prop · GI03231 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1994/95:231 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att det införs en allmän fiskevårdsavgift från . Avgiften skall betalas av alla som fiskar inom Sveriges sjöterritorium eller från svenska fartyg utanför sjöterritoriet. Avgiften skall tas ut som en årsavgift på för fiskande med handredskap som inte kräver användning av båt, en årsavgift på för fiskande med andra redskap och en årsavgift på för licensierade yrkesfiskare. Den som fiskar på eget vatten skall erlägga en avgift på oavsett redskap. Avgiftsskyldigheten skall inte gälla för den som är . Avgiftsmedlen skall användas som bidrag för bildande och ombildande av fiskevårdsområden, för fiskevård och utsättningar av fisk, för information och tillsyn och för administrativ hantering av avgiften. I propositionen redovisas de åtgärder som har vidtagits för att skydda den naturreproducerande laxen i och de översiktliga planerna för det fortsatta arbetet på detta område. 1 Förslag till riksdagsbeslut..................3 2 Lagtext......................................4 2.1 Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787).4 3 Ärendet och dess beredning...................4 4 Fisket och fiskevården.......................4 5 En allmän fiskevårdsavgift...................9 5.1 Inledning.................................9 5.2 Avgiftens omfattning och storlek.........11 5.3 Användning av fiskevårdsmedel............14 5.4 Administrativ hantering av avgiften......16 5.5 Beslut om medlens användning.............17 5.6 Tillsyn och sanktioner...................18 6 Laxfisket...................................19 Bilaga 1 Sammanfattning av rapporten av allmän fiskevårdsavgift Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser och sammanställning över remissyttrandena 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. antar regeringens förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787), 2. godkänner det som regeringen förordar om den huvudsakliga användningen av fiskevårdsmedel (avsnitt 5.3). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787) Härigenom föreskrivs att det i fiskelagen (1993:787) skall införas en ny paragraf, 32 a, samt närmast före denna en ny rubrik av följande lydelse. 32 a § För att främja fiskevården får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet för den som fiskar inom Sveriges sjöterritorium eller från svenska fartyg utanför territoriet att betala en avgift (allmän fiskevårdsavgift). Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att uppdra åt generaldirektören att lämna förslag till en allmän fiskevårdsavgift. Utredaren har redovisat uppdraget i rapporten av en allmän fiskevårdsavgift. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 1. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning över remissyttrandena finns i bilaga 2. I det följande behandlas frågan om en allmän fiskevårdsavgift. Det gäller avgiftens omfattning och storlek, användning av medel, uppbörd, förvaltning, tillsyn och sanktioner. I propositionen redovisas också de nationella och internationella åtgärder som har vidtagits för att skydda den naturreproducerande laxen i . Vidare redovisas de forskningsinsatser som görs mot sjukdomssyndromet M74. Slutligen redogörs översiktligt för det planerade fortsatta arbetet med att bevara den naturreproducerande laxen i . 4 Fisket och fiskevården har mycket god tillgång till fiskevatten. Med undantag för i de egentliga slättområdena finns det gott om sjöar och strömmande vatten. De , , , samt i är genom sina centrala lägen av utomordentligt värde för fisket. Kusterna med sina skärgårdsområden är naturtillgångar som har få motsvarigheter. Vi har också rika fiskevatten i och i . Fritidsfisket har utvecklats till en av våra mest utbredda och populära rekreationsformer. Fritidsfiske innefattar såväl sportfiske med handredskap som fiske för husbehov med andra redskap än handredskap. Enligt en undersökning som och utförde hade 2,2 miljoner personer fiskat . Av undersökningen framgår vidare att av dessa använde ca 1,4 miljoner enbart handredskap och ca 280 000 enbart andra redskap. Fritidsfisket ger kontakt med naturen som fångsten av fisk innebär att en naturresurs nyttjas och att fiskkonsumtionen i landet stimuleras. Fritidsfiske har också i hög grad karaktär av familjeaktivitet och utgör ett viktigt komplement till andra fritidsaktiviteter såsom båtliv, semesterresor och camping. Det är en viktig del i en utvecklad aktiv turism som skapar underlag för en fortsatt bosättning i glesbygder där utkomstmöjligheterna är begränsade. Det svenska havsfisket bedrivs i , , och . Havsfisket karakteriseras av stor flexibilitet. Fiskeflottan rör sig över hela det havsområde där har kvoter. Antalet yrkesfiskare uppgår till ca 4 000, varav ca 350 bedriver fiske i insjövatten. Det svenska havsfiskets totala fångster utgörs till av torsk, sill och skarpsill. Det totala fångstvärdet var , varav kom från torskfisket. Fångsterna i det yrkesmässiga insjöfisket uppgick till drygt , varav merparten tas i de fyra . Fiskevårdens syfte är att skapa eller bevara en långsiktigt hög avkastning i fisket. Fiskevården är en del av den allmänna miljövården och natur- resurshushållningen. Miljömålet på fiskets område är att fisk och skaldjur och deras näringsorganismer skall bevaras i livskraftiga, naturligt reproducerande bestånd. I detta inkluderas bl.a. att slå vakt om alla fiskarter i landet, dvs. bevara den biologiska mångfalden. För fisk är det i högre grad än för många andra djurgrupper väsentligt att bevara inom artsvariationen eftersom denna i många fall är betydande. Så har t.ex. varje laxälv sin egen urskiljbara laxpopulation. Situationen för den naturligt reproducerande laxen i redovisas närmare i avsnittet Laxfisket. Det är av grundläggande betydelse att det finns en lämplig miljö för fisken att leva i. Genom att t.ex. motverka spridning av miljögifter, övergödning och försurning främjas denna miljö. Ett exempel på motsatsen är sambandet mellan övergödningen av och nedgången av torskbestånden. Det finns flera exempel på miljöåtgärder som har en allmän betydelse för fiskevården såsom att värna om värdefulla naturmiljöer och biologisk mångfald genom reservatsbildning, naturvårdshänsyn och fysisk planering. Biotopvården däremot är inriktad på speciella lokala miljöer av särskild betydelse för fiskfaunan och är främst inriktad på att förbättra förutsättningarna för naturlig fortplantning av lax och öring. Det kan gälla återskapande av vandringsvägar med hjälp av laxtrappor eller lämpliga lek- och uppväxtplatser med hjälp av utläggning av grus och sten. Ett annat exempel är vegetationsröjning av grundområden i syfte att gynna fortplantning av gös. Dessa åtgärder är av stor strategisk betydelse för fiskevården genom att de i betydande utsträckning riktas in på de faktorer som begränsar fiskbeståndens storlek och ger bestående effekter. Utsättning av fisk har fått minskad betydelse i fiskevården jämfört med biotopvården. Utsättningar är dock av avgörande betydelse för vissa arter som lax och ål. Fiskutsättning är fortfarande den del av fiskevården som det satsas mest resurser på. har bekämpning av fisksjukdomar fått ökad betydelse inom ramen för beståndsvården. Vid om miljö och utveckling i undertecknades en konvention om biologisk mångfald. har ratificerat konventionen. beslutade om en svensk strategi för bevarande av biologisk mångfald (prop. 1993/94: 36, bet. 1993/94:JoU9, rskr. 1993/94:87) med grundläggande principer för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. har vidare beslutat att varje sektor skall ha ett ansvar för miljön. Regeringen uppdrog åt att utarbeta en aktionsplan för biologisk mångfald avseende fisket. Uppdraget skall redovisas . Nordsjöstaterna har samlats till konferenser för att diskutera hur miljön i kan förbättras. Vid den senaste konferensen diskuterades bl.a. förhållandet mellan fiske och miljötillstånd. Frågorna aktualiserades åter vid ett ministermöte , varvid bl.a. fiskets ansvar för en bärkraftig utveckling poängterades. Ministrarna beslutade att uppdra åt det internationella havsforskningsrådet (ICES) att redovisa vetenskapliga kriterier för att på försök etablera skyddade områden. Frågan kommer upp igen på nästa konferens i . () är sekretariat för Helsingforskonventionen till skydd för miljö. I samband med kommissionens årsmöte möttes också miljöministrarna. De uppmanade för (IBSFC) att med hänsyn till hoten mot vissa fiskarter i överväga ytterligare åtgärder för att skydda dessa. Ministrarna beslutade vidare att det skall införas skyddade områden längs kusterna och i själva . Förvaltningsplaner skall utarbetas för dessa områden och krav på särskild hänsyn skall gälla för nya verksamheter, exempelvis fiskodling. Konventionen omarbetades , men ändringarna har ännu inte trätt i kraft. De ändringar som gjorts innebär att konventionen också omfattar skydd av habitat och levande resurser samt att den utvidgas till att omfatta även inre farvatten. rekommenderade IBSFC att följa rådgivningen från ICES för bevarande av vildlaxbestånden i . Inom ramen för det nordiska samarbetet pågår ett arbete med att ta fram en nordisk miljö- och fiskeristrategi. Avsikten är att strategin skall fastställas gemensamt av de nordiska fiskeri- och miljöministrarna. Fiskevården i finansieras via flera källor, bl.a. över statsbudgeten, med vattenavgiftsmedel, prisregleringsmedel, regionalekonomiska medel, arbetsmarknadsmedel och medel från EU. Statsbudgetens anslag Bidrag till fiskevård uppgår innevarande budgetår till . Anslaget har under en lång följd av år varit relativt oförändrat. Enligt förordningen (1985:440) om statsbidrag till fritidsfisket får statsbidrag lämnas till kostnader för bildande av fiskevårdsområden om ansökan om bildande har gjorts före . Vidare får statsbidrag lämnas till fiskevårdsåtgärder som främjar fritidsfisket, till sådana serviceanläggningar för fritidsfisket som är av betydande allmänt intresse samt till fritidsfiskarnas och till fiskevattenägarnas riksorganisationer för information och andra åtgärder som främjar fritidsfisket. Bidrag till fiskevårdsåtgärder och serviceanläggningar får lämnas med högst eller, om det finns särskilda skäl, högst av den godkända kostnaden för åtgärden. har medlen under anslaget i första hand använts för bidrag till kostnader för bildande av fiskevårdsområden. Ett betydande antal ansökningar finns hos länsstyrelserna i avvaktan på beslut om områdesbildning. I samband med införandet av det fria handredskapsfisket på och i de fem inrättades ett särskilt bidrag för fiskefrämjande åtgärder i dessa områden. Bakgrunden var att man befarade att fiskevården skulle minska till följd av det fria handredskapsfisket. Anslaget uppgår innevarande budgetår till . Drygt hälften av medlen har gått till fiskevårdsåtgärder inom . Verksamheten regleras av förordningen (1985:145) om statsbidrag till fritidsfisket inom vissa områden. Fiskevård finansieras även över anslaget till kalkningsverksamhet för sjöar och vattendrag. har ansvaret för verksamheten tillsammans med länsstyrelserna. Kalkningen är en miljövårdsåtgärd av stor betydelse för fiskevården. Syftet med bidraget är att stödja återställningen av försurningsskadade sjöar och vattendrag. Bidrag har lämnats till återintroduktion av utslagna växter och djur, eliminering av vandringshinder och byggande av vandringsvägar för att underlätta naturlig återkolonisation samt biotopvård som möjliggör återkolonisation. Kalkningsinsatserna har återskapat sportfiskemöjligheterna i tusentals vatten, gynnat yrkesfisket för laxfiskar och minskat halterna av kvicksilver i fisk. Under /96 kommer omkalkning och biologisk återställning att prioriteras före nykalkningar. De åtgärder som har vidtagits för samordning och effektivisering av kalkningsverksamheten skall följas upp och vidareutvecklas. Utgiftsutvecklingen visar att anslaget inte kommer att förbrukas under innevarande budgetår. Mot bakgrund härav och med hänsyn tagen till behovet av att minska statens utgifter beräknar regeringen att anslaget kan minskas med motsvarande under /96. Regeringen har för avsikt att tillsätta en särskild utredare för att se över kalkningsverksamheten för sjöar och vattendrag. Även vattenavgiftsmedel används för fiskevård. Avgifter döms ut av vattendomstol som kompensation för skada på fisket. Totalt finns det ca tillgängliga för fiskevård i specifika områden. Medlen används främst för biotopvårdande åtgärder och utsättningar av fisk. Möjligheterna att utföra biotopvård i större utsträckning än vad som görs är begränsade. Det beror på villkoren i vattendomarna. Vattenavgiftsmedel kan endast till mindre del användas för allmänna fiskevårdsåtgärder och för FoU-verksamhet. Fiskprisregleringsmedel har under avsatts för att finansiera utsättningar av fisk. Syftet är att främja det yrkesmässiga fisket i insjöar och i kustområdena. Störst betydelse har utsättningarna av ål. Exempel på andra arter som sätts ut är gös och lax inkl. försök med fördröjd utsättning av lax. har ca avsatts för ändamålet. Regionalekonomiska medel och arbetsmarknadsmedel används främst för större enskilda insatser för biotopvård såsom återställning av nedlagda flottleder och större enskilda fiskevårdsprojekt, t.ex. Laxfond och Västerbottenlax. Beloppen uppgår till och används främst i norra . EU har bidragit till den svenska laxfiskevården i genom ekonomisk kompensation för EU-ländernas laxfiske. Ersättningen har uppgått till ca . Medlen används för att producera laxsmolt för . Som medlem i EU deltar från fullt ut i den gemensamma fiskeripolitiken. EU-stödet på fiskets område ges i huvudsak inom ramen för det strukturstöd som kan hänföras till mål 5a. Som grund för detta stöd har regeringen till överlämnat en sektorsplan för fiskeri- och vattenbruksnäringen. EU-stöd kan lämnas för olika fiskevårdande åtgärder, främst i form av enskilda större projekt. 5 En allmän fiskevårdsavgift I regeringens utredningsuppdrag om en allmän fiskevårdsavgift framhölls att en sådan bör införas från i syfte att finansiera bl.a. bidrag för bildande av fiskevårdsområden, fiskevård, utsättning av fisk och fisketillsyn. En förutsättning härför skulle vara att avgiften kan administreras och kontrolleras effektivt. Vidare framhölls att förslaget bör bygga bl.a. på det förslag som Per redovisade till regeringen liksom erfarenheter från andra länder, främst . Utredaren föreslog att en allmän fiskevårdsavgift skall omfatta fiske efter alla arter i sötvatten och i havet. Avgiften skulle enligt förslaget erläggas av alla fiskande med undantag för licensierade yrkesfiskare och samer som fiskar med stöd av särskilda rättigheter. Vidare föreslog utredaren avgiftsnivån till per person och år och att avgiftsmedlen samlas i en fond som hålls åtskild från statskassan. Uppbörden skulle ske genom förtryckta postgiroblanketter. Kontrollen föreslogs ske inom ramen för den ordinarie fisketillsynen. I indelas rekreationsfisket i husbehovsfiske och sportfiske. Husbehovsfisket regleras i lagen (366/1989) om saltvattensfiske och sportfisket i lagen (227/1992) om fisketillstånd. Den som bedriver dessa båda fisken måste betala en fiskevårdsavgift. Avgiften för husbehovsfiske är /år och för sportfiske /år, /vecka eller /dag. Uppbörden av avgiften sker viapostgirot genom särskilda inbetalningskort som finns tillgängliga på samtliga postkontor. Lantbruks- och fiskeriministeriet har också försäljningsavtal med turistföreningar, campingplatser m.fl. som har en provision om per försåld avgift. De flesta avgifterna erläggs via giroinbetalning på postkontor. Avgiften går till två postgirokonton som disponeras av ministeriet. Alla som betalar förs in i ett register. In- betalningskort skickas ut till dem som har erlagt avgift under föregående år. För husbehovsfiskare gäller att varje utestående redskap skall vara försett med ett märke med upplysning om namn, adress och kvitto på att avgiften är erlagd. Ministeriet beslutar om fördelning av avgiftsmedlen efter att ha hört ett rådgivande utskott som består av företrädare för yrkesfisket, husbehovsfisket, sportfisket, vattenbruket och forskningen. Utskottets sammansättning har kritiserats av sportfisket. Diskussioner förs om att tillsätta två grupper under utskottet, en för marin fiskevård och en för fiskevård i sötvatten. I den senare skulle i så fall sportfiskets representanter vara i majoritet. Medel från sportfiskeavgiften används till fiskevård, främst utsättning av yngel och sättfisk. De kan också användas till forskning, administration, kontroll och information. Insatserna skall i så stor utsträckning som möjligt främja ett brett urval av fiskarter och ha så stor spridning som möjligt. Kostnader för forsknings- och utvecklingsinsatser och åtgärder som är avsedda för det rekreativa fisket täcks helt med bidrag medan åtgärder som i första hand gynnar yrkesfisket får bidrag. Till åtgärder i sjöar mindre än 10 ha ges inget stöd. Undantag gäller för introduktion av kräftor i naturliga vatten. anvisades ca av avgiftsmedlen, varav för lax, för marin fiskevård, för ålutsättningar och för information och administration. Fiskerikontrollen och auktoriserade fisketillsyningsmän ansvarar för kontroll och tillsyn av bestämmelserna om fiskevårdsavgifter. En omfattande kontroll av fiskande i visade att endast ca hälften av danskarna och ännu färre av de utländska turisterna hade erlagt fiskevårdsavgift. Allmän fiskevårdsavgift i andra länder I finns det föreskrifter i lagen (47/1992) om lax- och inlandsfiske att de som bedriver fritidsfiske och yrkesfiske efter lax, havsöring, havsröding, inlandsfisk och kräftor skall betala en fiskevårdsavgift. Kravet gäller för alla fiskande och för alla typer av redskap. Avgiften är /år för fiske efter laxfiskar och /år för fiske efter inlandsfisk. Avgiften betalas via postgirot. Direktoratet för administerar avgiften och förvaltar fiskefondens kapital. Det förs inget register över de personer som har erlagt avgift. Avgiftsmedlen skall användas för att stödja fiskevårdsåtgärder som kommer allmänheten till godo. Häri inbegrips lokala åtgärder för att underlätta fisket, särskilda driftsutgifter av fiskefrämjande karaktär och forskning. Direktoratet för beslutar om fördelningen av avgiftsmedlen efter fastställda riktlinjer och fastställer också länsvisa ramar för de lokala åtgärderna. Länen fattar beslut om enskilda projekt. disponerades av avgiftsmedlen. Den ordinarie fisketillsynen svarar för avgiftskontrollen i kustområdet. Polis och fiskevattenägare svarar för kontrollen i inlandsvatten. Överträdelser av bestämmelserna om fiskevårdsavgiften straffas med böter. Betalningsfrekvensen är relativt låg. gjordes 249 000 inbetalningar, varav 14 500 veckokort för inlandsfiske. Enligt tidigare bedömningar borde ca 1,6 miljoner personer betala fiskevårdsavgift. I regleras fiskevårdsavgiften för de tre nordliga kommunerna lag om fiske (1951/503). Avgiften för övriga landet regleras i den nya lagen om fiske (1355/93). har egna betämmelser om fisket. De innefattar inte någon fiskevårdsavgift. Avgiften enligt lag omfattar alla . Fiskevårdsavgiften för de nordliga kommunerna omfattar alla och gäller för ett hushåll. Även yrkesfiskare och vattenägare skall betala avgift. är flötmete undantaget från avgift. Avgiften är 80 finska mark/år. Uppbörden sker via inbetalning till ett postgirokonto som disponeras av Jord- och skogsbruksministeriet. Avgiftsintäkterna beräknas till ca 40 miljoner mark . Medlen används huvudsakligen till er- sättningar till vattenägarna, fiskevårdsåtgärder inom fiskeområdena, centrala projekt utförda av riksorganisationer samt central odlings- och utsätt- ningsverksamhet. Ansvaret för fisketillsynen ligger hos polisen, fiskeri- myndigheterna och särskilda fisketillsynsmän. Inställningen till en allmän fiskevårdsavgift i I en undersökning av fritidsfisket som utfördes av och anges att av samtliga svarande är positiva till en allmän fiskevårdsavgift, saknar uppfattning i frågan och är negativa. Bland de som är intresserade av fiske är positiva till en avgift, saknar uppfattning i frågan och är negativa. Remissbehandlingen av utredningsbetänkandet Svenskt fiske (SOU 1993:103) visar att det finns en betydande uppslutning bakom tanken på en allmän fiskevårdsavgift både hos myndigheter och i flertalet intresseorganisationer. 5.2 Avgiftens omfattning och storlek Regeringens förslag: I fiskelagen införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för den som fiskar inom Sveriges sjöterritorium eller från svenska fartyg utanför sjöterritoriet att betala en allmän fiskevårdsavgift. Avgiften skall införas från och omfatta allt svenskt fiske. Avgiftsskyldigheten skall omfatta alla fiskande som är . Utredarens förslag överensstämmer i stort med regeringens förslag utom i fråga om de renskötande samernas rätt till fiske enligt rennäringslagen. Remissinstanserna: Av de organisationer på fiskets område som har yttrat sig i frågan är flertalet positivt inställda till en avgift. anser bl.a. med hänvisning till kontrollsvårigheter att det villkor som regeringen ställt upp för att införa en avgift inte är uppfyllt. Statskontoret anser att beslut om finansiering av fiskevården bör skjutas upp till dess aktionsplanen för biologisk mångfald har utarbetats. avstyrker införande av en avgift. anser att undantag från avgiftsskyldighet skall omfatta samtliga medlemmar i skogs- och fjällsamebyar på vatten som finns inom resp. sameby. avstyrker förslaget i dess nuvarande form och anser att den differentierade avgiften kan bli svår att kontrollera. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredarens bedömning att det finns behov av kraftfulla åtgärder på fiskevårdens område och att dessa bör finansieras med en allmän fiskevårdsavgift från . Genom den nya fiskelagen, som gäller från , har föreskriftsrätt för fisket upp till första mötande vandringshinder liksom i , , , och i . I övrigt vilar ansvaret för fiskevården till stor del på fiskevårdsområdesföreningarna och vattenägarna. Det är mot den bakgrunden angeläget att en så stor del av landet som möjligt täcks av fiskevårdsområden. Omarrondering och sammanslagning av redan bildade områden bör också ske i syfte att bättre anpassa dessa till fiskevårdens behov. De medel för bidrag till bildande av fiskevårdsområden som anvisas över statsbudgeten är otillräckliga. Bidrag för bildande av fiskevårdsområden bör därför enligt regeringens uppfattning vara prioriterade vid fördelningen av medel från en allmän fiskevårdsavgift. avstyrker av flera anledningar införandet av en avgift. Förbundet anser att avgiften är ett ingrepp i en växande och alltmer självbärande näring som omsätter betydande belopp. Vidare menar förbundet att det finns praktiska och moraliska problem med uppbörd, kontroll och efterlevnad som gör att betalningsviljan efter hand kommer att utebli. Förbundet pekar också på svårhanterliga omfördelningseffekter mellan olika kategorier fiskande och mellan olika landsdelar. Förbundet vänder sig även mot att avgiftsmedlen föreslås hanterade över statsbudgeten. Enligt förbundet är alternativet till en avgift att upphäva det fria handredskapsfisket som infördes och att förändra möjligheterna att avgiftsbelägga fiske på allmänt vatten. I det fall en avgift införs är det enligt förbundets mening av avgörande betydelse att ägare och förvaltare av fiskevatten får ett stort inflytande på medlens fördelning. Bland de organisationer som tillstyrker förslaget om allmän fiskevårdsavgift finns bl.a. och . Det är i första hand fiskevattenägarna som har ansvaret för fiskevården. De utför ett omfattande och viktigt fiskevårdsarbete.