prop · GI0334 · 1995-01-01 00:00:00 — Vidare anges i en bestämmelse de fördrag och andra instrument som skall gälla här i landet. Genom 2 § förslaget till anslutningslag införlivas anslutningsfördraget mellan och övriga kandidatländer å ena och EU:s medlemsländer å den andra sidan. Vidare införlivas de grundläggande fördragen (dvs. främst , Kol- och stålfördraget, Euratomfördraget, Enhetsakten och ). Paragrafen omfattar också rättsakter, dvs. förordningar, direktiv och beslut samt rekommendationer och yttranden och vidare vissa andra typer av rättsakter på kol- och stålområdet. Härutöver omfattar paragrafen andra typer av beslut, t.ex. resolutioner och program samt olika typer av avtal. Bestämmelsen innebär dels att anslutningsfördraget och de grundläggande fördragen liksom de olika typerna av rättsakter, avtal och andra beslut som EG:s institutioner har antagit före anslutning till EU gäller här i landet med den verkan som följer av anslutningsfördraget och de grundläggande fördragen. Detta medför att inte endast de före anslutningen antagna EG-reglerna som sådana utan också att sådana rättsliga effekter av reglerna som följer av fördragen och praxis blir gällande i . Med andra ord blir principerna om direkt tillämplighet, direkt effekt och EG-rättens företräde på detta sätt gällande i . Det nu sagda innebär för den gemensamma tullagstiftningens vidkommande att de EG-regler som har antagits av EG:s institutioner före anslutning till Europeiska unionen och som utgörs av förordningar blir genom anslutningslagen direkt gällande i på det sätt som föreskrivs i artikel 189 i . Som framgår av regeringens proposition 1994/95:19 medlemskap i unionen har fastslagit att förordningar inte får införlivas i nationell rätt eftersom detta skulle kunna skapa tvivel om deras ursprung och rättsliga effekt. Det konstateras emellertid i propositionen att förordningar inte desto mindre kan föranleda att svenska föreskrifter på olika, konstitutionella nivåer måste meddelas. Det sägs att en förordning kan innehålla förpliktelser för ett medlemsland att besluta om utfyllande bestämmelser, att förordningar kan förutsätta att ett medlemslands myndigheter meddelar sådana föreskrifter och inte minst att en förordning förutsätter utfärdandet av straffsanktioner för överträdelser av förordningen. Detta kan framgå antingen av själva förordningstexten eller av samarbetsförpliktelsen i artikel 5 i . Vidare kan svenska föreskrifter behöva utfärdas för att utfylla luckor i en förordning eller för att kompletterande administrativa bestämmelser skall kunna få verkningar på det nationella planet. Som har framgått är de flesta av EG:s gemensamma tullregler utfärdade i förordningsform. Detta innebär att motsvarande svenska föreskrifter måste upphävas men att det måste säkerställas att det finns svenska sanktionsföreskrifter och tillämpningsföreskrifter i anslutning till förordningen i fråga. I fråga om direktiv gäller samma metoder som för införlivandet av en internationell överenskommelse med svensk rätt. Om det redan finns bestämmelser som medför att direktivets krav är uppfyllda behövs i allmänhet ingen ytterligare författningsreglering. I övrigt blir det vanligen fråga om att omarbeta direktivets bestämmelser till svenska föreskrifter med användande av den systematik och den form som passar bäst med hänsyn till den svenska lagstiftningen på området i övrigt. Även på tullområdet förekommer EG-regler utfärdade i form av direktiv, dock inte i lika hög grad som förordningar. I den mån direktiv har utfärdats ankommer det alltså på en medlemsstat att se till att nationell lagstiftning finns som införlivar direktivets bestämmelser. Beslut kan som också nämns i propositionen vara av mycket olika karaktär och till skillnad från direktiv rikta sig - förutom till medlemsländer - till enskilda rättssubjekt. Ett beslut kan, om det riktas till , behöva genomföras genom att svenska föreskrifter utfärdas eller förvaltningsåtgärder vidtas. På tullområdet synes de flesta beslut utgöras av rådsbeslut genom vilka EG ingått olika avtal med utomstående länder. Beträffande avtal, se nedan under avsnitt 5.3. I övrigt finns vissa icke bindande rättsakter, såsom rekommendationer och yttranden men också icke bindande rättsakter av annat slag, t.ex. resolutioner och program m.m. Sådana rättsakter grundar inte några skyldigheter för enskilda men kan i vissa fall sägas vara bindande för den institution som har utfärdat dem såtillvida att enskilda bör kunna förlita sig på att institutionen själv efterlever den, t.ex. i fråga om hur kommissionen ser på olika rättsliga frågor. Som ovan framhållits blir alltså olika rättsakter, avtal och andra beslut som har antagits före anslutning till Europeiska unionen enligt anslutningslagen gällande i med den verkan som följer av anslutningsfördraget och de grundläggande fördragen. Detta innebär att EG-reglerna på tullområdet kommer att gälla i inte bara enligt sin ordalydelse utan också på det sätt de har tolkats enligt praxis. På tullområdet finns en omfattande praxis från . En beskrivning av gemenskapens traktatkompetens och vissa allmänna avtalsfrågor återfinns i propositionen medlemskap i unionen (prop. 1994/95:19, avsnitt 9). Propositionen behandlar även frågor som rör EG:s handels- och associationsavtal (avsnitt 23.3.1). Samtliga författningar på tullsamarbetsområdet och ett flertal på tullfrihetsområdet har som grund en internationell överenskommelse som har ingått, i vissa fall efter godkännande. har, liksom övriga länder som tillhör Europeiska frihandelssam- manslutningen (EFTA), ingått bilaterala frihandelsavtal med Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) och med Kol- och stålgemenskapen (EKSG). Genom dessa frihandelsavtal har tullar och kvantitativa restriktioner på industrivaror avvecklats mellan EG och EFTA-länderna. Förhållandet mellan och frihandelsavtalet med regleras i artikel 120, vilken innebär att har företräde i den utsträckning samma fråga regleras i detta. I fråga om avtalet med finns särskilda bestämmelser i protokoll 14 anger att avtalet skall kvarstå om inte annat anges i protokollet. För innebär ett medlemskap i att bestämmelserna i anslutningsfördraget och de grundläggande fördragen helt och hållet i såväl materiellt som institutionellt avseende tar över bestämmelserna i de bilaterala avtal som har ingått med EG på tull- och handelspolitikens område. Det nu sagda följer emellertid inte av bestämmelserna i anslutningsfördraget utan av allmänna traktaträttsliga principer. Det har således inte ansetts nödvändigt att säga upp de bilaterala frihandelsavtalen. I fråga om Kol- och stålgemenskapen har i propositionen 1994/95:19 medlemskap i unionen föreslagits att den s.k. CECA-lagen skall upphävas. I övrigt får det ankomma på regeringen att besluta om upphävande av de föreskrifter som meddelats till införlivande av bilaterala avtal med EG. är part i konventionen om förenkling av formaliteterna vid handel med varor (). Konventionen har EFTA-staterna och gemenskapen som avtalsparter men ett förslag om ändring i konventionen föreligger som innebär att tredje land kan bli fördragsslutande part. Frågan om tillträde för svensk del till har behandlats av (prop. 1986/87:136, bet. 1986/87:SkU47, rskr. 1986/87:205). Regeringen har inkorporerat konventionen genom förordningen (1987:1126) om en konvention om förenkling av formaliteterna vid handel med varor. Kommissionen (DG XXI) har i sin rapport från sekundärrättsgenomgången med resp. kandidatland särskilt framhållit att varje kandidatland måste frånträda konventionen vid ett medlemskap (dok: XXI/645/93 FINAL). Vid ett medlemskap kommer att bli bundet av konventionen som gemenskapspart och inte som EFTA-stat. Enligt 10 kap. 2 § regeringsformen får regeringen inte ingå en för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt den, om överenskommelsen föranleder lagändring eller anslagsbeslut. Samma förhållande gäller om överenskommelsen är av större vikt. har som nämnts godkänt att tillträder . Den har införlivats med svensk rätt genom förordning. Fråga uppstår om regeringen enligt regeringsformen är skyldig att underställa frågan om uppsägning. Regeringsformens bestämmelser om ingående av internationella överenskommelser äger enligt 10 kap. 4 § motsvarande tillämpning även på uppsägning av överenskommelser. En uppsägning kräver således godkännande om den t.ex. bedöms vara av större vikt. Det kan vara av intresse att notera grundlagberedningens kommentarer till nämnda bestämmelse (prop. 1973:90 s. 361). Grundlagberedningen anförde att föreskriften inte innebar att uppsägningen nödvändigtvis skulle behandlas i enbart på grund av den omständigheten att den överenskommelse som skulle sägas upp hade ingåtts med godkännande. Uppsägningen skulle enligt beredningen bedömas självständigt. Vad gäller kan konstateras att enligt artikel 16 skall den part som vill frånträda konventionen lämna skriftlig underrättelse till depositarien i förväg. Parterna måste därför komma överens om ett arrangemang som tillgodoser tidsaspekten. Det kan vidare konstateras att en uppsägning av konventionen varken förutsätter lagändring eller anslagsbeslut. Den fråga som aktualiseras är om uppsägningen, tagen för sig, är av större vikt. Som nämnts tidigare kommer vid ett medlemskap att bli bundet av i sin egenskap av medlemsland i EU. Samma förhållande gäller naturligen övriga kandidatländer i EFTA-kretsen som blir medlemmar. Det är här således egentligen fråga om att byta partssida i en överenskommelse. Det kan därför sägas att en uppsägning i föreliggande fall är närmast en ren formalitet eftersom så snart uppsägningen trätt i kraft är bundet av samma förpliktelser i egenskap av gemenskapspart och att uppsägningen, mot denna bakgrund, knappast kan anses vara av större vikt. I anslutningsakten, som finns fogad till anslutningsfördraget, anges de avtal, förutom de grundläggande fördragen, som blir bindande för , eller som förbinder sig att tillträda, vid ett medlemskap i . Artikel 5 anger t.ex. att ett avtal som gemenskapen har ingått med tredje land skall vara bindande för den nya medlemsstaten på de villkor som anges i de grundläggande fördragen och anslutningsakten. Av artikel 228.2 i framgår att internationella avtal som gemenskapen har ingått skall vara bindande för medlemsstaterna. Eftersom anslutningsakten i övrigt inte särskilt reglerar innebär nämnda bestämmelse i anslutningsakten att vid ett medlemskap blir bundet av . Genom lagen med anledning av anslutning till Europeiska unionen (jfr prop. 1994/95:19, se ovan under avsnitt 5.2) införlivas gemenskapernas regler. Genom 2 § jämte 4 § införlivas anslutningsfördraget med anslutningsakten och avtal som har antagits av EG. skall därför vid ett medlemskap gälla här i landet på de grunder som angetts. Ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter som kan behövas med anledning av konventionen återfinns i 18 § förslaget till tullag, se nedan under avsnitten 6.1 och 8.1. Regeringens samlade bedömning är därför att fråga om uppsägning av och tillträde till som gemenskapspart inte behöver underställas särskilt. Det kan nämnas att även är part i konventionen om ett gemensamt transiteringsförfarande (). Tillträdet till har inte behandlats av . Vid ett medlemskap måste frånträda konventionen. kommer emellertid vid ett medlemskap att bli bundet av som gemenskapspart genom anslutningslagen. Också i fråga om de bestämmelser som behövs vid ett medlemskap med anledning av denna konvention finns bemyndigande i den föreslagna tullagen. har tillträtt tullkonventionen om internationell transport av gods upptaget i TIR-carnet ().Tillträdet till konventionen har inte behandlats av . Konventionen är införd i svensk rätt genom 53 § tullförordningen (1987:1114). Även gemenskapen är part i konventionen, liksom medlemsstaterna. måste således inte i detta fall frånträda konventionen som enskild stat. är part konvention angående upprättandet av Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA). Frågan om tillträde för svensk del till konventionen har behandlats av (prop. 1960:25, bet.1960:UtrU2, rskr. Tillträdet till konventionen har föranlett lagstiftning. I artikel 130 i anslutningsakten stadgas att med verkan fr.o.m med skall frånträda bl.a. . I samtliga de frihandelsavtal som EFTA-staterna har ingått med länder i , och finns en bestämmelse som anger att en EFTA-stat som frånträder konventionen om upprättandet av EFTA som uppsägningen blir giltig skall upphöra att vara part i avtalet. Artikel 42 i anger en uppsägningstid för att en medlemsstat skall kunna frånträda konventionen. Avtalsparterna har inom ramen för emellertid bejakat en kortare uppsägningstid. Av 2 § jämte 4 § förslaget till lag med anledning av anslutning till Europeiska unionen framgår att anslutningsfördraget, av vilket anslutningsakten utgör en integrerad del, gäller i med den verkan som följer av fördraget (jfr prop. 1994/95:19). Regeringens bedömning är därför att fråga om uppsägning av inte behöver underställas särskilt. En uppsägning av föranleder en ändring i bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Regeringen har i en proposition lämnat förslag till sådana ändringar i denna lag som föranleds av ett svenskt medlemskap i . Det får i övrigt ankomma på regeringen att besluta om upphävande av de föreskrifter som meddelats med anledning av tillträdet till . Med tullsamarbete avses ett samarbete mellan olika länders tullmyndigheter. Samarbetet kan t.ex. avse utbyte av information eller bistånd med delgivning eller indrivning. är part i ett antal bilaterala tullsamarbetsavtal, finns tullsamarbetsavtal med de flesta västeuropeiska länder samt och , och ett multilateralt tullsamarbetsavtal med våra nordiska grannländer. Vidare ingår ett tullsamarbetsavtal inom ramen för (protokoll 11). Fråga uppstår om vi på svensk sida vid ett medlemskap i kan fortsätta vara part i dessa avtal. I artikel 6 i anslutningsakten anges bl.a. att artikel 234 i skall gälla även för de nya medlemsstaterna i fråga om sådana avtal som dessa stater ingått före anslutningen. Huvudregeln i sistnämnda artikel är att sådana internationella avtal som ingåtts med tredje land före ikraftträdandet av (resp. anslutningsfördraget) skall fortsätta att gälla och inte beröras av fördragets bestämmelser (art. 234 första stycket). För att emellertid ge utrymme för den gemensamma handelspolitiken anger andra stycket att i den mån dessa avtal inte är förenliga med skall den eller de berörda medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja det som är oförenligt med fördraget. Detta torde innebära att sådana traditionella handelspolitiska avtal som anges i artikel 113 i (t.ex. frihandelsavtal) inte kan fortsätta att gälla gentemot tredje land. Däremot torde inte de tullsamarbetsavtal som är part i anses vara oförenliga med den gemensamma handelspolitiken. Det kan emellertid inte uteslutas att det finns element i tullsamarbetsavtalen som inte anses förenliga med och därför bör omförhandlas. Såvitt gäller och protokoll 11 om tullsamarbete innebär medlemskapet att i stället för att vara part i avtalet som EFTA-stat blir bundet i egenskap av medlemsland. Regeringen har vid ingående av tullsamarbetsavtalen inhämtat godkännande och införlivat avtalen med svensk rätt på förordningsnivå. Inom gemenskapen regleras tullsamarbetsfrågor under nationell kompetens av den s.k. Neapelkonventionen (Convention of between the Member States of Economic Community on the Provision of Mutual Assistance by their ). Samarbetet på tullområdet när det gäller frågor under gemenskapskompetens baseras på rådets förordning (EEG) nr 1468/81 av om ömsesidig hjälp mellan medlemsstaternas administrativa myndig- heter samt om samarbete mellan de förra och kommissionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av tull- och jordbrukslagstiftningen, se nedan under avsnitt 6.4. Inom ramen för den s.k. () har EG:s tullmyn- digheter sedan åtskilliga år behandlat olika samarbetsfrågor enligt Neapelkon- ventionen. Samarbetet i MAG är på väg att byggas ut och en revidering och modernisering av Neapelkonventionen pågår inom ramen för det nya inrikespoli- tiska och rättsliga samarbetet enligt . Utredningen har funnit tre rättsakter på detta område som aktualiseras vid ett svenskt medlemskap i . Två av dessa medför behov av bestämmelser i nationell lag. Dessa behandlas närmare under avsnitt 6.4. 6 Lagförslag på verksamhetsområde Regeringens förslag: Den nuvarande tullagen (1987:1065) upphävs. En ny tullag införs med kompletterande bestämmelser till rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 (tillämpningskodexen) på de områden som faller under ansvarsområde. Den nya tullagen föreslås även innehålla bestämmelser om dekla- rationsskyldighet, fastställelse och uppbärande av andra skatter och avgifter vid import och vid införsel från sådant område som ligger inom EG:s tullområde, men utanför EG:s skatteområde. Lagen föreslås även innehålla vissa bestämmelser om utförsel av varor till sådant område. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har i huvudsak inte haft någon erinran mot förslaget. och har ifrågasatt om det är nödvändigt med ett så stort antal bestämmelser i nationell lagstiftning som föreslagits. Riksåklagaren har ansett att ett större antal begrepp bör definieras. Kritik har vidare riktats mot delar av den terminologi som använts. Sådan kritik har lämnats av , och . Flera remissinstanser har ansett att en uppföljning av utredningsarbetet bör genomföras. har hemställt att det i den nya tullagen skall införas en dispensbestämmelse som innebär att importföretag kan medges att, efter lagens ikraftträdande, få varor förtullade enligt nu gällande tulltariffer om det finns särskilda skäl för detta. Skälen för regeringens förslag: Förfarandet i tullhänseende vid import och export regleras i huvudsak genom tullagen (1987:1065) och tullförordningen (1987:1114). Vid ett inträde i EU kommer förfarandena i första hand att vara reglerade genom tullkodexen och tillämpningskodexen. Dessa båda rättsakter kommer, med vissa anpassningar som framgår av anslutningsakten, att bli direkt tillämpliga i vid ett medlemskap. Den föreslagna lagen skall endast ses som ett komplement till de nämnda rättsakterna. Lagen skall gälla endast i fråga om import och export från tredje land och gäller således inte handeln mellan medlemsstaterna med gemenskapsvaror. Däremot blir lagen aktuell om icke-gemenskapsvaror, dvs. varor som införts till gemenskapens tullområde från tredje land och ännu inte övergått till fri omsättning, förs mellan och annan medlemsstat. Tullkodexen och tillämpningskodexen reglerar importtull och exporttull men inte andra skatter eller avgifter. Den nya tullagen skall, liksom den nuvarande tullagen, även avse annan skatt än tull och avgift som skall tas ut vid import från tredje land. Dessutom finns behov av bestämmelser om in- och utförsel av varor från och till områden som ligger inom EG:s tullområde men utanför EG:s skatteområde. Om blir medlem i EU som kan bli ett näraliggande sådant område. Vid införsel från ett sådant område skall tull inte tas ut, men däremot skall importskatt tas ut. Vid kommersiell utförsel skall förfarandet intern gemenskapstransitering enligt artikel 311 i tillämpningskodexen tillämpas. I båda fallen skall förfarandet hanteras av . Regeringen delar utredningens uppfattning att det finns ett behov av en relativt omfattande nationell lagstiftning vid sidan av tullkodexen och tillämpningskodexen. Begrepp som definieras i tullkodexen eller tillämpningskodexen har i utredningens förslag i huvudsak inte även definierats i den nationella lagstiftningen. Regeringen delar i och för sig den uppfattning som framförts av vissa remissinstanser om värdet av att samla definitionerna på ett ställe. Ett sådant arbete finns det dock inte utrymme för. Regeringen delar uppfattningen att den nu föreslagna lagstiftningen behöver följas upp . Vid en sådan uppföljning finns utrymme för att samla definitioner på ett ställe i nationell författning och att överväga ändringar som inte är nödvändiga för ett medlemskap men som ändå kan vara önskvärda. Vad gäller hemställan om dispensbestämmelser i den nya tullagen får regeringen framhålla att vid ett EU-medlemskap skall tillämpa EG:s tullnivåer. Övertagandet av EG:s handelspolitik medför vissa nackdelar i form av högre tull på vissa enskilda produkter (se propositionen 1994/95:19 Del I medlemskap i unionen, sid 329). Det framhålls i nämnda proposition att det inför förhandlingarna om medlemskap gjordes den bedömningen att det låg i intresse att fullt ut ansluta sig till EG:s tullunion och handelspolitik av medlemskapet. Det anslutningsfördrag med EU:s medlemsländer som undertecknat medger inte några undantag från EG:s tulltariffer. Det är därför inte möjligt att införa någon dispensbestämmelse som skulle göra det möjligt för importföretag att få varor förtullade enligt nu gällande tulltariffer. 6.1.2 Tullkredit och förenklade förfaranden Regeringens förslag: I tullagen regleras möjligheten att ge tillstånd att använda förenklade förfaranden vid övergång till fri omsättning motsvarande de nuvarande förenklade förfarandena hemtagning och förfarande med godkänd mottagare. Tiden för lämnande av kompletterande uppgifter föreslås bli . Betalning av tullpålagor skall vid medgiven kredit ske i fjärde veckan efter den vecka då varorna frigjordes av tullmyndigheten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinsatanser har inte haft någon erinran. , , och Sydsvenska Handelskammaren har dock ansett att den av utredningen föreslagna tiden för lämnande av kompletterande uppgifter är för kort och att den nuvarande kredittiden vid hemtagning om bör bibehållas. Skälen för regeringens förslag: Ett grundförfarande vid import, såväl enligt nuvarande svenska bestämmelser som enligt EG-bestämmelserna, är att 1. en importör anmäler införseln till en tullmyndighet och därvid lämnar all behövlig information och styrkande handlingar, 2. myndigheten undersöker att det inte finns något hinder för införseln (att det inte finns några införselrestriktioner för varorna och att alla nödvändiga tillstånd finns), 3. myndigheten fastställer tull, annan skatt och avgift att betala, 4. uppbär betalningen och 5. medger därefter att varan släpps in i landet. I sker dock större delen av importen med användning av ett eller flera förenklade förfaranden som medför avsteg från det beskrivna grundförfarandet. En importör kan ha tillstånd att vara en s.k. kreditimportör. Det innebär att varan släpps fri efter att tullpålagorna fastställts men innan de har betalats. Pålagorna skall betalas efter att tullräkning utfärdats. Med handläggningstiden i inräknat blir för en kreditimportör. En kreditimportör kan få tillstånd att vara hemtagare. Ett hemtagningstillstånd kan avse hemtagning för egen räkning eller hemtagning för annans räkning. I det senare fallet är hemtagaren ombud för importören men hemtagningen sker med stöd av ett tillstånd som ombudet har. En hemtagare behöver inte lämna alla uppgifter vid införseltidpunkten. En hemtagare behöver endast lämna vissa uppgifter i ett första steg för att få ta hand om och fritt förfoga över varan. De uppgifter som lämnas i det första steget har i huvudsak betydelse för bedömningen om det finns något hinder mot införseln. Hemtagaren lämnar dagar efter den första anmälan (anmälan till förtullning) en tulldeklaration med de ytterligare uppgifter som behövs för att fastställa tullpålagorna i ett andra steg, varefter tullmyndigheten fastställer och uppbär pålagorna. Eftersom hemtagaren även är kreditimportör skall betalningen erläggas efter att tullräkningen utfärdats. Med handläggningstid inräknat är den genomsnittliga kredittiden för en hemtagare .