prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Snarare krävs att aktien har en dokumenterat hög omsättning. Ett tredje villkor som skall vara uppfyllt för att ett lägre kapitalkrav på skall få medges är att företagets position i varje enskild aktie normalt inte överstiger av företagets totala aktieportfölj. Sammanfattningsvis skall således tre villkor vara uppfyllda för att det skall vara möjligt att utnyttja undantaget. Syftet med kapitalkravet för den generella risken är att täcka de förluster som kan uppstå till följd av att prisnivån på hela aktiemarknaden ändras. En förändring av den allmänna prisnivån kan exempelvis vara en följd av en förändring av det allmänna ränteläget. Börsens generalindex sjunker normalt vid höjt ränteläge. En annan anledning till en allmän prisförändring på aktiemarknaden är att man introducerar en ny skatt på aktier (eller reducerar existerande skatt), vilket medför att avkastningen på aktier relativt sett blir sämre (resp. bättre) än avkastningen på andra finansiella instrument. Kapitalkravet för den generella risken skall motsvara av företagets nettoposition. Företaget skall summera korta nettopositioner och långa netto- positioner i varje enskilt instrument. Skillnaden mellan dessa två summor utgör företagets nettoposition. Som tidigare beskrivits skall kapitalkrav gälla för positioner i aktier på avistamarknaden och aktierelaterade finansiella instrument på derivatmarknaden, som ingår i instituts handelslager. I direktivet föreskrivs att de företag som handlar med aktierelaterade finansiella instrument på derivatmarknaden skall se till att de har en kapitalbas som är tillräckligt stor för att kunna täcka sådana förluster som kan uppstå till följd av att värdet på derivatinstrumenten inte följer prisutvecklingen på den underliggande aktien. Derivatinstrument skall i princip behandlas som positioner i de underliggande aktierna. Detta innebär att bestämmelserna avseende kapitalkravet för derivatinstrument skall vara förenliga med de bestämmelser som gäller för de underliggande aktierna. Härav följer att på samma sätt som för aktier nettning bör kunna ske av derivatpositioner i motstående riktning. Alternativt bör av praktiska skäl ett kapitalkrav som motsvarar tillämpas på brett diversifierade börsindexterminer, räknat på det underliggande instrumentets värde. Företagets positioner i aktieindexterminer skall inkluderas i beräkningen av företagets sammanlagda nettopositioner av aktier. I de fall där aktieindexterminer inte kan delas upp i underliggande innehav skall de behandlas som enskilda aktier. Aktieindexterminer skall inte vara föremål för kapitalkrav för den specifika risken om terminen omsätts på börs och bedöms representera ett brett diversifierat index. 6.9.4 Garantigivning vid emissioner Regeringens förslag: Vid garantigivning vid emissioner av fondpapper får kapi- talkravet för de risker som är förknippade med sådana åtaganden beräknas enligt en särskild beräkningsmetod i stället för dem som gäller normalt vid beräkning av kapitalkravet för ränte- och aktiekursrisker. Denna alternativa metod medger reduktion för sådana positioner som tecknats eller garanterats av tredje man genom uttryckligt avtal och tar hänsyn till den tid som förflutit från emis- sionen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna berör inte förslaget i denna del. : Direktivet (artikel 4 samt punkt 39 i bilaga I) tillåter institut (kreditinstitut eller värdepappersföretag) som garanterar emissioner av aktier och räntebärande finansiella instrument att, med behörig myndighets samtycke, använda en särskild metod för beräkning av kapitalkrav beträffande innehav som är en följd av sådan verksamhet. Instituten ges möjligheter att dra av de positioner som tecknats eller garanterats av tredje man på grund av uttryckligt avtal. Därefter skall institutet minska nettopositionerna med vissa reduktionsfaktorer; 100, 90, 75, 50, 25 eller beroende på om beräkningen görs på arbetsdag 0, första, andra till tredje, fjärde eller femte arbetsdagen eller efter femte arbetsdagen. Med arbetsdag 0 menas i direktivet den arbetsdag på vilken institutet blir ovillkorligen bundet att motta en viss kvantitet värdepapper till ett bestämt pris. Slutligen skall institutet beräkna kapitalkravet med ledning av de sålunda reducerade, garanterade positionerna. Behörig myndighet skall se till att ett institut har tillräckligt kapital för att täcka sådan förlustrisk som det är utsatt för mellan tidpunkten för ursprungligt avtal fram till arbetsdag 1, dvs. dagen efter det att institutet blivit ovillkorligen bundet av sitt åtagande. Skälen för regeringens förslag: Huvudprincipen för beräkning av kapitalkrav av- seende garantigivningen vid emissioner av aktier och räntebärande finansiella instrument, dvs. fondpapper, skall vara identisk med den som gäller vid innehav av dessa instrument (se avsnitt 6.9.2 och 6.9.3). Direktivet erbjuder emellertid medlemsländerna möjlighet att tillämpa en alternativ metod för beräkning av kapitalkravet. Företagen kan med medgivande tillåtas att dra av de positioner som tecknats eller garanterats av tredje man på grund av ut- tryckligt avtal. Därefter skall företaget, på sätt som beskrivits ovan, minska nettopositionerna med vissa reduktionsfaktorer baserade på hur många arbetsdagar som förflutit sedan institutet blivit bundet att motta fondpapper på grund av garantiåtagandet. Företaget skall beräkna kapitalkraven enligt 2 och 3 §§ på grundval av de på detta sätt reducerade och garanterade positionerna. Användningen av denna metod medför ett lägre kapitalkrav för företagen eftersom kravet är relaterat till en reducerad position i stället för hela den garanterade emissionssumman. För att reduktion skall tillåtas krävs emellertid ett uttryckligt avtal för de tecknade positionerna. De svenska finansiella företagen bör få rätt att använda den alternativa beräkningsmetod som direktivet erbjuder vid garantigivning av emissioner, under förutsättning att företagets garantiåtaganden inte äventyras. Regeringens förslag: Ett företag skall ha en kapitalbas som täcker sådana risker som det utsätts för på grund av att ingångna affärer i finansiella instrument som ingår i företagets handelslager inte fullföljts på avtalad avvecklingsdag. Kapitalkravet skall beräknas på grundval av dels skillnaden mellan avtalat pris för de finansiella instrumenten och deras gällande marknadsvärde, dels den tid som förflutit från avtalad avvecklingsdag. Efter medgivande av får kapitalkravet i stället beräknas med utgångspunkt i det avtalade priset och den tid som förflutit från avtalad avvecklingsdag. Kapitalkravet för avvecklingsrisker gäller inte återköpsavtal (repor och omvända repor) eller värdepapperslån. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: har vissa synpunkter på hur den närmare beräkningen av kapitalkravet för avvecklingsrisker bör ske. Dessa synpunkter behandlas i författningskommentaren till 4 kap. 5 § i förslaget till lag om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. : I direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kredit- institut (artikel 4 och punkterna 1 och 2 i bilaga II) anges hur bl.a. avvecklingsrisker skall beräknas och vilket kapital som skall krävas för att täcka sådana risker. Kapitalkravet avseende avvecklingsrisker gäller enbart sådana risker som har en koppling till finansiella instrument som ingår i ett instituts (kreditinstitut eller värdepappersföretag) handelslager. Bestämmelserna gäller uttryckligen inte sådana finansiella instrument som repor, omvända repor samt värdepapperslån. Utgångspunkt för beräkningen av kapitalkravet är dels den förlust, dvs. den negativa prisskillnad som institutet riskerar att drabbas av till följd av att en transaktion i ett finansiellt instrument inte avvecklas på överenskommen avvecklingsdag, dels längden av den tidsperiod under vilken transaktionen inte avvecklats efter bestämd avvecklingsdag. Prisskillnaden skall framräknas som skillnaden mellan det överenskomna priset för det finansiella instrumentet i fråga och dess aktuella marknadsvärde, under förutsättning att prisskillnaden är negativ och affären således kan komma att innebära en förlust för institutet. Mot bakgrund av dessa förhållanden beräknas kapitalkravet genom att den sålunda framräknade prisskillnaden multipliceras med en faktor på 8, 50, 75 eller beroende som förflutit efter bestämd avvecklingsdag för transaktionen i fråga (5-15, 16-30, 31-45 och 46 dagar eller fler). En alternativ metod för kapitalkravsberäkning, vilken kräver behörig myndighets samtycke, anges i direktivet och innebär att det överenskomna priset för varje oavslutad transaktion mellan 5:e och 45:e arbetsdagen efter förfallodagen multipliceras med 0,5, 4,0 eller beroende som förflutit efter förfallodagen. Efter kan endast den först beskrivna beräkningsmetoden användas. Skälen för regeringens förslag: Med avvecklingsrisk menas den risk som är för- knippad med det förhållandet att en aktör vid avvecklingen inte kan fullfölja sina förpliktelser att betala eller leverera finansiella instrument vid den överenskomna tidpunkten. Direktivet uppställer krav på kapitaltäckning för sådana avvecklingsrisker som ett kreditinstitut eller värdepappersbolag utsätts för till följd av att en affär i ett finansiellt instrument - med uttryckligt undantag för repor, omvända repor och värdepapperslån - inte avvecklats . Kapitalkravet för sådana avvecklingsrisker skall enligt direktivet beräknas enligt vissa procentsatser efter en stigande skala beroende på hur som har förflutit efter avtalad leveransdag. Detta innebär att kapitalkravet ökar ju som förflutit. Att även det sista ledet vid handel på värdepappersmarknaden - clearing och avveckling - fungerar väl får anses utgöra en viktig förutsättning för värdepappersmarknadens likviditet och säkerhet. Det är i detta led som de mest betydande riskerna vid handel på värdepappersmarknaden förekommer. Därtill kommer det faktum att fallissemang eller störningar på en marknad snabbt kan sprida sig till andra marknader och därmed få vittgående konsekvenser för många aktörer. Eventuella risker måste hanteras så att något hot mot det finansiella systemet inte uppkommer. Det är av väsentligt intresse att avvecklingsverksamhet inte innehåller oacceptabla risker för deltagarna, värdepappersmarknaden och hela det finansiella systemet. Ett sätt att tillgodose detta skyddsintresse är att sådan verksamhet innehåller rutiner och säkerhetsåtgärder för hantering av eventuella problem och risker. Ett annat sätt är att kräva att företagen har ett visst eget kapital som är betryggande i förhållande till sådana placeringar och åtaganden som innebär en avvecklingsrisk för företaget. Kapitalkravsdirektivets bestämmelser om kapitalkrav för avvecklingsrisker tillgodoser detta särskilda skyddsintresse. Syftet med kapitalkrav för avvecklingsrisker är således att försäkra sig om att ett företag, till skydd för insättare och uppdragsgivare, har tillräckligt med eget kapital för att företagets soliditet inte äventyras till följd av de risker som är förknippade med dess åtaganden på värdepappersmarknaden. Genom att införa dessa bestämmelser i svensk lagstiftning anpassas kapitalkravet för kreditinstitut och värdepappersbolag till en internationellt godtagbar miniminivå i dessa avseenden. Direktivet anvisar två alternativa beräkningsmetoder, varav en får tillämpas efter en diskretionär prövning av tillsynsmyndigheten. Båda metoderna bör i lagen anges som möjliga alternativ. Hur metoderna är utformade framgår av den ovan lämnade beskrivningen av de aktuella bestämmelserna i direktivet. Utgångspunkt för beräkningen i den ena metoden är den prisförlust som företaget riskerar på grund av att affären inte avvecklats på överenskommen avveck- lingsdag. Prisförlusten utgör skillnaden mellan överenskommet pris för de finansiella instrumenten och deras gällande marknadsvärde för beräkning av kapitalkravet. Kapitalkravet ökar ju som förflutit efter överenskommen leveransdag. Enligt den andra metod som direktivet anvisar, får kapitalkravet i stället beräknas på det överenskomna priset. Den metoden bör få tillämpas efter medgivande av . Regeringens förslag: Ett företag skall, för att täcka motpartsrisker, som huvud- regel ha en kapitalbas som - sedan hänsyn tagits till det riskvikttal som gäller för motparten - motsvarar av värdet av dels finansiella instrument i han- delslagret som företaget betalat men inte erhållit från motparten, dels likviden för sådana finansiella instrument som företaget levererat men inte erhållit betalning för av motparten. För återköpsavtal (repor och omvända repor), värdepapperslån och s.k. OTC-derivat beräknas kapitalkravet för motpartsrisker i enlighet med vad regeringen föreskriver. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget i stort sett utan erinran. : Direktivet föreskriver (artikel 4 och punkterna 3-5 i bilaga II) att ett institut (kreditinstitut eller värdepappersföretag) skall vara skyldigt att reservera kapital för motpartsrisker i samband med att betalning för eller leverans av finansiella instrument i handelslagret skett innan dessa erhållits resp. likvid lämnats för dem. Kapitaltäckning fordras även för sådan motpartsrisk som uppstår vid gränsöverskridande handel då en eller förflutit sedan institutet betalat för eller levererat värdepapper. Kapitalkravet motsvarar av värdet av de finansiella instrumenten eller likviden sedan hänsyn tagits till de särskilda riskvikttal som gäller för den aktuella motparten i enlighet med direktivet 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut. För repor och utlåning av finansiella instrument som grundas på instrument som ingår i ett företags handelslager, skall kapitalkravet för att täcka motparts- risker utgöras av av den positiva skillnad som framräknas mellan marknadsvärdet på instrumenten och det lånade beloppet resp. marknadsvärdet på den erhållna säkerheten. Vad gäller omvända repor och lån av finansiella instrument skall institutet beräkna skillnaden mellan det belopp som institutet lånat ut eller säkerhetens marknadsvärde och marknadsvärdet av de instrument som institutet har mottagit, om denna skillnad är positiv. Skillnaden skall i båda fallen multipliceras med det riskvikttal som är tillämpligt för ifrågavarande motpart. Särskilda beräkningsmetoder gäller även för OTC-derivat som ingår i handelslagret. För att beräkna kapitalkravet för sådana instrument skall instituten tillämpa bilaga 2 i direktivet om kapitaltäckningsgrad för kredit- institut (89/647/EEG) i fråga om ränte- och valutaderivat. Köpta OTC-aktieoptioner och täckta teckningsoptioner skall behandlas på samma sätt som valutaderivat enligt bilaga 2 i direktiv /647/EEG. De riskvikttal som skall gälla för berörda motparter bestäms i enlighet med artikel 2.9 i kapitalkravsdi- rektivet. Skälen för regeringens förslag: Med motpartsrisk förstås sådana risker som be- står i att motparten i en affär kan tänkas misslyckas med sina åtaganden att betala eller leverera. En part i en värdepappersaffär riskerar att förlora de finansiella instrument eller den betalning som har överförts till motparten om denne kommer på obestånd och inte kan fullfölja sina åtaganden. Denna risk är ett resultat av att leverans och betalning av finansiella instrument inte alltid är synkroniserade, dvs. En sådan risk kan i värsta fall medföra så stora kreditförluster att risk för det finansiella systemets stabilitet uppkommer (systemrisk). Ett system där överföringar av likvider och finansiella instrument sker och båda överföringarna är oåterkallerliga och slutliga är givetvis det säkraste sättet att undvika att förluster på grund av motpartsrisker uppkommer. Om leverans och betalning inte är synkroniserade kan motpartsriskerna begränsas genom val av motpart. Den ökade medvetenheten om motpartsriskerna har medfört att det numera är vanligt att aktörerna på de finansiella marknaderna noga och kontinuerligt bedömer en motparts förmåga att kunna fullfölja sina leverans- eller likvidåtaganden. Många aktörer är emellertid aktiva på flera marknader, vilket kan försvåra bedömningen av deras positioner och exponeringar. Sådana bedömningar kompliceras också av att nya aktörer etablerar sig och att nya affärsstrategier och instrument introduceras. har i sitt betänkande Konto, clearing och avveckling (SOU 1993:114) föreslagit att det bör ställas krav på att de inblandade aktörerna, för att hantera och begränsa riskerna vid clearing och avveckling på värdepappersmarknaden, skall ha väl genomtänkta och dokumenterade riskhanteringssystem. Ett sådant system skall förebygga risker som kan uppstå om någon av aktörerna i ett clearing- och avvecklingssystem saknar tillräckliga resurser för att kunna infria sina åtaganden att leverera eller betala. Av särskild vikt är att riskhanteringssystemet medger en kontinuerlig övervakning av aktörernas positioner och exponeringar och att ett snabbt åtgärdande av uppkommande finansiella och operationella problem kan ske med hjälp av riskhanteringssystemet (SOU 1993:114 s. 164). Utöver ett sådant system fordras emellertid att företagen har kapitaltäckning för sådana risker. Kapitalkravet utgör enligt direktivets bestämmelser av värdet av de finansiella instrument i handelslagret eller kontanta medel företaget har att fordra sedan värdet multiplicerats med det riskvikttal som är tillämpligt för motparten i transaktionen. Graden av kapitaltäckning varierar med hänsyn till vem som är motpart. Kapitalkravet för motpartsrisker förknippade med transaktioner i repor, omvända repor och värdepapperslån skall motsvara av det belopp som framräknats enligt särskilda i direktivet beskrivna beräkningsmetoder sedan hänsyn tagits till det riskvikttal som är tillämpligt för ifrågavarande motpart. Särskilda beräkningsmetoder skall tillämpas även i fråga om OTC-derivat, varvid dessa behandlas enligt bestämmelserna i bilaga 2 i direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG). I denna bilaga anvisas - under förutsättning av behörig myndighets samtycke - alternativa metoder för att beräkna risker som är förenade med transaktioner i ränte- och valutakursrelaterade poster utanför balansräkningen (marknadsvärderingsmetoden och "ursprungligt åtagande"- meto- den). De riskvikttal som skall gälla för de berörda motparterna skall bestämmas i enlighet med artikel 2.9 i kapitalkravsdirektivet, vilket innebär att bl.a. värdepappersföretag, börser och clearingorganisationer kan åsättas samma riskvikttal som kreditinstitut (). Regeringens förslag: Ett företag skall ha kapitaltäckning för risker som före- taget utsätts för genom exponeringar i resultatförda men inte reglerade for- dringar såsom avgifter, provisioner, räntor och utdelningar, under förutsättning att fordringarna är att hänföra till poster som ingår i handelslagret och inte omfattas av kapitalkraven för positionsrisker, avvecklings- och motpartsrisker eller räknats av från den utvidgade kapitalbasen. Kapitalkravet för sådana exponeringar skall beräknas enligt bestämmelserna om kapitalkrav för kreditris- ker. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna behandlar inte förslaget i denna del. : Kapitalkravsdirektivet föreskriver i artikel 4 och punkt 6 i bilaga II att kapitalkravet i direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG) skall gälla för sådana risker i form av avgifter, provision, ränta, utdelning och marginalsäkerhet på börsomsatta termins- och optionskontrakt som är hänförliga till poster i handelslagret men som varken omfattas av bilaga I eller II eller som räknats av från kapitalbasen enligt artikel 2.d i bilaga V i kapitalkravsdirektivet. De riskvikttal som skall tillämpas för de berörda motparterna bestäms i enlighet med artikel 2.9 i kapitalkravsdirektivet. Skälen för regeringens förslag: Direktivet föreskriver kapitalkrav för övriga risker som kan uppkomma i samband med kreditinstituts och värdepappersbolags exponeringar i fordringar som är hänförliga till poster i företagets handelslager men som inte regleras av någon annan kapitaltäckningsbestämmelse i direktivet. Kapitalkravet för sådana risker skall således beräknas enligt de principer som gäller för beräkning av kapitalkrav för kreditrisker under förutsättning att dessa poster inte omfattas av kapitalkravet för positions- risker eller avvecklings- och motpartsrisker. Vidare gäller att sådana expone- ringar inte får ha räknats av från den utvidgade kapitalbasen (se vidare avsnitt 6.10.1). Riskerna är knutna till resultatförda men inte reglerade fordringar i form av avgifter, ränteintäkter, provisioner, utdelningar och marginalsäkerheter vid derivathandel. Kapitalkravet skall beräknas enligt direktivet om kapital- täckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG), vilket föreskriver en kapitaltäckningsgrad på . De riskvikttal som skall tillämpas följer av definitionen av riskviktning i artikel 2.9 i kapitalkravsdirektivet. Detta innebär att indelningen av gäldenärer även skall uppta värdepappersföretag, erkända värdepappersföretag i ett land utanför EES, börser och clearing- organisationer. Regeringens förslag: Ett företag skall som huvudregel ha en kapitalbas som täcker de risker företaget utsätts för i sin totala verksamhet till följd av valutakursförändringar. Kapitalkravet skall motsvara av den totala netto- position som överstiger av företagets kapitalbas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: har ingen erinran mot de modeller som anges i lagförslaget för beräkning av kapitalkravet mot valutakursrisker. Inspektionen anser dock att lagtexten - av hänsyn till pågående arbete inom - även bör ge utrymme för inspektionen att godkänna andra metoder än dem som anges i lagförslaget. anser att lagen bör tillåta ett lägre kapitalkrav för valutor som är föremål för det europeiska växelkurssamarbetet mellan EU:s medlemsländer, även om inte självt ingår i EMU. understryker vidare vikten av att instituten uppmuntras att använda simuleringsmetoden och att de institut som har utarbetat eller kommer att utarbeta sofistikerade riskbedömningsmetoder tillåts att använda dessa. : I direktivet (artikel 4 samt bilaga III) föreskrivs att ett institut (kreditinstitut eller värdepappersföretag) skall ha en kapitalbas som täcker de valutakursrisker som det är utsatt för i hela sin verksamhet i placeringar och åtaganden på valutamarknader. Kravet skall gälla för positioner på såväl avista- som derivatmarknaderna. Kapitalkravet för valutakursrisker skall motsvara av den totala nettoposition som överstiger av institutets kapitalbas. I direktivet anges en tvåstegsmetod för beräkning av valutakursrisker. Först beräknar institutet sin nettoposition i varje enskild valuta. I denna beräkning skall ingå positioner på avista- och derivatmarknaderna, poster utanför balansräkningen, åtaganden i form av bl.a. oåterkalleliga garantier som utfärdats och som förväntas bli utnyttjade, ingångna valutaoptionskontrakt, upplupna räntor och förväntade framtida intäkter/utgifter i den aktuella utländska valutan. Sedan summerar institutet samtliga nettopositioner i enskilda valutor sedan den korta resp. långa positionen, utom rapportvalutan, omräknats till rapportvalutans avistakurs och summerats var för sig. Det högre av dessa två värden utgör institutets totala nettoposition i utländsk valuta. Den totala valutakursexponeringen skall därefter läggas till grund för beräkningen av kapitalkravet på enligt vad som tidigare beskrivits. Direktivet ger behörig myndighet möjlighet att ställa lägre kapitalkrav för vissa valutor som samvarierar i högre utsträckning än andra och följdaktligen kan vara mindre riskfyllda. Kapitalkravet för den avstämda positionen i två nära sammanhängande valutor skall motsvara multiplicerat med värdet av den avstämda positionen.