prop · GI0357 · 1995-01-01 00:00:00 — Det utrednings- och planeringsarbete som RSV nu bedriver, i enlighet med den nämnda rapporterna 1993:8 och 1994:3, bygger på att de skattskyldiga som har handel med EG skall redovisa skatten för enmånadsperioder. Skälet till detta är i första hand att den redovisning för tvåmånadersperioder, som tillämpas för huvuddelen av de skattskyldiga, inte väl kan förenas med kvartalsredovisningen av de periodiska sammanställningarna som också erfordras i det nya systemet. RSV avser som nämnts att sända ut förtryckta blanketter för de periodiska samman- ställningarna i anslutning till utgången av för att åstadkomma en så tidig avstämning som möjligt mellan deklarerade uppgifter och kvartalssammanställda uppgifter. Mot bakgrund av den av RSV föreslagna hanteringsordningen föreslås att en regel om enmånadsredovisning för företag med EG-handel förs in i 14 kap. 8 § ML. En sådan regel mildrar också det framtida räntebortfall som blir effekten av att importbeskattningen slopas i det nya systemet. I anslutningsfördraget har som nämnts fått möjlighet att i vissa fall medge periodiska sammanställningar för helt kalenderår. För detta krävs, enligt utredningsförslaget, att det sammanlagda beskattningsunderlaget högst uppgår till per kalenderår och att den omsättning som skall anges i en periodisk sammanställning högst uppgår till per kalenderår. RSV har i rapporten 1994:3 framhållit att många skattskyldiga kommer att ha en begränsad EG-handel. Av förenklings- och effektivitetsskäl bör därför de skattskyldiga som fått en möjlighet att göra periodvisa sammanställningar för kalenderår också få en motsvarande möjlighet att redovisa mervärdesskatten för kalenderår. RSV anser att redovisningsperiodens längd för såväl skatten som den periodiska sammanställningen bör fastställas utifrån samma beloppsmässiga förutsättningar. RSV:s uppfattning biträds. Beträffande dem som inte bedriver EG-handel gäller ett årligt beskattningsunderlag om högst för att redovisning av mervärdesskatten skall få ske genom inkomstdeklaration. Samma beloppsgräns föreslås för den som bedriver EG-handel och som redovisar skatten helårsvis i en särskild mervärdesskattedeklaration. Vidare bör den föreslagna omsättnings- gränsen avseende skyldigheten att lämna periodiska sammanställningar sänkas till . Den gräns om högst i årlig EG-omsättning som utredningen föreslagit som krav för att få göra sådan sammanställning bör också gälla som förutsättning för att redovisa skatten för helår. Vad som föreslagits avser endast sådana skattskyldiga som tillämpar kalenderår som räkenskapsår. För skattskyldiga med brutet år som räkenskapsår bör alltid enmånadsredovisning tillämpas. Det nu sagda bör komma till uttryck i 14 kap. De skattskyldiga som redovisar mervärdesskatt för kalenderår i en särskild mervärdesskattedeklaration får lämna deklarationen året därpå (14 kap. 13 § första stycket ML). Enligt EG:s direktiv gäller dock att deklarationen skall ges in senast efter redovisningsperiodens utgång. RSV har därför i sin rapport 1994:3 föreslagit att redovisningsdagen för dessa skattskyldiga skall vara och inte som enligt nuvarande ordning . RSV:s bedömning biträds. Inte endast de sammanställningar som görs kvartalsvis utan även sådana periodiska sammanställningar som görs för kalenderår måste vara tillgängliga för skattemyndigheterna i andra senast efter det kvartal uppgifterna avser. skall således sammanställningarna som avser kalenderåret innan vara tillgängliga i medlemsländernas datasystem. Den rutin som RSV avser att införa med samtidig avstämning av uppgifterna i de periodiska sammanställningarna mot de deklarerade uppgifterna utgör ytterligare skäl till att mervärdesskattedeklarationen för skattskyldiga med helt kalenderår som redovisningsperiod bör lämnas . Den särskilda redovisningstidpunkten för helårsredovisande skattskyldiga i 14 kap. 13 § första stycket ML bör därför slopas. Vidare föreslås att de periodiska sammanställningarna skall kunna göras på annat sätt än genom pappersdokument. En bestämmelse om detta bör tas in i 14 kap. 4.7 Mervärdesskatteregistrering för samtliga skattskyldiga Regeringens förslag: Skyldigheten att registreras till mervärdesskatt utsträcks till i princip samtliga skattskyldiga, således även till dem som redovisar mervärdesskatten i självdeklarationen. Skyldigheten att göra registreringsanmälan skall i sådana fall an- ses fullgjord genom avlämnandet av självdeklarationen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag utom vad avser frågan om registreringsanmälan. Remissinstanserna: RSV, Näringslivets Skattedelegation och anser att den som redovisar mervärdesskatt i inkomst- deklarationen inte skall behöva lämna särskild registreringsanmälan till mervärdesskatt. Skälen för regeringens förslag: omfattas endast de skattskyldiga som har årligt beskattningsunderlag överstigande av regler i 14 kap. 1 § ML om särskild registrering till mervärdesskatt. Med registreringsskyldigheten följer enligt 14 kap. 2 § ML en skyldighet att anmäla sig för registrering hos skattemyndigheten. Den som är registrerad eller skyldig att anmäla sig för registrering skall redovisa skatten i en särskild mervärdesskattedeklaration (14 kap.3 § ML). Är beskattningsunderlaget lägre än för ett beskattningsår, behövs vanligen ingen registreringsanmälan. Mervärdesskatten redovisas i den särskilda självdeklarationen. har i anslutningsfördraget fått behålla nuvarande system med redovisning i inkomstdeklarationen för de små och medelstora företagen under förutsättning att de inte bedriver EG-handel. De företag som bedriver sådan handel måste däremot lämna en särskild mervärdesskattedeklaration. innebär emellertid att alla näringsidkare, oavsett omsättningens storlek, skall mervärdesskatteregistreras. En annan sak är att små och medelstora företag kan befrias från skattskyldighet för sin omsättning om denna är av ringa storlek, eller medges andra lättnader. Det bör också noteras att den generella registreringsskyldigheten inte berör den som är skattskyldig endast på grund av förvärv av nya transportmedel eller punktskattepliktiga varor (jfr avsnitt 4.4 och 4.5). Vid försäljning av varor till andra gäller enligt huvudregeln att försäljningen kan ske skattefritt, och med avdrag för ingående mervärdesskatt, under förutsättning att köparen är mervärdesskatteregistrerad i sitt land. Ett svenskt företag som säljer varor till ett annat måste således ha kunskap om köparens eventuella mervärdesskatteregistrering. Om säljaren inte har uppgift om gällande registrering, måste svensk mervärdesskatt tas ut. De svenska företagen förutsätts kunna kontrollera en av köparen lämnat registreringsnummer till mervärdesskatt genom de datasystem som varje obligatoriskt skall vidmakthålla för detta ändamål. På motsvarande sätt skall företag i andra kunna få uppgifter om svenska mervärdesskatteregistreringar. De nu angivna förhållandena understryker behovet av att mervärdes- skatteregistreringen får en generell räckvidd. Enligt nuvarande ordning i är det som nämnts endast den som skall redovisa skatten i en särskild mervärdesskattedeklaration som finns registrerad i det särskilda mervärdesskatteregistret. Detta register ingår i företagsskatteregistret som en del av det centrala skatteregistret. De skattskyldiga som redovisar mervärdesskatten i självdeklarationen är inte registrerade i mervärdesskatteregistret. Däremot finns det i det centrala skatteregistret en markering att en sådan skattskyldig redovisar mervärdesskatt. Enligt RSV görs redan i samband med beräkningen av den preliminära F-skatten eller den särskilt debiterade A-skatten för inkomståret en markering i skattesystemet att mervärdesskatt redovisas i inkomstdeklarationen. Senast i samband med regleringen av mervärdesskattens belopp i slutskattsedeln som utfärdas efter varje års taxering görs en markering med innebörd att redovisning skett av mervärdesskatt. Härigenom kommer alla som redovisar mervärdesskatt att finnas registrerade i det centrala skatteregistret. Det krav som EG:s kontrollsystem ställer på registrering av samtliga mervärdesskatteredovisande företag kan därmed anses tillgodosett. Härvid bör beaktas att genom anslutningsfördraget fått behålla förfarandet att redovisa mervärdesskatt i inkomstdeklarationen och att detta förfarande inte kommer i fråga för dem som bedriver EG-handel eller som har en verksamhet med sammanlagt beskattningsunderlag överstigande . En regel om generell registrering, innefattande såväl den särskilda mervärdesskatteregistreringen som den registrering som görs i det centrala skatteregistret för den som redovisar mervärdesskatt i självdeklaration, föreslås därför i 14 kap. 1 § ML. Den som redovisar skatten i självdeklarationen bör anses ha fullgjort sin skyldighet att anmäla sig för registrering genom avlämnande av deklarationen. Detta bör gälla trots den eftersläpning mellan registreringsanmälan och registrering som uppkommer jämfört med förfarandet med särskild registreringsanmälan. Vad som sagts bör komma till uttryck genom en ändring i 14 kap. 2 § ML. 5 Mervärdesskattebasen i och EG Genom det sjätte mervärdesskattedirektivet, antaget av , togs det viktigaste steget i fråga om harmonisering av medlemsstaternas mervärdesskattelagstiftning. Samtliga EG-stater har mervärdesskatt. Direktivet är bindande för medlemsländerna och innehåller detaljerade bestämmelser för hur skattebasen för mervärdesskatten, dvs. skattepliktens omfattning, skall vara utformad inom EG. Bestämmelserna är inte tillämpliga i respektive medlemsland utan är till sin innebörd bindande anvisningar riktade till med- lemsländerna för hur deras mervärdesskattelagstiftning skall vara utformad. Emellertid lämnar direktivets bestämmelser ofta en tämligen vid ram för de enskilda medlemsstaternas utformning av undantagen från skatteplikten. Detta har varit nödvändigt med hänsyn till de olika samhällsförhållandena i medlemsstater- na. Hänsynen till kravet på konkurrensneutralitet torde vara av särskild be- tydelse vid tolkning och tillämpning av direktivet. Direktivets bestämmelser är, bortsett från vissa temporära särlösningar, genom- förda i medlemsländerna och nytillträdande stater har undantagslöst måst anpassa sin lagstiftning till direktivet. Inte heller har, bortsett från vad som särskilt överenskommits i anslutningsfördraget, något utrymme för avvikelser från den av EG stipulerade skattebasen. Bakgrunden till behovet av denna harmonisering är, förutom hänsynen till det handelsmässiga kravet på konkurrensneutralitet medlemsstaterna emellan, att EG:s budget till betydande del bygger på en viss andel av medlemsländernas mervärdesskattebas. har medlemsländerna förbundit sig att, efter visst utjämningsförfarande med hänsyn till medlemsländernas olika skattesatser, till EG:s finansiering överlämna ett belopp som motsvarar högst av skattebasen till EG. Även kravet på en rättvis fördelning med- lemsstaterna emellan av EG:s gemensamma kostnader medför således att enhetliga bestämmelser om mervärdesskattebasen måste finnas inom EG. Denna funktion av mervärdesskattereglerna innebär således att det är av väsentligt intresse för EG att alla medlemsländer i detalj följer bestämmelserna om skattepliktens omfattning. Att så sker övervakas också noggrant. En harmonisering av den svenska mervärdesskattelagens skattebas gentemot EG förutsätter, förutom att skatteplikten omfattar samma slags verksamheter och omsättning av samma slags varor och tjänster, att omfattningen och räckvidden av undantagen från skatteplikten är desamma. Såväl som har generell mervärdesskatteplikt i den be- märkelsen att yrkesmässig omsättning av varor och tjänster beskattas om inte omsättningen uttryckligen är undantagen från skatteplikt. För del fick lagstiftningen denna utformning först i samband med den s.k. skattereformen som till större delen trädde i kraft (prop. 1989/90:50, SkU 1989/90:10, prop. 1989/90:111 och SkU 1989/90:31). Genom skattereformen utvidgades också det beskattningsbara området väsentligt vilket inneburit ett inte obetydligt närmande till den skattebas som gäller inom EG. I anslutningsfördraget har medgivits rätt att bibehålla vissa av de undantag från skatteplikt som tillämpas och som inte är konforma med reglerna i sjätte direktivet. Således kan tills vidare från skatteplikt undanta tillhandahållande av biobiljetter, tjänster som tillhandahålls av författare, konstnärer och artister, inträde till idrottsevenemang och omsättning av nyproducerade byggnader inklusive mark samt mark som utgör byggnadstomt. I fråga om undantaget för tillhandahållande av biobiljetter gäller detta till utgången av 1995. har vidare fått rätt att bibehålla de s.k. kvalificerade undantagen (nollskattesats) avseende allmänna nyhetstidningar inkl. radio- och kassettidningar, vissa läkemedel samt framställning av medlemstidningar och organisationstidskrifter eller tjänster som har samband med sådan framställning. Utredningen har på flera områden funnit att de befintliga svenska undantagsbestämmelserna kan anses vara konforma med den ordning som skall gälla enligt EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv och därför inte behöver ändras. Det gäller undantagen för försäkringsområdet, radio- och televisionsverksamhet, allmänna nyhetstidningar, flygbensin och flygfotogen, lotteri- och spelverksamhet, kyrkogårdsförvaltning, och överlåtelse av inventarier och av verksamhet i vissa fall. Dessa undantag från skattebasen tas inte upp i det följande. Utöver de förslag som lämnas har utredningen också funnit att mervärdesskattereglerna i fråga om utbildning, kultur, sport och idrott samt för ideell och jämförlig verksamhet behöver ändras om konformitet skall uppnås. Regeringen avser att efter fortsatta analyser återkomma med förslag i frågan. Regeringens förslag: Korttidsupplåtelser av lokaler och anläggningar för idrottsutövning skall inte om- fattas av undantaget från skatteplikt för överlåtelse och upplåtelse av rätt till fastighet. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att korttidsupplåtelser av lokaler och anläggningar för idrottsutövning samt upplåtelser för trafik av vägar och broar m.m. inte skall anses som upplåtelse av nyttjanderätt till fastighet. Remissinstanserna: och anser att den föreslagna ändringen inte bör utformas som ett undantag från vad som är att anse som upplåtelse av rättighet till fastighet utan i stället föras in i 3 kap. 3 § som reglerar undantaget från skatteplikt för olika upplåtelser. Förslaget har i övrigt avstyrkts av Byggentreprenörerna och Näringslivets Skattedelegation. Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Utredningen har funnit att de svenska reglerna i huvudsak överensstämmer med vad som föreskrivs i EG:s sjätte mervärdsskattedirektiv. När det gäller omsättning av fastighet är skatteplikten vidare enligt direktivet än vad som gäller enligt ML. Således skall enligt sjätte mervärdesskattedirektivet till skillnad från vad som gäller i överlåtelse av nyproducerade byggnader och mark därtill samt obebyggd mark som utgör byggnadstomt omfattas av skatteplikten. har emellertid i anslutningsfördraget fått rätt att tills vidare från skatteplikt undanta överlåtelser av detta slag. Mot denna bakgrund behöver de svenska bestämmelserna på detta område tills vidare inte ändras. Utredningens förslag i fråga om upplåtelse av rätt till fastighet i vissa fall innebär att korttidsupplåtelser av lokaler och anläggningar för idrottsutövning och upplåtelse av väg, spåranläggning, bro eller tunnel eller annan upplåtelse som huvudsakligen avser tillträde till en fastighet inte skall anses som upplåtelse av rättighet till fastighet. Enligt utredningen syftar förslaget till att klargöra att undantaget från skatteplikt för upplåtelse av rättigheter till fastighet endast är tillämpligt på upplåtelse av rättighet till fastigheten som sådan och då endast sådan upplåtelse som innebär en rätt för rättighetsinnehavaren och inte andra att få disponera en fastighet. Liksom anser regeringen att vissa grundläggande begrepp bör ha samma innebörd i mervärdesskattelagen som i andra sammanhang. Vad som är att anse som upplåtelse av rättighet till fastighet bör således i första hand bedömas utifrån den lagstiftning som gäller på området. Regeringen föreslår därför att den av utredningen föreslagna ändringen i fråga om skatteplikt för upplåtelse av lokaler och anläggningar för idrottsutövning tas in i 3 kap. 3 § som en sådan upplåtelse för vilken undantaget från skatteplikt inte är tillämpligt. Det innebär också att någon ändring inte bör ske i fråga om de nuvarande bestämmelserna om skatteplikt för upplåtelse för trafik av väg, bro eller tunnel samt upplåtelse av spåranläggning för järnvägstrafik. 5.3 Sjukvård, tandvård och social omsorg Regeringens förslag: Sjuktransporter skall omfattas av undantaget från skatteplikt för sjukvårdstjänster. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Utredningen har funnit att om skattebefrielse på området i allt väsentligt överensstämmer med motsvarande regler i sjätte mervärdesskattedirektivet. Omfattningen av vad som skall anses vara mervärdesskattefritt beror i hög grad på hur de enskilda medlemsstaterna definierar begreppen sjukvård, läkarvård etc. En betydande nationell handlingsfrihet finns således. När det gäller det svenska undantaget för läkemedel enligt 3 kap. 23 § 2 ML konstateras att det sjätte direktivet inte innehåller något motsvarande undantag från skatteplikt. har emellertid i anslutningsfördraget med EU erhållit rätt att från skatteplikt undanta läkemedel när det säljs till sjukhus eller mot recept. Det svenska undantaget för läkemedel kan därför kvarstå. EG undantar sjuktransporter från skatteplikten. Eftersom ML inte innehåller motsvarande undantag föreslår utredningen att ett sådant skall införas. Regeringen delar denna uppfattning. För att det klart skall framgå att undantaget omfattar även sjö- och flygambulanstransporter bör undantaget omfatta transportmedel som är särskilt inrättade för sjuktransporter. Regeringens förslag: Omsättning av administrativa tjänster som tillhandahålls i samband med factoring inordnas under skatteplikten. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att factoringtjänster i sin helhet inordnas under skatteplikten samt att skatteplikt införs för andra frimärken och frankeringsmärken än sådana som gäller för postbefordran och för andra sedlar och mynt än sådana som är gällande betalningsmedel. När det gäller utredningens förslag i fråga om skatteplikt för frimärken och sedlar och mynt avser regeringen att återkomma till denna fråga i samband med kommande förslag beträffande nya regler för handel med begagnade varor. Remissinstanserna: Utredningens förslag i fråga om skatteplikt för factoringtjänster har avstyrkts av , Näringslivets Skattede- legation, , och . I övrigt har förslaget tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Från skatteplikt undantas enligt 3 kap. 9 § första stycket ML omsättning av bank- och finansieringstjänster samt sådan omsättning som utgör värdepappershandel och därmed jämförlig verksamhet. Med bank- och finansieringstjänster avses finansiella tjänster som in- och utlåningstjänster, valutatransaktioner och betalningsförmedling. Undantaget för finansiella tjänster gäller enligt 3 kap. 9 § andra stycket ML inte notari- atverksamhet, inkassotjänster eller uthyrning av förvaringsutrymmen. Enligt 3 kap. 24 § tredje stycket ML är inte heller ett finansieringsföretags omsättning av varor som enligt köpeavtal återtagits av företaget undantaget från skatteplikt. Normalt innefattar notariatverksamhet värdepappershantering men eftersom värdepappershandel alltid är mervärdesskattefri innebär det att s.k. courtageav- gifter vid förmedling av värdepapper inte träffas av skatteplikten (SOU 1990:46 s. 83). I övrigt innefattar notariatverksamhet, som alltså är skattepliktig, bl.a. förvaltning av omyndigs medel och av lån för annan part, juridiska konsulttjänster såsom rådgivning och upprättande av deklarationer, testamenten, bouppteckningar, arvs- och gåvoskattehandlingar och avtal i övrigt. En inkassotjänst består i indrivning av egen eller annans fordran genom krav eller annan inkassoåtgärd [1 § första stycket inkassolagen (1974:182)]. Uthyrning av förvaringsutrymmen innefattas inte i begreppet finansiella tjänster vilket innebär att uthyrning av bankfack är skattepliktigt. Det kan vidare nämnas att factoring, dvs. ett finansinstituts hantering av en kunds fordringar mot annan innefattande köp av eller belåning av fakturor, skall ses som två separata tjänster; en skattepliktig bokföringstjänst och en skattefri finansieringstjänst (SOU 1990:46 s. 243 och RSV Im 1986:6 avsnitt 6). Vad härefter angår värdepappershandel och därmed jämförlig verksamhet förstås härmed enligt 3 kap. 9 § tredje stycket ML dels omsättning och förmedling av aktier, andra andelar och fordringar, oavsett om de representeras av värdepapper eller inte, dels förvaltning av värdepappersfond enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Undantagen från skatteplikt på finansieringsområdet återfinns i artikel 13.B 1-13.B 6 vari stadgas att finansiell verksamhet skall undantas från skatteplikt om den avser - beviljande av och handel med krediter samt förvaltning av sådana av kreditgivaren; - beviljande av och handel med kreditgarantier och andra former för säkerhet och garantier samt förvaltning av sådana av garantiutfärdaren; - transaktioner, inklusive handel, rörande inlånings- och checkkonton, betalningsuppdrag, fordringar, checkar och andra löpande skuldebrev, dock inte inkasso- eller factoringverksamhet; - transaktioner, inklusive handel, rörande valuta, sedlar och mynt i egenskap av lagliga betalningsmedel, således inte samlarföremål; med "samlarföremål" menas guld-, silver- eller andra metalliska mynt och sedlar, vilka normalt inte används som betalningsmedel, eller mynt av numismatiskt intresse; - transaktioner, inklusive handel, men exklusive förvaltning och förvaring, med aktier, andelar i bolag och föreningar samt andra värdepapper med undantag av: - dokument med rätt i varor, - rätter eller värdepapper med anknytning till fast egendom vilka av medlemsländerna får jämställas med skattepliktiga varor; - förvaltning av sådana speciella investeringsfonder som särskilt definieras av medlemsländerna. Undantagen är inte obligatoriska i den meningen att verksamheter av ifrågavarande slag inte i något fall får ingå i skattebasen. I artikel 13.C b stadgas nämligen möjlighet för medlemsland att medge fysisk eller juridisk person frivilligt inträde för skattskyldighet beträffande finansieringsverksam- het. Kommissionen har emellertid föreslagit att de ovan nämnda undantagen skall vara obligatoriska eftersom man inte vill att detta område beskattas olika inom gemenskapen (SOU 1990:46 s. 102). Förslaget har dock ännu inte antagits. Utredningen har bedömt att svensk rätt på detta område avviker från vad beträffar omsättning av factoringtjänster. Enligt utredningen omfattas factoringtjänster inte av undantagen i artikel 13.B d och skall därför i sin helhet, såsom är fallet inom EG, inordnas under skatteplikten. Regeringen gör följande bedömning när det gäller skatteplikten för factoringtjänster. Enligt vad som anförts av bl.a. Näringslivets Skattedele- gation, , och har uttrycket factoring inte samma innebörd i som i de flesta andra länder. Den i vanligast förekommande factoringformen är fakturabelåning, vilken i huvudsak består av finansiering och administrativ service. Fakturabelåning är en form av kreditgivning mot säkerhet i kundfordringar. De administrativa tjänster - bl.a. bokföring och inkassotjänster - som tillhandahålls vid fakturabelåning omfattas redan nu av skatteplikten till mervärdesskatt. Enligt regeringens uppfattning bör skatteplikten inte omfatta factoringomsättningen, dvs.