prop · GI0356 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringen föreslår i enlighet med ovanstående att den punktskatt som har betalats i för skattepliktiga varor som därefter levereras till ett annat medlemsland, där skatt också skall betalas, efter ansökan kan återbetalas av den svenska beskattningsmyndigheten. I paragrafens andra stycke anges att återbetalning av den punktskatt som betalats i vid sådan försäljning som avses i 28 § (distansförsäljning), kan ske efter ansökan. Den som begär återbetalning skall visa att skatten har betalats i samt att varorna dessutom beskattats i mottagarlandet. I likhet med vad som gäller för ett flertal andra punktskatter anges att ansökan skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in från kvar- talets utgång. Ansökan för ett visst kalenderkvartal bör omfatta alla leveranser som skett . Att ansökan skall omfatta kalenderkvartal beror i första hand på administrativa skäl. Utredningen har utgått i från att de näringsidkare som eventuellt kommer att bedriva distansförsäljning gör det i större omfattning samt att de i normalfallet är upplagshavare. I de fallen vore det administrativt olämpligt att begära ansökan om återbetalning före varje leverans. Regeringen delar denna uppfattning. Av artikel 22 i cirkulationsdirektivet kan utläsas att ett förenklat återbetalningsförfarande är möjligt i de fallen säljaren är en godkänd upplagshavare. Distansförsäljaren skall inte utställa något förenklat ledsagardokument eftersom försäljningen sker till andra än näringsidkare. Dessutom är distansförsäljaren skattskyldig fullt ut i mottagarlandet för sina leveranser dit. Av paragrafens tredje stycke framgår att den som i övriga fall begär återbetal- ning skall före avsändandet av varorna ge in en ansökan om återbetalning. Det är givet att en återbetalning dessutom kräver att beskattningsmyndigheten har uppgift om att den svenska skatten har betalats. Vidare skall det exemplar av det förenklade ledsagardokumentet som skall åtfölja varor under transport och som mottagaren returnerat efter undertecknande (returexemplaret), ges in till beskattningsmyndigheten. Dessutom skall sökanden för beskattningsmyndigheten förete ett dokument som visar att skatten betalats eller att säkerhet för skattens betalning i mottagarlandet har blivit ställd. Ett alternativ kan enligt direktivet vara att uppvisa accept från behörig myndighet i destinationslandet av en deklaration som ingivits dit. Utredningen har inte kunnat bedöma om en sådan ordning är praktiskt genomförbar. Är så fallet bör, enligt regeringens mening, ett dylikt förfarande kunna utgöra tillräcklig säkerhet för att skatten blir betald i mottagarlandet. Angående fjärde stycket - se under 27 §. 30 § Paragrafens första stycke gäller återbetalning av tobaksskatt för tobaksvaror som exporterats till tredje land. Det är fråga om återbetalning av skatt på varor som släppts fria för konsumtion i , dvs. skatten har betalats här i landet. Den som erlagt den svenska tobaksskatten kan ansöka om återbetalning hos beskattningsmyndigheten för tobaksvaror som exporterats till tredje land. Paragrafens andra stycke medger att en näringsidkare enligt 13, 14 eller 15 §, som mottagit varor från ett annat och som enligt 20 § 2,3 eller 4 erlagt skatt här i samband med mottagandet, kan få återbetalning om varorna återsänds till den utländske upplagshavaren på grund av återgång av köp vid fel i varan etc. Återbetalning skall i fall som avses i första eller andra stycket givetvis inte ske annat än om det finns tillfredsställande bevisning om att varorna lämnat landet. I exportfallet bör krävas tulldokumentation som styrker exporten. I fall som avses i andra stycket krävs att ett förenklat ledsagardokument enligt 26 § använts, och att returexemplaret återkommit med bestyrkande av att varorna anlänt till det andra EG-landet. Av praktiska skäl bör återbetalning i de nu angivna fallen omfatta kalen- derkvartal och återbetalning bör inte medges för belopp som understiger för ett kalenderkvartal. 31 § Paragrafen är utformad i överensstämmelse med bl.a. 8 § lagen (1990:587) om svavelskatt. Eftersom den som ansöker om återbetalning inte gör det i egenskap av skattskyldig kan något ansvar enligt skattebrottslagen (1971:69) inte komma ifråga. 32 § Som framgått under 20 § har regeringen valt att i princip behålla en bruttore- dovisning av skatt även för de EG-anpassade punktskatterna. Bruttoredovisningen bygger på att all försäljning och annat ianspråktagande av de skattepliktiga varorna skall tas upp i deklarationen. I syfte att undanta viss försäljning eller förbrukning från beskattning har särskilda avdragsregler tagits in i de olika punktskatteförfattningarna. För vissa specifika situationer har dock föreslagits undantag från skattskyldighet, se 21 §. Som framgått ovan innebär regeringens förslag om rätt till avdrag i deklarationen för de registrerade upplagshavarna att skattebefrielse uppnåtts i skattetekniskt hänseende. I förevarande paragraf a) föreslås avdragsrätt för varor som återtagits i sam- band med återgång av köp, vilket motsvaras av nuvarande lags 7 § b). Motsvarande avdragsregel finns i övriga punktskatteförfattningar. En förutsättning för att avdrag skall medges är att kreditnota till fullt belopp har utfärdats. Avdrag för skatt på tobaksvaror som förstörts genom olyckshändelse eller force majeure grundas på artikel 14.1 i cirkulationsdirektivet. Dessa typer av var- uförluster är, tillsammans med förluster enligt 21 § a), de enda förluster som enligt direktivet kan medföra befrielse från skatt. Andra typer, t.ex. förluster som hänförs till bristande betalning från köpare (kundförlust), kan därför inte längre medföra avdrag. Avdrag för skatt på varor som förstörts genom olycks- händelse eller liknande skall kunna styrkas genom intyg e.d. från försäkrings- bolag, polis etc. (motsvarande avdragsregel avseende varumottagare föreslås i 33 §). Enligt direktivbestämmelsen finns ett krav på att myndigheten skall kon- statera att varorna ifråga förstörts genom olyckshändelse eller liknande för att befrielse från skatt kan komma ifråga. Upplagshavaren får i dessa fall yrka avdrag i sin deklaration. Kontroll kan sedan ske på vanligt sätt genom fördjupad deklarationsgranskning och skatterevision i enlighet med 3 kap. LPP. Enligt artikel 14.3 i cirkulationsdirektivet skall skatten på de förluster som inte medför befrielse erläggas i enlighet med den skattesats som är gällande förlusten inträffade eller, om den tidpunkten inte kan fastställas, när förlusten konstaterades. I paragrafens c) föreslås avdrag för de varor för vilka svensk punktskatt tidigare betalats av upplagshavaren. Motsvarande regel finns i nuvarande lags 7 § a) och finns för övrigt i de flesta av punktskatteförfattningarna. Regeln är till för att undvika dubbelbeskattning av de varor som t.ex en nyregistrerad upplagshavare kan ha i sitt lager från vilken registreringen skall gälla. Den som vill yrka avdrag för ingående lager vid registrering- stillfället bör därför inventera och upprätta förteckning över detta lager. Någon uttrycklig regel av detta slag finns inte i cirkulationsdirektivet. Regeringen anser emellertid att praktiska skäl finns för att tillåta en sådan ordning. Avdrag för skatt på vara som exporterats eller förts till frizon, d), motsvaras av den nuvarande lagens 7 § c). Det är således här fråga om utförsel till länder utanför EG eller att varan står under tullkontroll. För att avdrag skall medges krävs att den skattskyldige upplagshavaren iakttagit den ordning som finns i 25 §. Normalt förutsätts således för avdrag att ett attesterat exemplar av ledsagardokumentet visar exporten. Export av punktskattepliktiga varor regleras i artikel 19.4 i cirkulations- direktivet. När punktskattepliktiga varor som omsätts under suspensionsordningen utförs skall utfartstullanstalten (customs office of exit), dvs. den tullanstalt där varorna lämnar gemenskapen, attestera exporten på ledsagardokumentet. skall återsända det attesterade exemplaret av ledsagardokumentet till avsändaren. Parallellt sker följande förfarande i grova drag inom tullprocedurens ram. Vid export skall enligt ministerrådets förordning nr 2913/92 Community Customs Code - tullkoden - exportanmälan som huvudregel lämnas till tullmyndigheten som "är ansvarig för övervakningen av den plats där exportören är etablerad" ("exportörens kontrolltullanstalt") eller den plats där varorna förpackas eller lastas för exportsändning (artikel 161.5 i tullkoden). Sker utförseln vid annan tullanstalt skall denna förvissa sig om att det presenterade godset motsvarar det som tulldeklarerats och skall övervaka den fysiska utförseln samt bestyrka denna genom påskrift på baksidan av det medföljande enhetsdokumentet blad 3. Det skall återlämnas till den person som presenterat det för vidarebefordran. I förevarande paragrafs e) och f) föreslås avdrag för vara som lagts upp på tullager som inrättats för förvaring av proviant eller levererats för försäljning till exportbutik och motsvaras av nuvarande lagens 7 § d). Provianteringslager är enligt nuvarande 35 § tullförordningen (1987:1114) avsett för förvaring av oförtullade varor som skall användas för proviantering eller utrustning av fartyg eller luftfartyg, försäljning i exportbutik, försäljning till den som har rätt till tullfrihet enligt nu gällande 6 § första stycket lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. (diplomater m.fl.) eller exportförsäljning. Angående exportbutiker bör följande anmärkas. De grundläggande EG-reglerna förutsätter att skattefri försäljning till resande endast kan ske vid resa till tredje land. Övergångsvis, t.o.m. , kan emellertid varor i viss utsträckning säljas skattefritt i exportbutiker, på flygplatser och i hamnar även vid resa mellan . Detsamma gäller för försäljning ombord på fartyg eller flygplan vid resa mellan . I dessa fall gäller emellertid att den skattefria försäljningen endast får omfatta vissa kvantiteter för varje resande och vid varje resetillfälle. Reglerna finns såvitt gäller punktskatter i artikel 28 i cirkulationsdirektivet, och vad gäller mervärdesskatt i artikel 28k i det s.k. sjätte mervärdesskattedirektivet. Eventuell försäljning utöver dessa kvantiteter skall beskattas fullt ut med punktskatt och mervärdesskatt. Regeringen avser att återkomma med förslag till nödvändig anpassning av den svenska lagstiftningen i dessa delar. 33 § Paragrafen innehåller en avdragsregel för den registrerade eller oregistrerade varumottagaren och har sin grund i cirkulationsdirektivets artikel 14.1. Varu- mottagaren kan i sin deklaration göra avdrag för skatt på tobaksvaror som under transporten till honom förstörts genom olyckshändelse eller force majeure. Lagrådet har påpekat att sådant avdrag även bör tillkomma en skatterepresentant som avses i 15 §. En sådan regel har införts i paragrafen. Avdraget skall kunna styrkas genom intyg e.d. från försäkringsbolag, polis etc. I skattetekniskt hänseende inträder således skattskyldighet enligt 20 § 2 och 3 vid mottagandet av skattepliktiga varor även för varor som har förstörts under transporten och den skattskyldige kan därefter yrka avdrag. Bakgrunden härtill är att enligt direktivbestämmelsen skall medlemslandets myndighet konstatera att varorna ifråga förstörts genom olyckshändelse eller liknande för att befrielse från skatt kan komma ifråga. 34 § Förfarandebestämmelserna i skall tillämpas. Detta gäller reglerna om skatte- kontroll, beskattningsbeslut, betalning av skatt, överklagande m.m. 35 § De beslut som anges i paragrafen utgör inte beskattningsbeslut. LPP är därför inte tillämplig. Detta får bl.a. till följd, för det fall att något annat inte föreskrivs, att det allmänna kommer att sakna både överklaganderätt och parts- ställning beträffande dessa beslut. Detta innebär i praktiken t.ex. att om beskattningsmyndigheten ger bifall till en ansökan har det allmänna ingen möjlighet att överklaga beslutet och om länsrätten bifaller ett överklagande av den enskilde blir länsrätten första och sista instans (jfr 31 § lagen /1957:262/ om allmän energiskatt). I syfte att undvika denna effekt har utredningen föreslagit att RSV skall ha överklaganderätt och att RSV även bör föra det allmännas talan om den skattskyldige eler sökanden är klaganden. Regeringen delar denna uppfattning. Besluten överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt reglerna i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar innebär detta att överklagande skall ske till länsrätten. Tiden för överklagande är , vilket följer av 23 § förvaltningslagen (1986:223). I tredje stycket anges att beslut enligt 5 § kan överklagas av säljaren och av . Det är inte heller här fråga om något beskattningsbeslut eftersom säljaren inte är skattskyldig. Reglerna i förvaltningslagen blir tillämpliga. Antalet överklagade beslut rörande punktskatter på tobak och alkoholdrycker är mycket lågt. Den omständigheten att en del nya typer av beslut kan överklagas enligt den nya tobaksskattelagen och den nya alkoholskattelagen samt att RSV ges talerätt bedöms endast marginellt påverka förvaltningsdomstolarnas målmängd. 36 § Paragrafen grundar sig på artikel 15a i cirkulationsdirektivet där det anges att myndigheterna i varje medlemsstat skall införa en elektronisk databas som skall innehålla register över personer som är godkända upplagshavare eller registrera- de varumottagare och register över de lokaler som är godkända som skatteupplag. Registret skall enligt direktivet innehålla följande uppgifter: a) registreringsnummer för personerna eller skatteupplagen, b) personernas eller skatteupplagens namn och adress, c) kategori av varor som får tas emot eller lagras av personen eller skat- teupplaget, d) adressen till den myndighet som kan kontaktas för vidare information, e) tidpunkt för registrering och dess eventuella giltighetstid. Uppgifter enligt punkterna a)-d) skall utlämnas till behöriga myndigheter i varje medlemsland. I de fall punkt e) inte lämnas automatiskt, skall dessa upp- gifter lämnas ut på begäran. Samtliga uppgifter får endast användas till att efterforska en persons eller ett skatteupplags godkännande, registrering eller liknande. De behöriga myndigheterna i varje enskilt skall (artikel 15a.4) tillförsäkra att personer som är involverade i omsättningen av skattepliktiga varor inom europeiska gemenskapen har rätt att inhämta bekräftelser på de uppgifter som registrerats i enlighet med denna artikel. Alla uppgifter, oavsett i vilken form, som lämnas med stöd av artikel 15a skall åtnjuta samma sekretesskydd som liknande uppgifter har enligt den aktuella medlemsstatens lagstiftning. Detta hindrar dock inte att den behöriga myndig- heten i det som begär uppgiften kan använda den för närliggande ändamål, om detta är tillåtet enligt den utlämnande statens lagstiftning. Regeringen föreslår, i enlighet med utredningens förslag, i förevarande paragraf att hos beskattningsmyndigheten skall inrättas ett särskilt register med hjälp av automatisk databehandling (ADB) med ändamål och innehåll som anges i cirkulationsdirektivet. Tillgång till uppgifter om huruvida en upplagshavare eller en varumottagare är registrerad i ett visst land är nödvändig för att skattepliktiga varor skall kunna cirkulera obeskattade inom EG. En svensk upplagshavare måste veta om hans köpare i är en godkänd upplagshavare eller inte eftersom skattskyldighet inträder när leverans sker till köpare som inte är upplagshavare, se 20 § 1 a). En svensk upplagshavare måste på samma sätt känna till om hans köpare i det andra EG-landet är godkänd upplagshavare eller registrerad varumottagare. Även uppgifter om adress m.m. till godkända skatteup- plag är nödvändiga. Upplagshavare i andra har motsvarande behov av tillgång till dessa uppgifter, bl.a. från . Registret skall inte inrättas och föras för svensk myndighets beskattnings- verksamhet. Bestämmelserna om skattesekretess i 9 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) blir därför inte tillämpliga på uppgifterna i registret. En annan sak är att uppgift i registret kan komma att ingå i ett beskattningsärende hos myndigheten och därmed omfattas av skattesekretessen i 9 kap. sekretesslagen. Med undantag för den särskilda sekretessen i 7 kap. 16 § sekretesslagen torde inte uppgifterna i registret komma att omfattas av annan sekretess. Sistnämnda bestämmelse behandlas nedan. Registret kan undantagsvis komma att innehålla uppgifter om enskilda personer, s.k. personuppgifter. Därmed blir datalagens (1973:289) regler om personregister tillämpliga på registret. Även bestämmelsen om den särskilda sekretessen i 7 kap. 16 § sekretesslagen för utlämnande av personuppgift i personregister kan bli tillämplig, särskilt som uppgifterna i registret avses att lämnas ut till enskilda, myndigheter (t.ex. tullen) och till beskattningsmyndigheter i andra med hjälp av ADB-teknik. Enligt denna bestämmelse gäller bl.a. sekretess för utlämnande av personuppgifter ur ett personregister till beskatt- ningsmyndigheter i de av EG:s medlemsländer som inte anslutit sig till konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. På grund av skyldigheten att uppfylla cirkulationsdirektivets artikel 15a är det därför lämpligt att direkt i lag besluta om registrets inrättande, ändamål och innehåll och om utlämnande av uppgifter med hjälp av ADB. En föreskrift om registrets inrättande föreslås i paragrafens första stycke. Registrets ändamål och innehåll anges i andra och tredje styckena. Att registret även skall innehålla motsvarande uppgifter som inhämtats från andra framgår av tredje stycket. Uppgifter om upplagshavare, registrerade varumottagare och skatteupplag i avses inhämtas till det nya registret på medium för ADB från det person- register som används vid beskattningen av bl.a. skattskyldiga för punktskatter. Detta register förs med stöd av Datainspektionens tillstånd enligt datalagen. Registeransvarig för detta register är i . För uppgifterna i registret gäller s.k. absolut sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen. En särskild föreskrift bör därför införas i form av en uppgiftsskyldighet för att uppgifterna i registret skall kunna inhämtas till det nya registret. Avsikten med registret är att enskilda och myndigheter i och beskattningsmyndigheter i andra skall kunna få besked om huruvida registrering och godkännande föreligger i aktuella avseenden. Detta skall givetvis kunna ske på telefon, med post eller telefax, men även genom användande av ADB-teknik. Behovet för enskilda och myndigheter inom landet torde därvid kunna tillgodoses genom terminalåtkomst till registeruppgifterna. I paragrafens fjärde stycke föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får medge terminalåtkomst. Ett alternativ till terminalåtkomst är att lämna uppgifterna på ett ADB-medium, t.ex. genom att distribuera disketter till leverantörer m.fl. som behöver uppgifterna. På grund av datalagens regler föreslås emellertid inte ett sådant utlämnande. Utlämnande på ett ADB-medium torde nämligen kräva Datainspektionens tillstånd för varje mottagare att föra de personregister som uppstår. När det gäller utlämnande av uppgifter till behöriga myndigheter i andra , är avsikten i artikel 15a.3 cirkulationsdirektivet att utlämnandet av uppgifterna, bortsett från e) ovan, skall ske automatiskt, dvs. utan särskild begäran. Det bör därför ges möjlighet att utnyttja medium för ADB och teleöverföring för detta utlämnande. Som ovan nämnts kan dock 7 kap. 16 § sekretesslagen bli tillämplig. Lagrummets andra stycke innebär bl.a. att sekretess gäller för personuppgifter i personregister som, utan Datainspektio- nens medgivande utlämnas till skattemyndigheter i stater som inte anslutit sig till konvention om skydd för enskilda vid automatiskt databehand- ling av personuppgifter. Av har och ännu inte anslutit sig till denna konvention. Även om sekretess föreligger får uppgifter emellertid, enligt 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen, lämnas ut till utländsk myndighet om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. I paragrafens femte stycke föreslås därför att utlämnande till skattemyndigheter i annat skall få ske på medium för ADB eller på annat sätt. Anledningen härtill är att göra sättet för utlämnande tydligt eftersom det redan nu kan förutses att uppgifterna skall lämnas på t.ex. magnetband, disketter eller via teleöverföring. Bestämmelser om bevarande och gallring av allmänna handlingar hos myndigheter finns i arkivlagen (1990:782). I paragrafens sista stycke finns regler om gallring av registret. Skattskyldighet m.m. för snus och tuggtobak 37 § Skattesatserna på snus och tuggtobak föreslås oförändrade med undantag för den uppräkning som skall ske med hänsyn till förändringarna i det allmänna prisläget. Här finns, som tidigare nämnts, inga EG-regler. 38 § Även om EG-direktiven om tobaksbeskattning inte omfattar snus och tuggtobak är dock medlemsländerna oförhindrade att ha nationella punktskatter under förut- sättning att beskattningen inte kräver gränskontroller. Med anledning härav föreslås i punkten 1 att den som inom landet yrkesmässigt tillverkar snus och tuggtobak skall vara skattskyldig på samma sätt som enligt gällande lagstiftning (3 § LTS). I punkten 2 anges att den som till från ett annat yrkesmässigt för in eller tar emot snus eller tuggtobak är skattskyldig. Enligt punkten 3 är den skattskyldig som från tredje land importerar snus eller tuggtobak. Det kan anmärkas att EG har särskilda restriktioner för marknadsföring och försäljning av vissa sorters snus (s.k. vått snus). De här föreslagna reglerna avser alla former av snus, oavsett i vad mån införsel etc. kan vara begränsad för vissa sorter. 39 § Den som tillverkar snus eller tuggtobak skall obligatoriskt vara registrerad hos beskattningsmyndigheten. Regeln motsvaras av nuvarande lags 3 § 1. Enligt gällande regler (4 § LTS) får den som importerar varor i större omfattning, eller om det annars finns särskilda skäl, ansöka om registrering som skattskyldig. Regeringen föreslår att motsvarande regler även skall gälla för den som från ett annat för in eller tar emot snus eller tuggtobak. 40 § I paragrafen anges när skattskyldigheten inträder. Vid leverans inträder skattskyldigheten när registrerad skattskyldig levererar till köpare som inte är registrerad. I övrigt motsvaras paragrafens första stycke av nuvarande lags 5 § första och andra styckena. I andra stycket anges att skattskyldigheten för den som inte registrerats enligt 39 § och som från ett annat för in eller tar emot snus och tuggtobak, inträder när varorna förs in i . Reglerna i 22 § andra stycket skall då tillämpas, vilket innebär att deklaration skall lämnas när varorna förs in i landet. 41 § I paragrafen anges att vid import från tredje land skall skatten betalas till tullmyndigheten, om importören inte är registrerad enligt 39 §. Regeln motsvaras av nuvarande lags 5 § tredje stycke. Av andra stycket framgår att vissa bestämmelser i lagen (återbetalning av skatt, avdrag m.m.) även skall gälla för snus och tuggtobak. Vad som i de bestämmelserna sägs om upplagshavare skall i stället avse den som är registrerad som skattskyldig för snus och tuggtobak enligt 39 §. 42 § Paragrafen motsvaras av nuvarande lags 2 och 2 a §§. beslutades att bl.a. tobaksskatten, för vart och ett av kalenderåren 1995 , utan medverkan skall omräknas så att punktskattesatserna följer den allmänna prisnivån. I likhet med vad som gäller beträffande inkomstskatten beslutades att den allmänna prisutvecklingen skall mätas genom förändringar av konsumentprisindex (KPI). som var utgångsåret i det nya systemet beslutades dock en uppräkning av skattesatser . Samma förfaringssätt bör tillämpas för , dvs. att hänsyn tas till förändringarna i den allmänna prisnivån vid bestämmande av skattesatserna . Detta har beaktats i de skattesatser som föreslagits, vilka är uppräknade i förhållande till den skattenivå som gäller.