prop · GI03154 · 1995-01-01 00:00:00 — Det system som förordats i promemorian skulle, som flera remissinstanser påpekat, kunna ge vissa orimliga utfall. Det föreslagna systemet bygger på att valkretsarna tilldelas ett visst antal mandat med hänsyn till antalet röstberättigade i varje krets. Det faktiska röstutfallet kan emellertid bli sådant att det inte fullt ut motsvarar den tilldelningen. I promemorian föreslås därför en ordning enligt vilken mandat kan flyttas från en till följd av röstutfallet överrepresenterad krets till en underrepresenterad. Den föreslagna ordningen kan leda till att ett parti tar mandat i en krets där det fått endast ett begränsat väljarstöd. Det finns mot den bakgrunden, som t.ex. i påpekar, en "risk för att valutgången av väljare och partier kan uppfattas som ett resultat mer av reglernas utformning och slumpen än av väljarnas utslag". Regeringen anser att övervägande skäl talar för att avstå från valkretsar vid valet till . Vid det valet skall således hela landet betraktas som en valkrets vid mandatfördelningen. Det finns emellertid, som redan konstaterats, goda skäl att räkna med att partierna ändå kommer att beakta regionala intressen när de nominerar kandidater till . Regeringens förslag: Liksom vid riksdagsvalen skall endast partier som fått av rösterna i hela landet delta i fördelningen av mandat. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: vid liksom anser att någon spärr inte bör gälla. Även i sätter en fyraprocentsspärr i fråga. anför bl.a. att en spärr syftar till att underlätta regeringsbildning och att någon sådan ju inte är aktuell såvitt avser . anser också att det ur effektivitetssynpunkt kan vara värdefullt om ett parti som är representerat i , men som i valet till endast får mellan av rösterna, ändå lyckas erövra ett mandat. Övriga remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anför också att den jämkade uddatalsmetoden missgynnar små partier eftersom några utjämningsmandat inte kan förekomma. förordar därför att någon form av valkvotsmetod i stället kommer till användning vid mandatfördelningen. Skälen för regeringens förslag: Ett av de centrala argumenten för införande av spärr är att underlätta regeringsbildandet genom att något begränsa möjligheten för små partier att vinna säte i parlamentet. Den synpunkten saknar, som fakultetsnämnden påpekat, relevans såvitt gäller val till . Det viktigaste argumentet för att trots allt behålla en fyraprocentsspärr vid val till är givetvis den övergripande ambitionen att så mycket som möjligt anknyta reglerna för val av representanter till detta organ till dem som gäller för val till den svenska . Ett annat argument för bibehållande av fyraprocentsspärr vid valen till är att man inte kan bortse från risken för att valdeltagandet blir lägre än i riksdagsvalen. I , som vanligen har ett högt deltagande i valet till , har det genomsnittliga deltagandet i valen till varit . Om ett så lågt valdeltagande skulle komma att bli vanligt även i , skulle det utan spärr kunna räcka med stöd av i mycket ungefärliga tal 100 000 väljare, dvs. av de rös- tberättigade, för att ett parti skulle vinna säte i . En spärr av detta för traditionella slag kan således motverka att partier med ett mycket litet, men lätt mobiliserat, väljarstöd vinner säte i . Det proportionella valsystemet har, till följd av ett lågt valdeltagande, över huvud bidragit till en fragmentering av partistrukturen i . Som exempel kan nämnas att och representeras i av fler partier än de med säte i de nationella parlamenten, trots att det i dessa länder tillämpas spärrar vid valen till . Ett ytterligare argument för bibehållande av en fyraprocentsspärr är att den kan verka väljarmobiliserande. Erfarenheten från val till den svenska är visserligen att spärren kan verka återhållande på sympatisörer till vissa partier men också att den kan tjäna som draghjälp åt de partier som enligt opinionsmätningar ligger nära den "magiska" gränsen. Regeringen anser att övervägande skäl talar för att den spärr på som tillämpas i riksdagsvalen bör tillämpas också i val till . Däremot är givetvis en sådan särskild spärregel som tillämpas i riksdagsvalet på i en valkrets inte meningsfull. Det föreslagna systemet bygger ju på att någon valkretsindelning inte kommer till användning. påpekande om att den jämkade uddatalsmetoden i viss mån kan missgynna små partier när utjämningsmandat saknas har visserligen fog för sig. Metoden innebär ju att ett partis röstetal divideras med 1,4 innan partiet har tagit sitt första mandat. Regeringen är emellertid för sin del inte beredd att föreslå att man skall avstå från att tillämpa denna väl inarbetade mandatfördelningsmetod till förmån för en oprövad ordning. 7.5 Röstning på person Regeringens förslag: Väljarna ges möjlighet att rösta på person i enlighet med den ordning som föreslås gälla vid de nationella valen och som på försök tillämpats i några kommuner vid valet . Promemorians förslag: I promemorian behandlades inte frågan om röstning på person. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: har flera utredningar behandlat frågan om ett ökat inslag av personval i vårt valsystem, vilket brukar karaktäriseras som ett renodlat partival. framhöll i sitt betänkande Folkstyrelsens villkor (SOU 1987:6) att det var viktigt att man underlättar för väljarna att inom ramen för sitt partival påverka vilka kandidater som väljs. Ett ökat personvalsinslag skulle enligt kommittén uppmuntra väljarna att intressera sig mer för åsikter och egenskaper hos de uppställda kandidaterna och dessa skulle å sin sida anse det viktigt att informera sig om väljarnas inställning. har i betänkandet Ökat personval (SOU 1993:21) redovisat olika modeller med inslag av personval och därvid förordat ett system för frivillig personröstning enligt vad som betecknats som en modifierad dansk modell. Grunddragen i den modellen är följande. Partierna förutsätts liksom presentera listor på vilka kandidaterna rangordnats i enlighet med partiets nominering. Väljarna får en möjlighet att göra en markering intill ett av namnen på valsedeln och avger därmed en personröst för den aktuella kandidaten. Att personröstningen begränsas till endast ett namn är motiverat bl.a. av att sammanräkningsförfarandet i annat fall skulle riskera att fördröjas på ett oacceptabelt sätt. Avgörande för vilken eller vilka kandidater som skall förklaras valda är antalet personröster på varje kandidat under förutsättning att kandidaten fått ett visst minsta antal personröster, dvs. uppnått en spärr. Anledningen till spärregeln är att en kandidat som fått ett mycket litet antal personröster inte skall kunna bryta den rangordning som partiet gjort upp. Kommittén förordar att spärren för riksdagsvalets del bör ligga mellan av partiets röstetal i en valkrets. I sitt lagförslag har kommittén bestämt spärren till . Den kandidat som fått flest personröster blir vald först, kandidaten med näst flest personröster blir vald därnäst osv., allt under förutsättning att de kommit upp till spärren. Om inte alla mandat som partiet vunnit kan tillsättas med kandidater som kommit över spärren, övergår man till att utse ledamöter med den nuvarande metoden vilket innebär att listordningen i regel blir bestående. De flesta remissinstanser som yttrat sig över betänkande har tillstyrkt en reform som innebär att personvalsmomentet förstärkts. Vid överläggningar mellan riksdagspartierna som hållits har bl.a. frågan om personval varit föremål för diskussioner. Partierna enades därvid om att det i regeringsformen införs en bestämmelse om att val till sker genom röstning på parti med möjlighet för väljarna att avge särskild personröst, att vid val personröstning enligt den modfierade danska modellen skall tillämpas första gången samt att en personvalsreform bör föregås av försök genom att det vid val till kommunfullmäktige i minst tre representativa kommuner skall vara möjligt för väljarna att personrösta. En ändring i regeringsformen i enlighet med vad som sålunda överenskommits trädde i kraft . I dess 3 kap. 1 § första stycke föreskrivs nu (SFS 1994:1469) följande utses genom fria, hemliga och direkta val. Vid sådant val sker röstning på parti med möjlighet för väljarna att avge särskild personröst. Försök med personröstning har vid kommunfullmäktigval ägt rum i , , , , , och (SFS 1994:285). Det står således nu klart att det vid allmänna nationella val och framöver kommer att finnas möjlighet till personröstning. Starka skäl talar därför för att valet till även i detta avseende bör ske på ett sätt som ansluter till det som gäller vid val till . Även om den frågan inte berörts i den remitterade promemorian med förslag till lag om val till är frågan om personval, som framgått, så väl beredd att en sådan ordning kan genomföras. Regeringen anser således att det vid val till skall ges möjlighet för väljarna att avge personröst enligt samma regler som förutses gälla riksdagsval. En särskild fråga är hur många personröster en kandidat måste få för att partiets rangordning skall sättas ur spel, dvs. vilken nivå som är lämplig för en spärr. ansåg, som redan redovisats, att en lämplig nivå utgjordes av intervallet och förordade i riksdagsvalet. Det är också den nivå som partierna enats om vad gäller riksdagsvalet . Kommittén förordade också en slags försiktighetsprincip, dvs. att man inledningsvis valde en relativt hög spärrnivå för att därefter, om så bedömdes erforderligt, sänka nivån. Kommitténs överväganden bygger emellertid naturligen på den ordning som gäller för riksdagsval med valkretsar. Den spärr som föreslås avser således antalet personröster i förhållande till samtliga giltiga valsedlar som avgetts för ett parti i en valkrets. Kommitténs beräkningar visade att en spärr på av partiernas röstetal vid riksdagsvalet motsvarade som mest 14 877 röster (för Moderata samlingspartiet i ) och som minst 604 röster (för i län). Om det skall finnas en reell möjlighet att röst på person skall få genomslag i valet till , då hela landet utgör en enda valkrets, är det regeringens bedömning att spärren bör sättas vid den undre gräns som föreslagit, dvs. En sådan ordning innebär dock inte att det för riksdagsvalets del finns anledning att frångå den spärrnivå som man enats om bör gälla, dvs. 7.6 Vissa övriga frågor Regeringens förslag: Länsstyrelse får besluta om större valdistrikt än som följer av vallagens regler och om att röstmottagning får ske på något annat ställe än i vallokal, t.ex. genom "ambule- rande" röstmottagning. De kommunala valnämnderna ges möjlighet att ta ansvar för den s.k. institu- tionsröstning som sker söndagen före valdagen. Promemorians förslag: I promemorian behandlas inte dessa frågor. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har förordat att vissa av inslagen i den försöksverksamhet som förekom vid valet bör tillämpas även vid valet till . Skälen för regeringens förslag: föreslog i sitt delbetänkande , Organisation (SOU 1992:108) en rad åtgärder för att reformera valförfarandet från administrativ och ekonomisk synpunkt. Vissa av de föreslagna åtgärderna, vilka bemötts positivt av remissinstanserna, blev föremål för försöksverksamhet vid valet (SFS 1993:1403). Ett inslag i försöksverksamheten var att kommunerna gavs möjlighet att ta över ansvaret för den röstmottagning som sker på sjukhus och vissa andra vårdinrättningar söndagen före valdagen, den s.k. institutionsröstningen. Det antogs att det kunde finnas fördelar i att samla ansvaret för att organisera och genomföra all röstmottagning i den kommunala valnämndens regi och därigenom kunna få en effektivare organisation, trots att den nuvarande ordningen i och för sig tycktes fungera väl. Ett annat inslag var att valdistrikt kunde få omfatta fler röstberättigade än enligt vallagens föreskrifter samt att röstmottagning kunde få ske också på annat röstmottagningsställe än den vallokal som avses i vallagen. Avsikten var att finna lösningar som kunde tillgodose såväl kostnads- som serviceproblem med den ordinarie organisationen som väljarnas valhemlighet garanterades och säkerheten i förfarandet upprätthölls. Flera remissinstanser har ansett att det borde ges möjlighet att tillämpa dessa inslag i försöksverksamheten också vid valet till . Regeringen fäster därvid särskilt avseende vid att som central valmyndighet förordat att så sker. har också ansett att beslutanderätten, utom såvitt gäller frågan om ansvaret för institutions- röstningen, med fördel kan anförtros länsstyrelserna. Regeringen föreslår således att möjlighet till sådana alternativa lösningar som redovisats ges också i valet till . Vad särskilt gäller frågan om större valdistrikt vill regeringen anmärka att det visserligen inte är osannolikt att deltagandet i valet till Europaparlamen- tet blir lägre än vid valen till . Däremot får det bedömas som ytterst osannolikt att deltagandet skulle komma att bli på den nivå som brukar gälla för val till kyrkofullmäktige. Det bör således inte komma i fråga att bestämma valdistrikten i enlighet med vad som tillämpas vid kyrkofullmäktigvalen. Tvärtom måste det garanteras att valen till kan genomföras i god ordning även vid ett valdeltagande som endast mera obetydligt understiger det som är vanligt i riksdagsvalen. Lagen (1993:1404) om brevröstning i och i bör ändras så att brevröstning kan komma till användning även i valet till . I samband därmed bör med hänsyn till den förlängda mandatperioden för m.m. en justering ske i bestämmelserna om och vid vilka val lagen är tillämplig. Regeringens förslag: En vistelse som föranleds av uppdrag som företrädare i skall inte medföra att företrädaren avregistreras från folkbokföringen som utflyttad, om företrädaren har anknytning till genom att disponera en bostad här. får dock på ansökan av företrädaren besluta om avregistrering. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian har dock föreslagits att undantaget från avregistrering även skall omfatta företrädarens familj. Remissinstanserna: (), i och i län avstyrker promemorians förslag. Enligt RSV:s mening bör förutsättningarna för avregistrering från folkbokföringen ses över innan någon ändring sker. Om en undantagsbestämmelse för företrädare i skall införas bör det ske genom en ändring i 20 § folkbokföringslagen (1991:481) med den innebörden att dygnsvilan som någon för fullgörandet av uppdrag som företrädare i tillbringar utom landet inte skall beaktas vid bedömningen av om han skall avregistreras. Övriga remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 20 § folkbokföringslagen skall den som kan antas under sin normala livsföring komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila utom landet under avregistreras från folkbokföringen som utflyttad. Även den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila både inom och utom landet skall avregistreras om han med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist utom landet. Vid bedömning av var en person, som regelmässigt vistas både inom och utom landet, skall anses bosatt tillmäts familjeförhållandena störst betydelse. En person som under sin vistelse utomlands sammanbor med sin familj får normalt anses ha sitt egentliga hemvist där. För en person som saknar familj bör anknytning på grund av arbetsförhållandena väga tyngst. Då en familj gemensamt har en dubbel bosättning får det egentliga hemvistet bestämmas bl.a. med ledning av vistelsens omfattning och bostädernas art (prop. 1990/91:153 s. 137). Uppdraget som företrädare i förutsätter normalt inte att företrädaren flyttar till eller . Det ligger dock i sakens natur att företrädaren för att utöva sitt uppdrag regelmässigt tillbringar en inte obetydlig tid där. Det är osäkert vilken roll blir efter EU:s nästa fördragsgenomgång 1996. Det kan inte uteslutas att arbetet i parlamentet kan komma att bli mer omfattande och kräva närvaro i eller i högre utsträckning än vad som är fallet . För en ensamstående företrädare som regelmässigt kommer att tillbringa sin dygnsvila i såväl som kan folkbokföringslagens bestämmelser innebära att han kommer att avregistreras från folkbokföringen. Har företrädaren familj kommer han i regel att anses ha sitt egentliga hemvist i om han sammanlever med sin familj här. För det fall företrädaren däremot väljer att flytta själv eller tillsammans med sin familj till t.ex. innebär folkbokföringslagens bestämmelser att han kommer att avregistreras från folkbok- föringen som utflyttad. För riksdagsledamöter gäller enligt 10 § folkbokföringslagen att en vistelse som föranleds enbart av uppdrag som riksdagsledamot inte skall föranleda ändrad bosättning. Genom ändringar i folkbokföringslagen som trädde i kraft (prop. 1994/95:94, bet. 1994/95:SkU14, rskr. 1994/95:159, SFS 1994:1975) skall en vistelse som föranleds av uppdrag som riksdagsledamot inte heller leda till ändrad bosättning om ledamoten har anknytning till annan fastighet genom att disponera en bostad där. kan dock på ansökan besluta att ledamoten skall folkbokföras på fastighet där han sammanlever med sin familj. Arbetet i är i likhet med uppdraget som riksdagsledamot av sådan speciell karaktär att en definitiv avflyttning i regel är utesluten. Det är också ofta nödvändigt att företrädarna behåller bostadsanknytningen till sin hemort. De skäl som ligger bakom särreglerna för riksdagsledamöter kan åberopas också för särskilda bestämmelser om folkbokföring av de förtroendevalda i . Riksdagsledamöternas vistelse på tjänstgöringsorten skall som ovan nämnts inte leda till ändrad bosättning. På samma sätt bör den som har valts till företrädare i parlamentet som representant för ett svenskt politiskt parti inte avregistreras från folkbokföringen på grund av förhållanden som föranleds av uppdraget. Folkbokföringslagens bestämmelser måste därför ändras för att möjliggöra folkbokföring i även i det fall företrädaren anses ha sitt egentliga hemvist utom landet. I promemorian har föreslagits att även medföljande familj skall omfattas av undantaget. I likhet med vad som gäller för riksdagsledamöter anser emellertid regeringen att det endast är företrädaren som skall omfattas av undantaget. Den övriga familjens folkbokföring får bedömas efter vanliga regler. Det är därvid företrädarens faktiska vistelse som skall anses vara den familjeanknytning som skall tillämpas på familjemedlemmarna. Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen att bestämmelsen i 20 § folkbokföringslagen kompletteras med ett nytt stycke varav framgår att en vistelse som föranleds av uppdrag som företrädare i inte skall medföra avregistrering från folkbokföringen om företrädaren har anknytning till genom att disponera en bostad här. Efter ansökan bör dock den företrädare som önskar kunna bli avregistrerad från folkbokföringen som utflyttad även om han har kvar en bostad i . För andra grupper som arbetar i , t.ex. politiska sekreterare, är det inte på samma sätt som för de förtroendevalda nödvändigt att de behåller bostadsanknytningen till . Något skäl att låta bestämmelsen omfatta även dessa grupper kan därför inte anses föreligga. 9 Kostnader och ikraftträdande har uppskattat statens kostnader för genomförande av valet till till . I det belopp som regeringen i budgetpropositionen har föreslagit för anslaget för allmänna val ingår beräknade utgifter på för valet till (prop. 1994/95:100, bilaga 3, s. 16). Kommunernas kostnader för arvoden till valförrättare, valnämnds ledamöter, utbildning, vallokaler osv. låter sig inte anges. har i sitt remissyttrande krävt att staten ersätter kommunerna för deras kostnader. De kostnader som uppkommer för kommunerna vid val, extra val och folkomröstning kan emellertid inte utgå ur det allmänna valanslaget och kommunerna får därför i vanlig ordning bära de kostnaderna själva. Lagen om val till föreslås träda i kraft . Det bör då vara möjligt för valmyndigheterna att vidta de förberedande åtgärder som erfordras. 10.1 Lag om val till Inledningvis anges i första stycket att lagen avser det första val av före- trädare i som som ny medlem av Europeiska unionen enligt anslutningsakten har att anordna av ett medlemskap. I avsnitt 7.1 har föreslagits att detta första val skall äga rum (jfr 8 §). I andra stycket föreskrivs att vid val till skall, till skillnad mot vad som enligt 3 kap. 6 § första stycket RF gäller vid riksdagsval, landet inte vara indelat i valkretsar (se avsnitt 7.3). Av tredje stycket framgår att vallagens bestämmelser om ordinarie val till skall tillämpas i erforderliga delar om inte annat följer av denna lag. Det innebär att vallagens regler gäller om t.ex. hur valmaterialet skall förvaras under avbrott i förrättningen, vilka delar av valmaterialet som skall arkiveras och hur . Det innebär också att lagen skall tillämpas vid efterträdarval (jfr 39 §) och eventuellt omval (jfr 44 §) även om sådant val skulle komma att ske . Här regleras några frågor om valförfarandets organisation på olika nivåer. Inte bara i fråga om valsystemet utan också beträffande administrationen kring valet till måste det vara av största betydelse att så långt möjligt tillämpa vad som gäller för nationella val. För en fungerande valorganisation är det alltså viktigt att den i allt väsentligt överensstämmer med vad som gäller för de nationella valen. Skillnaderna mellan valet till och de nationella valen är inte större än att det går att behålla och använda sig av den valorganisation som vi redan har, såväl centralt och regionalt som på lokal nivå. I paragrafen anges vilka personer som har rätt att rösta i det svenska valet till . Bestämmelsen i första stycket innebär att, förutom de svenska medborgare som på valdagen fyller och är folkbokförda i , även svenska medborgare som är bosatta utomlands har rösträtt. I andra stycket anges i vilka fall icke svenska medborgare som är bosatta här har rösträtt. Rösträtt har därvid den som är medborgare i ett annat medlemsland (unionsmedborgare) och som inte utövat sin rösträtt vid de val till som ägt rum . Det är härvid fråga om en tillämpning av artikel 4.1 i direktivet (se avsnitt 5.2) som föreskriver att ingen får rösta mer än en gång i samma val. För det första val som skall äga rum här måste den föreskriften förstås på så sätt att ingen får rösta i som redan röstat i något annat land vid val till den parlamentariska församling som i övrigt utsetts vid val . Vidare föreskrivs att unionsmedborgare, liksom svensk medborgare, senast på valdagen skall ha fyllt . Av 11 § framgår att unionsmedborgare som vill utöva sin rösträtt vid det svenska valet har att göra en anmälan om det och att därvid försäkra att vissa för rösträtten relevanta omständigheter är för handen, bland dem att han eller hon inte röstat vid val till . I 15 § föreskrivs att om skattemyndigheten får uppgift om att den som finns upptagen i röstlängd här har röstat vid valen skall myndigheten rätta röstlängden. Av tredje stycket följer att den som är folkbokförd här i landet skall anses vara bosatt här. För unionsmedborgare gäller således samma tidpunkt i detta avseende som för svenska medborgare. Se kommentaren till 10 - 16 §§. I denna paragraf regleras vem som är valbar som företrädare i . I första stycket, första meningen, anges som huvudregel att, liksom vid na- val här i landet, den som har rösträtt (jfr 5 §) också är valbar. Det innebär att eftersom en unionsmedborgare som röstat Europaparlamentsval inte har rätt att rösta svenska val är han inte heller valbar i det valet. I andra meningen görs för unionsmedborgare det undantaget att den som förlorat sin valbarhet i hemlandet inte är valbar. Som utvecklats i avsnitt 7.2 utgör detta en tillämpning av artikel 10.2 i direktivet som föreskriver inskränkningar i rätten att kandidera.