenden där den ordinarie tillsynsmyndigheten har en sådan jävsliknande position att tillsynsansvaret försvåras och att det därför finns befogad anledning anta att en myndighet som ansvarar för viss verksamhet inte kan hålla i sär sina olika roller, när myndigheten har ansvar för tillsynen. I en sådan situation kan ett ingripande av enligt denna bestämmelse vara fördelaktigt ur allmänhetens synpunkt. 3 § Tillsynsmyndigheter skall samarbeta med varandra samt med sådana statliga och kommunala organ som skall utöva tillsyn i särskilda hänseenden eller som på något annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för tillsynsverksamheten. Paragrafen motsvarar 38 § fjärde stycket första meningen miljöskyddslagen. 4 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att denna balk eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av balken skall efterlevas. Tillståndsbeslut hindrar inte en tillsynsmyndighet från att meddela sådana brådskande förelägganden eller förbud som är nödvändiga till följd av särskilda omständigheter. Paragrafens första stycke överensstämmer med bl.a. 16 § första stycket lagen om kemiska produkter. Andra stycket motsvarar 40 § andra stycket miljöskyddslagen. Paragrafen är av central betydelse för tillsynsverksamheten och ger närmare bestämmelser om de tillsynsåtgärder som en tillsynsmyndighet kan vidta vid överträdelser i enskilda fall. En tillsynsmyndighet kan enligt första stycket meddela de förelägganden och förbud som behövs för att föreskrifterna i eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av balken skall kunna efterlevas. Ett åsidosättande av de aktsamhetsregler som gäller för den aktuella verksamheten kan således föranleda ett ingripande från tillsynsmyndighetens sida. Som exempel på allmänna aktsamhetsregler kan nämnas principen om bästa möjliga teknik (2 kap. 5 §) och skyldigheten att avhjälpa skadan även då verksamheten har upphört (2 kap. 3 §). Ett föreläggande eller ett förbud kan också meddelas då exempelvis ett villkor i ett tillstånd inte efterlevs. Andra stycket i paragrafen reglerar de fall då tillsynsmyndigheten kan ingripa med förelägganden eller förbud utan hinder av att ett tillstånd meddelats för en verksamhet. Bestämmelsen gäller oavsett om verksamheten bedrivs eller har upphört. I regel bör det inte vara möjligt att ingripa med föreläggande eller förbud avseende frågor som regleras genom villkor i tillståndet. Undantag från denna princip kan dock göras om särskilda omständigheter föreligger. Härmed avses brådskande fall som inte kan handläggas i föreskriven ordning t.ex. enligt 13 kap. om ändring av villkor. I brådskande fall bör därför tillsynsmyndigheten kunna meddela de förelägganden eller förbud som motiveras av omständigheterna. De fall som avses här är exempelvis nödsituationer, olyckor, uppkommen allmän fara eller liknande. Det är alltså nödvändigt med hänsyn till ordning och säkerhet att tillsynsmyndigheten kan meddela de brådskande förelägganden eller förbud som motiveras av omständigheterna. Har en verksamhet upphört torde det huvudsakligen röra sig om återställningsåtgärder eller åtgärder för att forsla bort kvarblivet avfall eller därmed liknande åtgärder. De befogenheter som följer med paragrafen skall utnyttjas när det är påkallat av hänsyn till hälso- eller miljörisker. Det ligger i sakens natur att myndigheten när den tillämpar föreskrifter av förevarande slag inte tillgriper mer omfattande tvångsåtgärder än som behövs i varje enskilt fall. 5 § En tillsynsmyndighet får förelägga den som har förstört eller skräpat ned eller på något annat sätt osnyggat en viss plats i naturen eller som annars är ansvarig för att så har skett att ställa i ordning på platsen och vidta förebyggande åtgärder för framtiden. Paragrafen motsvarar 24 § första stycket naturvårdslagen men har utvidgats till att gälla även förstörelse. Det innebär att den kan tillämpas även när det är fråga om vandalisering av större områden. Bestämmelsens tillämplighet är begränsad såtillvida att den endast gäller förstörelse eller nedskräpning i naturen. Den griper alltså inte in i räddningstjänstlagens tillämpningsområde. Med naturen avses detsamma som tidigare dvs. skog och mark men även vissa områden som lagts under detaljplan exempelvis större markområden och grönområden för fritidsbebyggelse. Även mark intill enstaka bebyggelse på landsbygden torde ofta vara att anse som natur. Be- stämmelsen kan tillämpas mot såväl den som har skräpat ned som mot den som annars är ansvarig för en nedskräpning eller någon annan försummelse som avses med paragrafen. I rättspraxis har föreläggande ansetts även kunna meddelas mot den som markägaren tillåtit använda marken. Ett exempel är om någon på grund av nyttjanderätt ägt utnyttja marken för uppställning av skrotbilar men underlåtit att enligt avtalet skaffa undan bilarna. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att möjligheten att som enligt förslaget i lagrådsremissen kunna rikta föreläggande mot den som har ödelagt en plats i naturen inte synes tillföra något utöver föreskriften om föreläggande mot den som har förstört en sådan plats. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 6 § Har skada eller olägenhet uppstått vid användningen av en fastighet eller en byggnad, anläggning eller anordning på annans mark på grund av att någon har överträtt 9-11 kap. eller ett förbud eller en föreskrift som har meddelats med stöd av något av dessa kapitel, får en tillsynsmyndighet förelägga en ny ägare att avhjälpa skadan eller olägenheten, om det inte är oskäligt. Paragrafen motsvarar delvis 39 § första stycket andra meningen naturvårdslagen. Bestämmelsen reglerar en ny ägares ansvar för att vidta rättelse vid överträdelser under tidigare ägares tid av förbud eller föreskrifter beträffande nationalpark, naturreservat, kulturreservat, naturvårdsområde, kulturvårdsområde, naturminne, strandskydd, biotopskydd eller annat skydd för växt- och djurlivet, täkt eller vilthägn. Enligt paragrafen får en tillsynsmyndighet förelägga den nye ägaren att fullgöra sina skyldigheter. Till skillnad mot vad som gällde enligt naturvårdslagen är det inte erforderligt att det är den tidigare ägaren som begått överträdelsen. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs att det inte får vara oskäligt att förelägga den nye ägaren att vidta rättelse. I motiven till denna paragrafs motsvarighet i naturvårdslagen (prop. 1981/82:220) har framhållits att bestämmelsen skall utnyttjas med urskillnad varvid en avvägning måste ske mellan naturvårdens intresse och den enskildes intresse att inte drabbas av oskäliga kostnader. Den senares synpunkter väger dock mindre tungt om det finns sannolika skäl för att överlåtelse föranletts av önskan att hindra ingripanden från samhällets sida. Paragrafen har avfattats enligt Lagrådets synpunkter. 7 § En tillsynsmyndighet får förelägga den som håller stängsel i ett område av betydelse för friluftslivet eller i närheten av ett sådant område att ordna grindar eller andra genomgångar som behövs för att allmänheten skall kunna komma till mark inom ett sådant område som omfattas av allemansrätten. Är det uppenbart att ett stängsel endast är avsett att utestänga allmänheten från området får föreläggande meddelas om att ta bort det. Vad som har sagts om stängsel skall tillämpas även när det gäller diken. Skyltar varigenom allmänheten avvisas från ett visst område får inte finnas uppsatta utan tillstånd av kommunen. Tillstånd behövs dock inte om det är uppenbart att allmänheten inte får färdas fritt inom området eller att skylten är behörig av något annat skäl. Paragrafen, som motsvarar 17 § naturvårdslagen, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt nuvarande lydelse är det den kommunala nämnd, som fullgör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet, som har att pröva tillstånd som avses i andra stycket och att meddela föreläggande om borttagande av skylten. De redaktionella ändringar som gjorts i paragrafen innebär att det inte anges vilken myndighet som skall pröva tillståndsfrågan. Av 4 § följer att en tillsynsmyndighet får förelägga den som är ansvarig för åtgärden att ta bort en skylt. Denna ändring har gjorts för att förenkla hanteringen av de regler om rättelse som föreslås i det följande. 8 § Har ett föreläggande riktats mot ägaren till en fastighet, mot den som har nyttjanderätt till berörd egendom eller mot båda får tillsynsmyndigheten ålägga ägaren eller nyttjanderättshavaren, om rättigheterna övergår till någon annan, att utan dröjsmål lämna uppgift om den nya ägarens eller nyttjanderättshavarens namn och adress. Paragrafen motsvarar 19 § andra stycket hälsoskyddslagen. Någon motsvarighet till paragrafen finns inte i de andra lagarna som sammanförs i . Paragrafen har till syfte att ge tillsynsmyndigheten möjlighet att snabbt ingripa mot ny ägare eller nyttjanderättshavare om rättelse inte skett i enlighet med tidigare föreläggande. 9 § Beslut om förelägganden eller förbud enligt detta kapitel får förenas med vite. Bestämmelser om vite finns i alla de lagar som sammanförs i varför bestämmelsen inte innebär någon nyhet. 10 § Om en tillsynsmyndighet har meddelat ett föreläggande eller förbud mot någon i egenskap av ägare till en fastighet, tomträttshavare eller ägare till en byggnad, anläggning eller anordning på mark som tillhör någon annan, skall myndigheten sända beslutet till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken. Är föreläggandet förenat med löpande vite, skall även detta antecknas. skall genast i rekommenderat brev underrätta den som senast sökt lagfart eller inskrivning av förvärv av tomträtt om anteckningen, om sökanden inte är föreläggandets adressat. Har anteckning enligt första stycket gjorts, gäller föreläggandet eller förbudet mot den nya ägaren av egendomen. Har den nya ägaren förvärvat egendomen genom köp, byte eller gåva och utgör egendomen fastighet eller tomträtt, gäller även löpande vite mot den nya ägaren räknat från tidpunkten för ägande- rättsövergången. Annat vite gäller inte mot en ny ägare av egendomen, men tillsynsmyndigheten får sätta ut nytt vite för den ägaren. Löpande vite som avser får tas ut endast av den som var ägare vid periodens början. Har ett antecknat föreläggande eller förbud upphävts genom ett beslut som vunnit laga kraft eller har den åtgärd som avses med föreläggandet vidtagits eller har ändamålet med föreläggandet förlorat sin betydelse, skall tillsynsmyndigheten så snart den fått vetskap om förhållandet anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Regler om inskrivning i fastighetsboken eller tomträttsboken finns i de mer fastighetsanknutna lagarna. Sådana bestämmelser finns i 20 § hälsoskyddslagen, 39 a och 39 b §§ naturvårdslagen. Paragrafens lydelse överensstämmer i huvudsak med 39 a och b §§ naturvårdslagen. Utformningen av paragrafen innebär en utvidgning i förhållande till motsvarande bestämmelse i hälsoskyddslagen. Enligt hälsoskyddslagen är myndigheten inte skyldig att översända föreläggandet eller förbudet till inskrivningsmyndigheten för anteckning men får göra det om föreläggandet eller förbudet är förenat med vite och är av större betydelse. Förevarande paragraf föreskriver emellertid, i motsats till vad som sagts, att myndigheten skall översända föreläggandet eller förbudet till inskriv- ningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken. I motsats till kommitténs förslag gäller paragrafen bara förelägganden och förbud som meddelats då bestämmelserna i 9-11 kap. eller 15 kap. eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av dessa kapitel i balken har överträtts. 11 § Överlåts en fastighet eller en tomträtt eller en byggnad, anläggning eller anordning på annans mark innan ett beslut som avses i 10 § har vunnit laga kraft på grund av att det överklagats, skall bestämmelser om verkan av att tvisteföremålet överlåts och om tredje mans deltagande i rättegång tillämpas. Paragrafens lydelse överensstämmer med 21 § hälsoskyddslagen. Innebörden av bestämmelsen är att en överlåtelse av exempelvis en fastighet inte medför att ett ärende måste tas om från början, utan handläggningen fortsätter i vanlig ordning men med den nye ägaren som part. Genom dessa regler undanröjs möjligheten att fördröja ett ärende genom att överlåta fastigheten på ny ägare. 12 § Har tillsynsmyndigheten meddelat ett föreläggande eller ett förbud enligt 4-7 §§ och blir det inte åtlytt, skall kronofogdemyndigheten efter ansökan verkställa tillsynsmyndighetens beslut. Därvid får verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum. Har någon begått en gärning som avses i 21 kap. 1, 2, 6 eller 7 §, får kronofogdemyndigheten meddela särskild handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Ansökan om verkställighet eller särskild handräckning får göras av tillsynsmyndigheten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafens lydelse motsvarar 47 § miljöskyddslagen. Därvid motsvarar första stycket tredje stycket i 47 § och andra stycket första stycket i 47 §. Motsvarande bestämmelser finns också i 39 § naturvårdslagen. Första stycket är huvudregeln. Det medger verkställighet enligt vad som gäller i utsökningsbalken om verkställighet av förvaltningsbeslut (se 3 kap. 20 § och 16 kap. 10-12 §§ utsökningsbalken). Eftersom den föreslagna bestämmelsen kommer att gälla samtliga tillsynsmyndigheters beslut blir det en väsentlig utvidgning av möjligheterna till verkställighet. Det är inte något villkor för verkställighet att tillsynsmyndigheten förenat föreläggandet eller förbudet med vite. Om inte tillsynsmyndigheten har meddelat verkställighetsförordnande enligt 21 §, måste beslutet ha vunnit laga kraft för att verkställighet skall kunna äga rum. Något utslag av kronofogdemyndigheten, såsom vid tillämpning av andra stycket, krävs däremot inte. Andra stycket avser fall när det inte finns något beslut av tillsynsmyndigheten utan rättelsen föranleds av att någon har begått en gärning som objektivt sett är straffbar enligt föreskrifter i 21 kap. I så fall måste först frågan om rättelse prövas av en myndighet. Som framgår skall en fråga enligt andra stycket behandlas av kronofogdemyndigheten som särskild handräckning enligt reglerna i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Detta innebär att kronofogdemyndigheten bl.a. skall pröva lagligheten av det framställda yrkandet. Utfallet av prövningen skall meddelas genom ett utslag som skall översändas till parterna. Ett sådant utslag kan överklagas till tingsrätten. Ansökan om särskild handräckning kan enligt miljöskyddslagen och naturvårdslagen göras av åtskilliga myndigheter. Enligt bör emellertid uppgiften ankomma på tillsynsmyndigheten. 13 § I stället för att begära verkställighet enligt 12 § får tillsynsmyndigheten besluta att rättelse skall vidtas på den felandes bekostnad. Beslut om rättelse på den felandes bekostnad får meddelas utan föregående föreläggande eller förbud, om tillsynsmyndigheten med hänsyn till risken för allvarliga skador eller av andra särskilda skäl finner att rättelse bör göras utan dröjsmål. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt paragrafen har tillsynsmyndigheten givits möjlighet att besluta om rättelse på den felandes bekostnad. Bestämmelser om rättelse på någons bekostnad finns i 41 a § miljöskyddslagen, 16 § tredje stycket lagen om kemiska produkter, 18 § tredje stycket hälsoskyddslagen och 23 § tredje stycket renhållningslagen. Enligt renhållningslagen får rättelse ske först sedan ett föreläggande av tillsynsmyndigheten inte följts. Paragrafen innebär därmed en utvidgning i förhållande till vad som gäller enligt renhållningslagen. Eftersom tillsynsmyndigheten måste förskottera kostnaderna för rättelse torde det vara naturligt att tillsynsmyndigheten meddelar ett föreläggande eller förbud enligt 4 § och, om rättelse inte sker, att verkställighet av tillsynsmyndighetens föreläggande eller förbud sker genom kronofogdemyndighetens försorg enligt 12 § för att få verkställighetskostnaderna uttagna (se 17 kap. utsökningsbalken).