prop · GI036 · 1995-01-01 00:00:00 — - Allmänna tjänstepliktslagen (1959:83) - Lagen (1976:600) om offentlig anställning - Civilförsvarslagen (1960:74) - Räddningstjänstlagen (1986:1102) - Lagen (1981:292) om tjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m.m. - Lagen (1984:272) om skyldighet för civilförsvarspliktiga atttjänstgöra utanför civilförsvaret - Lagen (1943:881) om polisens ställning under krig - Lagen (1966:413) om vapenfri tjänst Bestämmelser om frivillig tjänstgöring inom totalförsvaret finns i kungörelsen (1970:301) om frivillig försvarsverksamhet. Kungörelsen reglerar möjligheterna för myndigheterna att i samarbete med totalförsvarets frivilligorganisationer ordna frivillig tjänstgöring för att utbilda personer som skall tillgodose olika behov i krigsorganisationen. Kungörelsen innehåller också ett antal bestämmelser avseende de enskilda organisationsmedlemmar som ingått avtal med en myndighet om viss tjänstgöring i totalförsvaret. Dessa bestämmelser reglerar bl.a. veder- börandes skyldighet att genomgå repetitionsutbildning och att i vissa situatio- ner fullgöra tjänstgöring. Förpliktelserna är i den delen desamma som dem som i fråga om andra personalkategorier, t.ex. värnpliktiga, regleras i lag, men är till skillnad från dessa inte straffsanktionerade i fredstid. I fredstid är de som åtagit sig att tjänstgöra i befattningar i försvarsmaktens krigsorganisation dock underkastade disciplinansvar enligt lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. Den som tecknat frivilligt avtal för tjänstgöring i för- svarsmaktens krigsorganisation är emellertid till följd av det avtalet tjänstgöringsskyldig i försvarsmakten och därmed under höjd beredskap såsom krigsman underkastad 21 kap. bestämmelser. (Jfr också förordningen (FFS 1983:50) om försvarsmaktens personal som reglerar vilken personal som är att anse som militär personal). Regeringen avser att utfärda en ny förordning som fr.o.m. skall ersätta kungörelsen om frivillig försvarsverksamhet. Särskilda bestämmelser om frivillig tjänstgöring inom det militära försvaret finns också i förordningen (FFS 1987:8) om frivillig tjänstgöring vid försvarsmakten. Genom förordningen (FFS 1987:12) om krigsfrivilliga vid försvarsmakten har det militära försvarets myndigheter möjligheter att för tjänstgöring anta den som inte är tjänstgöringsskyldig och inte tillhör en frivilligorganisation men som önskar och är lämplig att ingå i organisationen. Hemvärnet, som har till uppgift att skydda hembygd och arbetsplats, rekryteras också på frivillighetens väg. Under höjd beredskap är viss personal dock skyldig att tjänstgöra i hemvärnet. Närmare bestämmelser om hemvärnet finns i hemvärnskungörelsen (1970:304). Möjligheterna för kvinnor som vill bli yrkes- eller reservofficerare att genomgå militär grundutbildning regleras i lagen (1980:1021) om militär grundutbildning för kvinnor. De grundläggande bestämmelserna om värnplikten finns som tidigare nämnts i värnpliktslagen. Denna är indelad i sex kapitel, som innehåller bestämmelser om tjänstgöringsskyldigheten, inskrivning och redovisning av värnpliktiga, de värnpliktigas tjänstgöring, skyldighet att göra adressanmälan och lämna uppgifter, påföljder och laga förfall. De viktigaste tillämpningsföreskrifterna finns i - kungörelsen (1969:379) om inskrivning och redovisning avvärnpliktiga; - kungörelsen (1969:380) om värnpliktigas tjänstgöring m.m.; - värnpliktsutbildningsförordningen (1980:1035) och - uppskovskungörelsen (1973:939). Förfarandet vid hämtning av värnpliktiga till tjänstgöring regleras i hämtningskungörelsen ( 1942:840). Bestämmelser om överlämnande av order eller andra meddelanden från militära myndigheter genom polismyndighetens försorg finns i kungörelsen (1942:841) med vissa föreskrifter angående efterspaning av värnpliktiga m.fl. för överlämnande av order eller andra meddelanden från militära myndigheter. Bestämmelser om olika förmåner till de värnpliktiga finns förutom i 33 § värnpliktslagen i - värnpliktsförmånsförordningen (1976:1008) - förordningen (1981:1145) om tandvård för värnpliktiga m.fl. - familjebidragsförordningen (1991:1492) - förordningen (1988:246) om grupplivförsäkring för värnpliktiga m.fl.och - förordningen (1991:1385) om ekonomisk hjälp till värnpliktiga m.fl. Varje svensk man är värnpliktig fr.o.m. det kalenderår då han fyller t.o.m. det år när han fyller . Vid krig eller omedelbar krigsfara kan värnplikten kvarstå även . Den värnpliktige är skyldig att göra värnpliktstjänstgöring. Han kan emellertid under vissa förutsättningar bli befriad från skyldigheten. Det gäller framför allt om han på grund av sjukdom eller av någon annan orsak har en i sådan grad nedsatt fysisk och psykisk prestationsförmåga att han inte kan fullgöra tjänstgöringen. Förutsättningar för befrielse föreligger också om han genom tjänstgöringen löper en särskild risk att få en sådan nedsättning av prestationsförmågan. Värnpliktslagen har genom beslut (prop. 1991/92:101, bet 1991/92:FöU:12, rskr. 1991/92:337, SFS 1992:523) ändrats så att endast de värnpliktiga som behövs för försvarsmaktens krigsorganisation eller fredstida beredskap tas ut till värnpliktsutbildning. De värnpliktiga som inte skall genomgå utbildning placerar uttagningsmyndigheten i en utbildningsreserv. Dessa värnpliktiga får tas ut till värnpliktsutbildning endast om regeringen finner att det behövs med hänsyn till landets försvarsberedskap. Skyldigheten att fullgöra värnpliktstjänstgöring omfattar värnpliktsutbildning, beredskapsövningar och krigstjänstgöring. Värnpliktsutbildningen består av grundutbildning och repetitionsutbildning. Grundutbildningens längd är reglerad i värnpliktslagen genom att det lägsta respektive högsta antalet utbildningsdagar för de olika kategorierna värnpliktiga anges. Bestämmelser om utbildningstider återfinns i 27 § 1 mom. värnpliktslagen. I momentets inledning anges att värnpliktsutbildningen utgörs av grundutbildning och repetitionsutbildning samt att repetitionsutbildningen kan utgöras av krigsförbandsövningar, särskilda övningar, fackövningar, särskilda fackövningar och mobiliseringsövningar. Återstoden av momentet är upp- delat i tre avdelningar, som benämns A, B och C. Under A behandlas grundutbildningen, under B krigsförbandsövningarna och under C de övriga övningar som kan ingå i repetitionsutbildningen. Därutöver finns i 2 mom. bestämmelser om skyldigheten för värnpliktiga att, om det är nödvändigt för krigsberedskapen, fullgöra särskilda beredskapsövningar samt i 3 mom. bestäm- melser om tjänstgöringsskyldigheten vid vissa utomordentliga förhållanden och om beräkning av tjänstgöringstiden i vissa fall. De nuvarande relativt korta spännvidderna vid angivandet av grundutbildningens längd tillkom efter en ändring för att möta kravet enligt 8 kap. 3 § i RF att åligganden för enskilda skall meddelas genom lag. 1975/76:199 s. 34-35 hänvisade försvarsministern till ett uttalande av justitieministern i propositionen angående grundlagsreformens (prop.1973:90 s. 211 ) betydelse för kompetensfördelningen mellan riksdag och regering och de farhågor som framkommit under remissbehandlingen om att en alltför långtgående delegering av norm- givningsmakten till regeringen kunde bli följden av den föreslagna nya grundlagen. Mot bakgrund av detta uttalande ansåg försvarsministern i propositionen till ändring i värnpliktslagen att de i värnpliktslagen och lagen om vapenfri tjänst angivna utbildningstiderna måste preciseras mera än som var fallet. I värnpliktslagen i dess dåvarande lydelse angavs nämligen grundut- bildningstiden i spännvidder som varierade mellan . Tiden för krigsförbandsövningarna angavs i ett högsta antal tjänstgöringsdagar för samtliga de fem övningar som kunde åläggas värnpliktiga. Enligt försvarsministerns uppfattning borde det vara tillräckligt att liksom dittills ange maximi- och minimitider men göra spelrummen däremellan avsevärt mindre. Den exakta bestämningen av utbildningens längd fick emellertid liksom tidigare ske genom verkställighetsföreskrifter till lagen (prop 1975/76:199 s. 34-35). Genom senare ändringar av värnpliktslagen har spännvidderna åter ökat och uppgår numera som mest . Grundutbildningen enligt 27 § 1 mom. A värnpliktslagen Bestämmelsen i 27 § 1 mom A värnpliktslagen som alltså behandlar grundutbildningen, är nu uppdelad så att den i tur och ordning beskriver grundutbildningens längd för värnpliktiga som har uttagits för utbildning vid armén, flottan, kustartilleriet och flygvapnet, för vissa särskilda befattningar samt för värnpliktiga som har uttagits till bevaknings- och depåtjänst. I be- stämmelsen preciseras grundutbildningens omfattning inom vardera av dessa utbildningar genom att det minsta och högsta antalet dagar som den värnpliktige är skyldig att tjänstgöra anges särskilt för de olika kategorierna värnpliktiga. Dessa värnpliktskategorier är för värnpliktiga inom armén, flottan, kustartilleriet och flygvapnet följande. l. menig G, 2. menig F, 3. menig E, 4. menig E i särskilt kvalificerad befattning (armén), 5. menig E i befattning i kustjägarförband (kustartilleriet), 6. gruppbefäl, 7. gruppbefäl i särskild befattning i underhålls- ellerunderrättelsetjänst (flygvapnet), 8. plutonsbefäl, 9. plutonsbefäl i särskilt kvalificerad befattning (armén), 10. plutonsbefäl som har avlagt sjökaptens- eller sjöingenjörsexamen (flottan) samt 11. kompanibefäl. De särskilda befattningar som avses i bestämmelsen är följande; 1. apotekare, 2. läkare, 3. tandläkare 4. fältpräst, 5. personalvårdsassistent, 6. tekniker vid armén, 7. systemtekniker vid flygvapnet 8. meteorolog samt 9. tolk och förhörsledare. Grundutbildningens längd för värnpliktiga i bevaknings- eller depåtjänst anges särskilt. Genom denna långt gående uppspaltning av grundutbildningen på olika utbildningar och kategorier uppnås att den i lagen angivna spännvidden mellan det lägsta och det högsta antalet dagar för de olika kategorierna värnpliktiga kan göras förhållandevis snäv. Enligt värnpliktslagen är spännvidden mellan kortaste och längsta utbildningstid för de flesta värnpliktiga. För några befälsutbildningar uppgår den till 35, . Vid flottan är den emellertid för vissa utbildningar 115 och, som längst, . I värnpliktsutbildningsförordningen har regeringen föreskrivit det exakta antal dagar som värnpliktiga inom de olika kategorierna och utbildningarna skall fullgöra grundutbildning. Det antalet får frångås av myndigheterna endast under vissa i förordningen särskilt angivna förutsättningar. För de vapenfria tjänstepliktiga används en något annorlunda lagstift- ningsteknik. Enligt 5 § lagen (1966:413) om vapenfri tjänst skall grund- utbildning för alla vapenfria tjänstepliktiga vara minst 220 och , dvs. fastställas inom en spännvidd . Repetitionsutbildnin gen enligt 27 §1 mom. B och C värnpliktslagen Repetitionsutbildningen skall omfatta högst fem övningar om vardera eller, i vissa befattningar, . Den sammanlagda utbild- ningstiden skall vara minst 355 och . Repetitionsutbildningens omfattning anges i 27 § 1 mom. B. Inledningsvis föreskrivs att det högsta antalet krigsförbandsövningar är fem vid armén och flygvapnet, två vid flottan och fyra vid kustartilleriet. I bestämmelsen anges vidare hur många dagar krigsförbandsövningarna skall omfatta för värnpliktiga i olika befattningar vid armén, marinen och flygvapnet. Befattningarna är följande. 1. menig, 2. särskilt kvalificerad befattning för menig, 3. befattning för menig kategori E i kustjägarförband, 4. gruppbefäl, 5. särskilt kvalificerad befattning för gruppbefäl samt 6. plutons- eller kompanibefäl. Det högsta antalet dagar som en krigsförbandsövning får omfatta för dessa olika kategorier varierar mellan för menig vid marinen och flygvapnet och för plutons- och kompanibefäl vid armén och marinen. Enligt 27 § 1 mom. B värnpliktslagen kan tiden för krigsförbandsövningen utsträckas till att omfatta därutöver för en värnpliktig i befattning som kompanichef eller kompanikvartermästare eller i motsvarande be- fattning eller med uppgift som materielredogörare. Inom armén får krigsförbandsövningarna delas upp på två delövningar om sammanlagt för meniga och gruppbefäl och för plutons- och kompanibefäl. Tiden för en krigsförbandsövning får vidare tas i anspråk för en fackövning. I 27 § 1 mom. C värnpliktslagen regleras skyldigheten att fullgöra repetitionsutbildning som särskilda övningar. Särskilda övningar får åläggas värnpliktiga i befattning för plutons- eller kompanibefäl samt värnpliktiga i särskilt kvalificerade befattningar för meniga eller gruppbefäl. En sådan övning skall omfatta vid armén och marinen samt vid flygvapnet. Varje värnpliktig får åläggas högst fem särskilda övningar. Inom flygvapnet får med den värnpliktiges medgivande en särskild övning uppdelas i två delövningar. Mobiliseringsövningar får åläggas dels värnpliktiga som vid förband skall fullgöra en uppgift som är av särskild betydelse för genomförandet av förbandets mobilisering och dels värnpliktiga som är krigsplacerade vid förband vars mobilisering är avsedd att kunna genomföras på avsevärt än som gäller för huvuddelen av försvarsmaktens förband. En värnpliktig är skyldig att fullgöra högst fem mobiliseringsövningar om sammanlagt . Sär- skild fackövning får åläggas värnpliktiga inom ramen för den tjänstgöringsskyldighet som är avsatt för särskilda övningar. Skyldigheten att göra beredskapsövningar gäller för varje värnpliktig under sammanlagt utöver grundutbildning och repetitionsutbildning - om rege- ringen anser att det är nödvändigt med hänsyn till försvarsberedskapen. Under höjd beredskap får regeringen kalla in samtliga värnpliktiga eller en del av dem för krigstjänstgöring. Det finns möjligheter att få anstånd med utbildning eller annan tjänstgöring. Den som avbryter tjänstgöring kan under vissa förutsättningar få tillgodoräkna sig den tid under vilken han redan har tjänstgjort. Värnpliktiga som har fullgjort sin grundutbildning kan genom uppskov undantas från skyldigheten att tjänstgöra under höjd beredskap, om det "oundgängligen behövs för att tillgodose behovet av personal inom andra delar av totalförsvaret än försvarsmakten". Ett sådant undantag kan meddelas som uppskov eller som kollektiv yrkesledighet inom vissa yrkesområden. Den värnpliktige som inte blir befriad från skyldigheten att tjänstgöra skall skrivas in. Det sker av en inskrivningsnämnd vid en inskrivningsförrättning. Nämnden skall vid förrättningen även besluta om uttagning av den värnpliktige för utbildning och avgöra om han skall höra till ett militärområde, flottan eller kustartilleriet. Ett beslut om uttagning till utbildning skall avse - den typ av krigsbefattning som den värnpliktige skall utbildas till, - de förband eller skolor där den värnpliktige huvudsakligen skall fullgöra sin grundutbildning, - grundutbildningens längd och - året och månaden för planerad inryckning till grundutbildning. är den centrala förvaltningsmyndigheten för inskrivning och redovisning av personalen inom det militära försvaret. Inom finns också sex värnpliktskontor med geografiskt sett olika verksamhetsområden. Varje område har en inskrivningsnämnd. En värnpliktig är skyldig att efter kallelse inställa sig vid ett värn- pliktskontor för att närvara vid en inskrivningsförrättning. Han skall vid förrättningen genomgå en inskrivningsprövning. Den omfattar medicinska och psykologiska undersökningar, som skall ge underlag för en bedömning av hans hälsotillstånd och fysiska och psykiska kvalifikationer. Undersökningarna syftar vidare till att bedöma hans lämplighet för olika befattningar eller grupper av befattningar. Efter undersökningarna - som i allmänhet pågår - träffar den värnpliktige en mönstringsförrättare. Denne jämför resultaten från undersökningarna med uppgifterna om det utbildningsbehov som skall tillgodoses. Den värnpliktige får därefter ett skriftligt besked om en preliminär uttagning. Av beskedet framgår var han skall fullgöra sin grundutbildning och tiden för inryckningen. Om han inte är nöjd med uttagningen kan han inom anmäla detta till inskrivningsnämnden, som mer ingående behandlar hans fall. För de värnpliktiga, som på grund av sin personliga övertygelse rörande bruk av vapen mot annan, inte kan fullgöra värnpliktstjänstgöring, erbjuder lagen om vapenfri tjänst en möjlighet att fullgöra värnplikten såsom vapenfri tjänste- pliktig. Bestämmelserna har sin grund i samhällets respekt för individens åsiktsfrihet. Enligt bestämmelserna skall den vapenfrie fullgöra tjänstgöring i verksamhet som är betydelsefull för samhället under beredskap och krig. Tjänst vid försvarsmakten skall i princip inte förekomma. Det kan emellertid ske om den vapenfrie medger det. Enligt lagen får han i så fall inte övas i bruk av vapen eller åläggas att bära vapen eller ammunition. Den värnpliktige kan tidigast vid inskrivningen söka vapenfri tjänst. Därefter kan ansökan om vapenfri tjänst göras när som helst , från 18 till . Den som har befriats från skyldigheten att göra värnplikt kan inte heller göra vapenfri tjänst. Prövningen av om den värnpliktige skall få vapenfri tjänst förenklades väsentligt . Den prövning som sker lägger ett större ansvar på den enskilde. Den som söker vapenfri tjänst efter inskrivningen skall försäkra att han har en allvarlig personlig övertygelse mot att använda vapen mot annan. Ansökan skall bifallas utan ytterligare utredning, om det inte finns särskilda skäl att närmare pröva sökandens inställning till bruk av vapen. Den som söker senare än efter inskrivningen skall lämna både en försäkran och en kortfattad skriftlig redogörelse där han berättar om sin inställning till att använda vapen mot annan. Även detta prövningsförfarande är betydligt enklare än det som tidigare gällde. En ansökan får inte avslås utan att sökanden har fått tillfälle att lämna muntliga uppgifter i ärendet. Den vapenfria tjänstgöringen omfattar grundutbildning och repetitions- utbildning. Den sammanlagda utbildningstiden skall vara minst 355 och . Grundutbildningen skall omfatta minst 220 och som mest . Vapenfristyrelsen prövar ärenden om tillstånd till vapenfri tjänst. Myndigheten svarar också för uttagning, inkallelse, utbildning och krigsplacering av de vapenfria tjänstepliktiga. Vapenfristyrelsens beslut om tillstånd till vapenfri tjänst och om uttagning och tjänstgöring får överklagas hos vars beslut inte får överklagas. Den vapenfria utbildningen äger rum hos statliga myndigheter, kommuner och landsting eller hos bolag, föreningar och stiftelser som regeringen bestämmer. har Svenska Röda Korset, och Kristna Ungdomsråd tillstånd att ordna vapenfriutbildning. Regeringen har också beslutat att vapenfri tjänst får ske hos sådana aktiebolag med uppgifter inom totalförsvaret där staten har aktiemajoriteten. Vapenfristyrelsen beslutar i samråd med vilka myndigheter som skall få bedriva vapenfriutbildning. Statliga myndigheter är skyldiga att inom sina verksamhetsområden anordna vapenfri tjänst enligt Vapenfristyrelsens bestämman- de. De vapenfria tjänstepliktigas lydnadsplikt regleras i lagen om vapenfri tjänst. Genom en hänvisning i den lagen till värnpliktslagen omfattas också de värnplik- tiga av samma förmåner som övriga värnpliktiga. 5.4 Militär grundutbildning för kvinnor Kvinnor som vill få anställning som yrkesofficerare måste genomgå militär grundutbildning. Till utbildningen får endast antas kvinnor som är svenska medborgare, under antagningsåret fyller lägst 18 och högst och som kan bedömas ha förutsätt- ningar att tillgodogöra sig officersutbildning. Innan en kvinna antas skall hon hos genomgå en särskild antagningsprövning, som motsvarar den som de värnpliktiga genomgår. På grundval av resultatet från prövningen föreslår vilka som bör antas till utbildningen. Beslut fattas av försvarsgrenschefen eller den myndighet som han utser. Utbildningen skall i längd och innehåll motsvara den grundutbildning som en jämförbar kategori värnpliktiga fullgör enligt värnpliktslagen och bör genomföras gemensamt med motsvarande utbildning för de värnpliktiga. 5.5 Allmän tjänsteplikt m.m. Staten måste i allvarliga lägen fördela arbetskraften med hänsyn till totalförsvarets krav. Allmän tjänsteplikt och arbetsförmedlingstvång skall tillgodose behovet av en snabb och planerad inriktning av samhällslivet i krig eller vid krigsfara. Genom den allmänna tjänstepliktslagen, som är en full- maktslag, ges staten denna möjlighet. Bestämmelserna gäller i krig. Vid höjd beredskap av annat skäl kan regeringen besluta att de skall tillämpas. Regeringens beslut kan gälla alla eller en del av bestämmelserna i lagen. Förordnande enligt lagen får ske för att tillgodose det behov av arbetskraft som har synnerligen stor betydelse för totalförsvaret. Med stöd av lagen får regeringen vid höjd beredskap i den omfattning som behövs förordna om arbetsförmedlingstvång. Regeringen beslutar för varje särskild arbetsplats om arbetsförmedlingstvånget. Det skall framgå av beslutet hur många arbetstagare som arbetsgivaren behöver anställa. Så länge behovet inte är fyllt får arbetsförmedlingen inte anvisa lämpliga arbetssökande andra arbeten eller medge att de tar sådana arbeten. Detta innebär att en arbetsgivare inte får anställa andra arbetstagare än dem som arbetsförmedlingen anvisar. Syftet är att ge företräde åt ett visst behov av arbetskraft. Arbetsförmedlingen blir skyldig att hänvisa personer som söker arbete till dessa arbetsplatser. Kravet på arbetsförmedlingstvång tillämpas inte om det gäller en tillfällig anställning eller om arbetstagaren är under 16 eller . Undantag gäller också om parterna är nära släktingar. Ingen kan genom bestämmelsen om arbetsförmedling tvingas att ta ett visst arbete. Den som söker har möjligheter att vägra. Det finns emellertid också genom bestämmelsen om tjänsteplikt en skyldighet att utföra ett arbete. En av bestämmelserna i allmänna tjänstepliktslagen föreskriver nämligen att en arbetstagare som är inte utan särskilt medgivande får lämna sin anställning eller på annat sätt lägga ned sitt arbete. Detta kallas i all- männa tjänstepliktslagen för tjänsteförlängning. Var och en som är kan vidare åläggas att anta och utföra sådant arbete som hans kroppskrafter och hälsa tillåter. Skyldigheten kallas i lagen för allmän tjänsteplikt. Plikten gäller inte vapentjänst inom det militära försvaret men däremot uppgifter som de civilanställda utför inom försvarsmakten. Arbetsförmedlingstvånget och tjänsteplikten gäller alla som bor eller stadigvarande vistas i landet. Den som till följd av värnplikt eller civilförsvarsplikt tjänstgör inom det militära eller civila försvaret är undantagen från tjänsteplikt enligt lagen. Detta gäller också vapenfria tjänstepliktiga. Statligt anställda får åläggas tjänsteplikt i den omfattning som regeringen bestämmer. En föreskrift om att en arbetstagare hos staten under krig inte utan tillstånd får lämna sin anställning finns i lagen om offentlig anställning. Regeringen får också besluta att bestämmelsen skall gälla vid höjd beredskap av annat slag. Bestämmelsen kommer fr.o.m. att föras över till den arbetsrättsliga beredskapslagen. Bestämmelserna om civilförsvarsplikten finns i de författningar som reglerar civilförsvarsverksamheten. De som tas ut med civilförsvarsplikt kan bli skyldiga att tjänstgöra på befattningar även i annan verksamhet inom totalförsvaret. Det förutsätter att regeringen utfärdar tillämpningsföreskrifter till lagen om skyldighet för civil- försvarspliktiga att tjänstgöra utanför civilförsvaret av det slag som har skett för beredskapspolisen och hälso- och sjukvården. Dessa regler finns i förordningen (1989:457) om uttagning av civilförsvarspliktiga till särskilda civila sjukvårdsenheter och i förordningen (1986:616) om beredskapspolisen. Skyldighet att utföra egentliga stridsuppgifter har emellertid bara de civilförsvarspliktiga som har tagits ut till ordnings- eller bevakningsuppgifter.