prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — I stället skall värdlandsmyndigheten underrätta hem- landsmyndigheten om vilka villkor som, med hänsyn till det allmänna bästa, enligt värdlandets regler gäller för verksamheten, se artikel 10.4 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet). En sådan underrättelse skall göras från det att värdlandsmyndigheten tog emot hemlandsmyndighetens underrättelse. Försäkringsgivaren får genomföra etableringen och påbörja sin verksamhet när tidsfristen löpt ut eller, om värdlandsmyndigheten underrättat hemlandsmyndigheten, . Se vidare om begreppet det allmänna bästa i avsnitt 6.3. Artiklarna 14, 16 och 17 i andra skadeförsäkringsdirektivet och artiklarna 11, 14 och 17 i andra livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artiklarna 34, 35 och 36 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje liv- försäkringsdirektivet innehåller bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet som är snarlika dem som gäller för etablering. Bestämmelserna innebär att gränsöverskridande verksamhet kan drivas med stöd av auktorisation i hemlandet. En försäkringsgivare som ämnar driva gränsöverskridande verksamhet i ett annat medlemsland skall göra en anmälan till hemlandets behöriga myndighet och ange vilket eller vilka slag av risker man kommer att försäkra (tredje skadeförsäkringsdirektivet) resp. vilka åtaganden man kommer att göra (tredje livförsäkringsdirektivet). skall inom efter anmälan från försäkringsgivaren överlämna ett intyg till värdlandsmyndigheten om att försäkringsföretagets kapitalbas inte understiger solvensmarginalen, vilka försäkringsklasser försäkringsföretaget har auktorisation att erbjuda samt vilka risker eller åtaganden som försäkringsgivaren avser att försäkra. Om hemlandsmyndigheten finner att informationen inte skall vidarebefordras till värdlandsmyndigheten skall försäkringsgivaren underrrättas om det inom en månad varvid hemlandsmyndigheten skall ange skälen för sitt ställningstagande. Ett avslagsbeslut eller underlåtenhet att fatta beslut skall kunna överprövas av domstol. skall som den översänder anmälan till värdlandsmyndigheten underrätta försäkringsgivaren. Försäkringsgivaren får påbörja den gränsöverskridande verksamheten som underrättelsen mottas. Värdlandet har ingen möjlighet att motsätta sig en gränsöverskridande verksamhet om hemlandsmyndigheten översänt informationen till värdlandsmyndigheten. En försäkringsgivare som redan bedriver gränsöverskridande verksamhet skall, om något förhållande som angetts i den ursprungliga anmälan till hem- landsmyndigheten ändras, meddela myndigheten i förväg. Skälen för regeringens förslag: Koncession för svenska försäkringsbolag Den ursprungliga lydelsen av artikel 7.1 i både första skadeförsäkringsdirek- tivet och första livförsäkringsdirektivet innebar att en auktorisation för etablering av huvudkontor skulle vara gällande inom hela medlemsstatens territorium. Det fanns dock enligt direktivbestämmelsen en möjlighet att begränsa auktorisationen till en del av medlemsstatens territorium. Genom den tredje generationens försäkringsdirektiv har direktivbestämmelsen ändrats på så sätt att en auktorisation är gällande inom hela gemenskapen (se artikel 5 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 4 i tredje livförsäkringsdirektivet). Auktorisationen skall ge försäkringsgivaren rätt att bedriva försäkringsverksamhet inom gemenskapen med stöd av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster. Frågan är om EG:s regel om auktorisationens geografiska räckvidd föranleder någon ändring i den svenska lagstiftningen. Enligt 2 kap. 5 § FRL skall bolagsordningen ange bl.a. området för för- säkringsbolagets verksamhet, om det gäller direkt försäkring i , och, i förekommande fall, att bolaget skall driva försäkringsrörelse i utlandet. I samband med koncessionsprövningen prövar regeringen att bolagsordningen överensstämmer med FRL. Regeringen stadfäster sedan bolagsordningen och beviljar koncession, om den planerade verksamheten kan antas uppfylla kraven på en sund försäkringsverksamhet. Enligt regeringens mening har bolagsordningen en sådan betydelse för koncessionsprövningen att det starkt kan sättas i fråga om de nuvarande bestäm- melserna om att bolagsordningen måste innehålla det geografiska verk- samhetsområdet är förenliga med de aktuella direktivbestämmelserna. Regeringen anser därför att de nuvarande bestämmelserna i om bolagsordningens innehåll bör ändras så att det endast är obligatoriskt att ange om bolaget avser att driva försäkringsrörelse utanför EES. Den nya bestämmelsen bör inte utformas som ett förbud mot att i bolagsordningen ange en geografisk begränsning inom EES. Det skall alltså stå stiftarna fritt att, om de så önskar, ange en sådan begränsning. Med hänsyn till att det endast blir obligatoriskt att ange om försäkringsrörelse skall bedrivas utanför EES får en sådan frivillig begränsning anses förenlig med de aktuella direktivbestämmelserna. Det kan tilläggas att bestämmelserna i den tredje generationens direktiv inne- bär att prövningen av om förutsättningar föreligger att bedriva verksamhet utanför hemlandet görs av hemlandsmyndigheten i samband med att försäkringsgivaren anmäler sin avsikt att driva verksamhet i ett annat EES-land. De gällande svenska koncessionsreglerna grundas på att denna prövning görs i samband med den ursprungliga koncessionsprövningen eller i anslutning till en ändring i bolagsordningen såvitt avser verksamhetsområdet. Ett införlivande av de nämnda direktivbestämmelserna innebär att nya bestämmelser bör införas om att prövningen av om förutsättningar föreligger att bedriva verksamhet i ett annat EES-land skall göras när försäkringsbolaget faktiskt avser att starta sådan verksamhet och gör en anmälan om detta till . Svenska försäkringsbolags sekundäretablering inom EES För att underlätta framställningen infördes under redogörelsen för begreppet sekundäretablering som sammanfattande benämning på filial, agentur och liknande etableringsformer. Beteckningen bör även införas i försäkringslagstiftningen (se kommentaren till 2 a kap. FRL). Uttrycket fast driftställe som infördes i försäkringslagstiftningen , omfattar, till skillnad från sekundäretablering, även huvudkontor (se prop. 1992/93:257 s.166 samt förslaget till ny 2 kap. 2 § LEF). Direktivens bestämmelser om sekundäretablering föranleder ändringar i FRL. Försäkringsbolag som avser att inrätta en sekundäretablering i ett annat EES-land skall först underrätta . Underrättelsen skall inne- hålla uppgift om i vilket land sekundäretableringen skall inrättas, en plan för den tilltänkta verksamheten med angivande av sekundäretableringens organisation och vilket slags försäkringsverksamhet som skall drivas, uppgift om sekundäretableringens adress samt om vem som är dess företrädare. Om inspektionen efter en prövning av bolagets organisation, finansiella situation och företrädarnas kompetens och erfarenhet finner att det inte föreligger något hinder för den planerade verksamheten skall inspektionen vidarebefordra underrättelsen till värdlandsmyndigheten tillsammans med ett intyg om att försäkringsbolaget har en tillräcklig kapitalbas. har därefter på sig att inkomma med information om nationella villkor för verksamheten motiverade av hänsyn till det allmänna bästa, (i avsnitt 6.3 behandlas begreppet det allmänna bästa). Ett beslut av att inte vidarebefordra en anmälan om en tilltänkt utlandsetablering skall motiveras. Till följd av förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser om motivering av beslut (20 §) uppfyller direktivens krav i det hänseendet. I fråga om möjligheterna att överklaga sådana beslut föranleder direktivbestämmelserna justeringar i FRL. Även underlåtenhet att underrätta värdlandsmyndigheten eller att meddela avslagsbeslut skall kunna föranleda domstolsprövning. I avsnitt 7 om straff och överklaganden föreslås ändrade regler om överklagande av beslut och om domstolsprövning i vissa fall vid underlåtelse att meddela underrättelse eller avslagsbeslut. Enligt nu gällande regler krävs koncession för en försäkringsgivare med säte i ett annat EES-land att driva försäkringsverksamhet från en sekundäretablering i (2 kap. 1 § LEF). Koncession kan beviljas för etablering av en agentur eller en filial eller, när det gäller en försäkringssammanslutning som t.ex. ''''s, en generalrepresentation. Direktivens bestämmelser föranleder omfattande ändringar i LEF. Ändringarna innebär i huvudsak att den utländska försäkringsgivaren utan svensk koncession skall kunna etablera sig här. skall i stället underrätta om den planerade verksamheten på motsvarande sätt som inspektionen skall göra vid ett svenskt försäkringsbolags sekundäretablering inom EES. Inspektionen skall därefter underrätta hemlandsmyndigheten om eventuella svenska regler som, med hänsyn till det allmänna bästa, gäller för verksamheten här, (se angående begreppet det allmänna bästa avsnitt 6.3). Försäkringsgivaren har dock under alla förhållanden - alltså även om någon underrättelse inte sker från inspektionen - rätt att påbörja verksamheten efter det att har tagit emot ett meddelande från hemlandsmyndigheten om den planerade verksamheten. Även om det således inte län- gre krävs svensk koncession för en EES-försäkringsgivare som ämnar driva verksamhet från en sekundäretablering här, skall etableringen fortfarande ske med antagande av någon här i landet vedertagen form (generalagentur, filial eller generalrepresentation). Svenska försäkringsbolags gränsöverskridande verksamhet inom EES Försäkringsbolag som vill driva gränsöverskridande verksamhet i ett annat EES-land måste underrätta om sin avsikt samt bifoga en plan över den planerade verksamheten (2 a kap. 1 § FRL). Underrättelse till inspektionen krävs även när bolaget avser att marknadsföra försäkringar i från en agentur eller filial i ett annat EES-land avseende risker belägna här i landet (2 a kap. 2 § FRL). De nuvarande bestämmelserna om gränsöverskridande verksamhet i FRL måste ändras på i huvudsak följande sätt. Innan ett försäkringsbolag får börja driva gränsöverskridande verksamhet gentemot ett annat EES-land skall underrättas om bolagets avsikter. Underrättelsen skall innehålla information om vilken typ av risker resp. åtaganden bolaget avser att försäkra. Inspektionen skall inom en månad vidarebefordra försäkringsbolagets underrättelse om gränsöverskridande verksamhet till mottagarlandet och informera om vilka försäkringsklasser försäkringsföretagets har auktorisation att erbjuda och överlämna ett intyg om att försäkringsföretagets kapitalbas inte understiger solvensmarginalen. Försäkringsbolaget får påbörja verksamheten när det mottagit underrättelse från inspektionen om att informationen har avlämnats till mottagarlandet. Ovanstående gäller även när bolagets underrättelse rör ändring av en pågående verksamhet. Inspektionen har alltså en månad på sig att motsätta sig den planerade verksamheten eller ändring av pågående verksamhet om man finner att förutsättning för densamma saknas. beslut om att inte vidarebefordra ett försäkringsbolags underrättelse till värdlandsmyndigheten skall kunna överklagas hos kammarrätten. I de fall när inspektionen underlåter att vidarebefordra en underrättelse skall försäkringsbolaget kunna använda sig av samma procedur som ifråga om underlåtelse vid svenska försäkringsbolags sekundäretablering inom EES dvs. begära kammarrättens förklaring att ärendet onödigt uppehålls (se vidare avsnitt 7 om straff och överklaganden). EES-försäkringsgivares gränsöverskridande verksamhet i Vid gränsöverskridande verksamhet med livförsäkringar som riktar sig till enskilda personligen krävs koncession för utländska EES-försäkringsgivare om verksamheten sker utan förmedling av en försäkringsgivare med koncession i . I andra fall räcker det med att den gränsöverskridande verksamheten föregås av anmälan till (2 kap. 2 § LEF). De nu gällande bestämmelserna i för utländska EES-försäkringsgivare att driva gränsöverskridande verksamhet måste i stor utsträckning ändras. Den utländska EES-försäkringsgivaren skall få börja driva gränsöverskridande verksamhet här i landet så snart från försäkringsgivarens hemlandsmyndighet har mottagit ett intyg om att försäkringsföretagets kapitalbas inte understiger solvensmarginalen och information om vilka försäkringsklasser försäkringsföretagets har auktorisation att erbjuda samt vilka risker eller åtaganden som försäkringsgivaren avser att försäkra, och försäkringsgivaren underrättats om att informationen översänts. Värdlandet får emellertid kräva att, när det gäller trafikförsäkring, försäkringsgivaren utser en representant och anger dennes adress samt att försäkringsgivaren avger en förklaring om att man är medlem i värdlandets nationella försäkringsbyrå och garantifond (i Sve- rige ). Bestämmelser om representant för trafik- försäkringsgivare har redan införts i 5 § trafikskadelagen (SFS 1993:1307). Representanten skall företräda försäkringsgivaren vid försäkringsfall och ha behörighet att svara för försäkringsgivaren inför domstol, m.m. Dessa regler bör behållas oförändrade. Regeringens förslag: Svenska försäkringsbolags verksamhet inom EES-området skall i första hand stå under tillsyn. Verksamhet som en utländsk EES-försäkringsgivare driver i skall i första hand stå under tillsyn av behörig myndighet i försäkringsgivarens hemland. Regler om utökade tillsynsbefogenheter för införs. Reglerna om befogenhet för inspektionen att inskränka ett försäkringsbolags förfogande över sina tillgångar utökas. Inspektionen skall även ha befogenhet att anmoda ett EES-land där ett svenskt försäkringsbolag driver verksamhet att vidta åtgärder motsvarande de inspektionen vidtagit. En EES-försäkringsgivares hemlandsmyndighet får efter anmälan till företa inspektion på platsen av en försäkringsgivares sekundäretablering här i landet. skall bistå och samarbeta med hemlandsmyndigheten i dess tillsyn. Om en EES-försäkringsgivare visar sig olämplig att driva verksamhet här i landet skall inspektionen meddela detta till hemlandsmyndigheten som har att vidta åtgärder. Inspektionen har dock möjlighet att i speciellt brådskande fall vidta vissa åtgärder utan att meddela hemlands- myndigheten. Internpromemorians förslag: I promemorian föreslås inte någon möjlighet att inskränka ett bolags rätt att förfoga över sina tillgångar vid förverkande av bolagets koncession. Inte heller föreslås möjlighet för inspektionen att anmoda ett försäkringsbolags värdlandsmyndighet att vidta motsvarande åtgärder. I promemorian föreslås dock vidare en möjlighet för inspektionen att i vissa brådskande fall utan att först ha hört hemlandsmyndigheten bestämma hur verksamheten skall bedrivas. Remissinstanserna: har påpekat att inskränkning av ett försäkringsbolags rätt att förfoga över sina tillgångar redan när kapitalbasen underskrider solvensmarginalen enligt direktiven endast tillåts i undantagsfall. Vidare föreskriver direktiven att möjlighet till inskränkning även föreligger när det finns risk för att ett bolags finansiella ställning ytterligare kommer att försämras. har dessutom som sin uppfattning uttalat att det faktum att promemorians förslag saknar regler om konsekvenser av förfogande i strid med beslut om inskränkning av förfoganderätten skall tolkas som att rättshandlingen inte blir civilrättsligt ogiltig. Hemlandets tillsynsmyndighet är enligt direktiven ensam ansvarig för den finansiella tillsynen av de försäkringsgivare som har sitt säte i landet. Detta gäller oavsett var inom gemenskapen försäkringsgivaren driver sin verksamhet och oavsett om dennes verksamhet i en annan medlemsstat drivs från en sekundäretablering eller genom gränsöverskridande verksamhet. skall dessutom kräva att försäkringsgivarna har sunda metoder för administration och bokföring samt lämpliga rutiner för intern kontroll, artikel 13 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 15 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 9 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 8 i tredje livförsäkringsdirektivet). skall ha löpande tillsyn över att försäkringsgivaren, även efter det att auktorisation beviljats, uppfyller förutsättningarna för auktorisation i enlighet med artikel 8 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet). för återkallelse föreligger när ett försäkringsbolag inte längre uppfyller villkoren för att bedriva försäkringsverksamhet, artikel 22.1 b i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 b i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet). Inom ramen för sin tillsyn skall hemlandsmyndigheten kunna genomföra inspek- tioner på plats hos sekundäretableringar i andra länder, dock först efter att ha informerat värdlandsmyndigheten, artikel 14 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 16 i första livförsäkringsdirektivet (i lydelse enligt artikel 10 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 9 i tredje livförsäkringsdirektivet). får medverka vid en sådan kontroll. Hemlandet skall ålägga en försäkringsgivare att återkommande ge in redovisning och övrig dokumentation om verksamheten inom EG som behövs för tillsynen, artikel 19 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 23 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 11 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och 10 i tredje livförsäkringsdirektivet). Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att dess behöriga myndighet skall få de befogenheter och resurser som behövs för tillsyn över försäkringsgivare i och utanför den egna medlemsstaten. I direktiven nämns särskilt åtgärder som gör det möjligt att göra ingående undersökningar genom inhämtande av uppgifter och begäran att få in handlingar angående försäkringsrörelsen samt genom inspektion på plats i ett företags lokaler. Vidare skall myndigheten ha möjlighet att vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande företaget, dess ledning eller personer med avgörande inflytande över företaget för att se till att verksamheten bedrivs i enlighet med nationella lagar och författningar, att försäkringsgivaren följer verksamhetsplanen i dess tvingande delar samt att förhindra och undanröja missförhållanden som är till förfång för försäkringstagarna. Varje medlemsstat skall dessutom ge sin behöriga myndighet befogenhet att tillse att försäkringsgivaren fullgör sina åligganden i dessa hänseenden, om nödvändigt genom att använda tvångsmedel, och vid behov på rättslig väg. Enligt artikel 8 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 6 i tredje skadeför- säkringsdirektivet och artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt artikel 29 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet får hemlandsmyndigheten inte anta bestämmelser om krav på förhandsgodkännande eller löpande redovisning av allmänna eller särskilda villkor, premietariffer eller av formulär och andra tryckta handlingar för användning i mellanhavanden med försäkringstagarna. För livförsäkring gäller förbudet även tekniska grunder för premieberäkning och beräkning av tekniska avsättningar. Förbudet avser krav på såväl redovisning vid själva koncessionstillfället som anmälan under verksam- hetens gång. Dock får hemlandet föreskriva regelmässig underrättelse av tekniska grunder för premieberäkning och beräkning av tekniska avsättningar för att kontrollera att nationella bestämmelser rörande försäkringsmatematiska principer efterlevs. Förbudet för förhandsgranskning av grunder för försäkringsverksamheten behandlas särskilt i avsnitt 5.2. Enligt artikel 29 i tredje skadeförsäkringsdirektivet får dock hemlandsmyndigheten genom stick- provskontroll kräva att försäkringsvillkor och andra dokument företes för att kontrollera överensstämmelse med de nationella bestämmelserna rörande försäkringsavtal. Hemlandets tillsyn över försäkringsgivares överlåtelse av sitt försäkrings- bestånd behandlas särskilt i avsnitt 6.4. Om en försäkringsgivare inte följer bestämmelserna om försäkringstekni-ska avsättningar eller inte uppfyller kraven på garantifondens storlek får hemlandsmyndigheten förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar, artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 13 tredje skadeförsäk- ringsdirektivet och artikel 12 i tredje livförsäkringsdirektivet). Sådana åtgärder får i undantagsfall vidtas av hemlandsmyndigheten även när solvensmarginalen underskrider den föreskrivna miniminivån om myndigheten bedömer att försäkringsgivarens finansiella ställning ytterligare kommer att försämras. Myndigheterna i de länder där försäkringsgivaren bedriver verksamhet skall i förväg informeras om åtgärden. Även efter det att en åtgärd vidtagits skall de behöriga myndigheterna i länder där försäkringsgivaren driver verksamhet informeras och på begäran av hemlandsmyndigheten vidta samma åtgärder beträffande de av försäkringsgivarens tillgångar som är belägna inom landet och som anges av hemlandsmyndigheten. Enligt artikel 27 i första skadeförsäkrings- direktivet, i dess lydelse enligt artikel 13 i assistansdirektivet (84/641/EEG), och artikel 31.2 i första livförsäkringsdirektivet skall motsvarande gälla även för agenturer och filialer till försäkringsgivare med huvudkontor utanför gemenskapen. I första generationens försäkringsdirektiv föreskrivs att grund för åter- kallelse av auktorisationen föreligger när försäkringsgivaren inte inom angiven tid vidtar de åtgärder som fastställts i en rekonstruktions- eller finansieringsplan för återställande av ett företags finansiella ställning, när försäkringsgivaren inte längre uppfyller villkoren för tillståndet eller när försäkringsgivaren allvarligt åsidosätter sina skyldigheter enligt de regler den omfattas av. I tredje generationens försäkringsdirektiv, artikel 22 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26 i första livförsäkringsdirektivet (i lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet), har som ytterligare grunder för återkallande av en auktorisation angivits att en försäkringsgivare inte utnyttjar auktorisationen , uttryckligen avstår från auktorisation eller upphör att utöva verksamhet än . Enligt de nya bestämmelserna är det hemlandsmyndigheten som återkallar auktorisationen även beträffande bolagets verksamhet i andra medlemsstater. Detta har sin grund i att en auktorisation som godkänts av hemlandet gäller inom hela EG enligt principen om en enda auktorisation, se avsnitt 6.1. skall anmäla återkallelse eller upphörande av auktorisationen till de behöriga myndigheterna i övriga medlemsstater där försäkringsgivaren driver försäkringsverksamhet, varpå dessa är skyldiga att hindra försäkringsgivaren från att där inleda ny verksamhet. (Redan i första generationens försäkringsdirektiv stadgas om hemlandsmyndighetens skyldighet att i samarbete med värdlandsmyndigheterna vidta alla de åtgärder som behövs till skydd för de försäkrades intressen varvid särskilt poängteras möjligheten att i detta syfte inskränka försäkringsgivarens rätt att förfoga över sina tillgångar). Reglerna om hemlandstillsyn innebär inte att värdlandets lagar saknar til- lämpning för försäkringsgivare som driver försäkringsverksamhet genom en sekundäretablering eller gränsöverskridande verksamhet inom värdlandets territorium, eller att allt ansvar och alla befogenheter tas ifrån värdlandsmyndigheten. Innan verksamheten vid en sekundäretablering inleds skall värdlandsmyndigheten ha på sig att ange under vilka villkor som verksamheten får bedrivas.