prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Där anges att med bundet eget kapital avses aktiekapital, reservfond och uppskrivningsfond. Av 5 kap. 1 § andra stycket följer att efter igångsättandet av verksamheten får bolagets kapitalbas inte understiga det belopp som krävs i startkapital. I protokoll 39 till anges att med "ecu" avses i avtalet ecu såsom den definieras av behöriga myndigheter inom gemenskapen. I fråga om redan verksamma bolag får enligt övergångsbestämmelserna (punkt 2) kapitalbasen inte understiga det belopp som vid lagens ikraftträdande skulle ha krävts för beviljande av tillstånd. 2 kap. 7 § Paragrafens första stycke har justerats så att det framgår att tillståndskravet för utländska företags filialetablering inte gäller företag som enligt 1 kap. 3 c § får etablera sig här med stöd av sin hemlandsauktorisation. Av paragrafen följer vidare att det för sådana företag inte är möjligt att etablera sig här med stöd av ett svenskt tillstånd. Denna möjlighet står således öppen endast för företag hemmahörande utanför EES. I andra stycket anges som ett krav för tillstånd att det utländska företaget skall stå under tillsyn i sitt hemland. För att markera vikten av att tillsynen är effektiv och av tillräcklig omfattning har i lagtexten inskjutits att tillsynen skall vara betryggande. Det tidigare tredje stycket har tagits bort. Motsvarande bestämmelser finns nu i 1 kap. 1 §. 2 kap. 8 § Till paragrafen, som är ny, har flyttats de regler om bifogande av en verk- samhetsplan vid tillståndsansökan som finns i 2 kap. 2 § andra stycket. Detta krav har vidare utökats genom hänvisning även till 6 och 7 §§, så att det av lagen uttryckligen framgår att verksamhetsplan skall upprättas också av bankinstitut och utländska företag vid ansökan om tillstånd att bedriva värdepappersrörelse. 3 kap. 1 § I paragrafen har hänvisningarna till "utländskt värdepappersföretag" tagits bort dels som en följd av att detta begrepp utmönstrats ur lagen (jfr kommentaren till 1 kap. 2 §), dels av sakliga skäl. Regler om vilken egendom ett företag får förvärva är normalt att anse som associationsrättsliga till sin natur och således i första hand en fråga för lagstiftningen i det land där företaget har sitt legala hemvist. En filial till ett utländskt företag har ingen självständig juridisk ställning utan är en integrerad del av företaget i övrigt. Det finns inte heller några krav på att en filial skall ha ett särskilt avskilt kapital. Såvitt gäller filialer i till utländska företag bör därför frågor om egendomsförvärv regleras av lagstiftningen i företagets hemland. 3 kap. 1 a § I paragrafen, som är ny, har tagits in regler om begränsningar för vissa värdepappersbolag att förvärva placeringsaktier. I det andra banksamordningsdirektivet (89/646/EEG) finns i artikel 12 en regel som begränsar kreditinstituts innehav av aktier eller andelar i samtliga icke-finansiella företag förutom försäkringsföretag. som driver finansiell verksamhet avses kreditinstitut, finansiella institut och sådana företag vars verksamhet har direkt samband med dessa instituts verksamhet såsom leasing, factoring, förvaltning av värdepapper etc. Begränsningen omfattar endast aktier och andelar som redovisningsmässigt är att anse som finansiella anläggningstillgångar enligt EG:s bankredovisningsdirektiv (86/635/EEG). För kreditmarknadsbolag har bestämmelser som svarar mot EG:s regel tagits in i 3 kap. 6 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Eftersom värdepappersbolag som beviljas tillstånd att ta emot medel på konto och bevilja krediter blir att anse som kreditinstitut i EG:s mening krävs att motsvarande bestämmelser införs även i fråga om sådana bolag. Liksom beträffande bankers innehav av placeringsaktier gäller de i paragrafen angivna gränserna marknadsvärdet av innehaven. I fråga om de konsekvenser detta kan medföra hänvisas till vad som anförts i författningskommentaren till 2 kap. 15 a § bankrörelselagen i prop. 1990/91:154 s. 98. Begreppet kvalificerat innehav har definierats i 1 kap. 2 § 6. Första och andra styckena har redaktionellt utformats i enlighet med det förslag Lagrådet lämnat i sitt yttrande. Paragrafen har i övrigt utformats med beaktande av Lagrådets uppfattning, att skillnad bör göras mellan det fallet att ett värdepappersbolag förvärvat ett innehav i direkt strid med begränsningarna i första stycket, och att gränserna efter ett i och för sig tillåtet förvärv överskrids till följd av värdeförändringar eller ändringar av kapitalbasens storlek. I tredje stycket föreskrivs således i enlighet med Lagrådets förslag att aktier eller andelar som förvärvats i strid med första stycket skall avyttras. Fjärde stycket behandlar situationen att innehavsgränser efter ett förvärv kommit att överskridas. Lagrådet har för detta fall föreslagit att överskjutande aktier eller andelar skall avyttras så snart det kan ske utan förlust och senast från den dag då gränsen överskreds. En sådan regel kan emellertid innebära praktiska problem, eftersom värdefluktuationer och förvärv över tiden kan medföra att ett flertal avyttringsperioder med olika slutdag kommer att löpa . I stället föreskrivs för detta fall att överskjutande aktier och andelar skall avyttras så snart det är lämpligt. Bestämmelsen kommer därmed också att närmare ansluta till motsvarande regel i lagen om kreditmarknadsbolag. Genom användningen av uttrycket "överskjutande" markeras att någon avyttring inte behöver ske om innehavet kommit ned till tillåten nivå på annat sätt, t.ex. till följd av en ökning av bolagets kapitalbas. 3 kap. 2 § Jfr kommentaren till 1 §. 3 kap. 3 § Paragrafens hänvisning till bestämmelserna i 4 kap. har, som en följd av ändringar i de materiella bestämmelserna i det kapitlet, justerats så att den omfattar endast . Ändringarna i 4 kap. kommenteras i anslutning till de berörda paragraferna. 3 kap. 4 § I första stycket har efter förebild av artikel 3.1 i investeringstjänste- direktivet införts en regel som innebär att det fordras särskilt tillstånd av för att bedriva sådana sidoverksamheter som anges i para- grafen. Det allmänna verksamhetstillståndet enligt 1 kap. 3 § kommer alltså inte som tidigare att automatiskt också ge tillstånd till verksamhet som avses i punkterna 1-3. Värdepappersbolag är enligt definitionen i 1 kap. 2 § 1 svenska aktiebolag som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse. Genom an- vändning av detta begrepp i förevarande paragraf markeras att tillstånd till verksamhet enligt första stycket inte kan ges separat, utan endast i anslutning till det grundläggande verksamhetstillståndet enligt 1 kap. 3 §. Detsamma gäller för sådana utländska företag från länder utanför EES som med tillstånd enligt 2 kap. 7 § driver värdepappersrörelse från filial i . Detta innebär att de företag som före lagändringen bedrivit icke till- ståndspliktiga sidoverksamheter enligt punkterna 1-3 måste söka tillstånd för att kunna bedriva sådan verksamhet även efter de nya reglernas ikraftträdande. Bestämmelsen gäller inte värdepappersföretag och kreditinstitut från EES-området. Vilka verksamheter ett sådant företag får bedriva i styrs i stället av auktorisationen i företagets hemland. Uppräkningen av sidoverksamheter har vidare kompletterats med tre nya punkter. Mottagande av medel på konto och kreditgivning, vilket redan tidigare var tillståndspliktiga verksamheter, har flyttats från det tidigare andra stycket till de nya punkterna 4 och 5. I fråga om kreditgivning har tillagts att krediten skall avse placeringar i finansiella instrument. Det tidigare kravet att kontohållning och kreditgivning skulle underlätta värdepappersrörelsen har kompletterats med en föreskrift att sådana verksamheter endast får avse värdepappersbolagets kunder. Avsikten är att markera att ett värdepappersbolag inte får bedriva en fristående inlånings- och kreditgivningsverksamhet. Ändringen är inte avsedd att innebära några skillnader i förhållande till vad som gäller , eftersom kravet att värdepappersrörelsen skall underlättas i huvudsak torde innebära att verksamheten skall avse bolagets värdepapperskunder. I punkten 6 har som en särskild sidoverksamhet införts valutaväxlings- transaktioner i anslutning till värdepappersrörelsen. Detta svarar mot punkten 7 i avdelning C i bilagan till investeringstjänstedirektivet. Liksom i fråga om de tidigare icke tillståndspliktiga sidoverksamheterna måste nya tillstånd sökas för mottagande av medel på konto och kreditgivning. Detta hänger samman med att kraven för att få bedriva sådan verksamhet skärps. Ett nytt ansökningsförfarande behövs således för att skall kunna pröva om förutsättningarna för tillstånd enligt de nya reglerna är uppfyllda. Som angetts ovan har reglerna om kundkonton och kreditgivning flyttats till första stycket. I andra stycket har i stället intagits en bestämmelse som innebär att tillstånd till mottagande av medel på konto får lämnas endast tillsammans med tillstånd till kreditgivning. Möjligheten för ett värdepappersföretag att ta emot medel på konto, dvs. att ta emot insättningar från kunder och använda medlen i den egna rörelsen, förutsätter enligt artikel 10 tredje strecksatsen i investeringstjänstedirektivet att företaget är att anse som ett kreditinstitut i EG:s mening. definieras i artikel 1 i det första banksamordningsdirektivet (77/780/EEG) som ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja kredit för egen räkning. För att ett företag skall vara att anse som ett kreditinstitut torde således krävas att det bedriver båda dessa verksamheter. Tillstånd kan därför inte ges endast för mottagande av medel på konto. Däremot föreligger inga hinder mot tillstånd enbart till kredit- givning. I det tredje stycket har skett en redaktionell ändring med anledning av att samtliga sidoverksamheter nu samlats i första stycket. I ett nytt fjärde stycke har tagits in en regel om att tillstånd för ett utländskt företag som avses i första stycket att bedriva sidoverksamheter får beviljas endast om företaget får bedriva motsvarande verksamhet i sitt hemland. Skälet till detta är att förhindra att sådana företag i driver verksamhet som deras grundläggande verksamhetsregler i hemlandet inte är av- passade för. Bestämmelsen har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.5). 3 kap. 5 § I andra stycket har tagits in en bestämmelse om att ett värdepappersbolag och ett utländskt företag som enligt 4 § första stycket 4 tar emot medel på konto skall ha en med hänsyn till rörelsens art och omfattning tillfredsställande betalningsberedskap. Bestämmelsen, som svarar mot 2 kap. 12 § bankrörelselagen (1987:617), syftar till att skapa garantier för att berörda värdepappersbolag och utländska företag håller en tillfredsställande likviditet i sin verksamhet för att kunna möta variationer i kassaflödet. Bestämmelsen om skriftlig överenskommelse med kunden om mottagande av medel på konto har av redaktionella skäl flyttats till ett nytt tredje stycke. Bemyndigandet för regeringen eller att meddela föreskrifter om kontohållning har placerats i ett nytt fjärde stycke. Efter ändringen i andra stycket gäller bemyndigandet utöver allmänna föreskrifter om kontohållning också föreskrifter om betalningsberedskapen. 4 kap. 1 § Bestämmelsen har ändrats dels som en följd av den ändrade definitionen av begreppet värdepappersinstitut i 1 kap 2 § 4, dels av sakliga skäl. Med värde- pappersinstitut avses nu alla företag, svenska och utländska, som driver värdepappersrörelse i . Som angetts i kommentaren till 3 kap. 1 § framstår det inte som ändamålsenligt att i svensk lag reglera vilken egendom ett utländskt företag får förvärva. Bestämmelserna om förvärv av finansiella instrument har därför inskränkts till att omfatta endast svenska företag. 4 kap. 2 § Jfr kommentaren till 1 §. 4 kap. 3 § Jfr kommentaren till 1 §. 5 kap. 1 § I paragrafen, som erhållit ny lydelse, tas i första stycket in en erinran om att reglerna om kapitalkrav och kapitaltäckning finns i en särskild lag, lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. I andra stycket införs en regel som innebär att kapitalbasen i ett värde- pappersbolag aldrig får sjunka under det belopp som erfordrades som startkapital när rörelsen påbörjades. Bestämmelsen, som svarar mot artikel 3.8 i kapital- kravsdirektivet, har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.5). 5 kap. 2 § Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 5 § men har fått ändrad beteckning med hänsyn till att bestämmelserna i 2-4 §§ upphävts samt till att 5 kap. 1 § fått ändrad lydelse. Hänvisningen till utländska värdepappersföretag har tagits bort som en följd av att definitionen av detta begrepp utmönstrats ur lagen. I stället föreskrivs i 1 kap. 1 § andra stycket att lagens bestämmelser i tillämpliga delar gäller även för utländska företag. För företag från länder utanför EES bör således alltjämt ställas krav på ansvarsförsäkring. Detta krav kan uppfyllas genom ansvarsförsäkring som företaget har i sitt hemland, om försäkringen täcker den rörelse som bedrivs via en filial här i landet. Ifråga om företag hemmahörande inom EES regleras frågor av detta slag i stället av lag- stiftningen i företagets hemland i enlighet med principerna om hemlandsauktorisation och hemlandstillsyn. 6 kap. 3 a § Paragrafen bildar utgångspunkt för prövningen av större aktieägares lämplighet. Bestämmelser om ägarprövning finns i artikel 9 i investeringstjänstedirektivet. Den som avser att antingen förvärva en kvalificerad andel av aktierna i ett värdepappersbolag, eller öka sitt kvalificerade innehav så att det sammanlagda innehavet överstiger vissa angivna gränsvärden skall hos ansöka om tillstånd till förvärvet. Det görs inte skillnad mellan fysiska och juridiska personer eller mellan svenska och utländska rättssubjekt. Begreppet kvalificerat innehav finns definierat i 1 kap. 2 §. Reglerna innebär att den som innehar ett kvalificerat innehav av aktier i ett värdepappersbolag blir föremål för inspektionens prövning beträffande sin lämplighet. Skyldigheten att söka tillstånd för förvärv av en kvalificerad andel av aktierna innebär att det inte är den förvärvade postens storlek i och för sig som är avgörande. Det avgörande är i stället om förvärvet ensamt eller tillsammans med de aktier, som förvärvaren redan har i bolaget, medför att gränsen på uppnås eller att förvärvaren på annat sätt får ett bestämmande inflytande över ledningen av bolaget. Vid förvärv av konvertibla skuldebrev eller skuldebrev med optionsrätt till nyteckning av aktier krävs inte något tillstånd. Skälet för detta är att innehavaren av sådana skuldebrev inte kan utöva något inflytande över bolaget. När skuldebreven byts mot aktier uppkommer däremot ett förvärv som omfattas av förevarande bestämmelser. Aktier som erhålls vid nyemission eller fondemission med företrädesrätt i förhållande till tidigare innehav förändrar inte de tidigare andelsförhållandena. Förvärv av ny- och fondemitterade aktier medför därför vanligen inte någon separat prövning. Det bör framhållas att lagtexten inte anvisar något undantag för aktier som förvärvas som gåva eller genom de familjerättsliga fången bodelning, arv och testamente. I dessa fall måste skyldigheten att söka tillstånd fullgöras möjligt efter förvärvet. Undantag från kravet på tillstånd görs inte heller för aktier som inlöses på grund av hembudsskyldighet eller som förvärvas vid bolagsfusioner. Med uttrycket "direkt eller indirekt förvärv" avses t.ex. det fallet att en person dels själv förvärvar av kapitalet eller rösterna i ett värde- pappersbolag, dels äger ett företag som i sin tur äger . Med indirekt ägande kan i vissa fall även avses det fallet att flera personer inom samma familj innehar aktier i det aktuella bolaget. Att det kan uppstå tveksamheter huruvida ägarprövningsbestämmelserna skall tillämpas på ett visst innehav eller inte bör tillmätas betydelse när överväger ett ingripande enligt 3 e §. Paragrafen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.9) 6 kap. 3 b § Bestämmelsen anger grundförutsättningen för lämplighetsbedömningen. Om aktieförvärvaren kan antas komma att motverka en sund utveckling av värdepappersrörelsen får inspektionen vägra tillstånd. Kriteriet anknyter till sundhetsbegreppet i 1 kap. 7 §. En bedömning av lämpligheten hos en innehavare av aktier i ett värdepappersbolag måste ha som utgångspunkt att det är ett sådant bolags speciella funktioner som skall säkerställas. Den enskilda eller juridiska person som genom sitt agerande på ett eller annat sätt direkt motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett värdepappersbolag, skall inte heller kunna äga någon större aktiepost i bolaget. När det gäller de omständigheter som kan föranleda att en person eller ett företag bedöms som "olämplig" i detta sammanhang bör hänsyn tas till t.ex. jävs- förhållanden, allmän vandel och konkurstillstånd. Som angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.9) har regler om ägarprövning redan införts beträffande banker och kreditmarknadsbolag. Den förevarande paragrafen är en direkt motsvarighet till 7 kap. 11 § bankrörelselagen. I författningskommentaren till detta lagrum (prop. 1992/93:89 s. 195-199) har lämnats en utförlig redovisning av vilka omständigheter som bör beaktas vid ägarprövningen. Det som har uttalats där om prövningen enligt bankrörelselagen är i tillämpliga delar gällande även för prövningen enligt värdepappersrörelse- lagen. Beslut i ett tillståndsärende skall meddelas . Inspektionen bör dock inom den angivna tidsgränsen handlägga ärendena med stor skyndsamhet. I klara fall bör besked kunna lämnas i det närmaste omgående. 6 kap. 3 c § Paragrafen föreskriver en anmälningsskyldighet för den som avyttrar ett kvalificerat innehav av aktier eller en så stor andel av sitt innehav att det återstående innehavet understiger något av de gränsvärden som anges i 3 a §. 6 kap. 3 d § I paragrafen finns bestämmelser om skyldighet för ett värdepappersbolag att lämna uppgifter om aktieägare som har ett kvalificerat innehav. 6 kap. 3 e § Principen att tillsynsmyndigheterna skall kunna ingripa mot en aktieägare som visar sig vara olämplig slås fast i artikel 9.5 i investeringstjänstedirektivet. När det gäller sanktionerna mot en sådan ägare ges exempel på åtgärder som medlemsstaterna kan föreskriva. En sådan åtgärd är att rösträtten kan upphävas för de aktier som innehas av en aktieägare som har missbrukat sin ställning. Ett ingripande från kan ske dels om en aktieförvärvare bryter mot förpliktelsen att ansöka om tillstånd enligt 3 a § eller förvärvar aktier i strid mot inspektionens beslut enligt 3 b §, dels om en ägare till ett kvalificerat innehav av aktier utövar eller kan antas komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i bolaget. Här skall alltså göras samma bedömning som vid ansökningsförfarandet. Denna bygger som tidigare angetts på sundhetskravet i 2 kap. 1 §. Principen är således att samma kvalitativa krav skall ställas på en aktieägare oavsett i vilket sammanhang frågan om personens lämplighet att vara aktieägare blir aktuell. Bestämmelsen bygger på den grundläggande principen att inspektionen skall kunna ingripa endast i allvarliga fall. Att en aktieägare blir försatt i konkurs, åläggs näringsförbud eller döms för allvarligare brottslighet kan lätt konstateras men kan knappast ensamt anses vara till skada för bolaget, i vart fall inte om ägandet motsvarar av kapitalet eller samtliga röster. Därutöver krävs att det finns anledning att anta att ägaren kommer att utöva sitt inflytande så att en sund utveckling av verksamheten är i farozonen. Gränsen för när sanktioner skall tillgripas bör självfallet vara lägre om det blivit klarlagt att en ägare verkligen missbrukar sitt inflytande än om det bara finns ett antagande om att så kan bli fallet. I paragrafen anvisas två åtgärder som inspektionen kan vidta mot en aktieägare som motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett värdepappersbolag. För det första får inspektionen, om det bedöms nödvändigt för att bryta en ägares inflytande över bolagets verksamhet, besluta att ägarens aktier inte får före- trädas vid bolagsstämman. Bestämmelsen är utformad så att rösträtten upphör redan i och med att inspektionen har förordnat om detta. Att beslutet vunnit laga kraft krävs således inte. För det andra får förelägga aktieägaren att sälja den del av aktieinnehavet som medför att innehavet är kvalificerat. Samma åtgärder får vidtas mot en aktieägare som underlåtit att söka tillstånd enligt 3 a § eller som genomfört ett förvärv i strid med inspek- tionens beslut. I dessa fall gäller vidare att röster som avgetts för sådana aktier kan förklaras ogiltiga. Om det uppkommer missförhållanden av så allvarligt slag att man från inspektionens sida överväger att ingripa, är det lämpligt att inspektionen i första hand försöker åstadkomma rättelse med andra medel än "frysning" av rösträtten. Det kan t.ex. visa sig vara tillräckligt om förhållandena påtalas för de andra ägarna eller bolagets ledning. Om det är nödvändigt har inspektionen enligt 6 kap. 6 § formell rätt att sammankalla stämma och styrelse. Misslyckas förhandlingarna, kanske beroende på att ifrågavarande aktieägare inte är beredd att acceptera reglerna för verksamheten, finns samma skäl att försöka undvika ett beslut om att aktier inte får företrädas vid bolagsstämma i bolaget. Att en större aktieägare inte kan utöva rösträtten för sina aktier är naturligtvis ett allvarligt ingrepp. Åtgärden kan också medföra negativa verkningar för bolagets skötsel. Om en "frysning" av en aktieägares rösträtt gäller kan osäkerhet uppstå i ledningen, andra aktieägare får ett ökat inflytande osv. Det är därför angeläget att frysningen inte består längre än nödvändigt. I vissa fall kan de omständigheter som föranlett beslutet vara av övergående karaktär. Detta kan t.ex vara fallet om en förvärvare på grund av förbiseende eller annat misstag inte ansökt om tillstånd till förvärvet, men vid en senare prövning inte visar sig vara olämplig som ägare. Förbudet att utöva rösträtt för aktierna kan då upphävas snabbt. Ingripandet har då varit temporärt. I andra fall kan skälen för beslutet bestå. Detta kan gälla t.ex. en ägare som bedöms vara personligt olämplig och olämpligheten inte sägas vara av övergående natur. En aktieägare som fråntagits rösträtten för sina aktier kan mycket väl finna detta vara anledning att sälja aktierna. I så fall upphör den osäkerhet för ledningen av bolaget som tidigare nämnts. Det kan emellertid inte förutsättas att en sådan frivillig försäljning alltid kommer att ske. För att komma till rätta med en sådan situation med en aktieägare som ut- övat sitt inflytande på ett sådant sätt att hans lämplighet för överskådlig framtid kan ifrågasättas men aktierna inte avyttras frivilligt får inspektionen förelägga ägaren att avyttra aktierna. En försäljning på grund av ett sådant föreläggande får genomföras i sådan takt att onödiga förluster undviks. Ett föreläggande om avyttring kan bara avse det antal aktier som medför att innehavet är ett kvalificerat sådant. Inspektionen skall ju endast pröva lämpligheten hos aktieägare som kan utöva ett väsentligt inflytande över bolagets ledning. Av paragrafens fjärde stycke framgår att aktier som omfattas av ett före- läggande om avyttring eller ett beslut enligt första eller andra stycket, inte skall medräknas när det krävs viss röstmajoritet för att ett beslut skall bli giltigt. 6 kap. 4 § Ändringen är redaktionell. Att tillsyn enligt lagen skall avse värdepappersinstituten framgår av 1 §. 6 kap. 5 § Bestämmelsen har ändrats så att den avser endast . Ändringen är en följd av den ändrade definitionen av det sistnämnda begreppet. 6 kap. 6 § Paragrafen har av samma skäl som i fråga om 6 kap. 5 § ändrats så att den gäller . 6 kap. 6 a §