prop · GI03140 · 1995-01-01 00:00:00 — Kommittén anser det vara av stor vikt att den ofrånkomliga statliga uppgiften att svara för konsumentskydd genom myndighetsutövning åligger en anslagsfinansierad myndighet. Övriga åtaganden inom konsumentpolitiken bör enligt kommitténs majoritet föras till en uppdragsmyndighet. I en sådan ges bättre förutsättningar att ta tillvara och utveckla andra aktörers växande intresse och medverkan, att åstadkomma ett ökat medansvar för konsumentpolitiken och därmed breddad finansiering. Kommittén förordar följande: -delas i Nya som handhar myndighetsutövning och Konsument som har allmänt konsumentstödjande uppgifter. (Se även avsnittet nedan om reservationer och särskilda yttranden). -Konsumentmyndigheterna samlokaliseras och lämpligheten av att samlokalisera med de övriga konsumentmyndigheterna prövas. Kommittén anser att det konsumentpolitiska perspektivet i högre grad måste beaktas vid utformningen av politiken på alla områden av betydelse för konsumenterna. Många departement och myndigheter har verksamheter som berör det konsumentpolitiska arbetsfältet. Kommittén föreslår att: -en konsumentpolitisk beredning tillsätts inom med syfte att utveckla den konsumentpolitiska verksamheten och stärka samverkan mellan berörda departement och andra aktörer t.ex. konsumentorganisationer och näringsliv, -den föreslagna uppdragsmyndigheten skall identifiera konsumentproblem även på andra myndigheters områden, observera behov av insatser och föra en dialog med andra myndigheter (en "vakthundsfunktion"), -det för konsumentfrågor ansvariga departementet - i särskild ordning och i samråd med andra berörda departement och myndigheter - utreder följande områden med utgångspunkten att renodla uppgifterna och pröva fördelningen av finansieringsansvaret (dubblering av kompetens bör undvikas): livsmedel, boende, bilars bränsleförbrukning, energi, hälsa, miljö, distribution och varuförsörjning, handikappfrågor, konkurrensfrågor och finansiella tjänster. En väl fungerande lokal verksamhet är enligt kommittén en förutsättning för att konsumentpolitiken skall få genomslag. Staten eller andra centrala organ kan inte svara för rådgivning till enskilda konsumenter. Den kommunala konsumentverksamheten bör även vara frivillig. Kommittén anser att: -det inte finns något realistiskt alternativ till en lokal konsumentverksamhet under kommunalt ansvar, -det är angeläget att kommunerna preciserar den lokala konsumentverksamhetens uppgifter och prioriterar de viktigaste av dem, -det är i linje med intentionerna bakom socialtjänstlagen att kommunerna tar ett ansvar för att rådgivningen i ekonomiska frågor erbjuds dem som har behov av sådant stöd, -den budgetrådgivning som bedrivs inom konsumentverksamheten i kommunens regi bör åtnjuta samma sekretesskydd som gäller enligt socialtjänstlagen, oberoende av hur verksamheten organiseras, -den traditionella förköpsrådgivningen bör ses över och utformas utifrån dagens behov och teknik, bl.a. i samråd med näringslivets organisationer. Kommittén föreslår följande: -Utvecklingen av och stödet till den lokala konsumentverksamheten ses som en av de viktigaste uppgifterna för konsumentmyndigheten. -tillsammans med främjar uppbyggnaden av den lokala verksamheten. Kommittén anser följande: -Den samverkan som förekommer mellan staten, kommunerna och frivilligorganisationerna bör utvecklas ytterligare. -Offentliga bidrag till studieförbundens verksamhet bör i ökad utsträckning kunna utnyttjas på konsumentområdet. -En mobilisering på konsumentområdet är önskvärd från de frivilliga organisationernas sida. Staten bör i så fall stödja denna verksamhet. -Det är motiverat att staten ekonomiskt stöder Konsumentråd. -Statligt stöd bör utgå om frivilligorganisationerna tar på sig uppgifter som stat och kommun nu svarar för. Kommittén bedömer att utvecklingen av näringslivets s.k. egenåtgärder i huvudsak har varit positiv. Kommittén anser det önskvärt att: -näringslivets organisationer tar ytterligare initiativ för att så långt som möjligt undanröja reklamationsorsakerna och skapa smidiga former för att lösa kundernas problem, -näringslivets organisationer mer aktivt medverkar till att förbättra kunskaperna om gällande normer på marknaden, -näringslivet verkar för att konsumenträttslig undervisning ingår i utbildningen för nyföretagande, -konsumentmyndigheten särskilt bör följa hur företag som inte är branschanslutna efterlever gällande konsumentskyddsregler. Kommittén föreslår att: -uppmärksamt bevakar att konsumentfrågorna får en framträdande plats i undervisningen, -skolan beaktar att konsumentfrågor i bokstavlig bemärkelse är vardagskunskaper och att man därför bemödar sig om att vara konkret och vardagsnära i beskrivningen av de kunskaper som skall förmedlas, -i lärarutbildningen fästs större avseende än vad som skett vid konsumentkunskap och dess betydelse, -konsumentmyndigheten främjar utbildning i konsumentfrågor och riktar åtgärder också mot kommunerna, som har ett huvudansvar för lärarfortbildningen, -de kommunala konsumentvägledarna fortlöpande utbildas i att handha kontakter med massmedierna, -den fortbildning av journalister som förekommer inom FOJO (journalister vid högskolan i ) utökas med en regelbundet återkommande kurs med inriktning på konsumentpolitiska frågor. Kommittén anser att den rådande ordningen kan godtas från rättssäker- hetssynpunkt. En utbrytning av den formella KO-funktionen från annan verksamhet som tillhör KO:s ansvar skulle medföra risk för olika bedömningar i rättsfrågor, vilket försvagar möjligheterna att effektivt företräda konsumentintresset på området för myndighetsutövning. Kommittén förordar därför att tillsyn och föreskriftsarbete m.m. hålls samman med den formella KO-funktio- nen i en myndighet samt att generaldirektören tillika skall vara KO och jurist med domarerfarenhet. Genom den delning av som kommitténs majoritet föreslår får det nya en tydlig profil när det gäller myndighetsutövning och rättslig bevakning. KO får där en central plats. Kopplingen mellan det rättsliga agerandet och KO blir mer naturlig och direkt. Kommittén anser att det i första hand åligger näringslivet att motverka konsumentproblem, att hålla antalet reklamationer nere och att verka för goda reklamationsrutiner. Kommittén föreslår att: -en övergripande målsättning för () fortsatta verksamhet skall vara att dess informativa, rättsbildande och praxisskapande funktion ytterligare framhävs, -konsumentmyndigheten i samråd med främjar utvecklingen av lokala reklamationsråd, -man överväger att upphör med vissa ärenden och i stället låter branscherna själva organisera och finansiera tvistlösning på dessa områden. Kommittén anser vidare följande: -bör förbli en självständig myndighet. Intresseledamöterna bör behållas. -ARN:s beslut bör även i fortsättningen vara rekommendationer. -Den kommunala konsumentverksamheten bör ge vägledning i hur man väcker talan vid allmän domstol. -Det är angeläget att ges möjlighet att hjälpa enskilda konsumenter att föra talan vid allmän domstol. -bör i ökad omfattning pröva ärenden som avser offentliga tjänster. -Man bör överväga att låta mäklartvister prövas av . -Det är önskvärt att konsumenterna i första hand vänder sig till den lokala konsumentvägledningen och i andra hand till vid tvister i samband med gränsöverskridande handel. -bör inte finansieras genom externa bidrag till dess verksamhet. Avgifter bör inte införas. Kommittén framhåller att konkurrensintresset bevakas hårdare i samband med normgivning . Riskerna från konkurrenssynpunkt med riktlinjer, överenskommelser m.m. framstår därför generellt sett inte som särskilt stora. Vissa delar av prisinformationslagen, t.ex. skyltfönstermärkning, utgör en reglering som av detaljhandeln anses onödig och besvärande. Det har hävdats att den kan kritiseras från konkurrenssynpunkt. Det finns också anledning att beakta förekommande prismärkningsdirektiv i . Kommittén föreslår att en utvärdering av prisinformationslagens effekter initieras och att därvid konkurrensaspekterna och blir beaktade. Kommittén anser att: -det konsumentpolitiska ansvaret inom kommersiell service bör breddas och omfattas av både näringsidkare (, större företag) och organisationer (kooperativ, byalag, pensionärs- och handikapporganisationer), -åtgärder med gemensam finansiering bör utvecklas även fortsättningsvis, -den kompetens som byggts upp bör utnyttjas av olika aktörer, både lokalt och centralt, -konsumentmyndighetens verksamhet beträffande kommersiell service i glesbygd bör utvecklas i samverkan med , -staten bör initiera och stödja konsumentorienterad forskning inom området. Syftet med det statliga engagemanget inom provningsområdet är enligt kommittén att påverka standardisering, produktutveckling och produktinformation. Resultaten ligger även till grund för förköpsinformationen och marknadskontrollen. En bolagisering av verksamheten hos kräver enligt kommitténs bedömning betydande tillskott från staten på grund av höga kostnader för metodutveckling, en alltför liten marknad, stora kostnader för marknadsföring etc. Kommittén föreslår i stället följande: -Testlaboratoriet görs till en resultatenhet och marknadsföringen intensifieras. -Provningskostnaderna belastar beställaren, oavsett om denne är intern eller extern. -Diskussioner tas upp på ministernivå för att påskynda en integration av de nordiska laboratorierna. -Om det föreligger affärsmässiga och marknadsmässiga förutsättningar bolagiseras verksamheten. Information, utbildning, forskning Oavsett organisationsalternativ förordar kommittén en självständig ställning för Råd & Rön i form av en ekonomisk resultatenhet med en ledning bestående av en chefredaktör/ansvarig utgivare och ett redaktionellt råd. Kommittén anser att det ankommer på konsumentmyndigheten (dvs. ett bibehållet eller nytt konsumentverk) att finna den lämpliga formen för en fortlöpande bevakning av förändringar och nyheter på konsumentområdet, för information om utvecklingen på rättsområdet och för opinionsbildning och debatt i konsumentpolitiska frågor. Kommittén föreslår följande: -förlagsverksamhet utvecklas genom att den ges en mer affärsmässig profil och marknadsförs tydligare. En bolagisering är inte affärsmässigt möjlig. Däremot bedömer kommitténs majoritet att verksamheten kan bedrivas effektivare om det blir en separat uppdragsmyndighet, Konsument , där det skapas ett större tryck för att åstadkomma extern finansiering. -utbildning av konsumentvägledare, lärare, socialsekreterare m.fl. intäktsfinansieras i högre grad; målet bör vara att varje genomförd kurs ger kostnadstäckning (efter i förväg fastställd subventionering). -Den konsumentpolitiska forskningen förstärks inom universitet och högskolor, speciellt inom områdena konsumenträtt och ekonomi. Regeringen bör ta fram ett konsumentpolitiskt forskningsprogram. I avvaktan på ett forskningsprogram bör de medel kvarstå som avsätts för forskning som initieras av Konsu- mentverket. Kommittén har inte kunnat göra någon beräkning av kostnadskonsekvenserna på grund av de stora förändringar som föreslås och osäkra omvärldsfaktorer. Den har prövat möjligheterna att överföra uppgifter från konsumentmyndigheterna till andra aktörer. Kostnaderna för tvisthantering bör långsiktigt kunna minska genom att näringslivet påtar sig ett större ansvar och genom att den lokala verksamheten hanterar flera ärenden som går till . Frivilligorganisationerna är inte beredda att överta uppgifter som staten svarar för. Verksamheten bör renodlas och delas upp i myndighetsuppgifter och verksamheter som bl.a. finansieras externt. Genom att skilja beställar- och utförarfunktioner utsätts verksamheten för ett ökat konkurrenstryck. Externa intäkter från uppdrag, försäljning av tjänster, skrifter och tidningar bedöms successivt öka och efter en treårsperiod uppgå till ca . En delning av ger bättre förutsättningar att öka de externa intäkterna. Departementet bör enligt kommittén tydligare precisera de ekonomiska krav som bör ställas på respektive verksamhet. Statliga subventioner och annat statligt stöd till lokal verksamhet och resurssvaga grupper bör redovisas. Förbättrad ekonomisk redovisning bör införas för verksamheter som skall finansieras med externa intäkter. En ekonomisk redovisning som beaktar samtliga kostnader och intäkter är en förutsättning för att verksamheten bedrivs effektivt och målen för verksamheten uppnås till lägsta möjliga kostnad. Andra departement och myndigheter bör finansiera konsumentpolitiska verksamheter som de har behov av; de kan då välja att köpa tjänster internt eller externt. Kommitténs förslag på det organisatoriska området bör följas upp av en organisationsöversyn och gränsområden mellan konsumentmyndigheterna och andra myndigheter bör tydliggöras. I samband med organisationsöversynen bör en detaljerad genomgång av olika verksamheter göras enligt principen för nollbasbudgetering för en bedömning av den framtida verksamhetens inriktning och omfattning. De effekter som å ena sidan kan nås genom en avveckling av eller förändring av regleringar kan å andra sidan leda till ökade kostnader på det konsumentpolitiska området. En samhällsekonomisk helhetsbedömning måste göras vid planerade samhällsförändringar där effekterna för det totala engagemanget på konsumentområdet måste beaktas. Reservationer och särskilda yttranden Av kommitténs elva ledamöter har följande fyra angivit en gemensam reservation bl.a. mot majoritetens förslag att åstadkomma renodlingen av olika roller genom att dela verket: (), (), () och (). Även () har reserverat sig bl.a. mot detta sätt att få en renodling till stånd. () har i en reservation i stället förordat bl.a. en mera långtgående delning. Särskilda yttranden har avgivits av följande ledamöter i kommittén: () om bl.a. konsumentverksamhet, () om offentliga tjänster och om bl.a. målet för konsumentpolitiken. Dessutom har särskilda yttranden avgivits av sakkunnige Axel om bl.a. mål, organisation och finansiering, experten om bl.a. den centrala och lokala organisationsfrågorna och näringslivets roll, experten om bl.a. konsumentpolitikens mål och innehåll samt experten om bl.a. och frivilligorganisationernas roller i konsumentpolitiken. Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts av: , Kammarrätten i , , , , , , , (), , , , , , , i , (och hushållsvetenskap), Handels- högskolan vid (rättsvetenskapliga institutionen), (, , , (), , , Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC), , (), (tidigare ), i , i , i , i län, , Kemikalieinspektionen, , kom- mun, , , kommun, , , kommun, kommun, , kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, (), Akademikers (), i (LO), (), (), (), , , Handikappförbundens samarbetsorgan, och Samhälle, , , , , , , (), , , , (), (tidigare ), och Skola, Standardiseringen i , SIS (tidigare i ), , , , , , Konsumentråd, , , , , Kommittén om översyn av socialtjänstlagen (S 1991:3), Konsumentberedningen (Jo 1991:A). Yttranden har vidare kommit in från: i kommun, kommun, kommun, Centerkvinnorna, , KonsumentGruppen, Neurologiskt , journalistklubb, , , , , 412 (), , , Hantverks- och Småföretag, . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , Regeringen beslutar proposition 1994/95:140 Aktiv konsumentpolitik.