prop · GI0374 · 1995-01-01 00:00:00 — För kostnad som avses i 18 kap. 6 § svarar dock alltid den part som orsakat kostnaden. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8.4. Som regel skall rättegångskostnaderna i mål om återlämnande tillämpas bestämmelserna i 18 kap. . Det betyder i princip att den part som förlorar målet betalar rättegångskostnaderna. Detta gäller dock inte om den återkrävande statens motpart inte insett eller bort inse att föremålet blivit olagligt bortfört. I så fall skall den återkrävande staten svara för rättegångskostnaderna vid tingsrätten. Detsamma gäller i högre instans om den återkrävande staten överklagat den lägre instansens avgörande. Hävisningen till 18 kap. 6 § innebär att den part som genom vårdslöshet eller försummelse vållat motparten kostnader alltid skall ersätta de kostnaderna. 16 § Den återkrävande staten svarar för kostnaderna för verkställigheten av en dom om återlämnande av ett kulturföremål. Bestämmelsen återfinns i artikel 10 i direktivet. Paragrafen innebär att en innehavare som förlorar ett mål om återlämnande inte behöver svara för kostnaderna för verkställigheten av domen. 17 § Om ett olagligt bortfört kulturföremål återlämnats, skall äganderätten till föremålet bestämmas enligt den återkrävande statens lag. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11. Paragrafen föreskriver att äganderätten till föremål som återlämnats skall bedömas enligt den återkrävande statens lag. Bilagan Överensstämmer med bilagan till direktivet. Enligt sista stycket i bilagan skall dagen för omvandling av värdena, ut- tryckta i ecu, till nationella valutor ske per . För den dagen har det inte fastställts något kurs för ecu:n. Värdena har därför omvandlats till svenska kronor enligt den kurs som gällde (se EGT nr C 1, , s. 2). Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian (Ds 1994:66) Återlämnande av kulturföremål I promemorian läggs fram förslag till lagstiftning för att i svensk rätt införliva rådets direktiv /7/EEG av om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en annan medlemsstats territorium. Direktivet skall införlivas som en följd av . Enligt direktivet skall vissa kulturföremål som olagligt förts bort från en medlemsstat under vissa förutsättningar återlämnas till den statens territorium. I promemorian föreslås i huvudsak följande. Kulturföremål som olagligt förts bort från en annan EES-stat skall under de förutsättningar som anges i direktivet återlämnas på talan av den stat från vars territorium föremålet förts bort. Om ett föremål skall återlämnas är innehavaren berättigad till skälig er- sättning om han eller hon var i god tro i fråga om hur föremålet förts från den återkrävande staten. Mål om återlämnande skall handläggas av som första instans. skall på framställan av en annan EES-stat i söka efter olagligt bortförda kulturföremål. För att sådana efterforskningar skall bli effektiva föreslås att skall kunna få tillträde till lokaler m.m. Tillstånd till en sådan s.k. under- sökning skall lämnas av . Om det sökta föremålet påträffas vid undersökningen skall ämbetet kunna ta hand om föremålet om det föreligger risk för att föremålet annars göms undan. Ett sådant omhändertagande skall på begäran av den som berörs kunna omprövas av . De bestämmelser som kräver lagform tas in som ett nytt kapitel i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Reglerna föreslås träda i kraft . Bilaga 2 Promemorians lagförslag 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs att det i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall införas ett nytt kapitel, 6 kap., av följande lydelse. 6 kap. Återlämnande av olagligt bortförda kulturföremål 1 § Ett kulturföremål som efter olagligt förts bort från ett land som ingår i det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som finns i skall på begäran återlämnas till det land från vilket det förts bort enligt bestämmelserna i detta kapitel. Definitioner 2 § Med kulturföremål avses i detta kapitel föremål som 1. i den stat det förts bort från betecknas som en nationell skatt av konst- närligt, historiskt eller arkeologiskt värde enligt lag eller administrativa förfaranden som är förenliga med artikel 36 i , och 2. tillhör någon av de kategorier som anges i bilagan till denna lag eller är en integrerad del av inventarierna hos en kyrklig institution eller en inte- grerad del av offentlig samling och upptagen i inventarieförteckningen hos ett museum, ett arkiv eller en biblioteksamling. Med offentlig samling avses samling som ägs av _ en stat som ingår i EES, _ en lokal eller regional myndighet i en stat som ingår i EES, eller _ en offentlig institution i en stat som ingår i EES och som ägs eller till stor del finansieras av staten eller av en lokal eller regional myndighet. 3 § Med att ett kulturföremål olagligt förts bort avses att föremålet förts från en stats territorium i strid med den statens regler till skydd för nationella skatter eller i strid med rådets förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål, eller att föremålet inte återlämnats efter en tidsbegränsad laglig bortförsel eller någon annan överträdelse av ett villkor som ställts för tillstånd till en sådan bortförsel. Väckande av talan m.m. 4 § Den stat från vars territorium kulturföremålet olagligt förts bort kan vid väcka talan om återlämnande. Talan skall riktas mot den som innehar föremålet. För att en ansökan om stämning skall tas upp till prövning skall till ansökan bifogas dels en handling som beskriver föremålet och som anger att det är ett kulturföremål och dels en förklaring av den behöriga myndigheten i det återkrävande landet om att föremålet olagligen har förts bort från landet. 5 § Rätten skall se till att frågan om återlämnande blir tillbörligen utredd. 6 § får på ansökan av den stat från vars territorium ett kulturföremål olagligt förts bort besluta om säkerhetsåtgärd på föremålet. Därvid skall bestämmelserna i 15 kap. 2, 5, 7, 8 och 10 §§ tillämpas. Med bättre rätt till viss egendom skall i det sammanhanget avses rätt till återlämnande. 7 § Talan om återlämnande skall väckas från det att den åter- krävande staten fick kännedom om föremålets belägenhet och vem som innehade det. Talan får dock inte väckas senare än efter det att den olagliga bortförseln ägde rum. I fråga om föremål som enligt 2 § tillhör en offentlig samling och kyrkliga föremål som har ett särskilt skydd enligt det återkrävande landets lag, får dock talan väckas från det att bortförseln ägde rum. Om bortförseln är olaglig när talan väcks, skall talan ogillas. 8 § Om ett kulturföremål skall återlämnas enligt denna lag är den som innehar föremålet för egen räkning berättigad till skälig ersättning av den återkrävande staten om domstolen finner att han eller hon visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet i fråga om hur föremålet förts bort från den återkrävande staten. Vid ersättningens bestämmande skall hänsyn tas till om innehavaren efter återlämnandet har någon rätt till föremålet. Den som förvärvat föremålet genom arv eller gåva är berättigad till ersättning endast om den som föremålet förvärvats från skulle ha varit det. Undersökning 9 § får på ansökan av den myndighet som regeringen bestämmer (centralmyndigheten) besluta att myndigheten får genomföra en undersökning hos någon för att söka efter ett visst kulturföremål som olagligt förts bort från ett land som ingår i EES. Tillstånd får lämnas endast om det finns sannolika skäl för att det sökta föremålet kan påträffas vid undersök- ningen och vikten av att åtgärden vidtas uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som berörs. Ansökan skall göras skriftligen. Motparten skall inte ges tillfälle att yttra sig över ansökan. Beslutet gäller , om inte annat bestäms. 10 § Av ett beslut om undersökning skall framgå i vilken utsträckning den centrala myndigheten har rätt att få tillträde till lokaler, markområden, trans- portmedel och andra utrymmen. Vid undersökning skall tillämpas bestämmelserna i 28 kap. 6 §, 7 § andra stycket och 9 § första stycket . Myndigheten får begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra undersökningen. skall inte underrätta svaranden om begäran om handräckning innan verkställighet sker. 11 § Om det sökta föremålet påträffas vid undersökningen får den centrala myndigheten ta hand om föremålet om det skäligen kan befaras att innehavaren genom att gömma undan föremålet eller på annat sätt undandrar sig ett återlämnande. 12 § Den som berörs av ett omhändertagande enligt 11 § kan skriftligen begära prövning av det vid . När begäran kommit in skall tingsrätten möjligt och, om inte synnerliga skäl föreligger, senast fjärde dagen därefter hålla förhandling. Till förhandlingen skall den berörde och den centrala myndigheten kallas. Vid förhandlingen skall myndigheten redovisa skälen för omhändertagandet. Den berörde skall få tillfälle att yttra sig. Förhandlingen skall, om möjligt, pågå utan avbrott. Uppskov får äga rum endast om det finns synnerliga skäl till det. Sedan förhandlingen avslutats, skall rätten meddela beslut. 13 § Tingsrätten skall bestämma hur länge omhändertagandet skall bestå. Tiden får inte sättas längre än som är oundgängligen nödvändigt. Ett omhändertagande får dock bestå högst . 14 § Om domstol fattat beslut om säkerhetsåtgärd på ett föremål enligt 5 § upphör beslut om omhändertagande av samma föremål att gälla. 15 § Vid handläggning enligt 9 och 12 §§ tillämpas lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. Tingsrätten är domför med en lagfaren domare. Kostnader 16 § Den återkrävande staten svarar för kostnaderna för verkställigheten av en dom om återlämnande av ett kulturföremål. Övrigt 17 § Om ett kulturföremål återlämnats enligt rådets direktiv nr 93/7/EEC om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en medlemsstats territorium skall äganderätten till föremålet bestämmas enligt den återkrävande statens lag. Denna lag träder i kraft . Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian (Ds 1994:66) återlämnande av kulturföremål Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av i i Kungl. och statens historiska museer Statens konstmuseum (Ju 1993:11) Stiftelsen Föreningen Remissinstanserna har framfört följande synpunkter. föreslår att ansvaret för rättegångskostnaderna för mål och ärenden om återlämnande av kulturföremål utformas på samma sätt som i 7 kap. 1_3 §§ expropriationslagen (1972:719). Vidare lämnar hovrätten förslag på redaktionella ändringar av lagtexten. anför att det är förefaller onödigt att förhandling enligt 12 § skall hållas senast fjärde dagen efter det att en begäran om prövning kommit in till tingsrätten. Enligt tingsrättens mening bör endast föreskrivas att förhandling skall hållas möjligt. avstyrker att endast skall vara behörig att som första instans skall pröva mål och ärenden om återlämnande av kulturföremål. Enligt verkets mening bör i stället frågorna tas upp vid innehavarens tvistemålsforum. Vidare bör enligt verkets mening övervägas om inte lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden bör tillämpas på tvister om återlämnande. Verket föreslår också vissa redaktionella ändringar av lagtexten. sätter i fråga om inte bestämmelsen i 10 § om att krono- fogdemyndigheten inte skall kommunicera en ansökan om handräckning med motparten även bör komma till uttryck i 16 kap. 11 § utsökningsbalken. lämnar förslaget utan erinran. i anför att bestämmelsen i 10 § tredje stycket bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelse i 13 § lagen (1992:1317) om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES). i föreslår att bestämmelsen i 10 § tredje stycket utformas på samma sätt som i konkurrenslagen (1993:20) och vidare att det av lagtexten bör framgå vilka bestämmelser i utsökningsbalken som är tillämpliga. lämnar förslaget utan erinran. lämnar förslaget utan erinran. och statens historiska museer avstyrker att endast skall vara behörig att som första instans pröva mål och ärenden om återlämnande av kulturföremål. Vidare menar ämbetet att rätten till ersättning när innehavaren behåller äganderätten efter återlämnandet inte bör vara så begränsad som sägs i promemorian. Statens konstmuseer uttrycker tveksamhet om lämpligheten i att central- myndigheten ges en polisiär roll. Vidare föreslår myndigheten att det av lag- texten bör framgå att centralmyndigheten aktivt skall samarbeta med fack- myndigheterna. avstyrker att skall vara behörig att som första instans pröva mål och ärenden om återlämnande av kulturföremål. Utredningen menar vidare att mål om återlämnande bör hanteras som dispositiva tvistemål. I fråga om fördelningen av rättegångskostnader bör enligt utredningen övervägas en särreglering, eftersom innehavaren _ även när ett kulturföremål skall återlämnas _ inte behöver ha förfarit klandervärt. Vidare föreslår utredningen att inte endast den som har omedelbar utan även medelbar besittning till ett föremål skall anses vara innehavare enligt lagen. Enligt utredningens mening bör det klart framgå att innehavaren har bevisbördan för att han eller hon visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet i fråga om hur föremålet förts från det återkrävande landet och således är berättigad till ersättning. Slutligen anför utredningen att det är mindre lämpligt att använda termen kulturföremål i det föreslagna 6 kap. i kulturminneslagen, eftersom samma begrepp används i en annan betydelse i 5 kap. samma lag. Stiftelsen menar att den centrala myndigheten inte bör efter- söka och ta hand om kulturföremål. Den uppgiften bör i stället utföras av polis- eller tullmyndighet i samarbete med den centrala myndigheten eller annan fackmyndighet. Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs att det i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall införas ett nytt kapitel, 6 kap., av följande lydelse. 6 kap. Återlämnande av olagligt bortförda kulturföremål 1 § Ett kulturföremål som efter olagligt förts bort från en stat som ingår i det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som finns i skall på begäran återlämnas till den staten. Definitioner 2 § Med ett kulturföremål avses i detta kapitel ett föremål som 1. i den stat det förts bort från betecknas som en nationell skatt av konst- närligt, historiskt eller arkeologiskt värde enligt lagar eller administrativa förfaranden som är förenliga med artikel 13 i /alt: artikel 36 i Rom- fördraget/, och 2. tillhör någon av de kategorier som anges i bilagan till denna lag eller är en integrerad del av inventarierna hos en kyrklig institution eller en integrerad del av en offentlig samling och upptagen i inventarieförteckningen hos ett museum, ett arkiv eller en biblioteksamling. Med en offentlig samling avses en samling som ägs av _ en stat som avses i 1 §, _ en lokal eller regional myndighet i en sådan stat, eller _ en offentlig institution i en sådan stat vilken ägs eller till stor del finansieras av staten eller av en lokal eller regional myndighet. 3 § Med att ett kulturföremål olagligt förts bort avses att föremålet förts från en stats territorium i strid med den statens regler till skydd för nationella skatter, eller att efter en tidsbegränsad laglig bortförsel föremålet inte har återlämnats eller något annat villkor för bortförseln har överträtts. Väckande av talan 4 § Den stat från vars territorium kulturföremålet olagligt förts bort kan vid allmän domstol väcka talan om återlämnande. Talan skall riktas mot den som innehar föremålet för egen eller annans räkning. För att en ansökan om stämning skall tas upp till prövning skall till ansökan bifogas dels en handling som beskriver föremålet och som anger att det är ett kulturföremål och dels en förklaring av den behöriga myndigheten i den återkrävande staten om att föremålet olagligt har förts bort. 5 § Domstolen får på ansökan av den stat från vars territorium ett kultur- föremål olagligt förts bort besluta om säkerhetsåtgärd beträffande föremålet. Därvid skall bestämmelserna i 15 kap. 2, 5, 7, 8 och 10 §§ tillämpas. Med bättre rätt till viss egendom skall i det sammanhanget avses rätt att få egendom återlämnad. 6 § Talan om återlämnande skall väckas från det att den åter- krävande staten fick kännedom om föremålets belägenhet och vem som innehade det. Talan får dock inte väckas senare än efter det att den föremålet olagligt fördes bort. I fråga om föremål som enligt 2 § tillhör en offentlig samling och kyrkliga föremål som har ett särskilt skydd enligt det återkrävande landets lag, får dock talan väckas efter bortförseln. Om bortförseln är olaglig när talan väcks, skall talan ogillas. Ersättning 7 § Om ett kulturföremål skall återlämnas är den som innehar föremålet för egen räkning berättigad till skälig ersättning av den återkrävande staten om han eller hon visat vederbörlig omsorg och uppmärksamhet i fråga om hur föremålet förts bort från den återkrävande staten. Den som förvärvat föremålet genom arv eller gåva är berättigad till ersättning endast om den som föremålet förvärvats från skulle ha varit det. Undersökning 8 § Tingsrätten får på ansökan av den myndighet som regeringen bestämmer (den centrala myndigheten) besluta att myndigheten får genomföra en undersökning hos någon för att söka efter ett visst kulturföremål som olagligt förts bort från en stat som anges i 1 §. Tillstånd får lämnas endast om det finns särskild anledning att anta att det sökta föremålet kan påträffas vid undersökningen och vikten av att åtgärden vidtas uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som berörs. Ansökan skall göras skriftligen. Motparten skall inte ges tillfälle att yttra sig över ansökan. Han eller hon skall inte heller underrättas om domstolens beslut. Beslutet gäller , om inte annat bestäms. 9 § Av ett beslut om undersökning skall framgå i vilken utsträckning den centrala myndigheten har rätt att få tillträde till lokaler, markområden, trans- portmedel och andra utrymmen. Vid undersökning skall tillämpas bestämmelserna i 28 kap. 6 §, 7 § andra stycket och 9 § första stycket . Myndigheten får begära handräckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra undersökningen. skall inte underrätta svaranden om begäran om handräckning innan verkställighet sker. Därutöver gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. 10 § Om det sökta föremålet påträffas vid undersökningen får den centrala myndigheten ta hand om föremålet om det skäligen kan befaras att innehavaren genom att gömma undan föremålet eller genom att företa någon annan åtgärd hindrar eller försvårar ett återlämnande. 11 § Den som berörs av ett omhändertagande enligt 10 § kan skriftligen begära prövning av det vid den tingsrätt som prövade ansökan om tillstånd till undersökningen. När begäran kommit in skall rätten möjligt och, om det inte finns synnerliga skäl, senast fjärde dagen därefter hålla förhandling. Till förhandlingen skall kallas både den berörs och den centrala myndigheten. Vid förhandlingen skall myndigheten redovisa skälen för omhändertagandet. Den som berörs skall få tillfälle att yttra sig. Förhandlingen skall, om möjligt, pågå utan avbrott. Uppskov får äga rum endast om det finns synnerliga skäl till det. Sedan förhandlingen avslutats, skall rätten meddela beslut. 12 § Domstolen skall bestämma hur länge omhändertagandet skall bestå. Tiden får inte sättas längre än som är oundgängligen nödvändigt. Ett omhändertagande får dock bestå högst . 13 § Om domstol enligt 5 § fattat beslut om säkerhetsåtgärd beträffande ett föremål upphör beslut om omhändertagande av samma föremål att gälla. Rättegångsbestämmelser 14 § Vid rättegången i mål enligt detta kapitel tillämpas vad som är föreskrivet i om tvistemål där förlikning inte är tillåten. Vid handläggningen av frågor som avses i 8 och 11 §§ tillämpas vad som är föreskrivet i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. Tingsrätten är domför med en lagfaren domare. Om inte annat sägs i detta kapitel avgörs frågan om behörig domstol enligt 10 kap. . Kostnader 15 § I mål enligt detta kapitel gäller i fråga om rättegångskostnaderna 18 kap. med följande ändringar. Om den återkrävande statens motpart inte insett eller bort inse att föremålet olagligt förts bort, skall den återkrävande staten svara för kostnaderna vid tingsrätten. Detsamma gäller under sådana omständigheter kostnaderna i högre rätt, om de har orsakats av att staten överklagat. För kostnad som avses i 18 kap. 6 § svarar dock alltid den part som orsakat kostnaden. 16 § Den återkrävande staten svarar för kostnaderna för verkställigheten av en dom om återlämnande av ett kulturföremål. Lagval 17 § Om ett olagligt bortfört kulturföremål återlämnats, skall äganderätten till föremålet bestämmas enligt den återkrävande statens lag. Denna lag träder i kraft Kategorier som avses i 6 kap. 2 § andra stycketBilaga A. Arkeologiska föremål som är äldre än och som härrör från _ utgrävningar och fynd på land eller under vatten, _ arkeologiska fyndplatser, _ arkeologiska samlingar. Föremål som utgör en integrerad del av söndertagna konstnärliga, historiska eller religiösa minnesmärken som är äldre än . Tavlor och målningar som utförts helt för hand, på vilket underlag och i vilket material som helst[3]. Mosaiker som inte tillhör kategorierna 1 och 2 och teckningar som utförts helt för hand på vilket underlag och i vilket material som helst1. Originalgravyrer, tryck, silkscreentryck och litografier med deras respektive matriser och originalaffischer1. Originalskulpturer eller originalstatyer och kopior, framställda enligt samma process som originalet1 och som inte tillhör kategori 1. Fotografier, film och negativ av dessa1. Inkunabler och manuskript, inklusive kartor och partitur, enstaka eller i samlingar1. Böcker som är äldre än , enstaka eller i samlingar. 10.Tryckta kartor äldre än . 11.Arkiv och däri ingående delar, som är , på vilket underlag och i vilket medium som helst. Samlingar[4] och föremål från zoologiska, botaniska, mineralogiska eller anatomiska samlingar. b. Samlingar2 av historiskt, paleontologiskt, etnografiskt eller numismatiskt intresse. 13.Transportmedel som är . 14.Andra antikviteter som inte tillhör kategorierna A1_A13 och som är . Kulturföremålen i kategorierna A1_A14 omfattas av denna lag bara om deras värde motsvarar eller överstiger de ekonomiska gränsvärdena under B. **Fotnot** [3] Som är äldre än och inte tillhör upphovsmannen. [4] Enligt definitionen av i dess dom i mål 252/84: "Samlarföremål enligt nr 99.05 i Gemensamma tulltaxan är föremål som har de egenskaper som krävs för att ingå i en samling, dvs. föremål som är relativt sällsynta, som normalt inte används för sitt ursprungliga ändamål, är föremål för speciella transaktioner utanför den normala handeln med liknande bruksföremål och är av högt värde". Ekonomiska gränsvärden tillämpliga på vissa kategorier under A VÄRDE 0 (Noll) _ 1 (arkeologiska föremål) _ 2 (delar av minnesmärken) _ 8 (inkunabler och manuskript) _ 11 (arkiv) _ 4 (mosaiker och teckningar) _ 5 (gravyrer) _ 7 (fotografier) _ 10 (tryckta kartor) _ 6 (statyer) _ 9 (böcker) _ 12 (samlingar) _ 13 (transportmedel) _ 14 (alla andra föremål) _ 3 (tavlor) Bedömningen av om villkoren för det ekonomiska gränsvärdet är uppfyllda måste göras när återlämnande begärs. Det ekonomiska värdet är det som föremålet har i den återkrävande medlemsstaten. Bilaga 5 Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagförslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: 2 § I första stycket definieras vad som avses med ett kulturföremål. I definitionen ingår att föremålet i den stat det förts bort från "betecknas" som en nationell skatt av visst värde.