prop · GI03160 · 1995-01-01 00:00:00 — ändrades riktlinjerna på så sätt att EKN fick möjlighet att täcka infrastrukturprojekt i de baltiska staterna även om de inte uppfyller kraven vad gäller återbetalning. Kravet på valutaintjäning eller valutabesparing kvarstår, men en direkt koppling till projektet är inte nödvändig. Förutsättningen är här att projekten samfinansieras med en internationell finansinstitution. Den särskilda garantiramen har möjliggjorts genom att avsatt för förlustrisker vad avser garantier under ramen. Intresset från exporterande företag har varit stort. Framförallt har ett stort antal mindre och medelstora företag som ej tidigare varit i kontakt med EKN efterfrågat garantierna. Totalt har ca 160 ansökningar inkommit till ett värde av . EKN har per bifallit 71 ansökningar till ett värde av . av den totala ramen utgörs av garantiförbindelser, vilket innebär att affären har kommit till stånd och kontrakt undertecknats. Engagemang per land framgår nedan: Land Bifallna (4/1 1995) Belopp varav förbindelser 247 115 108 27 145 18 196 122 Totalt 696 282 Det är sannolikt att ramen relativt snart kan komma att bli fullt utnyttjad. Detta har aktualiserat frågan om en utvidgning. I skrivelse till regeringen pekar EKN på att den nuvarande situationen med utfästelser villkorade av framtida tillgängligt utrymme under ramen är otillfredsställande. EKN:s bedömning är därför att ramen kommer att behöva utökas med . EKN framhåller vidare att man fått förfrågningar angående garantier för andra som . EKN föreslår därför att ramen utökas till att omfatta affärer även i vissa andra under förutsättning att samfinansiering föreligger med internationella finansinstitutioner. EKN anför vidare att de kriterier regeringen har uppställt för prövning av garantiärenden har varit ändamålsenliga. I översynen om samarbete med berörs den särskilda exportkreditgarantiramen. Däri framhålls bl.a. att det finns goda skäl för en särskild garantiram för och . I utredningen påpekas vidare att den nuvarande riskbedömningen bör omprövas och att en sådan omprövning borde göra det möjligt att utan ytterligare riskavsättningar utvidga ramen. I en av översynens delutredningar understryks att strävan, i syfte att normalisera relationerna, bör vara att ersätta det nuvarande finansiella stödet med kreditgivning på kommersiella villkor. Som lämplig kanal för detta framhålls bl.a. EKN:s normala garantigivning. Genom den särskilda garantiramen har EKN möjlighet att acceptera något högre risk än normalt vilket anses nödvändigt . Villkoren för EKN:s särskilda garantiram möjliggör också för nämnden att garantera samma typer av affärer som finansieras genom den av administrerade revolverande fonden för motköpsaffärer. Nya medel kommer därför inte att tillföras denna fond utöver de som regeringen avsatte . För att underlätta övergången till normal garantigivning bör dock villkoren under den särskilda garantiramen i inte allt för hög grad avvika från EKN:s normala verksamhet. I översynen framförs att EKN:s riskbedömning och inte affärens storlek bör vara avgörande för om en garanti skall utfärdas, varför ett avskaffande av den generella begränsningen till affärer om högst förordas. Flera remissinstanser förordar att den särskilda garantiramen höjs. Två av remissinstanserna förespråkar dessutom en utvidgning av ramen till att inbegripa fler länder inom OSS respektive i sydöstra . Slutligen är flera remissinstanser av den uppfattningen att garantiramens riktlinjer bör göras mindre restriktiva med avseende på samfinansiering, valutabesparing och valutaintjänande, samt beträffande begränsningen till affärer om högst . Som närmare framgår under anslaget G 4. Täckande av eventuella förluster i anledning av statliga garantier till länder i avser regeringen att utvidga ramen med l miljard kronor till . Utökningen möjliggör för EKN att restriktivt pröva enstaka affärer även på , och under förutsättning att samfinansiering föreligger med en internationell finansinstitution. 6.7 Multilateralt och regionalt samarbete Huvudansvaret för att genomföra reformer åvilar givetvis reformländerna själva. Förutsättningarna för att lyckas beror på i vilken utsträckning en övergripande nationell samsyn om samhällets framtida utveckling. Utan en konsekvent reformpolitik och effektiva styrsystem försvåras också möjligheterna att genom utländskt bistånd och internationellt samarbete påskynda och befästa processen. Multilaterala organ som , , Europeiska återuppbyggnas- och (), Europeiska investeringsbanken (EIB), , FN och dess fackorgan spelar en viktig roll vid utformningen och genomförandet av reformerna. De har inom sina respektive kompetensområden utvecklat omfattande program för verksamhet i . I huvudsak finansieras denna verksamhet av organisationernas ordinarie resurser. På åtskilliga områden förekommer dessutom att bilaterala medel kanaliseras via multilaterala organ. Multilaterala och bilaterala insatser kan utformas så att de samverkar och ömsesidigt förstärker varandra. Genom sina omfattande finansiella resurser kan de multilaterala bankerna engagera sig i de stora investeringar, t.ex. i infrastruktur eller sektorreformer, som är nödvändiga i de forna planekonomierna och som enskilda länder, i vart fall mindre industriländer som , inte har förutsättningar att klara av på egen hand. När det gäller kan tre institutioner väntas stå för huvuddelen av denna utlåning, nämligen , och . Genom EU-medlemskap är vi numera medlem även i EIB och har därmed möjlighet att arbeta aktivt inom samtliga dessa tre institutioner. En aktiv medverkan innebär att vi på olika sätt bör söka påverka deras verksamhet i en enligt svensk bedömning önskvärd riktning. Detta gäller såväl inriktningen på verksamheten i stort som fördelningen av insatser på olika regioner och länder. Ett nära samarbete med institutionerna öppnar vidare möjligheter att dra nytta av det kunnande som byggts upp under om den ekonomiska omvandlingsprocessen. Ett effektivt sätt att utöva sådan påverkan är att knyta bilaterala insatser till multilaterala genom samfinansiering. Detta kan ske t.ex. genom att särskilda tekniska biståndsfonder skapas. Sådana fonder kan utformas med stor flexibilitet. Graden av inflytande över användningen av fonderade medel avgörs till stor del av bidragsgivaren. finns svenska tekniska biståndsfonder i , och Internationella finansieringsbolaget (IFC). Dessutom finns en speciell finansieringsfond i inom ramen för Baltiska investeringsprogrammet. Andra exempel på bilaterala insatser kopplade till multilaterala organ är den regionala riskkapitalfonden för nordvästra och ett bankprojekt i . Samfinansiering innebär också en möjlighet att med bilaterala medel mjuka upp institutionernas mera marknadsmässiga lån, vilket kan vara motiverat bl.a. för vissa miljöprojekt. Eftersom de multilaterala bankerna normalt finansierar sin utlåning genom egen marknadsupplåning har de små möjligheter att differentiera ränte- och återbetalningsvillkor. Samfinansiering med bilaterala givare är den viktigaste metoden för att åstadkomma sådan differentiering. Det är visserligen inte möjligt för en samfinansiär att få del av institutionernas ställning som prioriterade långivare, men de kan genom sina nära kontakter med mottagarlandet medverka till att samfinansiärens intressen bevakas i händelse av betalningssvårigheter. Samfinansiering innebär vidare en mera effektiv användning av tillgängliga medel än vad insatser i enskilda, mindre projekt skulle göra, eftersom själva projekthanteringen förenklas för samfinansiären. Den kan också bidra till att öka flödet av resurser från , främst av privat karaktär, till berörda länder. Effektiv resursanvändning och ökat resursflöde ligger i både mottagares och givares intresse. Ovanstående fördelar betyder givetvis inte att samfinansiering regelmässigt är att föredra. En prövning måste ske från fall till fall innan beslut fattas om uppläggningen av större bilaterala projekt. Inom ramen för det svenska stödet kommer även framgent en sådan prövning att ske, i synnerhet vad gäller de områden där de multilaterala organen har klara komparativa fördelar som transport, energi och miljö. Finansiellt stöd i form av betalningsbalansstöd Internationella valutafondens (IMF) huvuduppgift är att genom olika former av tekniskt bistånd och betalningsbalansstöd underlätta grundläggande ekonomiska reformer som syftar till att uppnå makroekonomisk stabilitet, t.ex. vad avser inflation och valutastabilitet. IMF:s verksamhet i består i första hand av att utarbeta program för makroekonomisk stabilisering och strukturella reformer. Sammanlagt har IMF tagit fram program för ett tjugotal länder i regionen. Finansieringsbehoven har emellertid visat sig vara så omfattande att IMF:s och andra multilaterala finansiella institutioners insatser inte varit tillräckliga. Som ett komplement till denna utlåning har därför lämnat kompletterande betalningsbalansstöd till ett antal länder i . Ett grundläggande villkor har varit att landet ifråga kommit överens med IMF om ett reformprogram. Det har vidare understrukits att stödet är en temporär insats som gradvis skall avvecklas. För vissa länder, t.ex. och , har det dock varit nödvändigt att fortsätta med denna typ av insatser . Den s.k. G 24-gruppen, som består av samt IMF och , bildades bl.a. för att under ledning samordna det kompletterande betalningsbalansstödet till . Enligt en informell nyckel fördelas det av IMF identifierade finansieringsbehovet mellan G 24-länderna. EU har normalt åtagit sig att täcka av finansieringsgapet. andel har uppgått till , utom vad beträffar där frivilligt åtog sig att bidra . Lånen är medelfristiga och ges normalt på marknadsmässiga villkor som reflekterar respektive långivares upplåningskostnad. I ett fall, , har lån beviljats på mjuka villkor. G 24 har mobiliserat kompletterande betalningsbalansstöd till ett flertal länder i . har deltagit i flertalet insatser, nämligen för , , , , , , dåvarande , och . De svenska åtagandena inom ramen för G 24 uppgår till ca (ca ). Lånen har lämnats av med garanti från . Riskavsättningar, motsvarande av utestående och under innevarande budgetår planerade lån, har gjorts för betalningsbalansstödet. Det kompletterande betalningsbalansstödet till länderna inom OSS samordnas av genom bankens s.k. konsultativa grupper. Enskilda bidragsgivares andel av finansieringsgapet avgörs från fall till fall. har bidragit med stöd till om (ca ). Som redan nämnts är syftet att det kompletterande betalningsbalansstödet skall avvecklas successivt. För att underlätta en gradvis integration av i ett utvidgat EU kommer det att bli nödvändigt med olika former av finansiellt stöd. Detta stöd kommer dock att lämnas i andra former än kompletterande betalningsbalanslån. Det svenska EU-medlemskapet innebär att de bilaterala insatserna av betalningsbalansstöd till ersätts med deltagande i EU:s gemensamma utlåning, som garanteras mot EU:s budget. EU:s gemensamma betalningsbalansstöd har också kommit att omfatta några , och . Såvitt kan bedömas kommer behovet av additionella bilaterala insatser från svensk sida att här vara begränsat. Insatser kan dock komma att övervägas i länder som från svensk sida anses prioriterade, t.ex. om gemensamt EU-stöd inte kommer till stånd. Ett visst utrymme för sådana insatser har följaktligen medtagits under det för /96 upptagna anslaget G 4. Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier. I fråga om har nämnt fem områden som väsentliga: reformering och privatisering av näringslivet, etablerande av nya institutioner till stöd för marknadsekonomin, modernisering av infrastrukturen, stärkande av det sociala skyddsnätet och rehabilitering av miljön. Vid sidan av direkt långivning är rådgivning, tekniskt bistånd och utbildning viktiga arbetsinstrument. Samtliga central- och östeuropeiska stater är medlemmar i . De tre baltiska länderna ingår i samma valgrupp som . har en svensk konsultfond som administreras av BITS på . Inom har också inrättats en särskild konsultfond för den sociala sektorn i . Denna fond delfinansieras med av . Det viktigaste enskilda projekt som och samarbetar om avser stöd till de finansiella sektorerna i . Samfinansiering med förekommer vad gäller energi- och miljöprojekt. I Världsbanksgruppen ingår också det internationella finansieringsbolaget (IFC). IFC har som målsättning att främja ekonomisk utveckling genom att medverka till att upprätta privata företag och främja produktiva investeringar i utvecklingsländer. avsatte /93 för en konsultfond med IFC som administreras av . Fonden är till för att stödja etablering av små och medelstora företag och näringsliv i allmänhet, främst i de baltiska staterna. Europeiska återuppbyggnads- och () Europeiska återuppbyggnads- och verksamhet inriktas särskilt på att utveckla den privata sektorn. Banken kan ge lån och olika typer av garantier samt göra riskkapitalinvesteringar. Bankens verksamhet har varit inriktad mot olika former av företagsprojekt, inklusive omstrukturering och privatisering, utveckling av den finansiella sektorn samt investeringar på energi- och transportområdena. grundkapital uppgår till totalt 10 miljarder ecu (ca ). Resten är ett garantiåtagande som infordras vid behov. har utnyttjats för att kanalisera svenska bidrag för att upprätta en konsultfond, bidrag till en riskkapitalfond för nordvästra och hantering av en del av Baltiska investeringsprogrammet. BITS fick regeringens uppdrag att upprätta en fond för tekniskt samarbete i om , som skulle utnyttjas för svenska experttjänster i förberedelse, bedömning, uppföljning och utvärdering av projekt som planeras och genomförs av i . Totalt har tillförts fonden, varav är ointecknade. Som en del i en överenskommelse om ett internationellt stödpaket för vid G 7-mötet gjordes ett indikativt åtagande från att tillsammans med bankens medlemsländer skapa ett tiotal regionala riskkapitalfonder på olika platser i . Avsaknaden av en fungerande finansiell sektor har visat sig utgöra en allvarlig hämsko för förnyelse av ryska företag. Det är framför allt bristen på riskkapital som utgör ett hinder för företagsutveckling. Fonderna syftar till att angripa detta problem. har beslut fattats om fyra fonder enligt i stort sett samma modell. bidrag med medel för riskkapitalinvesteringar i små och medelstora ryska företag utgör den ena delen av fonden. Den andra delen utgörs av bilaterala bidrag från enskilda medlemsländer i form av tekniskt bistånd i samband med riskkapitalinvesteringarna. , och har gemensamt gjort bedömningen att det är angeläget att satsning också innefattar nordvästra . Förutom att projektet är värdefullt i sig kan det ha katalytiska effekter på andra tänkbara satsningar på företag i området. Vidare ser man från rysk sida mycket positivt på insatser i detta område. Det finns också starkt ryskt stöd för konceptet med regionala riskkapitalfonder. , och avser att tillsammans med skapa en riskapitalfond för nordvästra . Investeringarna skall fokuseras på , Karelska republiken och Archangelsk, men utrymme finns även för satsningar i . Totalt uppgår kostnaden till 6,67 miljoner USD eller för vart och ett av de deltagande länderna. En initial utbetalning om har gjorts för att finansiera en första genomgång av företag i regionerna. Resterande del eller ca skall erläggas , med början innevarande budgetår. Regeringen har för avsikt att uppdra åt att administrera den svenska insatsen i riskkapitalfonden. har upprättat en särskild kärnsäkerhetsfond, vilken behandlas under avsnittet Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling. har bidragit med 9 miljoner ecu (motsvarande ) till denna fond. 6.8 Stöd till de finansiella sektorerna i Finansiell stabilitet är en viktig förutsättning för en framgångsrik reformering av de baltiska ländernas ekonomier. Mot denna bakgrund avsattes i budgeten /93 för bidrag till stabiliseringsfonder för de baltiska valutorna. Det visade sig emellertid inte möjligt att nå tillräcklig internationell anslutning för att skapa sådana fonder bl.a. mot bakgrund av att övergången till egna valutor gick förhållandevis lätt. Medlen står därför ännu outnyttjade. Andra former av insatser för att främja finansiell stabilitet har därför övervägts. Stöd till uppbyggnad av den finansiella sektorn har därvid prioriterats av såväl de baltiska länderna själva som av andra tänkbara bistånds- och långivare. På detta område finns det också en parallell med den polska stabiliseringsfonden, som har bidragit till. En del av denna fond har sedermera omvandlats till en fond för stöd till den finansiella sektorn i . En biståndsinsats har förberetts för stöd till de finansiella sektorerna i de baltiska länderna. Ett antal studier har utförts, i första hand genom BITS försorg. Studierna har identifierat ett klart behov av externt stöd samt lämnat förslag på i vilka former det bör ges. Stödet avses omfatta dels tillskott av ägar- eller ägarliknande kapital till utvalda banker, dels tekniskt bistånd i lämpliga former till dessa banker. Projektet kan ses som ett komplement till Baltiska investeringsprogrammet och till det ägarkapital som tillfört de estniska och lettiska investeringsbankerna. Genom förstärkt kapitalbas och förbättrad kompetens kommer flera banker i de baltiska länderna att bättre kunna möta de behov av medel- och långfristig finansiering som den expanderande företagssektorn har. Det svenska biståndet skall, liksom Baltiska investeringsprogrammet, ses som ett igångsättningsstöd, vilket efter hand skall ersättas av kapitaltillskott från privata investerare. En utgångspunkt har varit att knyta de svenska insatserna till annat internationellt stöd. I första hand planeras en nära koppling till de lån ger till den finansiella sektorn i respektive land. har redan fattat beslut om lånen till och , och ett beslut beträffande är nära förestående. Det bör understrykas att strikta krav kommer att ställas på banker för att komma ifråga för stöd. har uppställt en rad långtgående krav på de banker som skall utnyttja lånefaciliteter. Vid behov kommer dessa krav att kompletteras från svensk sida. Ett centralt villkor är att åtgärder redan vidtagits för att avveckla eller på annat sätt omhänderta de förfallna lån som ingår i flertalet baltiska bankers portföljer. Den strikta konditionaliteten gör det sannolikt att endast ett mindre antal banker i varje land kan komma i fråga för kapitalstöd. Huvuddelen av den ram om , som tidigare avsatts för bidrag till stabiliseringsfonder, avses att utnyttjas för stödet till de finansiella sektorerna i . Avsikten är att överföra till en kapitalfond från vilken såväl riskkapitalinsatser som tekniskt bistånd skall finansieras. Olika former för hanteringen av stödet till de finansiella sektorerna har övervägts. Särskilt viktigt är att finna en lämplig juridisk form och en plats i den svenska institutionella strukturen som stämmer överens med det övergripande önskemålet om ett sammanhållet öststöd. Det mest ändamålsenliga har befunnits vara att knyta projektet till . Ett helägt dotterbolag till avses bildas. Detta bolag kan efter hand komma att ta över övriga satsningar inom finanssektorn. De små och medelstora företagen spelar en nyckelroll i utvecklingen av en dynamisk privat sektor i de forna centralstyrda ekonomierna. När de nordiska länderna 1990-91 började diskutera lämpliga gemensamma insatser för att främja övergången till marknadsekonomi i de baltiska staterna identifierades småföretagssektorn som ett prioriterat område. Inledningsvis fördes överläggningar om en gemensam baltisk investeringsbank, lokaliserad utanför regionen, enligt ett förslag från Nordiska investeringsbanken (NIB). En närmare granskning visade emellertid att förslaget inte innefattade tillräckliga satsningar på tekniskt bistånd till de baltiska staterna. Dessutom överskattades tillgången på finansiellt gångbara projekt. Ett mera grundläggande institutionellt uppbyggnadsarbete framstod som nödvändigt i samtliga tre länder. De nordiska överläggningarna utmynnade i en överenskommelse om Baltiska investeringsprogrammet (BIP) som ligger utanför det speciella närområdesprogrammet. BIP:s syfte är att främja investeringar i små och medelstora företag i , och . Stödet lämnas dels i form av lån och riskkapital, dels som tekniskt bistånd. Programmet administreras av NIB och av . Dessutom förvaltar Nordiska projektfonden en speciell fond vars syfte är att underlätta samarbete mellan företag i och genom stöd till förstudier utförda av nordiska företag för att utveckla små och medelstora företag i området. Ett centralt inslag i BIP är upprättandet av nationella investeringsbanker som skall kunna kanalisera nödvändiga medel till små och medelstora företag. Avsaknaden av nationella finansiella institutioner som ägnar sig åt medel- och långfristig utlåning är ett allvarligt hinder för framväxten av privata företag i de baltiska länderna. De totala nordiska insatserna i BIP uppgår till 75 miljoner ecu (ca ), vartill kommer 30 miljoner ecu i samfinansiering från . bidrag bestäms av den nordiska fördelningsnyckeln. Programmet står öppet för bidrag från andra givare. Sådana bidrag, främst avseende tekniskt bistånd, har också lämnats direkt till eller parallellt med programmet från bl.a. EU, , och . BIP gäller för en treårsperiod fram . skall programmet utvärderas av den investeringskommitté som övervakar dess tillämpning. På grundval av denna utvärdering och efter ingående samråd med de baltiska länderna, skall besluta om programmets framtid. Innan den detaljerade utvärderingen har skett är det svårt att ange hur programmet skall drivas vidare och vilka ytterligare insatser som bör komma i fråga. Den senaste statusrapporten från investeringskommittén () visar att i stort sett alla medel kommer att tas i anspråk, även om utbetalning i ett fåtal fall kan komma att ske efter . I rapporten konstateras också att BIP i stort sett blivit en framgång. Uppbyggnadsarbetet måste dock fortsätta, framför allt i . Inom ramen för BIP har dessutom stora satsningar gjorts på en regional riskkapitalfond och på stöd till omstrukturering av existerande företag. Ett exempel på sistnämnda typ av projekt är de gemensamma svensk-estniska insatserna för textilföretaget . Det kommer att finnas behov av att underlätta liknande projekt även efter programmets första treårsperiod. Slutligen är det viktigt i sig att bygga vidare på det nordiska samarbetet i de baltiska staterna och att fullfölja ett gemensamt program som lyckats attrahera betydande additionella bidrag från andra givare. För de svenska inbetalningarna till BIP har avsatts . Härtill kommer en garanti om totalt ca för NIB:s utlåning under programmet. Det är inte möjligt att precisera ett belopp för kommande insatser innan utvärderingsarbetet slutförts. Den preliminära bedömning som kan göras är att inbetalningarna till BIP bör kunna reduceras, medan det är osäkert om ytterligare garantier behöver ges under programmet. Det förefaller lämpligt att från den ram om som föreslås användas för att stärka de finansiella sektorerna i , finansiera eventuella ytterligare direkta svenska inbetalningar till BIP. En förutsättning för detta är emellertid att den utvärdering av programmet som kommer att ske visar på en positiv bedömning av programmets innehåll och resultat. Båda programmen syftar till att på olika sätt underlätta den strukturomvandling av företag och finansiella institutioner som är nödvändig om inte den ekonomiska reformprocessen skall avstanna. 7 Att stödja en miljömässigt hållbar utveckling Regeringens bedömning: Målet för miljöinsatser i skall vara att stödja miljösamarbete och åtgärder för att bevara och förbättra miljön, särskilt i och kring . Förvaltningsstöd, institutionsuppbyggnad och katalytiskt stöd till investeringar på koncesio- nella villkor inom ramen för Östersjöprogrammet är centrala inslag i öststödet. Kärnsäkerhetshöjande åtgärder i , kärn- ämneskontroll och strålskyddssamarbete är ett väsentligt svenskt intresse.