prop · GI037 · 1995-01-01 00:00:00 — Om inte enighet kan nås, bör frågan hänskjutas till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Med anledning av farhågor som framförts under remissbehandlingen vill regeringen understryka vikten av att be- folkningsskyddet utformas mot bakgrund av alla människors lika värde och att man när man fastställer i vilka områden skyddsrum skall byggas ser till att gränsdragningen sker på ett sådant sätt att den för kommunens invånare framstår som motiverad och rättvis. Beträffande skyddade utrymmen visar erfarenheterna att ambitionen att dessa skall ge skäligt skydd mot kemiska stridsmedel inte är realistisk. Det är angeläget att lagtexten inte ger intryck av att de skyddade utrymmena står emot mer än vad som i verkligheten blir fallet. Kemiska stridsmedel bör därför tas bort ur beskrivningen av det skydd som ett sådant utrymme skall ge. har föreslagit, på samma sätt som gäller , att de som har för avsikt att vidta byggnadsåtgärder som kräver bygglov skall anmäla detta till kommunen. Kommunen skall ange om skyddsrum skall byggas eller inte och, om skyddsrum skall byggas, hur stort det skall vara. I fråga om hur länge beskedet skall gälla har utredningen föreslagit en förändring som är anpassad till (1987:10), i dess nuvarande lydelse, innebärande att beskedet bör gälla eller, om bygglov eller tillstånd enligt 8 kap. 34 § (förhandsbesked) meddelats, som bygglovet eller tillståndet gäller. Regeringen har dock i proposition 1993/94:178 Ändring i , m.m. föreslagit ett nytt system för tillsynen och kontrollen avseende byggnadsverksamheten. har beslutat i enlighet med propositionen (bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372, SFS 1994:852). Lagändringen träder i kraft . Ändringen i nu aktuellt avseende innebär att byggherren skall göra en bygganmälan till innan vissa större byggnadsåtgärder får vidtas, vilka i princip överensstämmer med de åtgärder som kräver bygglov i dagens läge. Med hänsyn till den beslutade lagändringen föreslår regeringen att anmälningsskyldigheten i lagen om civilt försvar knyts till fall som kräver bygganmälan enligt . I enlighet med detta bör även den tid som skyddsrumsbesked skall gälla knytas till bygganmälan. Kommunen bör, liksom , få ändra be- skedet, om den som har lämnat underrättelsen medger det. får bygglov inte meddelas, om inte besked i skyddsrumsfrågan föreligger. I det nämnda riksdagsbeslutet har bestämts att det i tas in en bestämmelse om att byggnadsarbeten inte får påbörjas innan skyddsrumsbesked har företetts för . Härvid har den nu gällande regeln i civilförsvarslagen om att bygglov inte får meddelas innan besked i skyddsrumsfrågan föreligger blivit överflödig och kommer att upphöra när lagändringarna till följd av nämnda riksdagsbeslut träder i kraft . Regeringen föreslår ytterligare en förändring i fråga om skyddsrumsbesked. Enligt plan- och bygglagens lydelse enligt det nämnda riksdagbeslutet krävs inte bygganmälan för staten eller för vissa byggnadsåtgärder, bl.a. ändringar av byggnader som berör konstruktionen av de bärande delarna eller som avsevärt påverkar byggnadernas planlösning. I sådana fall kan det vara av stort värde för kommunen att ändå få vetskap om de planerade byggnadsarbetena för att kunna ta upp en diskussion om skyddsrum med företrädare för staten eller lands- tinget. Det föreslås därför att staten och skall, även i de fall då skyldighet att göra bygganmälan inte finns, anmäla dessa byggnadsåtgärder till kommunen. I fråga om skyddsrum i befintliga byggnader m.m. bör som kommunen vara huvudansvarig för byggandet. åligger det även kommunen att underhålla de skyddsrum som byggts i befintliga byggnader. Som anfört medför det svårigheter för kommunen att ansvara för underhållet av skyddsrum som är belägna i byggnader som tillhör någon annan. I praktiken har detta lösts genom avtal mellan kommunen och fastighetsägaren. Regeringen menar att det är en lämpligare ordning att ansvaret för underhållet även i dessa fall läggs på fastighetsägaren. I gällande lagstiftning finns en skyldighet för fastighetsägaren att tåla ett intrång i byggnaden för skyddsrumsbyggande (68 § civilförsvarslagen). Regeringen föreslår emellertid att denna bestämmelse tas bort och att man i stället tillämpar reglerna om expropriation. Man bör dock gå ytterligare ett steg och i lagen ta in en skyldighet för ägaren eller nyttjanderättshavaren att i kommunens ställe bygga skyddsrum i befintliga byggnader m.m. Beslut i dessa frågor bör fattas av , dock endast om det finns särskilda skäl. Fastighetsägaren skall givetvis ha full ersättning av staten för åtgärderna. Regeringen delar utredningens uppfattning att ägaren till en byggnad som inrymmer skyddsrum skall vara skyldig att genom skyltning visa var skyddsrummet finns. På de skyltar som utmärker skyddsrum bör det internationella kännetecknet för civilförsvar som omnämns i lagen (1953:771) om skydd för vissa internationella sjukvårdsbeteckningar och för civilförsvarets internationella kännetecken användas. finns en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om att skyddsrum skall underhållas trots att orten där skyddsrummet finns skall vara skyddsrumsort. Denna regel bör ändras på så sätt att skyldigheten att underhålla skyddsrummen alltid skall gälla, även om det enligt ett senare beslut inte skall finnas skyddsrum i området. Detsamma bör gälla andra skyldigheter som är förknippade med skyddsrummet, exempelvis den nämnda skyldigheten att märka ut skyddsrummet. bör dock, om särskilda skäl finns, kunna få besluta om att ett ut- rymme inte längre skall vara skyddsrum och att skyldigheterna kring detta kan upphöra. I 10 § tredje stycket civilförsvarslagen finns en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att förberedelser skall vidtas så att lämpliga utrymmen skall kunna ställas i ordning till skyddsrum under höjd beredskap. Utredningen har föreslagit att bestämmelsen skall överföras till den nya lagen med endast språkliga och redaktionella ändringar. Det är enligt vår mening inte realistiskt att räkna med att det i en situation där höjd beredskap beslutas skall finnas resurser tillgängliga för så krävande arbeten. Även om det föreslagna skyddsrumssystemet kan synas täcka alla situationer för produktion av skyddsrum, kan det finnas tillfällen då man behöver frångå huvudprinciperna för skyddsrumsproduktionen. Det kan nämligen förekomma att man i samband med ett stort byggnadsprojekt får möjlighet att lösa en svår bristsituation. Vid sådana tillfällen passar stundom inte de generella reglerna om skyddsrummens utformning och utrustning och inte heller reglerna för ersättning. En möjlighet att göra avsteg från huvudprinciperna bör enligt vår mening därför lagfästas. I sådana fall bör högre ersättning än normalt kunna betalas om ersättningen annars skulle bli oskäligt låg. På detta sätt kan udda skyddsrumsprojekt få sin lösning. har begärt en ändring av statsbidragsbestämmelserna avseende samordnat skyddsrums- och garagebyggande Dnr 241/89. har i yttrande i ärendet avstyrkt stadens begäran och anfört att nuvarande bestämmelse att ersättningen skall motsvara merkostnaden för skyddsrummet inte bör ändras. Vi delar uppfattning och vidtar ingen åtgärd med anledning av framställningen. En remissinstans har föreslagit att möjlighet skapas att i fastighetsboken anteckna den belastning på en fastighet som ett skyddsrum innebär. I fastighetsboken antecknas belastningar av civilrättsligt slag. Förelägganden och andra påbud av offentligrättslig karaktär antecknas däremot i allmänhet inte. Vi har stannat för att en sådan möjlighet inte bör öppnas avseende skyddsrum. 14 Särskilda skyldigheter för ägare och andra innehavare av egendom m.m. Regeringens förslag: - De nuvarande reglerna i civilförsvarslagen om skyldigheter för fastighetsägare m.fl. tas in i den nya lagen efter en språklig och redaktionell översyn. - Den nuvarande skyldigheten för ägaren av en byggnad eller anläggning att maskera byggnaden avskaffas emellertid, liksom skyldigheten att ställa i ordning en skadad bostadsbyggnad. Även be- stämmelserna om möjlighet att låta ägare eller nyttjare av en byggnad eller annan anläggning anordna ledningscentral eller annan skyddad uppehållsplats för civilförsvarsorganisationen tas bort. Också skyldigheten för ägaren eller innehavaren av en byggnad eller anläggning att lämna civilförsvarsmyndigheten upplysningar om dem som bor eller är verksamma inom byggnaden eller anläggningen avskaffas. Slutligen avskaffas också skyldigheten för ägare av egendom att tåla varje åtgärd som är oundgänglig för att tillgodose ändamål som civilförsvaret har att ombesörja. Utredningens förlag: Utredningen har föreslagit att bestämmelsen om skyldighet för ägaren eller innehavaren av en byggnad eller annan anläggning att lämna upplysningar om dem som bor eller är verksamma där, liksom bestämmelsen om skyldighet för ägare av egendom att tåla varje åtgärd som är oundgänglig för att tillgodose ändamål som civilförsvaret har att ombesörja, skall tas in i den nya lagen. I övrigt överensstämmer utredningens förslag i allt väsentligt med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslagen utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 57 § första stycket a-c civilförsvarslagen finns bestämmelser om skyldighet för ägare av anläggningar eller byggnader att - vidta erforderliga anordningar för alarmering av dem som vistas i eller vid anläggningen eller byggnaden, - vidta erforderliga anordningar för mörkläggning av anläggningen eller byggnaden, - i vissa fall tåla eller vidta åtgärder för maskering av byggnaden eller anläggningen. I 58 § civilförsvarslagen finns bestämmelser om skyldighet att vidta åtgärder för att ställa i ordning bostadsbyggnader som skadats genom fientlig verksamhet. I 61 § civilförsvarslagen finns bestämmelser om skyldighet att vidta andra åtgärder beträffande egendom än vad som sagts i samma kapitel i lagen, om åtgärden är oundgänglig för att tillgodose ändamål som civilförsvarsor- ganisationen skall klara av. Regeringen anser - liksom utredningen - att de nuvarande skyldigheterna att vidta åtgärder för alarmering och mörkläggning bör föras över till den nya lagen efter vissa språkliga ändringar. Bl.a. bör termen alarmering i detta sammanhang bytas ut mot varning, eftersom alarmering numera oftast, t.ex. i räddningstjänstlagen, används när det är fråga om att underrätta exempelvis räddningstjänsten om att något inträffat som kräver ingripande, medan termen varning används just när det är fråga om att varna befolkningen för en fara av något slag. Dessutom bör en ägare uttryckligen åläggas skyldighet att tåla att utrustning för varning av befolkningen installeras på byggnader eller andra an- läggningar. När det gäller mörkläggning, kan det, mot bakgrund av bl.a. den militärtekniska utvecklingen och de praktiska svårigheter som kan vara förknippade med ett effektivt genomförande av mörkläggning, ifrågasättas om denna skyddsmetod kommer att ha någon väsentlig betydelse . Emellertid bör man tills vidare behålla möjligheten att besluta om mörkläggning. Däremot finns det enligt vår mening inte anledning att till den nya lagen överföra bestämmelserna om maskering eller om att ställa i ordning skadade bostadsbyggnader. Maskering av byggnader är en åtgärd som knappast kommer att aktualiseras utanför det militära försvaret. Eftersom det med säkerhet i många fall kommer att saknas resurser för att iordningställa skadade byggnader, är det olämpligt att behålla en skyldighet att vidta sådana åtgärder. Inte heller bör någon motsvarighet till den nuvarande möjligheten att ålägga ägaren eller innehavaren av en viss egendom att tåla eller vidta varje åtgärd som är oundgänglig för att tillgodose ändamål som civilförsvarsorganisationen skall klara av föras in i den nya lagen. För de åtgärder som skulle kunna framtvingas med hjälp av denna bestämmelse kan man i stället använda förfogandelagen (1978:262), lagen (1992:1402) om undanförsel och förstöring samt räddningstjänstlagen. Det finns således ingen anledning att behålla en bestäm- melse av detta slag. I 63 § civilförsvarslagen finns bestämmelser om nyttjanderättshavares skyldighet att i vissa fall bidra till betalningen av kostnader för åtgärder som ägaren till en byggnad eller annan anläggning måste vidta. Skyldigheten gäller under förutsättning att återstår av nyttjanderätten då åtgärden fullbordats och att det är uppenbart oskäligt att ägaren skall stå för hela kostnaden. Denna skyldighet bör gälla även fortsättningsvis. Emellertid bör det som en ytterligare förutsättning för att skyldigheten skall inträda föreskrivas att ägaren inte kände till att åtgärden skulle vidtas då nyttjanderättsavtalet träffades eller senast kunde sägas upp, eftersom ägaren i sådant fall får anses redan ha haft möjlighet att kompensera sig för kostnaden genom att utkräva högre ersättning från nyttjanderättshavaren. Enligt 39 § civilförvarslagen får föreskriva att det under högsta beredskap skall gälla förbud mot att använda samlingslokal eller barnstuga, om det inte finns skyddsrum för dem som kan komma att vistas i lokalen. Bestämmelsen bör överföras till den nya lagen som den utvidgas något. Således bör även kommunen, som ju med regeringens förslag har ett ansvar för befolkningsskydd och räddningstjänst under höjd beredskap, få rätt att meddela ett sådant förbud. Förbudet bör även kunna avse dels skolor, dels andra lokaler som är avsedda för ändamål som motsvarar ändamålet med de uppräknade lokalerna. 52 § civilförsvarslagen innehåller bl.a. en skyldighet för ägare eller innehavare av en byggnad eller annan anläggning eller dennes företrädare, liksom även för arbetsgivare, att lämna civilförsvarsmyndigheten upplysningar om dem som bor eller är verksamma i byggnaden eller anläggningen. Utredningen har föreslagit att skyldigheten skall föras över till den nya lagen och gälla gent- emot statliga och kommunala myndigheter. En motsvarande bestämmelse fanns luftskyddsförfogandelag. Syftet med bestämmelsen var då att myndig- heterna skulle kunna skaffa uppgifter om personer som var lämpliga att tas i anspråk i olika tidiga motsvarigheter till civilförsvaret. Denna metod att rekrytera personal torde väsentligen ha mist sin betydelse som en bestämmelse med detta innehåll inger starka betänkligheter i när vikten av att skydda den personliga integriteten så ofta understryks. Bestämmelsen kan enligt regeringens mening undvaras. Liksom enligt nuvarande 66 § första stycket civilförsvarslagen bör var och en vara skyldig att på förfrågan upplysa om huruvida han har egendom som kan behöva tas i anspråk för den verksamhet som lagen reglerar. Skyldigheten bör dock fortsättningsvis gälla även i förhållande till kommunen. Enligt 54 § första stycket civilförsvarslagen får medge att någon annan än kommunen anordnar en ledningsplats eller annan skyddad uppehållsplats för civil- försvarsorganisationen utom verkskyddet. Såvitt regeringen kunnat finna har denna möjlighet aldrig utnyttjats. Vi anser att det inte heller i fortsättningen kommer att finnas något behov av en sådan bestämmelse, varför någon motsvarighet till den inte bör tas med i den nya lagen. 15 Utrymning och inkvartering m.m. Regeringens förslag: - De nu gällande reglerna om utrymning och inkvartering samt om inflyttningsförbud och bortflyttningsförbud tas in i den nya lagen efter en språklig och redaktionell översyn. Termen omflyttning skall inte längre användas och termen bortflyttningsförbud ersättas av utflyttningsförbud. - Beslut om inkvarteringsbostad skall meddelas av kommunen och inkvarteringsvärden har rätt till skälig ersättning av kommunen för upplåtelsen. Om bostaden eller dess utrustning skadas i samband med inkvarteringen, skall kommunen betala skälig ersättning. Kommunen skall dock ha rätt att av den inkvarterade kräva återbetalning av vad som utbetalats till inkvarteringsvärden. - De kyrkliga kommunerna skall vara skyldiga att bedriva verksamhet även för dem som kommer till kommunen på grund av beslut om utrymning eller till följd av andra utomordentliga förhållanden. - Kommunernas, landstingens och skyldighet att hjälpa utrymmande och utlänningar som söker skydd i skall i fortsättningen helt grundas på socialtjänstlagen (1980:620), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl, varför de nu gällande särreglerna kan avskaffas. Utredningens förslag: Utredningen har som kriterium för när inflyttningsförbud får beslutas även tagit upp att inflyttningen är förenad med uppenbar livsfara. Utredningen har också föreslagit att det i den nya lagen tas in särskilda regler om kommunernas och landstingens skyldighet att ta hand om utrymmande och utlänningar som söker skydd i . I övrigt överensstämmer utredningens förslag i allt väsentligt med regeringens. Remissinstanserna: i tillstyrker att begreppet "omflyttning" avskaffas medan i menar att begreppet bör behållas, eftersom det betecknar en åtgärd med annat syfte än utrymning. i ifrågasätter den föreslagna rätten för kommunen att besluta om utrymning inom kommunen, eftersom kommunen torde ha mycket begränsad möjlighet att bedöma när en sådan åtgärd bör påbörjas. har anfört att trögheten i utbetalningsformerna för ersättningar enligt social- försäkrings- och bidragssystemet kan göra det svårt att tillgodose snabba och omedelbara medelsbehov hos en krigsdrabbad befolkning och menar att krigshjälpen fyller en viktig funktion som det sista och yttersta trygghetssystemet i krigstid. har anfört att mottagarkommuner kommer att drabbas mycket hårt, eftersom socialtjänstlagen inte innehåller några bestämmelser om att kommuner skall ersätta varandra för utgivna socialbidrag. I övrigt har remissinstanserna tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förlag Bestämmelser om utrymning infördes i lagstiftningen som en viktig del av skyddet för civilbefolkningen. råder en något annorlunda syn på utrymning som instrument för att skydda befolkningen. Bestämmelserna om utrymning tillkom mot bakgrund av erfarenheterna från det då pågående . Kärnvapenhotet förstärkte sedan behovet av omfattande utrymningar. Tillgången på skyddsrum var begränsad och utrymning ansågs vara ett bra alternativ. Samhällsstrukturen var då ännu sådan att utrymningar i stor skala ansågs möjliga att genomföra. bedöms det konventionella kriget som det största hotet. Korta förvarningstider, snabba stridsförlopp, risken för att uppmarschvägar blockeras och att allmän förvirring och oreda uppstår är faktorer som begränsar möjligheten att genomföra en utrymning. Landsbygdens avfolkning och därmed bristande förmåga att klara inkvarteringen, och livsmedelsförsörjningen för den utrymda befolkningen har också i hög grad ändrat förutsättningarna för att använda utrymning över längre avstånd enligt tidigare intentioner. Med den koncentration av befolkning till tätorter som finns klarar inte heller transportsystemet omfattande utrymningar . På grund av det moderna samhällets komplexa infrastruktur ställs det nu helt andra krav än tidigare på att de viktigaste samhällsfunktionerna kan hållas i gång även i krigstid. Härtill kommer de ökade kraven på att det civila försvaret skall understödja det militära försvaret, när det gäller t.ex. sjukvård, transporter, samband och försörjning. Med detta följer önskemålet att en så stor del av befolkningen som möjligt stannar kvar på hemorten för att upprätthålla totalförsvarsfunktionerna. I de senaste försvarsbesluten har man betonat att befolkningen i första hand skall ges ett bra skydd där den bor och arbetar och att behovet av utrymning minskar och att utrymning mer bör ses som ett komplement till skydd genom skyddsrum. Det finns emellertid fortfarande, och kommer att finnas, brister i fråga om tillgången på skyddsrum. Med hänsyn till att riskerna för angrepp med kort militär förvarning och markstrider över stora områden anses vara större än förr, försvåras möjligheterna att täcka dessa brister. Möjligheten att utrymma befolkningen bör därför finnas kvar. Med anpassning till lagen om höjd beredskap föreslås att regeringen eller den statliga myndighet som regeringen bestämmer får besluta om utrymning under höjd beredskap. Med utrymning menas att invånare inom ett område skall lämna området och uppehålla sig utanför detta. Beslut om utrymning bör få fattas om området blivit eller kan antas bli utsatt för stridshandlingar och åtgärden är nödvändig för att skydda befolkningen eller om det i området behöver vidtas militära åtgärder av väsentlig betydelse för landets försvar som skulle allvarligt försvåras om befolkningen finns kvar. Utredningen har föreslagit att även kommunerna, i samråd med , skall kunna få fatta beslut om utrymning inom sitt eget område. Uttrycket "i samråd" innebär att kommunen och skall vara överens innan beslutet kan fattas. Utrymning är en för den berörda befolkningen mycket ingripande åtgärd. Kommunerna kommer enligt regeringens bedömning oftast att sakna det underlag som måste krävas innan ett sådant beslut fattas. Eftersom utredningens förslag ändå innebär att det blir nödvändigt med en kontakt med en statlig myndighet innan beslut om utrymning kan fattas av kommunen, innebär det ingen större nackdel om rätten att besluta om utrymning i stället läggs på regeringen eller på den myndighet som regeringen bestämmer. Vi föreslår därför inte någon rätt för kommunen att besluta om utrymning. I civilförsvarslagen används termen omflyttning för en befolkningsskyddsåtgärd som avser förhållanden när beslut om utrymning har meddelats. Då kan beslutas att den som är bosatt inom en viss del av ett utrymningsområde skall omflyttas till en annan del av området. Denna möjlighet kan utnyttjas för att flytta befolkningen från ett område där det saknas skyddsrumsplatser till ett område där det finns överskott på skyddsrumsplatser. Regeringen anser att det är onödigt att använda olika termer för befolkningsomflyttningar beroende på om de skall ske inom en kommun eller över kommungränserna. I dagligt tal används termen utflyttning som motsats till inflyttning. Främst av den anledningen bör den nuvarande termen bortflyttningsförbud ersättas med termen utflyttningsförbud, när reglerna förs in i den nya lagen. Bestämmelserna om ut- och inflyttningsförbud behövs med hänsyn till bl.a. behovet av att undvika stora skador på civilbefolkningen i samband med militära transporter och förbandsrörelser, t.ex. vid markstrider med snabba förlopp. De behövs också för att undvika att befolkningen spontant utrymmer och flyttar till områden där markstrider kan komma att äga rum. Förutsättningarna för att meddela beslut om utflyttnings- och inflytt- ningsförbud bör ändras något. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör under höjd beredskap få besluta om utflyttningsförbud, om en utflyttning allvarligt skulle försvåra viktiga totalförsvarsåtgärder eller om utflyttningen är förenad med uppenbar livsfara. På motsvarande sätt bör ges möjlighet att meddela beslut om inflyttningsförbud, om en inflyttning allvarligt skulle försvåra viktiga totalförsvarsåtgärder. Regeringen har emellertid, till skillnad från utredningen, valt att inte som kriterium för när inflyttningsförbud får meddelas ta med att en inflyttning är förenad med uppenbar livsfara. Skälet härtill är att ett inflyttningsförbud inte avses träffa tillfällig vistelse på den plats där förbudet gäller. Det är svårt att motivera att det på grund av uppenbar livsfara skall vara förbjudet att flytta in i ett område medan det och med samma risk är tillåtet att bege sig in i området för en tillfällig vistelse. Regeringen föreslår att bestämmelserna i lagen (1964:64) om skyldighet att upplåta inkvarteringsbostad i krig m.m. förs över till den nya lagen.