prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — 5 §2 För att en fysisk person skall bli registrerad som försäkringsmäklare krävs att han 1. inte är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har för- valtare enligt 11 kap. 7 § , 2. inte genom anställning eller uppdrag hos något försäkringsföretag eller på annat sätt är beroende av försäkringsgivarintressen, 3. har en försäkring för skadeståndsskyldighet som kan åläggas honom om han åsidosätter sina skyldigheter, 4. har en 4. har en tillfredsställande tillfredsställande utbildning för den utbildning för den verksamhet som verksamhet som skall bedrivas, och skall bedrivas eller, om han varit verksam som mäklare i annat land, har förvärvat kunskap på annat sätt, och 5. i övrigt är lämplig som försäkringsmäklare. Sådan försäkring som avses i första stycket 3 krävs inte om mäklarens verk- samhet bedrivs uteslutande för en juridisk person som är registrerad som försäkringsmäklare. Denna lag träder i kraft . 1jfr rådets direktiv /92/EEG (EGT nr L 26, 31.1.1977, s 14, Celex 377L0092). 2Senaste lydelse 1994:2011. 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder Härigenom föreskrivs1 att 1, 4-6, 8 och 10-11 §§ lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder2 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §3 Denna lag gäller Denna lag gäller livförsäkringar där livförsäkringar där premierna enligt premierna enligt försäkringsavtalet försäkringsavtalet skall placeras i en skall placeras i en eller flera eller flera värdepappersfonder. värdepappersfonder eller i utländska fondföretag. Premierna får placeras i utländska fondföretag, om företagen är under- kastade lagstiftning eller annan offentlig reglering som väsentligen stämmer överens med den som gäller för värde- pappersfonder här i landet. Regeringen eller, efter regeringens bemyn- digande, skall meddela föreskrifter om vilka utländska stater de utländska fondföretagen skall vara belägna eller ha sitt säte i. 4 §4 Försäkringsbolaget skall placera in- skall placera in- betalda för betalda för försäkringen i den försäkringen i den eller de eller de värdepappersfonder värdepappersfonder som eller utländska försäkringstagaren fondföretag som för- från tid till annan säkringstagaren från bestämmer. tid till annan bestämmer. Försäkringsbolaget har dock rätt att i har dock rätt att i sina villkor sina villkor begränsa antalet begränsa antalet fonder i vilka fonder eller inbetalda fondföretag i vilka får placeras. inbetalda får placeras. 5 §5 Utdelning från en Utdelning från en värdepappersfond på värdepappersfond andelar som eller ett utländskt förvärvats enligt 4 §fondföretag på får användas endast andelar som för förvärvats enligt 1jfr rådets direktiv /96/EEG (EGT nr L 360, 9.12.1992, s 1, Celex 392L0096). 2Senaste lydelse av lagens rubrik 1990:1117. 3Senaste lydelse 1993:936. 4Senaste lydelse 1993:936. 5Senaste lydelse 1993:936. förvärv av nya 4 § får användas endast för fondandelar, utbetal- förvärv av nya fondandelar ning enligt försäk- eller placeringar i ringsavtalet eller utländska fondföretag samt täckning av försäkrings- för utbetalning enligt tagarens kostnader för försäkringsavtalet eller försäkringen. täckning av försäkrings- tagarens kostnader för försäkringen. 6 § Inlösen av fondandelar Inlösen av fondandelar får, utöver vad som följereller andelar i utländska av 4 §, ske endast för fondföretag får, utöver vad utbetalning enligt som följer av 4 §, ske en- försäkringsavtalet eller dast för utbetalning täckning av försäkrings- enligt försäkringsavtalet tagarens kostnader för eller täckning av försäk- försäkringen. ringstagarens kostnader för försäkringen. 7 §6 Om det finns särskilda Om det finns särskilda skäl får regeringen skäl får regeringen eller, eller, efter efter regeringens regeringens bemyndigande, bemyndigande, medge undantag från bestäm- medge undantag från melserna i bestämmelserna i försäkringsrörelselagen försäkringsrörelselagen (1982:713) utöver vad som (1982:713) utöver vad föreskrivs i 1 kap. 10 § som föreskrivs i 1 kap. den lagen. Ett undantag 10 § den lagen. Ett skall vara förenligt med undantag skall vara Europeiska förenligt med gemenskapernas rättsakter förpliktelser i fråga om i fråga om direkt försäkring enligt avtaletförsäkring. om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. 8 § Ett försäkringsbolag som Ett försäkringsbolag som driver rörelse enligt driver rörelse enligt denna lag får redovisa denna lag får använda belopp motsvarande för- andelar i värdepappers- säkringstekniska skulder fonder och placeringar i i andra slag av utländska fondföretag för tillgångar än som anges iskuldtäckning utan de 7 kap. 9 § försäkrings- begränsningar som anges i rörelselagen (1982:713). 7 kap. 10 b och 10 c §§ försäkringsrörelselagen (1982:713) i den ut- sträckning försäkringsbolaget inte står den finansiella risken. 10 § För ett försäkringsbolag som driver rörelse enligt denna lag gäller inte vad som föreskrivs för livförsäkringsbolag i försäkringsrörelselagen (1982:713) i fråga om 6Senaste lydelse 1993:1306. 1. förbud enligt 4 kap. 1 § mot fondemission, 2. förbud enligt 12 2. förbud enligt 12 kap. kap. 2 § mot vinst- 2 § mot vinstutdelning, utdelning och 3. skyldighet enligt 3. skyldighet enligt 12 12 kap. 5 § att avsätta kap. 5 § att avsätta årsvinst till en åter- årsvinst till en åter- bäringsfond. bäringsfond och 4. placering av tillgångar enligt 7 kap. 10 e §. Försäkringsbolagets egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust på det sätt som föreskrivs i 11 kap. 10 § fjärde stycket försäkringsrörelselagen. Försäkringsbolaget får dela ut vinst till aktieägare enligt vad som föreskrivs för skadeförsäkringsbolag i 12 kap. 2 § försäkringsrörelselagen. 11 §7 Om inte årsvinsten sätts Om inte årsvinsten sätts av till en av till en återbäringsfond, skall återbäringsfond, skall försäkringsbolaget inrättaförsäkringsbolaget inrätta en reservfond för av- en reservfond för sättningar enligt vad avsättningar enligt vad som föreskrivs för som föreskrivs för skadeför- säkringsbolag iskadeförsäkringsbolag i 12 12 kap. 9 § försäkrings- kap. 9 § rörelselagen (1982:713). försäkringsrörelselagen Regeringen eller, efter (1982:713). Regeringen regeringens bemynd- eller, efter regeringens igande, Finansinspek- bemyndigande, Finans- tionen får i samband med inspektionen får i stadfästelse av grunder samband med att grunder för bolagets verksamhet för bolagets verksamhet meddela närmare villkor tillställs Finans- i fråga om avsättning inspektionen enligt till reservfonden. 7 kap. 8 a § försäkrings- rörelselagen meddela närmare bestämmelser i fråga om avsättning till reservfonden. Denna lag träder i kraft . 7Senaste lydelse 1993:1306. 2.11 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:2005) om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100)1 dels att 8 kap. 5 § i paragrafens lydelse enligt lagen (1994:2005) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse, dels att ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1994:2005) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Lydelse enligt SFS Föreslagen lydelse 1994:2005 8 kap. 5 § Sekretess gäller i statlig myndighets verksamhet, som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden, eller försäkringsväsendet, för uppgift om 1. affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att han lider skada om uppgiften röjs, 2. ekonomiska eller personliga förhållanden för annan, som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet avser. I ärende hos I ärende hos statlig myndighet statlig myndighet om innehav av om innehav av aktier i bankaktie- aktier i bankaktie- bolag, bolag, kreditmarknadsbolag kreditmarknadsbolag, och värde- värdepappersbolag pappersbolag gäller och i försäkrings- sekretess för aktiebolag gäller uppgift om enskilds sekretess för upp- personliga eller gift om enskilds ekonomiska personliga eller förhållanden om det ekonomiska kan antas att den förhållanden om det enskilde lider kan antas att den skada eller men om enskilde lider uppgiften röjs. skada eller men om Sekretess gäller uppgiften röjs. inte för beslut av Sekretess gäller myndigheten och inte för beslut av inte heller för upp-myndigheten och gift som erhållits inte heller för upp- från annan myndighetgift som erhållits om uppgiften inte ärfrån annan myndighet sekretessbelagd där.om uppgiften inte är sekretessbelagd där. Sekretess gäller vidare i statlig myndighets verksamhet, som består i över- vakning enligt insiderlagen (1990:1342), för sådan uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten. Rör uppgiften den uppgiftsskyldige gäller dock sekretess endast om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte mot- verkar syftet med uppgiftsskyldigheten. Sekretess gäller, i den mån har godkänt avtal härom med främmande stat eller mellanfolklig organisation, hos myndighet i verk-samhet som avses i första - tredje styckena för sådan uppgift om affärs- eller driftförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden som 1Lagen omtryckt 1992:1474. Lydelse enligt SFS 1994:2005Föreslagen lydelse myndigheten erhållit enligt avtalet. Samma sekretess gäller hos Finans- inspektionen, i den mån regeringen föreskriver det, om inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter enligt annat avtal. Före- skrifterna i 14 kap. 1-3 §§ får inte i fråga om denna sekretess tillämpas i strid med avtalet. Regeringen kan för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen enligt första stycket 1, om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i Denna lag träder i kraft kraft . 3 Ärendet och dess beredning I detta ärende tas upp förslag till ändringar i lagstiftningen för svenska och utländska försäkringsgivare som följer av genomförandet av EG:s tredje skadeförsäkringsdirektiv (92/49/EEG) och tredje livförsäkringsdirektiv (92/96/EEG) och medlemskap i unionen (EU). tillkallades med stöd av regeringens bemyndigande en kommitté, (Fi 1990:11) för att utreda vissa frågor på försäkringsområdet och föreslå ändringar i försäkringsrörelselagstiftningen. Syftet med utredningen är att skapa mer rationella rörelseregler för försäkringsbolagen och att åstadkomma ett regelsystem som är förenligt med det inom EG. Frågor som berördes av den västeuropeiska integrationen skulle behandlas med förtur. presenterade ett första delbetänkande, Försäkringsrörelse i förändring 1 (SOU 1991:89). Betänkandet innehöll bl.a. förslag till nya soliditets- och placeringsregler för försäkringsbolag. Förslaget om soliditetsregler, som grundades på EG:s första skade- försäkringsdirektiv och första livförsäkringsdirektiv, togs upp i prop. 1992/93:257 om ändrad lagstiftning för försäkringsverksamhet med anledning av . Propositionen antogs av (bet. 1993/94:NU5, rskr. 1993/94:39) och lagstiftningen trädde i kraft (SFS 1993:1302-1311). Den del av förslag som avsåg placeringsregler behandlades inte i den nämnda propositionen. Utgångspunkten för utredningens förslag var förslag till tredje skadeförsäkringsdirektiv och tredje livförsäkringsdirektiv. I de sedermera antagna direktiven har direktivförslagens placeringsregler reviderats i en inte obetydlig omfattning. Regeringen fann i beslut att förslag till placeringsregler borde bearbetas ytterligare och att det arbetet borde utföras i särskild ordning. Regeringen uppdrog åt docenten att föreslå nya placeringsregler för försäkringsbolag. presenterade departementspromemorian Placeringsregler för försäkringsbolag (Ds 1993:57). lämnade sitt andra delbetänkande Försäkringsrörelse i förändring 2 (SOU 1993:108). Betänkandet innehåller framför allt förslag som föranleds av de bestämmelser i det tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet som rör produktfrihet och beräkning av försäkringstekniska reserver. Förslagen i departementspromemorian och delbetänkande har sådant samband att de har remissbehandlats gemensamt. Av remissinstanserna har åtta understödsföreningar tagit upp frågan om konkurrensneutralitet mellan försäkringsbolag och understödsföreningar när det gäller placeringsregler (se avsnitt 5.5.2). Ett utkast till allmänmotivering, lagförslag och författningskommentar som behandlar ämnet har utarbetats inom . Utkastet överensstämmer med förslaget i denna proposition. De nämnda understödsföreningarna och Arkitekternas Pensionskassa har fått tillfälle att avge yttrande över utkastet. Inom upprättades en promemoria om vissa lagändringar med anledning av EG:s tredje skade- resp. livförsäkringsdirektiv. Promemorian behandlar sådana ämnen i det tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet som inte tas upp i promemoria om placeringsregler för försäkringsbolag och andra delbetänkande. promemoria har remissbehandlats. Inom har upprättats en promemoria Ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39). Promemorian bygger på betänkanden Personförsäkringslag (SOU 1986:56) och Skadeförsäkringslag (SOU 1989:88). I promemorian har föreslagits informationsregler som följer av det tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Den delen av promemorians förslag tas upp i förevarande lagstiftningsärende. Promemorian har remissbehandlats. I förevarande lagstiftningsärende behandlas även en fråga om försäkrings- mäklares utbildning. Inom har utarbetats en promemoria med förslag till allmänmotivering, lagförslag och författningskommentar i frågan. Promemorian har remissbehandlats. I bilagorna 1-4 finns förteckningar över de remissinstanser som yttrat sig över promemorian om placeringsregler för försäkringsbolag, andra delbetänkande, promemoria och den del av promemorian om ny försäkringsavtalslag som behandlar försäkringsdirektivens informationsregler samt promemorian om försäkringsmäklare. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Fi93/3858, Fi94/171, Fi94/849 och Fi95/39) och i (dnr Ju93/2420). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag och synpunkter. Lagrådet har förutsatt att en särskild fråga som föranleds av en bestämmelse i 7 kap. 10 § FRL närmare utreds i detta lagstiftningsärende. Frågan har behandlats i författningskommentaren till den bestämmelsen och föranlett en ändring i 7 kap. 9 § första stycket FRL. Efter Lagrådets granskning har vissa ändringar gjorts i lagförslagen. Bestämmelserna om normgivningsdelegation i 1 kap. 2 § försäkringsrörelselagen (FRL) och 1 § lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i (LUF) har inskränkts från att omfatta avtal mellan Europeiska gemenskaperna (EG) och ett land utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet till att endast avse avtal mellan och . Punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i (LEF) har förtydligats så att det av lagtexten framgår dels att verksamhet skall drivas före ikraftträdandet, dels att det skall anses som om lagens krav för sekundäretablering uppfyllts. Punkt 2 i övergångsbe- stämmelserna till LUF har ändrats med anledning av att de försäkringsföretag som omfattas av lagen inte behöver upprätta grunder för återbäring. I 2 a kap. 1 § FRL och 2 kap. 4 § LEF har en bestämmelse om representant för vissa sekundär- etableringar tagits bort så som oförenlig med EG:s direktiv. Vissa ändringar har också gjorts i 7 kap. 10 § första stycket 16 och 10 c § första stycket 4 FRL samt i 13 § andra stycket LUF. I 25 § andra stycket 1 LUF har införts en möjlighet för att ingripa mot här koncessionerade utländska försäkringsföretag när avvikelse skett från lagen (1976:357) om motortäv- lingsförsäkring. På grund av ändringarnas beskaffenhet anser regeringen att Lagrådets hörande i denna del skulle sakna betydelse. I förtydligande syfte har även ändringar gjorts i 2 a kap. 5 §, 14 kap. 26 a § och 15 kap. 4 § FRL samt 29 b § LUF. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagförslagen. 4.1 EG och EU Europeiska Gemenskaperna, EG, är en sammanslutning mellan europeiska stater, vars övergripande mål är att skapa tillväxt, stabilitet och ökat välstånd i medlemsstaterna. Formellt består EG av tre självständiga gemenskaper, Europeiska kol- och stålgemenskapen, Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atom- energigemenskapen. Samarbetet inom EG har successivt byggts ut, bl.a. genom det s.k. fusionsfördraget (1965), den s.k. enhetsakten (1986) och unionsfördraget (1992). Den övergripande helhet som omfattas av unionsfördraget betecknas Europeiska unionen (EU). EU har , då , och blev medlemmar, femton medlemsländer; förutom de nämnda , , , , , , , , , , och . I lagrådsremissen används beteckningen EU för Europeiska unionen när medlemsstaternas samarbete i hela dess vidd diskuteras. För den del av sam- arbetet som har överstatliga inslag och som traditionellt förknippas med de Europeiska gemenskaperna används den alltjämt riktiga beteckningen EG. för försäkringsverksamhet ryms helt inom ramen för det senare samarbetet. Inom gemenskapen har utvecklats ett särskilt regelverk, den s.k. EG-rätten. Den primära EG-rätten består av de fördrag som ligger till grund för de tre gemenskaperna samt fusionsfördraget och enhetsakten. Det grundläggande är det s.k. , som bl.a. innehåller det viktiga förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet och principbestämmelsen om bildandet av en gemensam marknad. Den gemensamma marknaden omfattar de fyra friheterna, dvs. den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital. Den fria rörligheten för personer omfattar den s.k. etableringsfriheten som, tillsammans med tjänstefriheten, är grundläggande i förevarande lagstiftningsärende. Den sekundära EG-rätten utgörs av rättsakter som har utfärdats av EG:s institutioner. Sådana rättsakter syftar bl.a. till att åstadkomma en harmonisering av de olika ländernas lagstiftning för att därigenom förverkliga gemenskapernas mål. Direktiven, som beslutas av , riktar sig till medlemsstaterna och anger ett visst resultat som skall uppnås inom en bestämd tid. Medlemsstaterna får själva bestämma form och tillvägagångssätt för införan- det av reglerna i den nationella rätten. Direktiven är alltså inte direkt tillämpliga i medlemsstaterna och har inte heller s.k. direkt verkan (effekt) i förhållandet mellan enskilda, dvs. direktivens bestämmelser grundar inte några rättigheter eller skyldigheter och kan normalt inte åberopas inför domstolar och myndigheter. Ett direktiv kan emellertid i vissa fall, enligt uttalande från , anses ha direkt effekt i de delar som avser rättigheter för enskild om medlemsstaten underlåtit att införliva direktivet i den nationella rättsordningen inom utsatt tid. Ett uteblivet införlivande av ett direktiv kan även berättiga till skadestånd för enskild. Inom EU fordras inte endast att direktiven skall införlivas med de nationella rättsordningarna utan också att direktiven och annan EG-rätt tolkas enhetligt i alla EU-länder. Tolkningen skall i sista hand göras av . Svenska domstolar och andra rättstillämpande myndigheter är därför skyldiga att beakta avgöranden. och andra dåvarande EFTA-länder (, , och ) träffade avtal med EG och EG:s medlemsstater om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES. , som trädde i kraft , syftar till en integrering av de aktuella EFTA-ländernas marknader med EU:s inre marknad med dess fria rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital (de fyra friheterna). Det ursprungliga omfattade EG-rättsakter som antagits fram till och med . Enligt avtalet kan direktiv som därefter antas av EG fogas till genom beslut i den . Ett sådant tillägg till avtalet beslutades . har inträtt som medlem i EU. förpliktelse att införliva EG-rätten i den svenska rättsordningen grundas härefter enbart på medlemskapet. kommer dock i egenskap av medlem i EU att omfattas av och vara skyldigt att tillämpa de direktiv som ingår i avtalet i förhållande till de EFTA-länder som är avtalsparter, och . Föreliggande lagförslag har utformats med beaktande av detta. Det område som omfattas av den gemensamma marknaden betecknas således, liksom i redan gällande lagstiftning, EES. 4.3 EG:s grundläggande regler om försäkringsverksamhet EG antog 1961 ett program om genomförande av etablerings- och tjänstefrihet på försäkringsområdet. kom ett direktiv om avskaffande av alla hinder avseende etablering och tjänstehandel rörande återförsäkring och retrocession (64/225/EEG). När det gäller direkt försäkring gick utvecklingen betydligt långsammare. Det första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) antogs 1973. Direktivet syftar till etableringsfrihet inom skadeförsäkringsverksamhet. Motsvarande direktiv för livförsäkring, det första livförsäkringsdirektivet (79/267/EEG), antogs först . Dessa första direktiv brukar kallas etableringsdirektiven eller första generationens direktiv. De innebär en minimiharmonisering av regler för auktorisation och övriga krav som skall gälla för etablering i medlemsstaterna. antogs det andra skadeförsäkringsdirektivet (88/357/EEG). Det innehåller främst regler om möjligheten att sälja försäkringar över nationsgränserna utan etablering i mottagarlandet (gränsöverskridande verksamhet). Motsvarande direktiv för livförsäkring, det andra livförsäkringsdirektivet (90/619/EEG), antogs . Dessa båda direktiv utgör andra generationens direktiv. Såväl första som andra generationens direktiv har kompletterats och ändrats i flera omgångar. Det har skett bl.a. genom direktiv (84/641/EEG) om ändring av första skadeförsäkringsdirektivet speciellt avseende reserisker, direktiv (87/343/EEG) om ändring av första skadeförsäkringsdirektivet såvitt avser kreditförsäkring och borgensförsäkring och direktiv (90/618/EEG) om ändring av första och andra skadeförsäkringsdirektivet vad avser ansvarsförsäkring för motorfordon. Genom åtog sig att bl.a. införa regler om etableringsfrihet och om rätt att tillhandahålla tjänster genom gränsöverskridande verksamhet. har också införlivat de rättsakter som ingår i det ursprungliga och som rör försäkringsverksamhet i den nationella lagstiftningen genom lagändringar som trädde i kraft (SFS 1993:1302-1311, prop. 1992/93:257, bet. 1993/94:NU15, rskr. 1993/94:39). EG har bedrivit ett fortsatt harmoniseringsarbete genom att anta ytterligare direktiv på försäkringsområdet. Avsikten har varit att fullständigt genomföra den inre marknaden även på försäkringsområdet genom bl.a. etablerings- och tjänstefrihet. De direktiv genom vilka detta uppnås är det s.k. tredje skadeförsäkringsdirektivet (92/49/EEG) och det s.k. tredje livför- säkringsdirektivet (92/96/EEG), den tredje generationens direktiv, antagna resp. . Direktiven skall till följd av medlemskap i införlivas med den svenska rättsordningen. Dessa två direktiv ingår även i tilläggsavtalet till och gäller därför för de EFTA-länder som omfattas av . 4.4 Den tredje generationens direktiv Tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet är i långa stycken likalydande. Direktiven syftar till att genomföra principerna om en enda auktorisation och om hemlandstillsyn. Principen om en enda auktorisation innebär att en försäkringsgivare skall ha möjlighet att med stöd av auktorisationen i sitt hemland driva försäkringsverksamhet inom hela EU. Verksamheten skall kunna drivas såväl från ett fast driftställe etablerat i ett annat medlemsland än hemlandet som genom gränsöverskridande handel från ett fast driftställe beläget inom EU.