prop · GI0389 · 1995-01-01 00:00:00 — Liksom bör det vara möjligt för en kommun att förhindra alkoholservering i särskilt känsliga områden, exempelvis i närheten av ungdomsgårdar, trafikleder, idrottsplatser eller i områden med känd miss- bruksproblematik. Om antalet restauranger i ett område har ökat eller riskerar att öka till en sådan omfattning att alkoholpolitiska olägenheter bedöms vara för handen bör kommunen som tillståndsmyndighet kunna vägra nya serveringstillstånd i detta område för att förhindra en överetablering. En individuell prövning måste dock ske av varje ansökan om serveringstillstånd mot bakgrund av en alkoholpolitisk helhetsbedömning. Kommunen bör i alkoholpolitiska program ange vilka kriterier kommunen avser att tillämpa vid bedömningen av om en servering kan orsaka alkoholpolitiska olägenheter till ledning för personer som avser att söka serveringstillstånd. Ett avslag på en ansökan om tillstånd måste dock i första hand motiveras utifrån de kriterier för serveringstillstånd som gäller enligt lagen, dvs. antingen med hänvisning till sökanden eller serveringsstället eller med hänsyn till att alkoholpolitiska olägenheter kan befaras uppstå genom den tilltänkta serveringen. Skälen för bedömningen måste preciseras i beslutet. ingår svåra avväganden vid tillståndsprövningen där olika intressen ställs mot varandra. Alkohollagstiftningen har dock tillkommit för att begränsa alkoholens skadeverkningar och är i första hand en skyddslagstiftning. I de fall alkoholpolitiska hänsyn ställs mot företagsekonomiska eller näringspolitiska bör de alkoholpolitiska hänsynen ha företräde. I LHD finns en särskild bestämmelse om restriktivitet med serveringstillstånd på nöjes- och idrottsplatser. Denna speciella reglering har funnits i alkohollagstiftningen . Motivet har varit att "rusdrycksförtäring inte bör tolereras vid idrottstävlingar" och att "rusdrycksförtäring i möjligaste mån borde hållas borta från offentliga nöjestillställningar inte minst med hänsyn till ungdomen". har praxis utvecklats dithän att tillstånd numera regelmässigt meddelas exempelvis restauranger vid trav- och golfbanor. Många s.k. idrottsanläggningar används dessutom till mycket annat än idrottstävlingar och det har blivit vanligt att restauranger på sådana ställen har fått serveringstillstånd. Som exempel kan nämnas i , Fotbollsstadion i , och Ullevi i . Vid kontakter med alkoholhandläggare på länsstyrelser och kommuner har det framkommit att man inte haft mer problem med nykterhet och ordning på dessa restauranger än i andra serveringar. Problem med spritförtäring på idrottsplatser, läktarvåld m.m. emanerar inte från sådana restauranger. Ordnings- och nykterhetsproblem vid fotbollsmatcher m.m. har helt andra orsaker, t.ex. att publiken konsumerar medhavd alkohol. När det sedan gäller nöjesplatser får restaurangverksamhet numera anses allmänt accepterad som en del av nöjesutbudet. Liksom Alkoholpolitiska kommissionen finner regeringen att den särskilda restriktiviteten beträffande tillståndsgivning till serveringsställen på nöjes- och idrottsplatser har ett mycket begränsat alkoholpolitiskt värde. Un- dantagsbestämmelsen i 39 § LHD bör därför upphävas. Det bör dock tydliggöras att det självfallet inte kan komma ifråga att tillåta alkoholservering till idrottspublik på läktare, utan att det skall vara fråga om restaurang i avgränsad del av idrottsanläggningen. Samma krav på restaurangkök, matutbud, lokalens beskaffenhet, sökandens lämplighet, m.m., skall gälla för restauranger i idrotts- och nöjesanläggningar som för övriga restauranger. får vid tillståndsprövningen ta i beaktande de särskilda omständigheter som föreligger i det enskilda fallet och vid behov förena tillståndet med föreskrifter om hur serveringen skall bedrivas. Förslagsvis kan kommunen ange riktlinjer för tillståndsgivning i idrotts- och nöjesanläggningar i sitt alkoholpolitiska program. Vid tillståndsprövningen och i tillsynsverksamheten bör kommunen särskilt uppmärksamma alkoholserveringen på idrottsplatser, så att denna inte inkräktar på en av samhällets grundläggande alkoholpolitiska värderingar, nämligen att idrott och alkohol inte hör ihop. Regeringen vill också betona att serveringen även i dessa fall måste ske under restaurangmässiga former och att tillstånd till alkoholservering på nöjes- och idrottsplatser kan förenas med lämpliga föreskrifter. I regeringens proposition 1985/86:126 om lag om näringsförbud m.m. föreslogs en skärpning av lämplighetsprövningen i 40 § LHD. Syftet med lagändringen var att skärpa lämplighetsprövningen inom restaurangnäringen i samband med tillståndsgivningen. Den skärpta lämplighetsprövningen innebar i korthet att sådan brottslighet och misskötsamhet som över huvud taget kunde tänkas påverka lämpligheten att bedriva näringsverksamhet skulle beaktas vid tillståndsgivningen. Lagändringen trädde i kraft . Lämplighetskraven för att få ett serveringstillstånd innebär att sökanden skall vara lämplig för den socialt ansvarsfulla uppgiften att servera sprit- drycker, vin eller starköl. I förarbetena sägs att sökanden skall ha kännedom om alkohollagstiftningen och att han skall ha ekonomiska förutsättningar att sköta verksamheten på ett tillfredsställande sätt. Lämplighetsprövningen omfattar således två delar, dels kunskaper i alkohollagstiftningen, dels den personliga vandeln. När det gäller kunskaper i alkohollagstiftningen kräver i sina allmänna råd att kunskaperna är dokumenterade t.ex. genom att sökanden har gått igenom restaurangskola och/eller har erfarenhet i branschen. Prövningen av den personliga vandeln omfattar också i princip två delar. Den ena avser ekonomisk skötsamhet och den andra eventuell tidigare brottslig belastning. När det gäller uppgifter om tidigare ekonomisk skötsamhet är kravet att sökanden skall ha fullgjort sina skyldigheter mot det allmänna. Krono- fogdemyndigheten och skattemyndigheten är skyldiga att lämna ut de uppgifter som tillståndsmyndigheten behöver för sin prövning. Vidare bör enligt mening en finansieringsplan krävas då det är fråga om ett nytt företag eller ny företagare för att kunna bedöma om sökandens ekonomiska förhållanden är tillfredsställande. När det gäller tidigare brottslighet skall tillståndsmyndigheten begära in yttrande från polismyndigheten. Enligt regeringens uppfattning finns det inga skäl för att prövningen av sökandens lämplighet skall bli mindre noggrann än för att till- ståndsprövningen flyttas över från länsstyrelserna till kommunerna. Till- ståndsmyndighetens prövning av sökandens personliga lämplighet bör dock förenklas på så sätt att sökanden åläggs att i möjligaste mån själv införskaffa erforderligt underlag för bedömning av ansökningen. Sökanden kan exempelvis åläggas att uppvisa utdrag från kronofogdemyndigheten, intyg från skattemyndigheten om momsregistrering m.m., konkursfrihetsintyg från tingsrätten, intyg om utbildning och anställningar, hyreskontrakt, köpeavtal och finansieringsplan. Det bör framgå av ansökningsformuläret vilka handlingar som skall följa med en ansökan om serveringstillstånd. Det återstår sedan för tillståndsmyndigheten att begära yttrande från polismyndigheten. Det mesta av detta är redan genomfört hos länsstyrelserna och kommunerna kan här ytterligare förenkla remissarbetet med lämplighetsprövningen utan att underlaget förändras. I den nuvarande prövningen av lokalernas tjänlighet ingår kontroll av att lokalerna har godkänts av hälsoskydds-, arbetarskydds- och brandskydds- myndigheter. Vidare undersöks lokalernas belägenhet, överblickbarhet och allmänna standard samt att de har ett lämpligt avpassat kök och övriga ekonomilokaler. Lokalbedömningen sker oftast på platsen men vid nyetableringar får ofta göra sin bedömning med hjälp av inlämnade byggnadslovsritningar. Vanligtvis utfärdas dock inget tillståndsbevis förrän har kontrollerat att restaurangen har iordningställts i enlighet med de inlämnade ritningarna. I nuvarande lokalprövning ingår även att utfärda ett särskilt medgivande om drinkbar. Drinkbar skall vara en mindre väsentlig del av restaurangen. Planerad ombyggnad av serveringsställe eller ändring av serveringsverksamhetens inriktning skall anmälas till . Särskilt medgivande krävs innan ombyggnad får ske. Enligt regeringens uppfattning bör lokaler med serveringstillstånd även fortsättningsvis uppfylla vissa grundkrav. Lokalen skall vara godkänd av brandskydds-, arbetarskydds- och hälsoskyddsmyndigheter. Dessa krav gäller dessutom allmänt för offentliga lokaler. Vidare skall godkänt restaurangkök för allsidig matlagning vara ett villkor för att erhålla serveringstillstånd till allmänheten. Eftersom matservering även fortsättningsvis skall kunna ske fordras också att lokalen har en sådan utformning att utrymme finns för ett tillfredsställande antal sittande matgäster. Det är inte meningen att serveringstillstånd skall kunna ges för gatukök och liknande miljöer. Regeringen anser vidare i likhet med Alkoholpolitiska kommissionen att nuvarande bestämmelse om särskilt drinkbarstillstånd är ett exempel på onödig detaljreglering. Det bör räcka med bestämmelsen om att drinkbar skall vara en mindre väsentlig del av restaurangen och att den skall vara inrättad i nära anslutning till matsal. Skulle problem med att upprätthålla nykterhet och ordning, åldersgränser m.m. emanera från alkoholservering vid drinkbar får detta angripas i tillsynsverksamheten t.ex. genom föreskrift om bordsservering. Regeringens förslag: Regeringen föreslår att de tillståndskategorier som används i huvudsak skall gälla även i fortsättningen med två undantag. Det ena är tillstånd till trafikservering och det andra gäller serveringstillstånd för öl klass II. Trafikserveringen föreslås omfattas av samma regler som gäller för övrig alkoholservering medan regeringens förslag angående öl klass II presenteras i kap. 9. Regeringen föreslår även att tillfälliga tillstånd uppdelas i tillstånd till allmänheten och till slutna sällskap. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av dem som kommenterar förslagen tillstyrker. Skälen för regeringens förslag: Servering av alkoholdrycker får i princip endast ske om tillstånd har meddelats. Serveringstillstånd kan meddelas tills vidare (permanent tillstånd), (säsongsrättighet), vid enstaka tillfälle eller under enstaka tidsperiod (tillfälligt tillstånd). Tillstånd i samtliga dessa fall kan gälla servering till allmänheten och/eller till slutet sällskap. Serveringstillståndet kan avse alla slags alkoholdrycker eller begränsas till någon eller några av dessa drycker. Gällande lagstiftning förutsätter att tillstånd till servering är knutet till ett visst serveringsställe. Med serveringsställe avses alla lokaler som används för rörelsen, medan begreppen serveringslokal eller serveringsutrymme avser den del av serveringsstället där alkoholservering är tillåten. Serveringslokaler/utrymmen skall anges i tillståndsbeviset. I serve- ringstillståndet anges var alkoholdrycker får serveras och inom vilka serveringstider. Andra föreskrifter kan också förekomma. Regeringen finner ingen anledning att föreslå några förändringar av dessa preciseringar av tillståndsplikten. I 34 § LHD finns dock stadgat om ett särskilt undantag från tillståndstvånget som gäller mässar ombord på örlogsfartyg. Regeringen anser i likhet med kommissionen att de rent praktiska skäl som kan antas ligga bakom bestämmelsen om servering på mässar ombord på örlogsfartyg inte kan anses tillräckliga för att motivera en särreglering. Prövning av ansökningar om sådan servering får göras på samma grunder som övrig servering. Särbestämmelsen bör därför utgå ur lagstiftningen. Den mest betydelsefulla och omfattande tillståndskategorien avser alko- holservering till allmänheten. De kriterier för tillståndsgivningen som behandlas under avsnitt 8.3 är i första hand avsedda för servering till allmänheten. De höga kraven på lokalen, allsidigt matutbud och sökandens utbildning och branschvana avser i första hand tillstånd för vanlig restaurang. Det sägs inte klart i lagstiftningen att tillståndsmyndigheten skall ställa lägre krav för andra typer av tillstånd. Emellertid har det utvecklats en praxis som innebär lägre krav på matutbud, lokalens beskaffenhet och sökandens utbildning för att få serveringstillstånd till slutna sällskap och för tillfälligt tillstånd. Regeringen föreslår lagstöd för denna praxis men betonar att kraven på att sökanden skall ha godkänd vandel kvarstår. Där skall samma krav gälla för att få tillstånd till slutna sällskap och tillfälliga tillstånd som för tillstånd till allmänheten. Servering av alkoholdrycker kan också ske på fartyg, tåg och flyg i inrikes trafik som har erhållit serveringstillstånd (trafikservering). För tillstånd ställs i princip samma krav som för serveringstillstånd till allmänheten. Tillstånd till att servera spritdrycker får dock endast meddelas om särskilda skäl föreligger. Några serveringstider finns ej angivna. Från flera håll har enligt kommissionen ifrågasatts varför just trafikser- veringen får erbjuda spritdrycker endast om särskilda skäl föreligger och varför inga serveringstider skall tillämpas. Att alkoholservering eller är tillåten i trafikservering men förbjuden på restaurang har många svårt att förstå. Regeringen föreslår att nuvarande särreglering beträffande alkohol-drycker och serveringstider för trafikservering avskaffas och att tillståndsmyndigheten anpassar de restaurangmässiga kraven till de olika förhållanden som råder på flyg, tåg och båtar. Regeringens förslag: Ett villkor för att få ett serveringstillstånd skall även fortsättningsvis vara att lagad mat kan serveras. Matserveringen behöver dock inte uppgå till en viss andel av den totala omsättningen men lagad mat skall kunna tillhandahållas och lokalen skall ha ett godkänt restaurangkök. Undantag från matkravet införs vid alkoholservering i teatrar och konsertlokaler. Under vissa förutsättningar tillåts också s.k. minibarer i hotellrum. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av en majoritet av remissinstanserna. De flesta håller med om att kravet på att matserveringen skall utgöra en betydande del av rörelsen bör utgå men menar att mat ändå måste kunna serveras i samband med servering av alkoholdrycker. Några instanser påpekar dock att kravet på godkänt restaurangkök och att lagad mat tillhandahålls kan innebära en skärpning av nuvarande regler. Restauranger som t.ex. utnyttjar mikrovågsugn eller cateringföretag skulle inte få serveringstillstånd. Skälen för regeringens förslag: infördes en bestämmelse om att utskänkning av starkare alkoholdrycker endast får ske i samband med servering av mat. Inslag av måltids- eller mattvång fanns även tidigare. har denna regel haft olika utformning och gäller att lagad mat måste utgöra en betydande del av rörelsen och alltid skall finnas att tillgå vid alkoholservering. Ett av skälen till måltidstvånget var att berusningseffekten av alkoholförtäringen blev mindre om drycken förtärs tillsammans med lagad mat. Emellertid var det långt ifrån alltid som restauranggästerna ville ha lagad mat till brännvinet även om lagen så föreskrev. Det hände därför att samma matbit bars ut och in mellan köket och olika gäster. Det förekom även falska, någorlunda verklighetstrogna, maträtter för att vilseleda eventuella restauranginspektörer. Detta blev allmänt känt. Måltidstvånget hade därför nästan helt spelat ut sin roll och det var nödvändigt att sätta in en annan regel i stället. För att behålla sambandet mellan mat- och alkoholservering infördes en lagregel om att alkoholservering endast skulle få ske på sådana serveringsställen där matserveringen utgjorde en väsentlig del av rörelsen. Genom denna regel skulle tillkomsten av renodlade cocktailbarer och liknande helt dryckesinriktade serveringsställen förhindras. I propo-itionen framhölls att servering av alkoholdrycker enbart skall få förekomma på egentliga restauranger, vars primära uppgift är att tillhandahålla lagad mat. I allmänna råd anges det att om matandelen understiger av den totala omsättningen skall detta betraktas som en varningssignal om att förhållandena på serveringsstället kan vara otillfredsställande. Bestämmelsen om matandelens storlek har dock vållat avsevärda problem i tillämpningen av lagen. Bl.a. måste länsstyrelserna genom restaurangernas halvårsrapporter följa hur relationen mellan mat- och alkoholservering ser ut på varje serveringsställe, ibland även i skilda verksamheter var för sig om det exempelvis rör sig om en lunchrestaurang som ordnar dans vissa kvällar . Restaurangbranschen är i ständig utveckling med bland annat specialisering i olika riktningar. Det finns renodlade matställen, inriktade exempelvis på kinesisk, fransk, klassisk svensk matlagning, pizzerior, pubar och kvarterskrogar med eller utan underhållning, dans- och varitérestauranger. Detta innebär stora variationer i matserveringens andel av den totala omsättningen. Restauranger av nöjeskaraktär har ofta svårt att uppfylla den rekommenderade matandelen, vilket kan tyckas ligga i sakens natur. Dans- och nöjesrestauranger besöks inte i första hand för matens skull. Detta behöver inte innebära att det därmed uppstår problem med nykterhet och ordning. Mycket sällan återkallas serveringstillstånd enbart för att matandelen har varit för låg. Restaurangerna får behålla sina utskänkningsrättigheter, trots att de inte fyller lagens krav för tillstånd, eftersom länstyrelserna inte har funnit att den bristande matförsäljningen vållat några alkoholpolitiska olägenheter. Det råder enligt regeringens uppfattning uppenbarligen stor skillnad mellan lagen och dess tillämpning när det gäller bedömningen av matandelens betydelse ur alkoholpolitsk synpunkt. Uppgiftslämnandet och kontrollen av försåld mat tar redan hårt ansträngda resurser i anspråk och syftet med en sådan detaljkontroll kan ifrågasättas. Regeringen ansluter sig dock till kommissionens principiella syn på att matservering även fortsättningsvis skall vara ett krav för att servering- stillstånd skall kunna beviljas. Detta bör dock utformas på ett annat sätt än de nuvarande matandelskraven i LHD. För att kunna behålla sambandet mellan matförtäring och alkoholservering utan varken måltidstvång eller matandelskrav måste enligt regeringens uppfattning restaurangen ha ett lämpligt avpassat kök och lagad mat skall kunna tillhandahållas . Det skall även framöver krävas att gästerna erbjuds ett varierat och komplett utbud av såväl maträtter som drycker. Höga krav skall därför fortfarande ställas på restaurangernas kapacitet för matlagning. Köksutrustningen skall vara av sådan beskaffenhet att lagad mat i tillräcklig omfattning kan tillredas av råvaror. Vanliga lägenhetsspisar och mikrovågsugnar för uppvärmning av prefabricerade maträtter kan exempelvis inte anses tillräckliga. Sammantaget gäller att lokalen skall vara godkänd för allsidig matlagning. Vid tillståndsprövningen skall alltid bedömning av lokalens livsmedelshygieniska förutsättningar inhämtas. Det är därvid viktigt att det av yttrande framgår om lokalen med beaktande av köksutrustning, beredningsytor och övriga förutsättningar har kapacitet för en allsidig matlagning. En vanlig företeelse i andra länder är att publiken på teatrar och konserthus har möjlighet att beställa en alkoholdryck i pausen. Detta har inte varit tillåtet i , därför att servering av spritdrycker, vin eller starköl inte får ske utan att lagad mat tillhandahålls. Regeringen anser liksom kommissionen att förbudet mot pausservering utan mattvång på teatrar och i konsertlokaler inte kan anses tillräckligt alkoholpolitiskt motiverat och föreslår därför att förbudet tas bort. Sådan servering skall dock självklart vara tillståndspliktig. skall i vanlig ordning pröva en sådan ansökan utifrån övriga tillståndskriterier med undantag för kravet på matservering. Exempelvis gäller kraven på lokalens beskaffenhet (toaletter, brandsäkerhet m.m.) och sökandens lämplighet. Regeringen anser också att serveringstillståndet endast får omfatta vin och starköl. kan förena tillståndet för exempelvis en konsertlokal med föreskrift om att alkoholservering inte får ske i samband med evenemang som vänder sig till en ungdomlig publik. Tillståndet skall naturligtvis kunna återkallas om det missköts. Genom tillsynsverksamheten får exempelvis kontrolleras att öl och vinserveringen endast sker i paus under pågående föreställning. Självfallet gäller även för denna tillståndskategori krav på att tillhandahålla alkoholfria drycker i tillräcklig omfattning. Med minibar avses vanligen ett kylskåp som är uppställt i ett hotellrum för gästernas egen service och som innehåller olika slags drycker. Utomlands är det mycket vanligt att dessa kylskåp även innehåller alkoholdrycker. Länsstyrelserna har ända avslagit alla ansökningar om tillstånd för hotell att sälja alkoholdrycker från minibarer. Anledningen är att länsstyrelserna funnit att detta inte går att förena med flera av bestämmelserna i nuvarande lagstiftning. I en dom biföll kammarrätten i ett överklagande och medgav att ett hotells serveringstillstånd utvidgades till att också gälla samtliga hotellrum. Därefter har länsstyrelserna bifallit ansökningar om inrättande av minibarer även i andra hotell. I praxis har således redan medgivits att alkoholdrycker säljs genom minibarer på hotell. Regeringen anser liksom kommissionen att alkoholservering från minibar bör kunna tillåtas i fortsättningen men bör då klart regleras i lagstiftningen. Alkoholservering från minibarer skall endast få bedrivas av hotell som har serveringstillstånd. Därmed finns ett visst samband mellan alkoholservering och mathållning. Sökandens lämplighet har också prövats. Det bör sedan ankomma på Alkoholinspektionen att i tillämpningsföreskrifter närmare ange villkoren för servering från minibarer på hotell. Förslaget att tillåta minibarer förutsätter att det ingår som en naturlig del i hotellbokningen, att gästen redan vid ankomsten får beställa minibar och därmed erhåller en nyckel till minibaren. Det skall enligt regeringens mening krävas ett aktivt val av hotellgästen vid incheckningen för att få tillgång till minibar med alkoholdrycker på hotellrummet. Hotellet måste också vid incheckningen kunna kontrollera att minibar t.ex. inte ställs till förfogande till personer som kan antas vara underåriga. Regeringens förslag: Självservering av spritdrycker, vin och starköl får enligt gällande lag bedrivas endast efter särskilt medgivande av tillståndsmyndigheten. Regeringen föreslår att denna bestämmelse upphävs. Detta innebär att självservering blir tillåten på samma villkor som annan servering. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En stor majoritet har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 52 § LHD finns en bestämmelse om att självservering eller självbetjäning av alkoholdrycker i princip är förbjuden, om inte särskilt tillstånd till denna har utfärdats. Denna bestämmelse har tillkommit för att ge möjlighet för gästen att i samband med brickservering av mat även kunna ta med sig ett glas vin eller öl till bordet. Föreligger inget sådant tillstånd råder självserveringsförbud. Självservering kan emellertid även betyda att gästen "går omkring" i lokalen med alkoholdryck i handen. Detta är förbjudet om det inte sker i en drinkbarsavdelning eller om självserveringstillstånd har utfärdats. Denna bestämmelse brukar ofta användas som exempel på krånglig detaljreglering när man vill förlöjliga de nuvarande serveringsbestämmelserna. Regeringen föreslår att nuvarande bestämmelse om särskilt medgivande för självservering upphävs. Om eventuella problem med ordning och nykterhet uppstår i samband med självservering så kan detta bli föremål för åtgärder i samma ordning som beträffande annan servering.