prop · GI03123 · 1995-01-01 00:00:00 — skall vidare anses felaktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om dess egenskaper eller användning som någon annan än säljaren, i tidigare säljled eller för säljarens räkning, har lämnat vid marknadsföringen av varan före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet. skall dock inte anses felaktig, om säljaren varken kände till eller borde ha känt till uppgifterna. Första och andra styckena gäller inte, om uppgifterna har rättats på ett tydligt sätt. är felaktig också om är felaktig också om säljaren har underlåtit att lämna säljaren har underlåtit att efter sådan information om varans åläggande enligt produktsäker- egenskaper eller användning hetslagen (1988:1604) lämna som han enligt marknadsförings- säkerhetsinformation om varan lagen (1975:1418) har ålagts eller underlåtit att lämna sådan att lämna eller underlåtit att information om varans egenska- efter åläggande enligt per eller användning som han produktsäkerhetslagen enligt marknadsföringslagen (1988:1604) lämna (0000:000) har ålagts att lämna. säkerhetsinformation om varan. Detsamma gäller om åläggandet har Detsamma gäller om åläggandet har meddelats varans tillverkare meddelats varans tillverkare eller någon annan som i tidigare eller någon annan som i säljled tagit befattning med tidigare säljled tagit varan och säljaren har känt till befattning med varan och eller borde ha känt till under- säljaren har känt till eller låtenheten att fullgöra åläggandet. borde ha känt till underlåten- En förutsättning för att varan heten att fullgöra åläggandet. En skall anses felaktig enligt förutsättning för att varan skall detta stycke är dock att under- anses felaktig enligt detta låtenheten kan antas ha inverkat stycke är dock att underlåten- på köpet. heten kan antas ha inverkat på köpet. ************ Denna lag träder i kraft . 2.8 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Härigenom föreskrivs att 14 § prisinformationslagen (1991:601) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 § -------------------------------------------------------------------- Om en näringsidkare inte lämnar Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna prisinformation enligt denna lag, skall marknadsföringslagen lag, skall marknadsföringslagen (1975:1418) tillämpas. (0000:0000) tillämpas. -------------------------------------------------------------------- Prisinformation enligt denna Prisinformation enligt denna lag skall därvid anses vara lag skall därvid anses vara sådan sådan information av särskild information av särskild betydel- betydelse från se från konsumentsynpunkt som konsumentsynpunkt som avses i avses i 4 § andra stycket mark- 3 § första stycket mark- nadsföringslagen. ************ Denna lag träder i kraft . 2.9 Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830) Härigenom föreskrivs att 8 och 15 §§ konsumentkreditlagen (1992:830) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 § -------------------------------------------------------------------- I fråga om underlåtelse att lämna I fråga om underlåtelse att lämna information som anges i 6 och information som anges i 6 och 7 §§ 7 §§ eller som annars är av eller som annars är av särskild särskild betydelse från kon- betydelse från konsumentsynpunkt sumentsynpunkt gäller mark- gäller marknadsföringslagen nadsföringslagen (1975:1418). (0000:0000). 15 § -------------------------------------------------------------------- Om en näringsidkare för sin egen Om en näringsidkare för sin egen eller någon annans räkning säljer eller någon annans räkning säljer en vara utan att iaktta vad en vara utan att iaktta vad som som sägs i 14 §, skall det anses sägs i 14 §, skall det anses utgöra en sådan handling som utgöra en sådan handling som avses i 2 § marknadsföringslagen avses i 14 § marknadsföringslagen (1975:1418). (0000:000). ************ Denna lag träder i kraft . 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1992:1672) om paketresor skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 § Arrangören ansvarar för att kataloger och broschyrer innehåller information enligt 5 § första stycket. Arrangören och återförsäljaren ansvarar för att information lämnas enligt 6 §. -------------------------------------------------------------------- I fråga om underlåtelse att I fråga om underlåtelse att lämna information enligt 5 och lämna information enligt 5 och 6 §§ skall marknadsföringslagen 6 §§ skall marknadsföringslagen (1975:1418) tillämpas. (0000:000) tillämpas. ************ Denna lag träder i kraft . 2.11 Förslag till lag om ändring i tobakslagen (1993:581) Härigenom föreskrivs att 14 § tobakslagen (1993:581) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 § -------------------------------------------------------------------- Marknadsföringsåtgärd som strider Marknadsföringsåtgärd som strider mot 12 § skall vid tillämpningen mot 12 § skall vid tillämpningen av marknadsföringslagen av marknadsföringslagen (1975:1418) anses vara (0000:000) anses vara otillbörlig mot konsumenter. otillbörlig mot konsumenter. ************ Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Genom beslut bemyndigade regeringen det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden om marknadsföring att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över marknadsföringslagen (1975:1418). Utredningen (professor ) tillkallades . Utredningen, som antog namnet , överlämnade delbetänkandet EES-anpassning av marknadsföringslagstiftnigen (SOU 1992:49). Förslaget i delbetänkandet har lett till lagstiftning innebärande en ändring av generalklausulen om otillbörlig marknadsföring i 2 § marknadsföringslagen (prop. 1992/93:75 och 110, bet. 1992/93:LU20, rskr. 1992/93:128; SFS 1992:1361). Utredningen överlämnade slutbetänkandet Ny marknadsföringslag (SOU 1993:59). Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och dess lagförslag i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna återfinns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr C93/764). På uppdrag har jur. kand. utrett möjligheten och lämpligheten av lagstiftning mot diskriminerande reklam. Uppdraget har redovisats i promemorian Diskriminerande reklam (Ds 1994:64). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 4. Promemorians lagförslag har lagts som bilaga 5. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 6. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet har bl.a. haft synpunkter på förslaget om rättskraftens omfattning när det gäller en dom om förbud eller åläggande. Regeringens överväganden med anledning av dessa synpunkter redovisas i avsnitt 9.4. I övrigt har regeringen följt Lagrådets förslag. I propositionens lagförslag har också vissa redaktionella ändringar gjorts. Lagrådets synpunkter redovisas närmare i det följande. 4 Utgångspunkter för en ny marknadsföringslag-stiftning Statliga åtgärder för att främja konsumenternas intressen var främst inriktade på förhållandena i hemmen och hushållen. Uppmärksamheten riktades framförallt mot konsumenten som användare, brukare, av varor och tjänster. kom emellertid konsumentens roll som marknadsaktör att ägnas allt större intresse. Bakgrunden var bl.a. konsumenternas ökade köpkraft, det intensifierade utbudet av varor och tjänster, den omfattande reklamen och svårigheterna för konsumenterna att överblicka utbudet och värdera olika alternativ på en alltmera komplex marknad. Lagstiftning kom att i allt högre grad användas som instrument för att bemästra problem av sådant och andra slag. Ett uttryck för detta var tillkomsten av lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring. De rudimentära regler om vilseledande reklam m.m. som hade funnits i lagen (1931:152) om illojal konkurrens ansågs inte längre tillräckliga för att komma till rätta med de problem som den växande marknadsföringen gav upphov till. Visserligen förekom också en självsanerande verksamhet på reklamområdet i näringslivets egen regi genom , men inte heller denna ansågs klara av problemen på ett tillräckligt effektivt sätt. Den grundläggande bestämmelsen marknadsföringslag var en mycket allmänt hållen bestämmelse, generalklausul, mot otillbörlig marknadsföring, med och (senare ) som lagstiftningens två huvudaktörer. Generalklausulen fick viss stadga genom att de tillämpande organen förutsattes ta hänsyn till principer om otillbörlig marknadsföring som hade utvecklats inom näringslivet. Generalklausulen kom senare att i stort sett oförändrad föras över till den nu gällande marknadsföringlagen (1975:1418). Det nya i den lagen var i huvudsak en generalklausul om informationsplikt och en annan om förbud mot försäljning m.m. av farliga och otjänliga varor. Bestämmelsen om farliga varor har sedermera flyttats över till produktsäkerhetslagen (1988:1604). marknadsföringslag har därefter undergått vissa smärre förändringar. Den senaste ändringen trädde i kraft med avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (SFS 1992:1361). Den innebar att generalklausulen om otillbörlig marknadsföring blev tillämplig inte bara på avsättningsfrämjande marknadsföring utan också på sådan som syftar till att främja anskaffningen av varor osv. Vidare utvidgades tillämpningsområdet för generalklausulen till att också avse reklam i vissa gränsöverskridande televisionssändningar inom EES-området. Dessa ändringar beror på utvecklingen i vår omvärld, där den europeiska integrationen alltså är en faktor. Men också i andra avseenden har mycket hänt sedan tillkomsten av nu gällande marknadsföringslag. De utvecklingsfaktorer som låg bakom tillkomsten av lag om otillbörlig marknadsföring har fortlöpande kommit att stärkas. Det konkurrensutsatta området har vidgats som en effekt av den fortgående internationaliseringen och avregleringen. Den ökande konkurrensen innebär, också i kombination med den tekniska utvecklingen, att nya marknadsföringsmetoder utvecklas och att mer eller mindre sofistikerade system introduceras på marknaden för att göra det möjligt för företagen att bearbeta konsumenterna, numera också i deras egen hemmiljö genom radio- och TV-reklam, s.k. TV-shopping osv. Marknadsföringen blir inte bara mera närgången utan också, som en följd av konkurrensen och det ökade utbudet, allt mera omfattande. Marknadsekonomin bygger på tanken att marknadens aktörer skall kunna träffas i största möjliga frihet. Det är ett erkänt förhållande att detta möte skall vara underkastat bestämda spelregler. Den som yrkesmässigt marknadsför varor, tjänster och andra nyttigheter får bara använda marknadsföringsmetoder som är tillbörliga. Hans motpart har vidare rätt att få information om det som marknadsförs så att han kan ta ställning till bl.a. det erbjudande som marknadsföringen avser på ett så välöverlagt sätt som möjligt. Han skall inte heller riskera att köpa varor som inte är användbara för sitt huvudsakliga ändamål. Detta är också innebörden av den nu gällande marknadsfö- ringslagen. Flera omständigheter gör likväl att det nu finns skäl att ersätta denna med en ny marknadsföringslag. Generalklausulen om otillbörlig marknadsföring i sin ursprungliga version lag fick en viss stadga genom hänvisningen till den praxis som hade utvecklats inom ramen för näringslivets egen självsanering, liksom till vissa normer som i övrigt hade utvecklats i näringslivet (se prop. 1970:57 s. 60 och 87). Därutöver gavs också vissa ytterligare riktlinjer för tillämpningen i motivuttalandena (närmast s. 67 ff.). Sedan generalklausulen infördes har utvecklat en omfattande praxis. Detta har inneburit att bestämmelsens innebörd har fixerats ytterligare. Generalklausulen har visat sig möjliggöra stor flexibilitet och anpassning till den utveckling som har skett på marknadsföringsområdet. Men detta innebär också att det är svårt att överblicka rättsläget för den som inte är närmare insatt i den rättsutveckling som har skett. Detta gäller inte minst för de personer vilkas verksamhet lagstiftningen är avsedd att reglera, dvs. Inte minst av hänsyn till dessa framstår det som befogat att nu på ett tydligare sätt i lagtext klargöra innebörden av generalklausulen, sådan denna har kommit att uttolkas i praxis. Detta är ett skäl till att den nu gällande marknadsföringslagen bör ersättas av en lag som något så när klart beskriver beteenden på marknadsföringens område som inte kan godtas. Till det som har anförts kommer några ytterligare omständigheter som också talar för en ny marknadsföringslag. En sådan gäller sanktionssystemet. De sanktioner i marknadsföringslagen som har den ojämförligt största betydelsen i den praktiska rättstilllämpningen är förbud och ålägganden vid vite. Förbudssanktionen är kopplad till dels generalklausulen om otillbörlig marknadsföring, dels den om produktotjänlighet. Ett åläggande kan meddelas om en näringsidkare underlåter att lämna information enligt generalklausulen om informationsplikt. Lagen innehåller därutöver också ett antal straffsanktionerade bestämmelser men dessa spelar i praktiken en underordnad roll. Sanktionerna förbud och ålägganden vid vite har ofta varit smidiga och effektiva instrument för att lagens syften skall uppnås. De har flera fördelar framför bl.a. en straffsanktion. En är att de kan tillämpas på rent objektiva grunder, utan hänsynstagande till näringsidkarens eventuella uppsåt eller vårdslöshet. En annan fördel är att de i allmänhet ger möjlighet till ett snabbare ingripande än som kan ske inom ramen för en straffprocess. Likväl har det i praktiken visat sig att förbud och ålägganden vid vite av det slag som marknadsföringslagen ger möjlighet till ibland utgör alltför trubbiga instrument. Det har särskilt att göra med att dessa sanktioner förutsätter att en näringsidkare upprepar ett förfarande i strid med någon av generalklausulerna för att drabbas av en kännbar sanktion. Systemet bygger således på att kan förbjuda en näringsidkare vid vite att upprepa ett otillåtet förfarande (eller ålägga honom att lämna information), och det är först om näringsidkaren bryter mot vitesförbudet (eller åläggandet) som han kan drabbas av den ekonomiska konsekvensen att behöva betala ett vite. Det betyder att en näringsidkare som bara genomför en marknadsföringskampanj av visst slag, utan att genomföra en ny av liknande slag, i praktiken inte drabbas av någon mera påtaglig påföljd. Detta förhållande kan utnyttjas av mindre nogräknade näringsidkare. Regeringen anser mot denna bakgrund att ny sanktionsform bör införas. Redan en första marknadsföringsåtgärd i strid med lagstiftningen bör i vissa fall kunna leda till en kännbar påföljd för den som vidtar den. Men det är då också viktigt att man av lagtexten kan utläsa när en sådan påföljd kan komma i fråga. Det är också ett skäl för att lagen tydligare än bör ange vilka beteenden på marknadsföringens område som inte kan godtas. Av intresse är vidare att en ny konkurrenslag (1993:20) trädde i kraft . I den lagen har en sanktion, konkurrensskadeavgift, införts som liknar en direktverkande sanktion av det slag som berördes för marknadsföringslagens del. Det ligger över huvudtaget stora fördelar i att olika regleringar på marknadsrättens område ligger så nära varandra som möjligt. Det gäller också förhållandet mellan marknadsföringslagen och konkurrenslagen. En annan nyhet i konkurrenslagen ligger i att brott mot det lagstadgade förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete kan medföra skadeståndsskyldighet gentemot en part som har skadats av sådant samarbete. Det finns skäl att på motsvarande sätt införa en vidgad skadeståndsmöjlighet för den som lider skada p.g.a. otillbörlig marknadsföring. Också i processuellt hänseende finns det skäl att välja samma lösning på marknadsföringsområdet som på konkurrensområdet. För detta talar bl.a. det nära sambandet mellan konkurrenspolitiken och konsumentpolitiken. Liksom i konkurrensärenden bör prövningen i första instans därför som huvudregel ske i (viss närmare angiven) tingsrätt, medan tingsrättens domar och beslut bör kunna överklagas hos . Det som har anförts i det föregående innebär att förhållandevis stora ändringar bör göras i lagstiftningen på marknadsföringsområdet. Det ter sig föga ändamålsenligt att genomföra dem genom ändringar i den nuvarande marknadsföringslagen. Det finns därför skäl att nu införa en ny marknadsföringslag. Den nya lagen bör ha generell räckvidd och får kompletteras med olika produkt- och mediespecifika lagar. Sålunda bör specialregler om t.ex. alkohol- och tobaksreklam alltjämt regleras särskilt. När det gäller tobaksreklam finns i sammanhanget anledning att erinra om att frågan om smygreklam för tobak utreds av Utredningen om förbud mot indirekt tobaksreklam (Dir. 1994:88). De regler som är specifika för exempelvis ljudradio och television bör också liksom regleras i den radiorättsliga lagstiftningen. Den närmare gränsdragningen mellan marknadsrätt och radiorätt har behandlats i slutbetänkande Ny lagstiftning om Radio och TV (SOU 1994:105, s. 216 f., 310 ff. och 331 ff.). Regeringen avser att ta upp denna fråga i samband med en ny radiolagstiftning. 5 Huvuddragen i en ny marknadsföringslag -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En ny marknadsföringslag skall i huvud- | | saklig överensstämmelse med den nu gällande lagen syfta till att| | främja konsumenternas och näringsidkarnas intressen i samband | | med näringsidkares marknadsföring av varor, tjänster och andra | | nyttigheter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig | | mot konsumenter och näringsidkare. | | Systemet med vitessanktionerade generalklausuler behålls. | | Vid sidan om dessa införs särskilda regler med konkreta förbud | | mot och krav på vissa marknadsföringsåtgärder. Överträdelser av de| | särskilda reglerna kan medföra att en näringsidkare ådöms en | | direktverkande sanktion i form av en marknadsstörningsavgift. | | Skadeståndssanktionen utvidgas på så sätt att skadestånd skall| | kunna utgå, dels till andra näringsidkare, oavsett om dessa är | | konkurrenter till den felande näringsidkaren eller inte, dels | | till konsumenter. Vidare skall överträdelse av ett meddelat | | förbud eller åläggande kunna medföra skadeståndsskyldighet. Detsam-| | ma gäller överträdelse av de särskilda reglerna. | | I marknadsföringsmål införs ett tvåinstanssystem med | | tingsrätt som första instans och som andra och| | sista instans. regler skall med vissa undantag| | tillämpas på marknadsföringsmålen. | | Näringsidkare som berörs av en marknadsföring samt sam- | | manslutning av konsumenter, näringsidkare och löntagare får en | | med jämställd talerätt när det gäller förbud| | och ålägganden. I mål om marknadsstörningsavgift skall | | ha primär talerätt, med rätt för en enskild| | näringsidkare som berörs av överträdelsen eller en sammanslutning| | av näringsidkare att föra talan, om | | beslutar att inte göra det. | | Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens | |förslag. | | Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser | |tillstyrker eller har inte någon erinran mot huvuddragen i den | |föreslagna nya marknadsföringslagen. ifrågasätter| |behovet av en ny handläggningsordning. I övrigt framför | |remissinstanserna synpunkter och kritik mot vissa enskildheter i | |förslaget. | | Skälen för regeringens förslag: Den nu gällande marknadsföringslagen| |innehåller i materiellt hänseende i första hand de tre generalklausu-| |lerna om otillbörlig marknadsföring (2 §), informationsskyldighet | |(3 §) och produktotjänlighet (4 §). Med stöd av dessa bestämmelser kan| |besluta om förbud eller åläggande för näringsidkare| |och förena dem med vite. Vid sidan om generalklausulerna innehåller| |marknadsföringslagen också i materiellt hänseende tre | |straffsanktionerade bestämmelser (6-8 §§). | | Under de år som den nuvarande lagstiftningen har gällt har de två| |generalklausulerna om otillbörlig marknadsföring och om | |informationsskyldighet haft störst betydelse. Med stöd av dessa har| |utvecklat en omfattande rättspraxis, som | |preciserar och fyller ut generalklausulernas innebörd till ledning| |för marknadens aktörer. har de straffsanktionerade | |bestämmelserna haft en undanskymd betydelse och har i praktiken | |kommit att tillämpas i mycket liten utsträckning. | | Genom det vidsräckta användningsområde som generalklausulen om | |otillbörlig marknadsföring har fått är och har det varit möjligt att| |med stöd av den ingripa mot alla marknadsföringsåtgärder som med hänsyn| |till konsument- och näringsidkarintressena anses oacceptabla från | |etisk synpunkt. Det innebär emellertid inte att mera preciserade | |regler om särskilda typer av marknadsföringsåtgärder skulle sakna | |betydelse. Om sådana särskilda regler förenas med en direktverkande| |sanktion kan man med stöd av dem ingripa mot vissa slag av | |handlingar redan innan ett förbud meddelas. En sådan ordning ger | |förutsättningar för en effektiv lagstiftning genom att en | |näringsidkare kan avskräckas från att genomföra en klart oacceptabel| |marknadsföringskampanj innan ett förbud har hunnit meddelas. | | Som förut har redovisats är den nuvarande marknadsföringslagen | |uppbyggd efter en sådan modell, som dock när det gäller de särskilda| |straffsanktionerade bestämmelserna inte har fått något väsentligt | |genomslag i praktiken. Anledningen till detta torde kunna hänföras| |till flera olika omständigheter. Det gäller dels de genom straff | |direktsanktionerade förfarandena som sådana, dels straffsanktionen| |och den handläggningsordning som följer av denna. | | En ny lag bör bygga på i huvudsak samma modell som den gamla. Vid| |sidan av generalklausuler bör vissa preciserade regler om mark- | |nadsföring ges. | | I likhet med utredningen och de flesta remissinstanserna anser | |regeringen att lagstiftningen med ledning av den normbildning som | |har skett genom praxis bör kunna byggas ut med | |ytterligare regler som tar sikte på att förhindra oacceptabla | |förfaranden. Reglerna bör utformas som konkreta krav på och förbud mot| |vissa marknadsföringsåtgärder. Dessa benämns i forstättningen | |katalogreglerna eller katalogen. Till katalogreglerna bör vara | |knutna en direktverkande sanktion som är effektiv och kännbar också| |för näringsidkare som är juridiska personer. Det innebär att den | |nuvarande kriminaliseringen av vissa förfaranden i | |marknadsföringslagen bör bytas ut mot ett system med | |sanktionsavgifter. Därmed kan målen också handläggas huvudsakligen i| |samma ordning som andra marknadsföringsmål och med talerätt för | |. Den marknadsrättsliga kompetensen på | |domstolssidan och talesidan vid handläggningen av mål enligt | |marknadsföringslagen bör därigenom kunna höjas och tryggas. | | Skadeståndsregler bidrar till att göra ett sanktionssystem | |effektivt och även den nya marknadsföringslagen bör därför innehålla| |sådana regler. Liksom skall skadestånd kunna utgå när en | |näringsidkare har överträtt ett förbud som har meddelats av | |. Detsamma skall gälla vid överträdelser av ett | |meddelat åläggande eftersom sådana fall, enligt regeringens mening, är| |lika klandervärda som förbudsfallen. Skadestånd skall också kunna utgå| |vid överträdelser av katalogreglerna. | | Lagens syfte är att bereda skydd för konsumenter och näringsidkare.| |Det är därför rimligt att såväl konsumenter som näringsidkare skall| |kunna få skadestånd om de förorsakats skada av någon otillbörlig mark-| |nadsföringsåtgärd (eller bristande information).