prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Vanligtvis torde en sådan reglering innebära att om utdelning inte har kunnat lämnas under ett eller så skall av följande års utdelningsbara vinst så mycket utdelas på de kumulativa preferensaktierna som brustit , innan någon utdelning får ske på bolagets övriga aktier. har till stöd för sin framställan anfört följande. Enligt nu gällande lagstiftning utgör s.k. kumulativa preferensaktier aktiekapital och får därmed enligt gällande kapitaltäckningsbestämmelser i 2 kap. 9 a § bankrörelselagen räknas som primärt kapital vid beräkning av en banks kapitalbas. Enligt direktivet om kapitalbasen i kreditinstitut (89/299/EEG) får emellertid kumulativa preferensaktier inte inräknas i det primära kapitalet. Sådana aktier utgör i stället supplementärt kapital. Motsvarande synsätt kommer till uttryck i Baselöverenskommelsen. I de av presenterade rekommendationerna beträffande kapitalbas och kapitalkrav för internationellt verksamma banker har särskilt anmärkts i fråga om beräkningen av kapitalbasen att i aktiekapitalet skall ingå utgivna och fullt betalade aktier samt icke-kumulativa preferensaktier med uteslutande av kumulativa preferensaktier. I direktivet om kapitalbasen i kreditinstitut (89/299/EEG), vilket i allt väsentligt följer Baselöverenskommelsen, skall enligt artikel 2.1 ett kredit- instituts icke-gruppbaserade kapitalbas utgöras bl.a. av kapital som avses i artikel 22 i direktiv /635/EEG, till den del det är inbetalt, samt överkurs vid aktieemission, dock med undantag för kumulativa preferensaktier. I artikel 22 i direktivet om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut (86/635/EEG) föreskrivs att posten tecknat kapital "skall omfatta kapital, som oavsett hur det betecknats i det enskilda fallet, enligt nationell lag skall räknas som eget kapital tecknat av aktieägare eller andra innehavare, allt efter det ifrågavarande institutets associationsform". Som tidigare nämnts i avsnitt 6.2 bygger nuvarande svenska kapitaltäckningsreg- ler delvis på Baselöverenskommelsen. Enligt gällande bestämmelser om beräkning av kapitalbasen i bl.a. 2 kap. 9 a § bankrörelselagen avses med primärt kapital för bankaktiebolag, sparbanker och föreningsbanker eget kapital. Något undantag har därvid inte gjorts för s.k. kumulativa preferensaktier. I motiven till bestämmelserna konstaterades att allt som enligt bankrörelselagen ingick i begreppet eget kapital resp. egna fonder, med undantag för garantifonder enligt då gällande regler, uppfyllde de av uppställda kraven på eget kapital. Frågan om s.k. kumulativa preferensaktier berördes inte. har som grund för sitt avstyrkande av förslaget att undanta kumulativa preferensaktier från vad som utgör primärt kapital anfört bl.a. följande. Preferensaktier med kumulativ rätt utgivna av svenska bankaktiebolag utgör primärt kapital enligt bankrörelselagens bestämmelser. I EG:s direktiv (89/299/EEG) om kapitalbasen synes inte vara angivet vad som avses med kumulativa preferensaktier. I Baselreglerna kan dock viss ledning hämtas. Baselreglernas diskvalifikation av "cumulative preference shares" som primärt kapital omfattar inte preferensaktier vilka, likt svenska preferensaktier med kumulativ rätt, endast ger viss företrädesrätt till vinstutdelning mot övriga aktieägare och inte grundar något anspråk direkt mot bolaget. Även vid tillämpning av Baselreglerna skall således preferensaktier med kumulativ rätt av svensk modell inräknas i det primära kapitalet. Med beaktande av ändamålet bakom bestämmelserna rörande vilka kapitalelement som kan inräknas i det primära kapitalet i banker och andra kreditinstitut synes det inte finnas skäl att utesluta preferensaktier med kumulativ rätt enligt svensk modell. Dessa aktier grundar inget anspråk på utdelning direkt mot utgivande bank, och de innebär därför inte en större belastning på bankens kapital än stamaktier. Enligt såväl EG-direktivet om kapitalbas som Baselöverenskommelsen undantas kumulativa preferensaktier från det primära kapitalet. I direktivet finns inte närmare angivet vad som avses med sådana aktier. I Baselöverenskommelsen finns emellertid vissa klargöranden. Dessa bör, i linje med vad anser, kunna användas även vid tolkningen av direktivet, eftersom det inte finns anledning att tro att direktivet vad gäller behandlingen av kumulativa preferensaktier skulle avvika från Baselreglerna. Enligt Baselreglerna kan kumulativa preferensaktier - under vissa förutsättningar - få räknas till det supplementära kapitalet. Till supplementärt kapital får nämligen räknas instrument som kombinerar vissa egenskaper hos aktier och skuldförbindelser - s.k. hybrid (debt/equity) capital - om de uppfyller vissa specificerade krav. Dessa krav innebär bl.a. att instrumenten skall vara förenade med efterställd betalningsrätt, att de skall vara ouppsägbara för innehavaren och att betalning av ränta, utdelning och andra förpliktelser som följer med instrumenten skall kunna skjutas upp. Det sägs uttryckligen att kumulativa preferensaktier som uppfyller de villkor som räknas upp skall kunna ingå i kategorin "hybrid (debt/equity) capital instruments". Det lämnas också exempel på preferensaktier i några länder som skall kunna hänföras till denna kategori av instrument. Av Baselreglerna får därför anses följa att kumulativa preferensaktier, oavsett närmare utformning, inte kan ingå i det primära kapitalet men att de under vissa förutsättningar kan få räknas till det supplementära kapitalet. Kumulativa preferensaktier undantas således kategoriskt från det primära kapitalet. De särdrag som menar utmärker kumulativa preferensaktier som utges av svenska bolag har därför inte någon betydelse för om aktierna skall kunna hänföras till det primära kapitalet. Däremot kan dessa omständigheter vara relevanta vid en bedömning av om aktierna kan hänföras till det supplementära kapitalet.En bank kan under vissa förutsättningar skriva upp värdet av en an- läggningstillgång och utnyttja det uppskrivna beloppet för ökning av det egna kapitalet genom att göra avsättning till en uppskrivningsfond. I fråga om uppskrivningsfonder, som enligt 4 kap. 7 § bankrörelselagen redovisas under bundet eget kapital, ifrågasattes i motiven till kapitaltäckningsreglerna om dessa fonder kunde anses uppfylla krav på eget kapital. Primärt kapital utgörs enligt av eget kapital samt öppet redovisade reserver av högsta kvalitet. Av flera skäl ansågs det befogat att hänföra uppskrivningsfonderna till det primära kapitalet (prop. 1989/90:43 s. 66, 67 och 94). I föreskrifter om rapportering av uppgifter om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav ( FFFS 1992:32) anges dock vissa begränsningar i möjligheten att som primärt kapital få uppta uppskrivnings- fonder. Enligt artikel 2.1 i direktivet om kapitalbasen i kreditinstitut (89/299/EEG) ingår i ett kreditinstituts icke-gruppbaserade kapitalbas bl.a. "Uppskrivningsfond som avses i artikel 33 i rådets direktiv /660/EEG av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag, senast ändrat genom direktiv /569/EEG" (punkt 3). Av artikel 6 i kapitalbasdirektivet, som innehåller gränsvärden för vissa av de poster som kan ingå i kapitalbasen, framgår indirekt uppdelningen av kapitalbasen i primärt och supplementärt kapital. Uppskrivningsfond enligt punkt 3 i artikel 2.1 tillhör därvid den grupp av poster som sammantagna inte får överstiga av det egna kapitalet och som således räknas till det supplementära kapitalet. Mot bakgrund av vad som sagts kan ifrågasättas om de svenska kapital- täckningsreglerna vad gäller behandlingen av kumulativa preferensaktier och uppskrivningsfonder stämmer överens med EG-reglerna om kapitalbasen och Baselöverenskommelsen. Bestämmelserna om primärt kapital bör, för att bringas i överensstämmelse med nu nämnda internationella åtaganden, kompletteras med ett uttryckligt undantag för kumulativa preferensaktier. Någon bestämmelse i lagtexten om att kumulativa preferensaktier skall utgöra supplementärt kapital bör dock inte införas. Det är fråga om tillskott som skall uppfylla vissa villkor och därför bör kumulativa preferensaktier räknas till sådana andra kapitaltillskott som kan godkännas som supplementärt kapital (2 kap. 6 § fjärde stycket i förslaget till lag om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag). Ändringen beträffande behandlingen av kumulativa preferensaktier i kapitaltäckningshänseende föreslås gälla fr.o.m. . För att mildra verkningarna av nedklassificeringen för kumulativa preferensaktier som redan har getts ut finner regeringen det skäligt att sådana aktier får räknas som primärt kapital under en tvåårig övergångstid, dvs. t.o.m. utgången av . Vidare bör uppskrivningsfonder i kapitaltäckningshänseende undantas från det egna kapitalet och först efter medgivande av få räknas in i kapitalbasen som supplementärt kapital. har påpekat att avräkning bör ske från det primära kapitalet av övervärde, s.k. inkråmsgoodwill, som redovisas i ett enskilt institut och som detta erlagt t.ex. i samband med övertagande av ett annat instituts rörelse. Regeringen delar denna uppfattning eftersom goodwillvärden inte skall beaktas i kapitaltäckningssammanhang. har i sitt remissvar påpekat att bestämmelsen om att aktieinnehav m.m. i försäkringsföretag skall räknas av från kapitalbasen innebär kapitalkrav för dessa placeringar. Eftersom direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG) endast kräver kapitalkrav för sådana placeringar bör de enligt föreningens uppfattning av konkurrensneutralitetsskäl inte drabbas av högre kapitalkrav än vad många andra länder tillämpar, dvs. Bestämmelsen om att avräkning skall göras från det primära och supplementära kapitalet för en banks tillskott i företag som driver försäkringsverksamhet tillkom i samband med att regler infördes som tillät en integration mellan bankverksamhet och annan finansiell verksamhet å ena sidan och försäkringsverksamhet å andra sidan, s.k. branschglidning (prop. 1990/91:154). infördes en motsvarande bestämmelse i lagen om finansbolag. Den bestämmelsen har numera förts över till lagen om kreditmarknadsbolag. Grundtanken för avräkningsregeln är att det kapital som skall hållas till skydd för ett instituts verksamhet inte får utgöra riskkapital i ett annat institut. förordade redan vid beredningen av den s.k. branschglidningslagstiftningen att ett kapitalkrav på skulle tillämpas för holdingbolags tillskott till försäkringsbolag i stället för en avräkningsregel. Enligt uttalanden i propositionen ansågs främst försiktighetsskäl tala för att i ett inledande skede hela tillskottet till försäkringsbolag i nu aktuella koncerner skulle räknas av från holdingbolagets resp. bankens kapitalbas. Detta ansågs trygga att banken har tillräcklig kapitalstyrka för det avsedda engagemanget utan att bankens övriga engagemang riskeras (prop. 1990/91:154 s. 69-72). De senaste årens utveckling har medfört allvarliga problem i flera finansiella företag. aktiekurser har fluktuerat mycket kraftigt. Det saknas enligt regeringens uppfattning skäl att nu inta en annan ståndpunkt i denna fråga än den som redovisats i propositionen ovan. Tillskott av detta slag bör således även fortsättningsvis täckas till av riskbärande kapital. Regeringens förslag: Banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag får i kapitalbasen som primärt kapital räkna in kapitalandelen av skatteutjäm- ningsreserv och periodiseringsfond. Banker och kreditmarknadsbolag får vidare som primärt kapital räkna kapitalandelen av eventuell överavskrivning på leasingobjekt. Enligt nu gällande regler får dessa reserver tas upp i kapitalbasen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att bestämmelsen att regeringen eller skall föreskriva om storleken av den kapitalandel av bl.a. skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond som skall inräknas i primärt kapital, är onödig. Frågan behandlas i författningskommentaren till 2 kap. 6 § i förslaget till lag om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. utgår från att förslaget kommer att justeras med anledning av eventuella lagändringar på skatteområdet. erinrar också om att de skattemässiga reserveringarna inte ändras successivt utan trappstegsvis vid bokslutstillfällena. Avsättningarnas storlek bestäms enligt verket under bokslutsarbetet efter själva bokslutsdagen. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt de nya skärpta kapitaltäckningsregler som infördes (se avsnitt 6.2) för banker och andra kreditinstitut fick till primärt kapital - utöver eget kapital - räknas av institutens s.k. värderegleringsreserver, dvs. reserver för utlåning, garantiförbindelser, aktier, obligationer och utländska valutor. För finansbolagens del tillkom av överavskrivningar på uthyrd egendom. Den valda procentsatsen hade bestämts med utgångspunkt i den dåvarande skattesatsen för aktiebolag m.fl. och svarade mot vad som återstod sedan den latenta skatteskulden räknats bort. Vid skattereform ersattes en rad reserveringsmöjligheter (resultatutjämningsfond, lagernedskrivning, investeringsfondsavsättningar, fartygsfonder m.m.) av en ny generell reserveringsmöjlighet - skatte- utjämningsreserv (surv). Juridiska personer fick göra avdrag för avsättning till surv med högst av ett kapitalunderlag eller av ett löneunderlag. Den som var skyldig att upprätta årsbokslut skulle ha satt av ett mot avdraget svarande belopp i räkenskaperna för beskattningsåret. Kapitalunderlaget utgjordes i princip av skillnaden mellan tillgångar och skulder vid beskattningsårets utgång. Med anledning av dessa ändrade beskattningsregler justerades bestämmelserna om kapitaltäckning med ikraftträdande (prop. 1990/91:40, bet. 1990/91:NU16, rskr. 85, SFS 1990:1306). Eftersom möjligheten att göra avsättningar till värderegleringsreserver upphörde utmönstrades reglerna om sådana reserver ur kapitaltäckningsreglerna. När dåvarande reserver upplöstes och skulle tas upp till beskattning, kom att kunna föras till det egna kapitalet. I kapitaltäckningsreglerna infördes därför en möjlighet att räkna in surven till i det primära kapitalet. I motiven till lagändringen diskuterades frågan hur surven skulle behandlas i kapitaltäckningssammanhang. Den bedömningen gjordes att surven uppfyllde de krav som ställts upp i regler för att få ingå i kapitalbasen som primärt kapital, eftersom surven kan ses som en öppet redovisad reserv. I regler förutsattes emellertid att reserverna bildats av beskattat kapital. Med hänsyn till att samma effekt uppnås genom att surven tas , motsvarande vad som lägst återstår efter återföring till beskattning, föreslogs i propositionen att surven skulle tas upp i kapitalbasen som primärt kapital. Sedan värderegleringsreserverna beskattats och den återstående delen av reserverna förts till eget kapital, blir därigenom kapitaltäckningssituationen i princip densamma som före skattereformen. Det skulle däremot stå klart i strid med Baselreglerna att låta någon del av den latenta skatteskulden ingå i kapitalbasen (prop. 1990/91:40 s. 27). I och med att bankerna fick rätt att ägna sig åt finansiell leasing infördes en rätt för bankerna att på samma sätt som finansbolagen i det primära kapitalet räkna in av eventuell överavskrivning på leasingobjekt (prop. 1990/91:154, bet. 1990/91:NU41, rskr. 367, SFS 1991:1018). I det primära kapital som ingår i ett kreditinstituts och värdepappersbolags kapitalbas får således enligt gällande kapitaltäckningsregler räknas av skatteutjämningsreserven (surven) samt för kreditinstitut dessutom av det belopp som svarar mot företagets reserver till följd av avskrivning på egendom som upplåtits till nyttjande (2 kap. 9 a § bankrörelselagen och 4 kap. 2 § lagen om kreditmarknadsbolag). Förutsättningarna för kapitaltäckningsbestämmelserna har förändrats till följd av betydande ändringar i den svenska företagsbeskattningen (prop. 1993/94:50, bet. 1993/94:SkU15, rskr. 1993/94:108). Reglerna har trätt i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Bolagsskattesatsen sänks från till . Möjligheten att göra avsättningar till surv slopas och en ny allmän reserveringsmöjlighet - periodiseringsfonder - införs. Principen för avveckling av gjorda survavsättningar är att hälften av avsättningarna får upplösas utan beskattningseffekter, medan återstoden återförs till beskattning genom att ett belopp motsvarande i princip hälften av avsättningarna vid taxering tas upp till beskattning med början vid taxering. Vid taxering återförs dessutom den del av survavdraget vid taxering som överstiger avdraget vid taxering. En begränsning gäller alltså för de fall då avsättningen till surv är större vid taxering än vid taxering. Är avdraget för avsättning till surv vid taxering högre än motsvarande avdrag vid närmast föregående taxering, dvs. normalt taxering, skall ett belopp motsvarande survökningen återföras till beskattning vid taxering eller, om taxering inte sker , vid taxering. Hälften av återstående del av avdraget återförs till beskattning med början vid taxering. I 8 § lagen (1993:1540) om återföring av skatteutjämningsreserv finns en undantagsregel för företag som , och , som innebär att av de reserv- och säkerhetsfonder som skall återföras till beskattning enligt 2 § första stycket lagen (1992:702) om inkomstskatteregler med anledning av vissa omstruktureringar inom den finansiella sektorn m.m., skall anses utgöra avdrag för avsättning till skatteutjämningsreserv vid närmast föregående taxering. Systemet med avdrag för avsättning till periodiseringsfonder är utformat så att det ger en möjlighet till förlustutjämning bakåt som är likartad med den som surven gett. En skattskyldig som gjort avsättning till periodiseringsfond får vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet göra avdrag för avsättningen. Avdraget får uppgå till högst av beskattningsårets inkomst före avdrag för avsättningen. I denna inkomst ingår bl.a. avdrag för survavsättningar som återförts till beskattning enligt lagen om återföring av skatteutjämningsreserv. Varje års avsättning skall bilda en egen fond. Fonden skall återföras till be- skattning senast . Har en fond inte frivilligt återförts till beskattning senast sker en obligatorisk återföring av åter- stående del. Den nya lagen (1993:1538) om periodiseringsfonder trädde i kraft och tillämpas första gången vid taxering, dvs. på avsättningar som gjorts under beskattningsår som taxeras eller . Företagsskattereformens betydelse för kapitaltäckningen De ändrade beskattningsreglerna medför att bestämmelserna om kapitaltäckning måste justeras. Anledningen till detta är som tidigare framgått dels att bolags- skattesatsen sänkts från till , dels att surven avskaffats, dels att en ny allmän reserveringsmöjlighet - periodiseringsfonder - införts. Sänkningen av skattesatsen påverkar med vilket belopp surven skall tas upp till i kapitalbasen som primärt kapital. Med hänsyn till de tidigare redovisade prin- ciperna, dvs. att i Baselreglerna förutsätts att reserverna bildats av beskattat kapital, borde den justeringen göras i gällande regler rörande beräkningen av kapitalbasen att till det primära kapitalet får räknas i stället för av skatteutjämningsreserv. Bestämmelserna i lagen om återföring av skatteutjämningsreserv ger dock i vissa fall utrymme för en mer individuell beräkning av skattebelastningen. Enligt 2 § denna lag skall, i de fall surven vid taxering är större än vid närmast föregående år, dvs. normalt taxering, ett belopp motsvarande ökningen av survavsättningen mellan 1993 och 1994 års taxering i sin helhet återföras till beskattning vid taxering och hälftendelningen avse resterande belopp, dvs. surven vid taxering. Följande exempel lämnas i lagmotiven (prop. 1993/94:50 s. 215). AB A har gjort avdrag för avsättning till surv med 1 200 i bokslutet till ledning taxering. Vid taxering uppgick avdraget till 1 000. De belopp som får upplösas resp. avskattas uppgår till 500 vardera (1000/2). Survökningen på 200 samt 100 (1/5 av 1000/2) återförs till beskattning vid taxering. Vinsten ökas därmed med 300 vilket i sin tur innebär att periodiseringsfondsavsättningen får öka med 75. Detta innebär att de 300 i realiteten endast träffas av en bolagsskatt på . Utfallet blir således olika beroende på olika dispositioner som gjorts vid 1993 och taxeringar. Med hänsyn härtill synes det vara lämpligare att i lagen inte ange en exakt procentsats med vilken surven kan tas upp i ett kreditinstituts eller ett värdepappersbolags kapitalbas som primärt kapital. Beräkningen av den kapitalandel av surven som får medräknas i kapitalbasen bör i stället preciseras i särskilda föreskrifter. Detsamma bör för banker och kreditmarknadsbolag gälla i fråga om kapitalandelen av det belopp som svarar mot företagets reserver till följd av avskrivning på egendom som upplåtits till nyttjande, dvs. av eventuell överavskrivning på leasingobjekt. Vidare bör reglerna om beräkning av det primära kapitalet kompletteras med möjlighet för banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag att till det primära kapitalet räkna kapitalandelen av periodiseringsfonder. 6.11 Övervaknings- och tillsynssystem samt informationsskyldighet Regeringens förslag: Banker, andra kreditinstitut och värdepappersbolag skall inrätta system för registrering och klassificering av kreditrisker samt för övervakning och kontroll av marknadsrisker och stora exponeringar i företagets verksamhet. De skall också ha system som med rimlig precision kan beräkna företagets finansiella positioner. Företagen skall vidare lämna inspektionen de uppgifter om verksamheten som den behöver för att kunna bedöma om företaget uppfyller nu föreslagna kapital- täckningskrav m.m. samt ha interna kontroll-, förvaltnings- och redovisningsrutiner som gör det möjligt att fortlöpande göra denna bedömning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, frånsett att det i promemorieförslaget inte ställs något krav på att företagen skall ha system för övervakning och kontroll av kreditrisker och stora exponeringar. I förhållande till promemorians förslag har möjlighet till ingripande utvidgats. Remissinstanserna: tillstyrker att instituten enligt lag skall ha betryggande system för övervakning och kontroll av marknadsrisker m.m. men anser att bestämmelsen bör kompletteras med en motsvarande skyldighet att kontrollera kreditrisker och stora exponeringar. Inspektionen anser att den bestämmelsen i förslaget till lag om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag som ger inspektionen rätt att ingripa mot institut vars kapitalbas understiger det minsta belopp som krävs enligt lagförslaget är överflödig eftersom det redan finns en generell möjlighet för inspektionen att förelägga ett institut att efterleva sådana bestämmelser. Riks- revisionsverket anser att de utökade tillsynsansvar som föreslås torde ligga i linje med den förändring av arbete som verket skisserat i en granskningsrapport. anser att det är av största vikt att ges tillräckliga resurser för att på ett tillfredsställande sätt kunna genomföra den föreslagna kontrollen. : Kapitalkravsdirektivet (artikel 4.4) föreskriver att institut (kreditinstitut och värdepappersföretag) som omfattas av direktivet skall inrätta övervaknings- och kontrollsystem för att bevaka ränterisken i insti- tutets samtliga verksamheter och att dessa system skall övervakas av behörig myndighet. Instituten skall vidare ha system som gör det möjligt att med rimlig exakthet beräkna institutens finansiella positioner (artikel 4.5). Behörig myndighet får kräva att instituten lämnar myndigheten all den information som är nödvändig för att bedöma om de uppfyller direktivets bestämmelser.