prop · GI03151 · 1995-01-01 00:00:00 — Vid remiss-behandlingen av promemorian har dock flera remissinstanser - bl.a. Hovrätten för och - kritiserat de föreslagna övergångsbestämmelserna för att dessa inte ger ett tillräckligt skydd för den som börjat att förfoga över ett verk. Remissinstanserna har framhållit att det är viktigt att projekt som inletts när verket var fritt får avslutas på rimliga villkor. Enligt regeringens bedömning är denna kritik väl grundad. Eftersom förfogandet var lovligt , har den som gjorde det ett berättigat intresse att utan hinder av de nya bestämmelserna få tillgodogöra sig det arbete och de kostnader som han har lagt ned på företaget. Detta gäller inte minst för förfogande i form av exemplarframställning av litterära och musikaliska verk. Här rör det sig ju ofta om mycket långsiktiga projekt med stora investeringar. Det finns naturligtvis även ett allmänt intresse i att investeringar inte går förlorade genom att ett utnyttjande måste upphöra eller inte kan sättas igång. Sådana intressen måste skyddas genom särskilda övergångsregler. Frågan hur intressena bäst tillgodoses utan att det slår ut det upphovsrättsliga skyddet har därför åter tagits upp vid särskilda överläggningar mellan ansvariga departement och ministerier i de nordiska länderna. Vid de nordiska överläggningarna har frågan diskuterats ingående. Man har nått full enighet om hur övergångs-reglerna bör utformas. Den som har börjat att förfoga över ett verk genom att framställa exemplar av verket bör få avsluta den planerade verksamheten utan hinder av att skyddet återupplivas. Det bör även finnas ett skydd för den som förberett ett sådant förfogande, t.ex. genom dyra investeringar. Samma rätt bör därför tillkomma den som har vidtagit väsentliga åtgärder för att framställa exemplar av verket. Att det - trots den återuppväckta upphovsrätten - skulle finnas rätt till förfogande över verket är emellertid knappast motiverat och det skulle dessutom kunna föranleda missbruk. Rätten att fortsätta med exemplarframställningen bör därför gälla under en viss övergångstid. Liknande regler till skydd för tredje man är för övrigt vedertagna inom immaterialrätten när ensamrätter återupplivas (jfr 74 § andra stycket patentlagen [1967:837] och 5 ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen [1993:1406] om ändring i patentlagen). Exemplar av verk som har framställts före ikraftträdandet eller under övergångsfristen bör fritt få visas och spridas. Undantag bör dock göras för uthyrning och utlåning (19 § andra stycket upphovsrättslagen, i paragrafens lydelse enligt proposition 1994/95:58). Av praktiska skäl bör verk, som ingår i upptagningar avsedda för radio- eller televisionsutsändning och som gjordes , få användas för sådana utsändningar under en övergångstid utan att användaren skall behöva inhämta upphovsmannens samtycke. Detsamma bör gälla för offentligt framförande av filmupptagningar. Bland andra har efterlyst övergångsregler med detta syfte. När det gäller de närstående rättigheterna finns det goda skäl för att så långt som möjligt behandla dem på samma sätt som upphovsrätten. Retroaktivitet bör gälla för de nya bestämmelserna om framföranden och andra prestationer på de närstående rättigheternas område från samtliga EES-länderna. Samma övergångsregler bör också gälla. En sådan ordning innebär att regelsystemet blir enkelt och klart och har också gillats av de flesta remissinstanserna. I proposition 1994/95:58 Uthyrning och utlåning av upphovsrättsligt skyddade verk, m.m. har regeringen föreslagit en övergångs-bestämmelse enligt vilken vissa övergångsbestämmelser till lagen (1986:367) om ändring i upphovsrättslagen skall gälla. Dessa över-gångsbestämmelser innebär i korthet att de nya bestämmelser om skyddstid som då infördes skulle gälla också äldre prestationer enligt 45 - 48 §§ men enbart om skyddstiden enligt de då gällande äldre bestämmelserna ännu inte hade gått ut. Eftersom de regler som regeringen nu föreslår innebär ett återupplivande av skyddet för rättigheter enligt 45 och 46 §§ där skyddstiden har gått ut, bör övergångsbestämmelserna inte längre gälla såvitt avser dessa rättigheter. I artikel 10.1 sägs att om en skyddstid löper i ett EU-land och är längre än den som föreskrivs i direktivet skall detta inte innebära att den skyddstiden förkortas. Denna situation torde för svensk del kunna komma i fråga i undantagsfall beträffande filmverk. Dessa är skyddade från den sist avlidne upphovsmannens död. Enligt de nya bestämmelserna skall skyddstiden räknas från den sist avlidne personens död inom en av fyra bestämda upphovsmannakategorier, nämligen huvudregissören, manusförfattaren, dialogförfattaren eller kompositören av den speciella musiken. Om den sist avlidne upphovsmannen till verket är t.ex. en dräktdesigner, skulle de nya bestämmelserna kunna komma att medföra en kortare skyddstid än den som gäller enligt nuvarande bestämmelser. Med hänsyn till sådana situationer bör det i lagen införas en regel om att de nya reglerna inte i något fall får medföra att en kortare skyddstid kommer att gälla än . Också den föreslagna regeln om upphörande av skyddet för icke offentliggjorda okända verk i fråga om vilka är evig skulle i och för sig kunna medföra en inskränkning av skyddstiden. Men någon undantagsregel i denna situation kan här inte komma i fråga, efter- som det skulle innebära en permanentning av den nuvarande situationen och strida mot direktivet. 10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till litterära och konstnärliga verk Ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av konstverk 26 j § Om ett exemplar av ett konstverk som har överlåtits säljs vidare inom upphovsrättens giltighetstid av en näringsidkare i hans yrkesmässiga verksamhet, har upphovsmannen rätt till ersättning av säljaren. Upphovsmannen har rätt till ersättning även i annat fall, om försäljningen förmedlas av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. I ett sådant fall skall ersättningen betalas av näringsidkaren. Ersättningen skall vara av försäljningspriset exklusive mervärdesskatt. Upphovsmannen har dock inte rätt till ersättning, 1. om försäljningspriset exklusive mervärdesskatt inte överstiger en tiondel av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, 2. om exemplaret av konstverket är ett alster av byggnadskonst eller 3. om exemplaret av konstverket är ett alster av brukskonst som har framställts i flera identiskt lika exemplar. Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas. Efter upphovsmannens död är, utan hinder av 10 kap. 3 § första stycket , föreskrifterna om bodelning, arv och testamente tillämpliga på rätten. Endast organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området har rätt att kräva in ersättningen. Organisationen skall kräva in ersättningen och betala beloppet till den ersättningsberättigade, efter avdrag för skälig ersättning till organisationen för dess omkostnader. Om organisationen inte kräver den ersättningsskyldige på ersättningen efter utgången av det kalenderår då försäljningen ägde rum, är fordringen preskriberad. Den som är ersättningsskyldig skall på begäran av organisationen redovisa de ersättningsgrundande försäljningar som gjorts under de tre närmast föregående kalenderåren. Paragrafen, som är ny och finns under ett nytt kapitel, innehåller bestämmelser om droit de suite. Den är tillämplig på verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i (60 § tredje stycket). Regeringen kan, under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som godkänt, i förordning meddela föreskrifter om paragrafens tillämpning med avseende på andra länder (62 §). Första stycket I paragrafens första stycke anges de grundläggande bestämmelserna om droit de suite. När ett exemplar av ett konstverk med upphovsmannens samtycke har överlåtits, får exemplaret spridas vidare (19 § första stycket, i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Under vissa förutsättningar har upphovsmannen rätt till ersättning när exemplaret sprids vidare. Enligt första stycket har upphovsmannen rätt till ersättning av säljaren, om ett exemplar av ett konstverk har överlåtits och därefter inom upphovsrättens giltighetstid säljs vidare av en näringsidkare i hans yrkesmässiga verksamhet. I första stycket sägs också att upphovsmannen har rätt till ersättning även i annat fall, om försäljningen förmedlas av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. I andra stycket anges när upphovsmannen inte har någon rätt till ersättning trots att förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. För att rätt till ersättning skall finnas krävs således att det rör sig om försäljning av ett exemplar av ett konstverk. Begreppet "konstverk" omfattar inte bara sådan konst som inte fyller ett praktiskt ändamål, t.ex. målningar, teckningar och grafik. Det omfattar också brukskonst, t.ex. glas, keramik, möbler och textilier, samt byggnadskonst. I bestämmelsens andra stycke undantas dock från ersättningsrätt alster av byggnadskonst och alster av sådan brukskonst som har framställts i flera identiskt lika exemplar. I övrigt omfattar rätten till ersättning alla typer av konstverk, dvs. även fotografiska verk (jfr 1 § första stycket 5). Det uppställs inte något krav på att exemplaret skall kunna betecknas som original eller liknande. Det krävs också att försäljningen äger rum under upphovsrättens giltighetstid, annars finns inte någon rätt till ersättning. Likaså krävs att exemplaret har överlåtits tidigare. Exemplaret skall ha övergått till en ny ägare genom köp, byte eller gåva. Den första överlåtelsen av exemplaret ger alltså inte rätt till någon ersättning. Däremot ger varje följande försäljning rätt till ersättning, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Vidare krävs att det är en näringsidkare som säljer exemplaret av konstverket i sin yrkesmässiga verksamhet. Upphovsmannen har då rätt till ersättning av säljaren. Även om säljaren inte är en näringsidkare som säljer exemplaret i sin yrkesmässiga verksamhet kan upphovsmannen ha rätt till ersättning, men då bara om försäljningen förmedlas av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Näringsidkaren kan förmedla köpet t.ex. som agent eller mäklare. Upphovsmannen har då rätt till ersättning av näringsidkaren, dvs. den som förmedlat köpet. Om näringsidkaren handlar som kommissionär, vilket ofta är fallet vid auktion, föreligger inte något förmedlingsfall. Näringsidkaren är då i paragrafens mening att betrakta som säljare och är ersättningsskyldig redan av det skälet. Ersättningens storlek skall vara av försäljningspriset efter avdrag för mervärdesskatt. Ersättning skall således betalas oavsett om det inträffat en värdestegring eller inte. Rätten till ersättning är individuell och tillkommer upphovsmannen. Rätten gäller gentemot säljaren eller den som förmedlat köpet. Det är alltså denne som är skyldig att betala upphovsmannens ersättning. Enligt paragrafens fjärde stycke får dock endast en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området kräva in ersättningen. I fjärde stycket finns även en bestämmelse om preskription av upphovsmannens fordran på ersättning. Andra stycket I paragrafens andra stycke anges när upphovsmannen inte har rätt till ersättning trots att förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. Upphovsmannen har inte rätt till ersättning om försäljningspriset exklusive mervärdesskatt inte överstiger en tiondel av gällande basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Han har inte heller rätt till ersättning om exemplaret av konstverket är ett alster av byggnadskonst. Han har slutligen inte rätt till ersättning om exemplaret av konstverket är ett alster av brukskonst som har framställts i flera identiskt lika exemplar. Tredje stycket I paragrafens tredje stycke föreskrivs att rätten till ersättning är personlig och inte kan överlåtas. Detta innebär att rätten i sig inte får utmätas (5 kap. 5 § första stycket utsökningsbalken). En annan sak är att belopp som har betalats på vanligt sätt kan vara föremål för verk- ställighet.Efter upphovsmannens död är, utan hinder av 10 kap. 3 § första stycket , föreskrifterna om bodelning, arv och testamente tillämpliga på rätten. Motsvarande bestämmelse finns för upphovsrättens övergång vid upphovsmannens död (41 § första stycket). Några särskilda begränsningar i möjligheten att disponera över rätten genom testamente är inte föreskrivna. Fjärde stycket I paragrafens fjärde stycke finns bestämmelser om rättens administration. Bestämmelserna är besläktade med reglerna om avtalslicens i 26 i §. I stycket finns även en bestämmelse om preskription. Rätten till ersättning tillkommer upphovsmannen och gäller enligt huvudregeln gentemot säljaren. Krav på ersättning kan dock göras gällande endast av en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området. Detta innebär att upphovsmannen inte själv får kräva in sin ersättning av den ersättningsskyldige. Organisationen är ensam legitimerad att göra detta. Organisationen är skyldig att kräva in ersättningen och betala den insamlade ersättningen till upphovsmannen eller, efter dennes död, den som är ersättningsberättigad. Organi- sationen får och skall kräva in ersättning också i de fall där upphovsmannen är okänd eller inte har tagit kontakt med organisationen. Upphovsmannens fordran mot den som är ersättningsskyldig enligt första stycket är preskriberad, om inte organisationen har gjort gällande krav på ersättningen hos den ersättningsskyldige efter utgången av det kalenderår då den aktuella försäljningen ägde rum. Femte stycket I paragrafens sista stycke finns regler om skyldighet att redovisa försäljningar, om det begärs av den organisation som enligt fjärde stycket administrerar rätten till ersättning. På begäran skall den som är ersättningsskyldig enligt första stycket överlämna en redovisning till organisationen. Redovisning skall göras av den näringsidkare som är ersättningsskyldig som säljare och den näringsidkare som är ersättnings- skyldig som förmedlare. I redovisningen skall anges de ersättnings- grundande försäljningar som gjorts under de tre närmast föregående kalenderåren. Fullgörande av redovisningsskyldigheten kan säkerställas t.ex. med handräckning enligt lagen (1990:746) om betal-ningsföreläggande och handräckning eller genom ett vitesföreläggande av domstol. 43 § Upphovsrätt till ett verk gäller intill utgången av sjuttionde året då upphovsmannen avled eller, i fråga om verk som avses i 6 §, efter den sist avlidne upphovsmannens dödsår. Upphovsrätt till ett filmverk gäller i stället intill utgången av sjuttionde året efter dödså- ret för den sist avlidne av huvudregissören, manusförfattaren, dialogför- fattaren och kompositören av musik som har skapats speciellt för verket. Paragrafen innehåller en generell bestämmelse om den upphovsrättsliga skyddstiden. Paragrafen har ändrats i två avseenden. Till en början har skyddstiden förlängts från 50 till (artikel 1.1 i direktivet). Vidare har det införts särskilda skyddstidsbestämmelser i fråga om filmverk (artikel 2.2). För sådana verk skall skyddstiden räknas från dödsåret för den siste av en kategori bestående av fyra personer, nämligen huvudregissören, manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av den speciella filmmusiken. Detta betyder inte att upphovsrätten till ett filmverk inte kan tillkomma andra sorters upphovsmän. Upphovsrätten tillhör samtliga dem som genom sitt skapande har bidragit till filmverket (jfr 6 §). Att det finns andra upphovsmän till filmverket som lever efter det att den siste i den nyssnämnda kategorin har avlidit påverkar dock inte skyddstiden för filmverket. 44 § För verk som har offentliggjorts utan att upphovsmannen har blivit angiven med sitt namn eller med sin allmänt kända pseudonym eller signa- tur gäller upphovsrätten intill utgången av sjuttionde året då verket offentliggjordes. Om verket består av två eller flera delar, räknas tiden för varje del för sig. Om upphovsmannen inom den tid som anges i första stycket avslöjar sin identitet, gäller bestämmelserna i 43 §. För verk som inte har offentliggjorts och vars upphovsman inte är känd gäller upphovsrätten intill utgången av sjuttionde året då verket skapades. I paragrafen finns bestämmelser om skyddstiden för anonyma eller pseudo- nyma verk som har offentliggjorts. Förutom språkliga justeringar har den ändringen gjorts att skyddstiden har förlängts från 50 till (artikel 1.3 i direktivet). Vidare har beräkningen av skyddstiden för verk som ges ut i flera delar gjorts oberoende av om delarna har ett inbördes sammanhang (artikel 1.5); varje del räknas för sig. Andra stycket har ändrats så att paragrafen inte blir tillämplig om upphovs- mannen avslöjar sin identitet (artikel 1.3). Slutligen har ett nytt tredje stycke lagts till paragrafen. Den nya bestämmelsen handlar om verk som har en okänd upphovsman och som inte har offentliggjorts. För sådana verk skall utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden vara det år då verket skapades (artikel 1.6). 44 a § Om ett verk inte har getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §, har den som därefter ger ut eller offentliggör verket sådan rätt till verket som svarar mot de ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten. Rätten gäller intill utgången av tjugofemte året då verket gavs ut eller offentliggjordes. Paragrafen, som är ny, ger vissa rättigheter åt den som ger ut eller offentliggör ett verk som inte har getts ut inom den "vanliga" skyddstiden. Bestämmelserna tillämpas på utgivningar och offent- liggöranden av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i och på utgivningar och offentliggöranden av juridiska personer som har säte i (60 § fjärde stycket). Regeringen kan, under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som godkänt, i förordning meddela föreskrifter om paragrafens tillämpning med avseende på andra länder (62 §). Om ett verk inte har getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §, har den som därefter offentliggör eller ger ut verket sådan rätt till verket som svarar mot de ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten; det nya skyddet gäller (artikel 4 i direktivet). Rätten enligt paragrafen är inte begränsad till någon viss typ av verk utan gäller för alla sorters verk (jfr 1 §). Verket får dock inte ha getts ut inom den tid som avses i 43 eller 44 §, dvs. enligt huvudregeln då upphovsmannen avled. Bestämmelsen gäller också för de fall där ett verk av historiska skäl aldrig har varit föremål för något upphovsrättsligt skydd men där upphovsmannen har varit död . Rätten tillkommer den som offentliggör eller ger ut verket. Ett verk anses offentliggjort när det lovligen har gjorts tillgängligt för allmänheten (8 § första stycket). Ett verk anses utgivet när ett exemplar med upphovsmannens samtycke har spritts till allmänheten (8 § andra stycket). Den som först vidtar någon av de två åtgärderna får rätten. Det betyder att den som gör verket tillgängligt för allmänheten - t.ex. genom ett offentligt arkiv - kan åberopa rätten gentemot den som senare ger ut verket. Att rättighetshavaren får de ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten innebär att han har en uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det och genom att göra det tillgängligt för allmänheten (2 § första stycket), givetvis med de inskränkningar som följer av 2 kap. Däremot har han inte några rent ideella rättigheter till verket (3 §). Genom paragrafen ges sålunda en rätt som helt svarar mot den ekonomiska delen av upphovsrätten. Ansvarsbestämmelsen i 53 § tillämpas alltså vid intrång i rätten. 45 § En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får inte utan hans samtycke 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, eller 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmänheten. Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän har förflutit då framförandet skedde eller, om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från framförandet, då upptagningen först gavs ut eller offent- liggjordes. Bestämmelserna i 3, 6-9, 11-13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26 b, 26 e, 26 f, 27, 28 §§, 39 § första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden som avses i denna paragraf. Paragrafen handlar om de utövande konstnärernas rättigheter. Utgångspunkten för skyddstidens beräkning är det år då framförandet skedde. Om upptagningen av framförandet ges ut eller offentliggörs från framförandet, räknas dock skyddstiden inte längre från framförandet utan från det år då den första av de nämnda åtgärderna vidtogs (artikel 3.1 i direktivet). Begreppen "utgivning" och "offentliggörande" är definierade i 8 §. 46 § En grammofonskiva, en film eller en annan anordning på vilken ljud eller rörliga bilder har tagits upp får inte utan framställarens samtycke eftergöras eller göras tillgänglig för allmänheten förrän har förflutit då upptagningen gjordes eller, om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från upptagningen, då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Som efter- görande anses även att upptagningen förs över från en sådan anordning till en annan. Bestämmelserna i 6-9 §§, 11 § andra stycket, 12, 13, 15 och 16 §§, 19 § första stycket andra meningen och andra stycket, 21, 22, 25-26b och 26 e §§ skall tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf. Dessutom skall 26 f § tillämpas i fråga om andra upptagningar än sådana som avses i 47 §. Paragrafen handlar om skyddet för framställare av ljudupptagningar och framställare av upptagningar av rörliga bilder. Utgångspunkten för skyddstidens beräkning är det år då upptagningen gjordes. Om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts därifrån, räknas dock skyddet inte längre från det år då upptagningen gjordes utan från det år då den första av nämnda åtgärder vidtogs (artikel 3.2 och 3.3 i direktivet). Begreppen "utgivning" och "offentliggörande" är definierade i 8 §. 60 § Vad i denna lag är stadgat om upphovsrätt är tillämpligt på 1. verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i , 2. verk som först utgivits i eller i och utom riket, 3. filmverk vars producent har sitt säte eller sin vanliga vistelseort i , 4. här uppfört byggnadsverk, 5. konstverk som utgör del av här belägen byggnad eller på annat sätt är fast förenat med marken. Vid tillämpning av första stycket 2. anses samtidig utgivning ha ägt rum, om verket utgivits i efter utgivningen utomlands. Vid tillämpning av första stycket 3. anses, där ej annat visas, den vars namn på sedvanligt sätt utsatts på exemplar av filmverket som verkets producent. Bestämmelserna i 26 j § tillämpas på verk av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i . Bestämmelserna i 44 a § tillämpas på utgivningar och offentliggöranden av den som är svensk medborgare eller har sin vanliga vistelseort i . Bestämmelserna tillämpas också på utgivningar och offentliggöranden av juridiska personer som har säte i . Bestämmelserna i 50 och 51 §§ tillämpas på varje litterärt eller konstnärligt verk, oberoende av dess ursprung. I paragrafen finns bestämmelser om upphovsrättslagens tillämpnings- område. Förutom redaktionella ändringar har föreskrifter intagits i tredje stycket om tillämpningen av reglerna i 26 j § och i fjärde stycket om tillämpningen av reglerna i 44 a §.