prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens förslag: För uppfyllande av åtaganden till följd av avtal mellan och får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, meddela särskilda föreskrifter. : undertecknades ett avtal mellan och EG om annan direkt försäkring än livförsäkring. Avtalet innehåller regler om rätt för försäkringsföretag med säte inom gemenskapen att etablera sig och driva skadeförsäkringsverksamhet i och omvänt. Avtalet motsvarar materiellt till stor del det första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) med de ändringar av detta som gjorts genom turistassistansdirektivet (84/841/EEG), kreditförsäkringsdirektivet (87/343/EEG), rättsskyddsdirektivet (87/344/EEG) och andra skadeförsäkringsdirektivet (88/357/EEG). införlivades i EG:s rättsordning genom tre rättsakter, nämligen ett rådsbeslut (91/370/EEG) om att från EG:s sida anta avtalet med , ett rådsdirektiv (91/371/EEG) och en rådsförordning (EEG nr 2155/91). I rådsdirektivet förklaras att avtalet innebär ett undantag från första skadeförsäkringsdirektivets regler för inom gemenskapen etablerade agenturer och filialer med huvudkontor utanför gemenskapen. Direktivet innehåller även ikraftträdandebestämmelser. Själva avtalet finns som bilaga till direktivet. Rådsförordningen behandlar en gemensam kommitté av representanter från avtalsparterna. Kommittén skall ha till uppgift att administrera avtalet, övervaka dess införlivande i medlemsstaterna och samt ta beslut i frågor som följer av avtalet. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 5 i anslutningsfördraget (genom vilket blir medlem i Europeiska unionen) och 2 § i lagen med anledning av anslutning till Europeiska unionen följer att avtalet mellan och EG är bindande för . Se även prop. 1994/95:19 om medlemskap i unionen (s. 154 och 518). innebär att i förhållande till i princip skall tillämpa de regler om etablering och drivande av skadeförsäkringsverksamhet som följer av första skadeförsäkringsdirektivet med de ändringar och tillägg som gjorts genom turistassistansdirektivet, kreditförsäkringsdirektivet, rättsskyddsdirektivet och andra skadeförsäkringsdirektivet. Gränsöverskridande verksamhet omfattas inte av avtalet. Ett införlivande av schweizavtalet i den svenska rättsordningen förutsätter en relativt omfattande reglering som i stor utsträckning avviker från de regler som föreslås i detta lagstiftningsärende till följd av tredje generationens för- säkringsdirektiv. Det är oklart hur länge avtalet kommer att bestå i sitt nuvarande skick. Mot den bakgrunden anser regeringen att den särreglering som krävs till följd av avtalet inte bör tas in i lag, utan i förordning eller föreskrifter utfärdade av . För det ändamålet bör regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, ges rätt att meddela särskilda föreskrifter för uppfyllande av åtagande till följd av avtal mellan och . 7 Straff och överklaganden Regeringens förslag: Vissa straffbestämmelser i och LUF tas bort. Försäkringsrörelselagstiftningens regler om överklagande och talan om onödigt uppehållande justeras till följd av att vissa ärendetyper försvinner och andra kommer till. beslut med anledning av att ett försäkrings- bolag avser att etablera sig eller inleda gränsöverskridande verksamhet i ett annat EES-land eller med anledning av att ett försäkringsbolag avser att ändra sådan etablering eller verksamhet skall kunna överklagas till kammarrätten. Om inspektionen underlåtit att fatta beslut i dessa fall skall talan om onödigt uppehållande kunna föras. Internpromemorians förslag: I internpromemorian föreslås ingen möjlighet att överklaga beslut att förbjuda ändring av den verksamhet som ett försäkringsbolag bedriver i ett annat EES-land. Promemorian innehåller inte heller något förslag om möjlighet för ett bolag att begära domstolsprövning när inspektionen inte inom föreskriven tid fattat beslut i fråga om tillstånd att driva försäkringsverksamhet i annat EES-land eller om tillstånd till ändring av sådan verksamhet. Remissinstanserna: påtalar att det enligt internpromemorians förslag inte föreligger någon rätt till överklagande av beslut att förbjuda en ändring av verksamhet som ett bolag driver i ett annat EES-land. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Upphävande av vissa straffbestämmelser Enligt nu gällande regler i LEF och LUF (8 kap. 9 § LEF resp. 36 § LUF) bestraffas brott mot föreskrifter om returprovisioner (5 kap. 12 § LEF resp. 19 § LUF) och om information (8 kap. 5 § LEF resp. 21 § LUF) med böter. Det kan emellertid ifrågasättas om en straffrättslig reglering är den effektivaste metoden för att se till att bestämmelser av detta slag efterlevs. Den nuvarande ordningen innebär att för att beivra ett visst förfarande måste polisanmäla en händelse eller ett pågående händelseförlopp för polisutredning och eventuellt allmänt åtal. Överträdelser av föreskrifter av detta slag torde hanteras bättre med det sanktionssystem som och i förekommande fall den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland disponerar över än inom ramen för rättsväsendet. Några motsvarande straffbestämmelser finns inte heller i FRL. De aktuella straffstadgandena bör därför tas bort. Enligt skall en försäkringsgivare kunna påfordra prövning i domstol av beslut som fattats med stöd av de lagar och andra författningar som antagits med anledning av direktiven. Detta följer av artikel 56 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 50 i tredje livförsäkringsdirektivet. Sådana regler finns redan i den svenska lagstiftningen. Vissa justeringar av de aktuella bestämmelserna måste dock göras till följd av att vissa nya ärendetyper kommer till. I enlighet därmed införs bl.a. en möjlighet att överklaga beslut att inte ge sitt tillstånd till verksamhet i ett annat EES-land eller till ändring av sådan verksamhet. I samband med införlivandet i den svenska lagstiftningen av den första och andra generationens försäkringsdirektiv (prop. 1992/93:257 , bet. 1993/94:NU15, rskr. 1993/94:39) infördes en möjlighet att när ett beslut ifråga om beviljande av koncession inte meddelas inom föreskriven tid begära förklaring hos kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls. Syftet är att tillskapa en procedur som tvingar tillståndsmyndigheten att avgöra det aktuella ärendet. Efter en sådan förklaring av kammarrätten börjar en ny period att löpa. Föreligger vid utgången av denna frist fortfarande inget beslut, skall det anses som att ett avslagsbeslut meddelats . Därefter tillämpas de ordinarie reglerna för överklagande. Som angetts ovan kommer efter införandet av de nya reglerna om hemlandstillsyn att pröva frågor om tillstånd till verksamhet i andra EES-länder och till ändringar av sådan verksamhet. Enligt artikel 10.3 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livför- säkringsdirektivet ( i lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkrings- direktivet och tredje livförsäkringsdirektivet) skall det även i dessa till- ståndsärenden finnas möjlighet att begära domstolsprövning om beslut inte har meddelats inom föreskriven tid. De redan gällande reglerna om rätt att begära kammarrättens förklaring att ärendet onödigt uppehålls bör därför utvidgas till att omfatta även de nu tillkommande ärendetyperna. 8 Ekonomiska effekter av förslagen För försäkringsbranschen medför den nya lagstiftningen ökade möjligheter att expandera på nya marknader inom den Europeiska unionen. Lagstiftningen underlättar gränsöverskridande handel och tar bort etableringshinder. ökar konkurrensen på hemmamarknaden då utländska bolag får samma förutsättningar att etablera sig på den svenska marknaden. Inom konsumentförsäkringsområdet är det främst livförsäkringsprodukter som förväntas att stå för merparten av den nya konkurrensen. Livförsäkringsprodukterna är relativt likartade i de olika länderna och kräver, till skillnad från skadeförsäkringsverksamhet, mindre lokal förankring. Skadeförsäkringar kräver t.ex. en större organisation för skadereg- lering. Inom industriförsäkringar är gränshandeln redan relativt etablerad men förväntas intensifieras. Stora europeiska bolag kan förväntas att etablera sig genom filialer på den svenska marknaden. Även andra typer av bolag kommer troligen att etablera sig här i ökad utsträckning. S.k. nischbolag som ger försäkringar inom ett segment (t.ex. trafikförsäkring) kan i kraft av sin specialisering uppnå låga omkostnader och erbjuda lägre än fullsortimentsbolag. En ökad konkurrens framtvingar i regel rationaliseringar av verksamheten vilket kan medföra sänkta för försäkringstagarna. Ökad konkurrens visar sig också i fler och förbättrade produkter vilket gör att utrymmet för att tillgodose försäkringstagarnas individuella önskemål och behov av försäkring kan förbättras. De nya placeringsreglerna innebär för livförsäkringsbolagen att ett större utbud av instrument, bl.a. aktier, får användas till skuldtäckning. För skadeförsäkringsbolagen är reglerna en skärpning av gällande regler eftersom den enda placeringsrestriktion som gällt för dem varit den s.k. femprocentsregeln (se avsnitt 5.5.12). De nya placeringsreglerna ger möjligheter till högre avkastning för livförsäkring bl.a. till följd av att aktier i ökad utsträckning kan användas i finansförvaltningen. Aktier har på lång sikt gett högre avkastning än obligationer. Försäkringsbolagen har traditionellt stora innehav av obligationer. De nya reglerna ökar möjligheterna att välja bland fler alternativa instrument. Reg- lerna begränsar också utrymmet för enhandsengagemang i obligationer som emitteras av enskilda institut. Obligationsinnehaven kommer därför troligen att minska. De nya placeringsreglernas mer komplicerade karaktär ställer ökade krav på de finansiella system som används av bolagen. För att hantera de mer sofistikerade reglerna och för att uppfylla rapporteringskraven till , krävs troligen investeringar i mer utvecklade informationssystem. Det gör att initialkostnaderna för finansförvaltningen kan komma att öka i bolagen. Å andra sidan ger de nya placeringsreglerna möjligheter till högre avkastning för livförsäkringsbolagen. Den nya lagstiftningen kommer att innebära förändringar för . En del uppgifter som kontroll av utländska bolag och förhandsgodkännande av grunder kommer att försvinna. kommer de nya placeringsreglerna att ställa större krav på inspektionen. Vidare kommer tillsynsverksamheten att bli mer krävande till följd av att principen om hemlandstillsyn nu genomförs fullt ut (se avsnitt 6.2). Tillsynen över svenska försäkringsbolags verksamhet i utlandet kommer att få ökad betydelse. har genomfört en genomgripande omorganisation och i samband med detta sett över verksamhetens innehåll och inriktning. Mot den bakgrunden har regeringen funnit att inspektionen bör bli föremål för fördjupad prövning inför (se prop. 1994/95:100 Bilaga 8 s. 96). Regeringen har för avsikt att i en sådan prövning långsiktigt analysera ambitionsnivå och resursbehov för den finansiella tillsynen. Regeringen avser att i det sammanhanget återkomma i frågan om utökade anslag behövs för inspektionen med anledning av den nya lagstiftningen. Genomförandet av principerna om hemlandstillsyn och en enda auktorisation innebär att det införs vissa nya ärendetyper som kan överklagas till förvaltningsdomstol. Å andra sidan avskaffas till följd av reformen ungefär lika många ärendetyper. har inte något beslut som grundas på FRL eller LEF överklagats till förvaltningsdomstol. Mot denna bakgrund kommer detta lagstiftningsärende knappast att medföra någon ökad arbetsbelastning för domstolarna. De flesta av lagförslagen föranleds av införlivandet av tredje generationens försäkringsdirektiv med den svenska lagstiftningen. Enligt artikel 57 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 51 i tredje livförsäkringsdirektivet skall direktivens bestämmelser vara införlivade med medlemsstaternas rättsordning . De nya svenska reglerna bör därför, med ett undantag, träda ikraft vid den tidigaste tidpunkt som är lämplig med hänsyn till sådana övergångs- och anpassningsarrangemang som kan vara erforderliga. Ikraftträdande föreslås med beaktande av detta ske . Det lagförslag som innebär att bestämmelser i grunderna som är av villkors- karaktär skall utmönstras från grunderna och tas in i försäkringsvillkoren bör emellertid samordnas med genomförandet av förslaget till ny för- säkringsavtalslag. Det är osäkert när den lagen kommer att träda i kraft. De föreslagna reglerna om grundernas innehåll och därav föreslagna följdändringar bör därför träda i kraft den dag regeringen bestämmer. De nya reglerna föranleder i vissa fall särskilda övergångsbestämmelser. Dessa kommenteras i den allmänna motiveringen i anslutning till respektive avsnitt och i författningskommentarerna. 10.1 Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (1982:713) 1 kap. 2 § Bestämmelsen om normgivningsdelegation i det nya tredje stycket har införts för att på ett smidigt sätt införliva ett avtal mellan och EG på skadeförsäkringsområdet, se den allmänna motiveringen i avsnitt 6.6. Motsvarande bestämmelse har införts i 1 § LUF. 1 kap. 5 § Det nuvarande första stycket har för tydlighets skull delats upp i två stycken. I det nya andra stycket, nuvarande andra strecksatsen i första stycket, föreslås till följd av att bestämmelserna om beräkning av premiereserv i 7 kap. 2 § alltid skall gälla också för de livförsäkringar för vilka det annars finns möjlighet att avvika från bestämmelserna om livförsäkring. Det tredje livförsäkringsdirektivets regler om beräkning av premiereserv, artikel 18, vilka har tagits upp i 7 kap. 22 §, gäller nämligen alla livförsäkringar. I sista stycket har hänvisningen till bestämmelserna i 2 kap. och 7 kap. 9, 9 a och 10 a §§ utgått eftersom dessa bestämmelser enligt föreslagna lydelser inte avser livförsäkringar särskilt. 7 kap. 11 § har bytt beteckning till 7 kap. 11 a § varför hänvisningen i förevarande paragraf också ändrats. Vidare har i stycket lagts till en hänvisning till de föreslagna bestämmelserna om beräkning av premiereserv i 7 kap. 2 §, vilken bestämmelse endast avser livförsäkringar. 1 kap. 9 a § Paragrafen är ny. Paragrafens första stycke motsvarar artikel i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 1 h i tredje livförsäkringsdirektivet. Den innehåller en definition av begreppet "kvalificerat innehav" som används i bestämmelsen om prövning av ägares lämplighet (2 kap. 3 § fjärde och femte styckena samt 3 kap. 2-2 c §§). På bankområdet finns en motsvarande bestämmelse i 1 kap. 3 § bankrörelselagen (1987:617). Konvertibla skuldebrev eller skuldebrev med optionsrätt omfattas inte av bestämmelserna i förevarande para- graf eftersom innehav av sådana inte medför någon möjlighet till inflytande över bolaget. Andra och tredje stycket innehåller en definition av begreppen, beträffande skadeförsäkring, landet där risken är belägen och, beträffande livförsäkring, landet där åtagandet skall fullgöras. Begreppet vad avser livför- säkringsåtaganden är ny. Definitionen motsvarar materiellt hittillsvarande 1 kap. 3 § LEF, som utgår. Definitionen passar bättre in i FRL eftersom användningsområdet för definitionen till viss del flyttats över från LEF till FRL till följd av införandet av principen om hemlandstillsyn. 1 kap. 10 § Ändringen i första stycket innebär att möjligheterna till undantag från de särskilda bestämmelserna om livförsäkring inte gäller reglerna om beräkning av premiereserv för livförsäkringsrörelse. Bestämmelserna i det tredje livförsäk- ringsdirektivet medger inte en generell dispensmöjlighet från de där upptagna principerna för beräkning av försäkringstekniska skulder. Andra stycket ändras till följd av att kravet på den svenska lagstiftningens förenlighet med i och med medlemskap i unionen i stället utgår direkt från EG:s rättsakter och ej via . 2 kap. 3 § De första och andra styckena motsvarar det nuvarande första stycket. Upp- delningen har gjorts i förtydligande syfte. Kravet på ingivande av grunder i samband med ansökan om koncession i det nuvarande första stycket har slopats på grund av bestämmelserna i artikel 8.3 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet respektive artikel artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet). Grunderna för livförsäkringar skall i fortsättningen ges in till senast som de börjar användas (se all- mänmotiveringen avsnitt 5.2) Tredje stycket motsvarar det tidigare andra stycket med den skillnaden att kravet på prövning av grunderna tagits bort. I fjärde stycket, som motsvarar det tidigare tredje stycket, har inskjutits en ytterligare uttrycklig förutsättning för beviljande av tillstånd. Tillägget innebär att det i lagtexten klart anges att det i regeringens prövning av en koncessionsansökan ingår att göra en lämplighetsprövning av de tilltänkta ägarna med kvalificerade innehav i bolaget. Ändringen innebär i sak ingen nyhet eftersom det ansetts att denna prövning ligger i kravet på att den planerade verksamheten skall kunna antas uppfylla kraven på en sund försäkrings- verksamhet. Skälen för att detta krav ändå bör tas in i lagtexten har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1.1). Reglerna motsvarar artikel 8 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 7 i tredje livförsäkringsdirektivet. Bestämmelser om ägarprövning m.m. vid förvärv av kvalificerade innehav i redan auktoriserade bolag finns i 3 kap. 2-2c §§. I stycket har vidare bestämmelsen om stadfästelse av grunder tagits bort (se kommentaren till första, andra och tredje styckena). I femte stycket, som motsvarar det nuvarande fjärde stycket, har en redaktionell ändring gjorts. 2 kap. 4 § Paragrafens bestämmelser innebär att de prövningskriterier som gäller enligt 2 kap. 3 § vid beviljandet av koncession samt stadfästelse av bolagsordning tillämpas även vid ansökan om ändringar av koncession och bolagsordning. Den nuvarande lydelsen av paragrafen är utformad på ett sådant sätt att det råder oklarhet om bestämmelserna om delegering av beslutskompetens till avser inte bara ändringar i bolagsordningen och grunderna utan även koncessionsändringar. Bestämmelsen har i praxis tolkats som om den omfattar även ändringar av en beviljad koncession. Den föreslagna utformningen av delegationsbestämmelsen innebär att det inte råder någon tvekan om att den omfattar även koncessionsändringar. Som är ändringar som är principiellt betydelsefulla eller eljest av synnerlig vikt undantagna från beslutskompetens. I linje med slopandet av kravet på stadfästelse av nya grunder i 3 § har bestämmelserna om stadfästelse av ändring av grunder i förevarande paragraf tagits bort. Även ändrade grunder för livförsäkringar skall ges in till Finans- inspektionen senast med att de börjar användas, se den allmänna motiveringen avsnitt 5.2.1 och förslaget till 7 kap. 8 a §. 2 kap. 5 § Det nuvarande kravet att i bolagsordningen ange det geografiska verksam- hetsområdet inom (nuvarande punkt 4) har tagits bort. Kravet i punkt 4 (nuvarande punkt 5) att bolagsordningen skall ange om försäkringsrörelse skall drivas i utlandet har mjukats upp på så sätt att det endast behöver anges om verksamheten skall bedrivas utanför EES. Ändringarna är en följd av att den tredje generationens försäkringsdirektiv föreskriver att en auktorisation skall vara gällande inom hela gemenskapen (EES), se den allmänna motiveringen avsnitt 6.1. Inget hindrar att ett bolag i bolagsordningen frivilligt anger det geografiska verksamhetsområdet inom eller EES. Ändringen i punkt 9 (nuvarande punkt 10) innebär att inte bara skade- försäkringsbolag utan även livförsäkringsbolag i bolagsordningen skall ange i vilken utsträckning bolaget är skyldigt att teckna återförsäkring. Ändringen är en konsekvens av att detta ämne inte längre skall tas upp i grunder för livförsäkringar (se 7 kap. 3 §). 2 kap. 6 § Nuvarande 2 kap. 6 § har förts över till 7 kap. 3 §. Se kommentaren till det lagrummet. 2 kap. 8 § Första stycket har ändrats till följd av de nya bestämmelserna om grunder för livförsäkringsrörelse. 2 kap. 18 § Bestämmelsen i andra stycket om förpliktelse som följer av grunderna har upp- hävts som en följd av de nya reglerna om grundernas innehåll. Kapitelrubriken har ändrats från "Gränsöverskridande verksamhet" till "Verksamhet i ett annat land inom EES" som en följd av att kapitlet nu även kommer att innehålla regler om etablering i annat land inom EES i form av filial eller agentur. Som sammanfattande benämning på de olika etableringsformerna införs beteckningen sekundäretablering, se avsnitt 6.1 i den allmänna motiveringen. Dessutom införs i förtydligande syfte underrubrikerna "Sekundäretablering" för 1-3 §§ och "Gränsöverskridande verksamhet" för 4-6 §§. 2 a kap. 1 § Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 10.1 och 10.2 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i deras lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäk- ringsdirektivet. Paragrafen reglerar vad ett svenskt försäkringsbolag skall iaktta när det avser att upprätta en filial, agentur eller annan liknande etableringsform i ett annat land inom EES. I första stycket införs begreppet sekundäretablering som gemensam beteckning på dessa etableringsformer, se även avsnitt 6.1. I artikel 1.b i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet används istället "filial" ("branch" i den engelska versionen av direktiven) för att beteckna agentur eller filial till ett försäkringsföretag. Enligt samma direktivbestämmelse skall beteckningen filial också användas med "beaktande av artikel 3" i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet. Enligt artikel 3 i dessa direktiv skall ett försäkringsföretags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territorium betraktas som en agentur eller filial, även om närvaron inte har den formen utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fristående från företaget men som har en stående fullmakt att företräda företaget på samma sätt som en agentur. Lagstiftningen bör inte hindra svenska försäkringsbolag att upprätta sådana etableringar i ett annat land inom EES (värdlandet) om det är tillåtet enligt värdlandets lagstiftning. Första stycket har därför, i enlighet med Lagrådets förslag, utformats så att bestäm- melserna om sekundäretablering är tillämpliga inte bara på filialer och agentu- rer utan också på liknande etableringsformer. Första stycket innebär att försäkringsbolaget skall underrätta Finans- inspektionen om sin avsikt att upprätta en sekundäretablering i ett annat land inom EES. Underrättelsen skall enligt andra stycket innehålla uppgifter om i vilket land och på vilken adress sekundäretableringen skall upprättas och om vem som skall vara sekundäretableringens företrädare. Dessutom skall underrättelsen innehålla en verksamhetsplan. Med företrädare avses generalagent eller ett ombud för en generalagent samt en verkställande direktör för en filial. I den mån värdlandet har andra begrepp än de svenska skall som företrädare anges den person som har till uppgift att leda verksamheten vid sekundäretableringen och vara ansvarig för den. Verksamhetsplanen skall bl.a. innehålla en redogörelse för vilka slags risker eller åtaganden vid sekundäretableringen meddelade försäkringar skall täcka och en beskrivning av sekundäretableringens organisation. Enligt tredje stycket skall försäkringsbolaget också, om det ämnar meddela trafikförsäkringar, till den underrättelse som skall göras enligt första stycket foga en försäkran att det är medlem i värdlandets motsvarighet till och att det är medlem i den nationella garantifond som är avsedd att trygga att skadelidande får ersättning vid trafikskador som finns i det land där sekundäretableringen skall inrättas.