prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Det bör finnas en möjlighet att avstå från rättelseåtgärder när det uppenbarligen är opåkallat eller oskäligt. 15.2.16 i : Uppdelningen av tillsynsansvaret enligt 1 § bör vara strikt. Länsstyrelsernas roll bör preciseras mot ett tydligt övergripande tillsynsansvar i länet. 15.2.17 kommun: I nuvarande miljöskyddslag finns en skyldighet för tillsynsmyndighet att beivra miljöbrott. I förslaget 22 kap. 18 § har denna skyldighet knutits till den som faktiskt utövar tillsynen, dvs. den anställde vid myndigheten, istället för till myndigheten som sådan. Förändringen klarlägger på ett positivt sätt rollfördelningen mellan myndighet och enskild tjänsteman. 15.2.18 kommun: I avsnittet om föreläggande och förbud har vi noterat att utredningen inte funnit anledning att införa särskilda regler för meddelande av råd, motsvarande nuvarande 39 § miljöskyddslagen. Kommittén har uppfattat dessa råd som en allmän rådgivningsverksamhet från myndigheternas sida. Vår uppfattning är den att råd, lämnade med stöd i lagstiftning, är snarare att betrakta som en markerad uppmaning. De praktiska erfarenheterna av tillsynsarbetet visar emellertid att användandet av råd enligt 39 § ML varit mycket effektiv när det gäller att uppnå rättelse vid bristande miljöförhållanden. 15.2.19 : Beträffande myndigheternas rådgivningsverksamhet kan anföras att det bör vara upp till tillsynsmyndigheterna att själva avgöra i vilken utsträckning och i vilka sammanhang råd bör medgivas. - - - I likhet med vad som föreslås beträffande gemensamma tillsynsregler bör också gemensamma regler införas i balken avseende myndigheternas möjligheter att meddela förelägganden och förbud. Därvid tillstyrks förslaget att använda de nuvarande bestämmelserna i strålskyddslagen och lagen om kemiska produkter som utgångspunkt för ett nytt regelsystem. Det bör då också framgå att förelägganden och förbud skall användas restriktivt. - - - Även bestämmelser om vite bör införas i . Viten och straffrättsliga sanktioner bör kunna användas parallellt inte minst mot bakgrund av svårigheterna att straffrättsligt lagföra juridiska personer för t.ex. miljöbrott. Det bör finnas en möjlighet för myndigheterna att översända ett vitesföreläggande för anteckning i fastighetsbok eller tomträttsbok. Motiven är, såsom utredningen konstaterar, oftast att svårigheter föreligger avseende verkställighet av vitesföreläggande när egendom överlåtes. Beslut om föreläggande eller förbud bör gälla , om ej annat förordnas i beslutet. - - - Vidare tillstyrks förslaget om att tillsynsmyndigheten även i fortsättningen bör få besluta om rättelse på någons bekostnad om vederbörande underlåter att vidta en åtgärd som åligger honom enligt eller enligt föreskrifter eller villkor som meddelats med stöd av balken eller enligt beslut om föreläggande eller förbud. I brådskande fall bör rättelse kunna vidtas direkt. Till sin hjälp bör då myndigheterna kunna använda handräckningsinstitutet. En samordning av de nuvarande tillträdesbestämmelserna tillstyrks. Den nya lagregleringen bör ge tillsynsmyndigheterna samma tillträdesrätt som de har . Även nuvarande möjligheter om myndigheternas rätt att vid tillsyn utföra undersökningar och ta prover bör regleras i en gemensam bestämmelse. Förslaget om att ge hälsoskyddsmyndigheterna möjligheter att påfordra undersökningar av otillfredsställande bostadsmiljöer tillstyrks. 15.2.20 : I 22 kap. 4 § första stycket har intagits en skyldighet för ny ägare till fastighet att under vissa förutsättningar avhjälpa skador som uppkommit under tidigare ägares tid. Det kan ifrågasättas om en skyldighetsregel av detta slag hör hemma i kapitlet om tillsyn. - - - I 22 kap. 10 § regleras tillsynsmyndigheternas möjligheter att förordna om rättelse på den försumliges bekostnad. Vi vill peka på att det andra stycket i paragrafen fått en olycklig inledande formulering som medför att regeln inte blir tillämplig i de situationer som avses enligt specialmotiveringen. Regeln skall enligt motiven kunna tillämpas utan föregående föreläggande eller förbud i brådskande fall, under förutsättning att balken, föreskrifter eller villkor överträtts. Hänvisningen till de fall som avses i första stycket blir då oriktig - där avses endast fall där föreläggande eller förbud redan utfärdats. 15.2.21 : Beträffande tillsynen bör grundregeln vara att den skall bedrivas av lokal myndighet. Avsteg från denna grundregel är de fall då det är orimligt att hålla lokal kompetens eller om kommunen inte tar sitt tillsynsansvar. 15.2.22 kommun: I vissa speciella miljöärenden bör tillsynsmyndigheten få möjlighet att meddela generella förelägganden eller förbud. Genom att gå ut generellt med krav inom en bransch underlättas införandet av miljöskyddsåtgärder. införande av krav på branscher som inte är tillståndspliktiga skapar en ur konkurrenssynpunkt fördelaktig situation för företagen. - - - () som tillsynsmyndighet bör få samma möjlighet som att besluta om tillträde till egendom och föreskriva om förbud att rubba eller skada mätinstrument enligt 14 kap. 8 §. - - - I tolkningen av nuvarande miljöskyddslag tvistas det om det finns möjlighet att förelägga en miljöstörande verksamhet om utredning som kan klargöra vilka tekniker som finns tillgängliga för att minska miljöskador, samt kostnader för sådana åtgärder. För att det inte skall finnas möjlighet till feltolkning anser MHN att bör kompletteras med ett klargörande i denna fråga. 15.2.23 kommun: 22 kap. 18 § Skyldigheten att tillse att miljöbrott beivras bör ej läggas på den enskilde myndighetspersonen utan även i fortsättningen åligga den myndighet som har att utöva tillsyn. 15.2.24 : Vi vill påpeka att det andra stycket i 22 kap. 10 § fått en olycklig inledande formulering som medför att regeln inte blir tillämplig i de situationer som avses enligt specialmotiveringen. - - - I 22 kap. 18 § föreskrives att den som faktiskt utövar tillsyn har skyldighet att tillse att miljöbrott beivras. gäller enligt miljöskyddslagen att det är myndigheten som har detta ansvar. - - - Då denna fråga ofta är av känslig natur kan det föreligga ett behov av myndighetens stöd innan ärendet lämnas till åtalsprövning. - - - Det bör därför övervägas om det finns tillräckligt vägande skäl att ändra paragrafen till nu föreslagen lydelse. 15.2.25 och kommuner: I balken 22 kap. 8 § införs en tidigare paragraf i hälsoskyddslagen om möjlighet till inskrivning i fastighetsbok eller tomträttsbok; detta är en riktig skrivning och som möjliggör ett effektivt miljöarbete. 15.2.26 : I 22 kap. 11 § anges: "skall kronofogdemyndigheten verkställa tillsynsmyndighetens beslut." Av motivtexten framgår ej hur detta skall ske i alla de situationer som kan uppkomma enligt 22 kap. 2 §. 15.2.27 kommun: Enligt 14 kap. 8 § kan besluta om tillträde till annan fast egendom om det behövs för att utreda verkningarna av miljöfarlig verksamhet. Denna möjlighet bör tillskrivas tillsynsmyndigheten, alltså även miljönämnden ifall denna utövar tillsyn över verksamheten, liksom den möjlighet som ges för att föreskriva förbud att rubba eller skada instrumentet. 15.2.28 Akademikers , /SR: I 22 kap. 11 § anges: "skall kronofogdemyndigheten verkställa tillsynsmyndighetens beslut." Av motivtexten framgår ej hur detta skall ske i alla de situationer som kan uppkomma enligt 22 kap. 2 §. 15.2.29 , MHTF: MHTF anser att nuvarande 44 a § i miljöskyddslagen skall finnas med i . Det är fortsättningsvis nödvändigt och mycket viktigt att tillsynen är lokal om den miljöfarliga verksamheten påverkar kommunens miljö. Med detta innefattas även kommunala anläggningar. 15.3.1 , SSI: 22 kap. 1 § i förslaget till Miljöbalk utesluter den möjlighet som finns för SSI att själv bestämma om delegering av tillsynsuppgifter till en kommun med stöd av 30 § strålskyddslagen och 16 § strålskyddsförordningen. SSI finner det angeläget att få behålla denna möjlighet. 15.3.2 i : Vad beträffar överlåtelsen av tillsyn till en kommun bör paragraferna ge utrymme för regeringen att också ge t.ex. länsstyrelserna viss delegationsrätt av tillsynsuppgifter till en kommun. 15.3.3 i län: hälsar med tillfredsställelse att den nuvarande möjligheten till frivilligt övertagande av tillsynsansvar enligt § 44 a miljöskyddslagen kommer att upphöra. Denna konstruktion har länge varit en källa till irritation mellan tillsynsmyndigheterna och har skapat förvirring hos företag och allmänhet om vem som har tillsynsansvaret i det enskilda fallet. 15.3.4 i : delar kommitténs uppfattning att nuvarande system där kommunerna har möjlighet att frivilligt överta tillsyn från bör slopas. Enligt uppfattning bör tillsynen för verksamheter som tillståndsprövas av obligatoriskt åvila , liksom för verksamheter vars tillåtlighet prövas av regeringen enligt 7 kap. i den föreslagna . Det är vidare angeläget att även fortsättningsvis har kvar tillsynen över miljöfarlig verksamhet som är av regional betydelse eller har en regional påverkan. Listan över objekt där är tillsynsmyndighet bör baseras på branscher på liknande sätt som i den nuvarande bilagan till miljöskyddsförordningen och inte på en förteckning över enskilda verksamheter. avstyrker förslaget att låta ha tillsyn över de större trafikanläggningarna. Ansvaret bör istället åvila länsstyrelserna, gärna i samarbete. delar uppfattningen att det är tveksamt att kommunerna utövar tillsyn över egna verksamheter. Tillsynen över kommunala verksamheter med miljöpåverkan av betydelse bör därför åvila . 15.3.5 i : Kommitténs förslag innebär en avveckling av den nuvarande möjligheten för en kommun att överta tillsynen av miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddslagen 44a § och innebär en återgång till en ordning där alla landets kommuner förutsätts bedriva en exakt liknande tillsyn. är kritisk till en sådan ordning. Skilda förutsättningar råder i landet. Därför bör kommunerna ges betydande frihet att själva avgöra omfattningen av sitt tillsynsarbete utifrån bl.a. resurser och kompetens. Utredningens förslag avvecklar ett system som medgett en relativt hög grad av flexibilitet och utnyttjande av samhällets totala tillsynsresurser och förordar ett system där samtliga kommuner förutsätts bedriva en likartad tillsyn oavsett struktur, kompetens och resurser. 15.3.6 kommun: Miljöskyddslagens 44 a § ger kommunerna möjlighet att överta tillsynen över tillståndspliktiga anläggningar. Vi anser att denna paragraf skall inarbetas i sin helhet i balken. Kommunernas lokalkännedom och närhet till verksamhetsobjekten gör dem bäst lämpade för tillsynen. Vår erfarenhet är att tillsynen fungerar bättre då vi övertog tillsynen av de tillståndspliktiga verksamheterna i kommunen. 15.3.7 kommun: I 22 kap. 1 § bibehålls möjligheten att som i nuvarande 44 a § ML frivilligt överta tillsynsuppgifter från staten. I avsnitt 19.6.3 ifrågasätter dock miljöskyddskommittén lämpligheten av om kommunen skall ha tillsyn över kommunala anläggningar. - - - En sådan begränsning är felaktig och bör inte göras. Detta bör beaktas i den pågående utredningen om tillsynsmyndigheternas organisation. Möjligheten för kommuner som har resurser och kompetens att frivilligt överta tillsynsuppgifter måste finnas kvar fullt ut. 15.3.8 : Vi föreslår ett bibehållande av 22 kap. 44 a § ML då den visat sig fungera bra. Paragrafens krav på lämplighetsprövning garanterar kommunens kompetens som tillsynsmyndighet. Vi vill vidare framhålla vikten av att kommunrepresentanter ges tillfälle att medverka i den fortsatta utredningen om organisationsfrågorna inom miljöområdet. 15.3.9 kommun: I förarbetena till miljöbalksförslaget tar man upp frågan om kommunernas tillsyn över egna verksamheter. Man menar att en statlig tillsyn bättre skulle tillgodose kraven på opartiskhet i myndighetsutövningen. - - - En sådan ordning konsekvent införd skulle emellertid medföra betydande konsekvenser eftersom hälsoskyddslagen införlivas i . Den traditionellt kommunala tillsynen över skolor, barnstugor, vårdinrättningar och idrottsanläggningar skulle övergå till staten om anläggningarna drivs i regi. - - - Erfarenheterna av tillsyn enligt miljöskyddslagen är i allmänhet goda och inget styrker uppfattningen att tillsyn i regi över kommunala verksamheter skulle brista i opartiskhet eller vara mindre effektiva. Närheten mellan tillsynsmyndighet och tillsynsobjekt underlättar ett förtroendefullt samarbete. En tillsynsmyndighet kan utöver den reglerande miljötillsynen samarbeta med den enskilde om miljöplan. Undertecknad förordar därför att den obligatoriska kommunala miljötillsynen utökas och att delegationsmöjligheterna enligt nuvarande ML 44 a § för kommunerna att ta över statlig tillsyn kvarstår. Detta förutsätter att kommunerna i sin organisation så tydligt skiljer mellan tillsynsmyndigheten och de miljöstörande verksamheternas huvudmän att myndighetens opartiskhet inte ifrågasätts. 15.3.10 : Det är principiellt viktigt och ett absolut krav att 22 kap. 1 § ges den utformning som motsvarar § 44 a i dagens miljöskyddslag. Det skall även vara möjligt, om kommunen så önskar, att även ha tillsyn över kommunens egna anläggningar. Kommunerna har med framgång utövat tillsyn över kommunala anläggningar i enlighet med bl.a. hälsoskyddslagstiftningen. - - - Något ifrågasättande vad gäller statlig tillsyn utförd av statlig myndighet på statens anläggningar förekommer ej i betänkandet. 18 §: i avsnitt 19.6.3 har kommittén redogjort för hur de framtida tillsynsuppgifterna bör fördelas. Det är principiellt viktigt och ett absolut krav att paragrafen ges den utformning som motsvarar § 44 a i dagens miljöskyddslag. Det innebär att det är kommunerna själva som skall avgöra vilka anläggningar som skall ligga på den kommunala tillsynsmyndigheten. 15.3.11 : 22 kap. 1 § Enligt nuvarande miljöskyddslag § 44 a har kommunerna möjlighet att frivilligt överta mer tillsyn. - - - I 1 § tar balken upp en viktig principiell fråga, nämligen den att kommunerna bör tilldelas ett huvudansvar för tillsyn av miljöfarlig verksamhet. - - - Kommunen skall naturligtvis även ha tillsyn över kommunala anläggningar. - - - 1 § måste omformuleras så att dess innebörd överensstämmer med nuvarande 44 a § i miljöskyddslagen. - - - I detta avseende anser vi bl.a. att § 44 a i miljöskyddslagen skall vara med i . Vi anser det som mycket viktigt, att om en miljöfarlig verksamhet påverkar kommunens miljö, då skall tillsynen vara på lokal nivå. Med detta innefattas även kommunala anläggningar. 15.3.12 : Det faktum att 44 a § i ML tagits bort bäddar dock för att hantera dessa frågor utifrån andra principer än vad som skett. Detta framgår också klart av de resonemang som förs i såväl den allmänna motiveringen som i specialmotiveringen. Vad som avses skrotas är den flexibla synen på kommunernas miljöengagemang som möjliggjorts av exempelvis 44 a § ML och 18 b och 43 §§ NL. I stället avses tydligen att genomföra en strikt bodelning med strävan att kommunernas miljöansvar skall vara detsamma oavsett folkmängd, resurser, kompetens etc. Det oflexibla synsättets nackdelar kommer att visa sig både i toppen och botten. Ambitiösa kommuner kan komma att hindras i sina ambitioner och resurssvaga kommuner kan komma att få ett ansvar de inte är vuxna. Borttagandet av de paragrafer som tar hänsyn till kommunernas olikhet kan också sägas förekomma. Petris utredning som tillsattes för att reda ut dessa frågor. 15.3.13 kommun: Förslaget ger ej någon möjlighet till anpassning av tillsynsnivån över balken beroende på lokala förhållanden, kompetensnivå etc. Möjligheterna att bedriva en effektiv tillsyn bedöms var lika såväl i landets största kommun som i den minsta, och oavsett om kommunen är en utpräglad tätortskommun eller glesbygdskommun. Förslaget 22 kap. borde kompletteras med en regel, som medger att tillsynsansvar kan väljas mer individuellt utifrån de olika förutsättningar som kan föreligga. En regel motsvarande nuvarande § 44 a i miljöskyddslagen bör övervägas. 15.3.14 kommun: Kommitténs förslag innebär en avveckling av den nuvarande möjligheten för en kommun att överta tillsynen av miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddslagen 44 a § och innebär en återgång till en ordning där alla landets kommuner förutsätts bedriva en exakt likadan tillsyn. Med de skilda förutsättningarna som råder i landets kommuner måste kommunerna ges betydande frihet att själva avgöra omfattningen av sitt tillsynsarbete utifrån bl.a. resurser och kompetens. Utredningens förslag avvecklar ett system som medgett en relativt hög grad av flexibilitet och utnyttjande av samhällets totala tillsynsresurser och förordar ett system där samtliga kommuner förutsätts bedriva en likartad tillsyn oavsett struktur, kompetens och resurser. - - - är därför konstruerad som en ramlag för att möjliggöra ett demokratiskt inflytande. Att tillsynen av kommunala anläggningar utövas av en myndighet är därför i högsta grad förenligt med balkens intentioner. 15.3.15 : Möjligheterna att bedriva tillsynsverksamhet på nivå bör utredas närmare. Dock bör kommunerna aldrig ha tillsyn över egna verksamheter. - - - Det framstår som klart olämpligt att kommunerna skall ansvara för tillsynen beträffande anläggningar vari man har större egna intressen. Härmed avses inte bara kommunala verksamheter och kommunala bolag, utan även andra verksamheter som har kommunalt intresse av olika anledningar, t.ex. sådana som är mycket betydelsefulla av arbetsmarknadsskäl. Enligt bör en kommun aldrig utöva tillsyn över verksamheter oavsett drifts- och ägarformer, om kommunen har särskilda intressen i verksamheten. 15.3.16 , MHTF: Enligt nuvarande miljöskyddslag § 44 a har kommunerna möjlighet att frivilligt överta tillsyn från . - - - I 22 kap. 1 § tar balken upp en viktig principiell fråga, nämligen den att kommunerna bör tilldelas ett huvudansvar för tillsyn av miljöfarlig verksamhet på lokal nivå. - - - I paragrafen föreslås också att efter åtagande av en kommun får regeringen överlåta åt kommunen att i ett visst avseende utöva tillsyn som annars skulle ankomma på statlig myndighet. - - - MHTF anser att det även fortsättningsvis är nödvändigt och mycket viktigt att en kommun kan åta sig tillsynen av en miljöfarlig verksamhet. - - - Den miljöfarliga verksamheten skall vara av betydelse för kommunens miljöbelastning, med andra ord om verksamheten har stor lokal påverkan skall tillsynen vara lokal. - - - Kommunerna skall naturligtvis även ha tillsyn över kommunala anläggningar. 1 § måste formuleras så att dess innebörd överensstämmer med nuvarande 44 a § i miljöskyddslagen. 15.3.17 : Det är väsentligt att en långtgående delegering av tillsynsansvaret ej får inverka på kvaliteten vad gäller tillsyn och rättstillämpning. Tillsynen får ej påverkas av det förhållandet att eventuella skador kan komma att täckas av förekommande försäkringar. 16 Talerätt och Överklagande 16.1.1 Ombudsmän, : Om förslaget att ideella organisationer som tillvaratar mijövårdsintressen skall tillerkännas talerätt kommer att genomföras, bör enligt min uppfattning i balken regleras vilka slag av beslut som skall kunna överklagas av en sådan organisation. Vidare bör även de grundläggande krav som skall ställas för att en organisation skall tillerkännas sådan rätt framgå av balken. 16.1.2 Justitiekanslern, : Vad gäller talerätt för ideella organisationer i 24 kap. 5 § synes argumentationen inte helt övertygande. Inför ett ställlningstagande i denna fråga bör saken övervägas dels i belysning av ett bredare förvaltningsprocessuellt perspektiv, dels bör behandlingen av grupptalanutredningens nu väntade betänkande avvaktas. 16.1.3 Överbefälhavaren, : Det är mindre lämpligt att utöka talerätten till ideella organisationer enligt förslaget 24 kap. 5 §, 6 p. även om dessa har viss rätt att överklaga. 16.1.4 , FortF: FortF anser att det är olämpligt att utöka talerätten till ideella organisationer enligt förslagets 5 § 6 p. 16.1.5 : Man bör inte göra avsteg från allmänna förvaltningsrättsliga principer utan att tungt vägande skäl härför föreligger. Några sådana skäl för förslaget att låta ideella organisationer få en självständig talerätt har ej redovisats. avstyrker därför förslaget i den delen. 16.1.6 : ställer sig tveksam till förslaget att utöka kretsen av de som har rätt att överklaga ett beslut enligt . Åtgärden ökar medinflytandet men kommer enligt uppfattning att leda till ökade kostnader för samhället genom utökad administration hos tillsynsmyndigheter, domstolar och regering. Förslaget kommer också generellt att leda till ökade kostnader för skogsägare och andra näringsutövare genom ökad administration och tidsutdräkt. I enskilda fall kan dessa kostnader bli betydande. 16.1.7 geologiska undersökning, SGU: SGU anser att en utvidgad rätt att föra talan mycket väl kan kopplas till ett system där viktigare ärenden avgörs genom domstolsprövning. Ett sådant system medför att endast seriösa sakägare kommer att kunna föra talan. För att bibehålla effektivitet i domstolsarbetet erfordras en klar och tydlig avgränsning av sakägarbegreppet. 16.1.8 : Kommittén redogör för hur frågan om utvidgad talerätt har varit uppe till diskussion . - - - Förutom principiella juridiska argument mot en sådan utvidgad rätt finns också praktiska. En miljöorganisation, som inte fått gehör för ett generellt förbud mot en viss tillståndspliktig åtgärd, skulle kunna blockera sådana arbetsföretag tidsmässigt genom att regelmässigt anföra besvär mot givna tillstånd. Detta skulle vara till avsevärt men för brukandet av marken, även om besvären skulle avslås i de flesta fallen. - - - En ideell intresseorganisation är i sin fulla rätt att kämpa ensidigt för sin sak, utan eller med ringa hänsynstagande till andra intressen. Att "allmänheten" skulle få så mycket större inflytande över beslut, därför att en ideell miljöorganisation ges talerätt, kan diskuteras. Domän anser nuvarande regler väl grundade och avstyrker bestämt en utvidgad talerätt. 16.1.9 Kammarkollegiet: En talerätt för ideella föreningar kan, som kommittén konstaterar, inte vara helt generell utan måste på något sätt begränsas till organisationer som har en fastare struktur och en målsättning eller bärande idé som sträcker sig längre än det aktuella projektet. Redan dessa inskränkningar skapar gränsdragningsproblem och motverkar det grundläggande syftet med en vidgad talerätt nämligen att aktivera och ta till vara allmänhetens intresse, kompetens och engagemang i miljöfrågor. Det finns också en risk för att en på det föreslagna sättet utvidgad talerätt kommer att uppfattas som en skenåtgärd och därmed motverka sitt syfte. Kollegiet anser därför att andra vägar bör prövas. Strävan bör vara att samla upp allmänhetens synpunkter och ge dem en reell tyngd i prövningsförfarandet. En intressant möjlighet är tanken på en "miljöombudsman" eller enhet inom i kombination med ett nytt rättsinstitut - grupptalan. Kollegiet avstyrker således kommitténs förslag om en till ideella föreningar utvidgad talerätt och förordar att frågan ytterligare övervägs mot bakgrund av de förslag utredningen om grupptalan kan komma att lägga fram. 16.1.10 : Vi anser i likhet med utredningen att ideella organisationer bör tillerkännas talerätt. - - - Det kan dock ifrågasättas om en organisation skall uteslutas från talerätt enbart på den grunden att den bildats för att bevaka intressen i anslutning till ett speciellt projekt. Det är värdefullt om enskilda genom att gå samman känner att de har möjlighet att påverka utvecklingen av sin närmiljö. 16.1.11 : 24 kap. 5 § - Rätten för den som berörs av ett beslut, dvs. sökanden eller adressaten för ett föreläggande eller en sakägare, att överklaga regleras genom 22 § förvaltningslagen (1986:223) och behöver således inte även regleras i . När det gäller rätten för myndigheter, kommuner och organisationer att överklaga ett beslut regleras denna i speciallagarna. ifrågasätter om det bör överlämnas till regeringen att fatta beslut i dessa frågor.