prop · GI0389 · 1995-01-01 00:00:00 — Alkoholinspektionen bör dock kunna få medge undantag från bestämmelserna om tillverkning av starköl och öl såvitt avser annan tillverkning än hemtillverkning. Maximigränsen vid hemtillverkning av starköl är svårtillämpad och i praktiken så gott som omöjlig att upprätthålla. Den föreslås därför utgå. Detta ligger också i linje med att förbudet att i landet försälja starköl med en alkoholhalt som överstiger 4,5 viktprocent (5,6 volymprocent) har slopats. I samband härmed förtjänar att framhållas att de detaljerade reglerna om bl.a. märkning i 14 § LTD har fått utgå. Detta mot bakgrund av att märkning av livsmedel är ett s.k. totalharmoniserat område inom den europeiska unionen. omfattas genom av de gemenskapsrättsliga reglerna om märkning av livsmedel vilka för svenskt vidkommande finns publicerade i kungörelse (SLV FS 1993:19) med föreskrifter och allmänna råd om märkning och presentation av livsmedel. Ytterligare bestämmelser i ämnet i alkohollagen skulle kunna uppfattas som ett tekniskt handelshinder. 4 § Bestämmelsen innehåller den grundläggande regeln för förfoganderätten över tillverkade alkoholdrycker. Av 4 kap. 1 § framgår att tillverkare skall anses ha partihandelstillstånd för "motsvarande varor", d.v.s. dessa kan säljas till andra som är berättigade att bedriva partihandel, till företag eller personer med serveringstillstånd eller inköpstillstånd samt till detaljhandelsbolaget. Varorna får också exporteras. 5 § Paragrafen motsvarar 12 § LTD och innehåller regler för förfoganderätten över tillverkad sprit. Sista ledet i paragrafen skall jämföras med 5 § 2 mom. LFT vari sägs att teknisk sprit får utan särskilt tillstånd säljas av den som tillverkat varan. Ett tillstånd av Alkoholinspektionen att tillverka sprit utgör också ett försäljningstillstånd för varan. Särskilt tillstånd för försäljning av sprit som är ämnad att användas för tekniska m.fl. ändamål behöver således inte sökas hos . Bestämmelsen innebär således ett undantag från reglerna i LFT om att försäljning av teknisk sprit kräver tillstånd av . En annan sak är att köpare av teknisk sprit, enligt 6 § LFT i princip alltid måste ha tillstånd för inköp av varan. 3 kap. Allmänna bestämmelser för försäljning 1 § Av första stycket framgår att alkohollagen exklusivt reglerar rätten till försäljning av spritdrycker, vin och starköl. Detaljhandel med och servering av öl är inte tillståndspliktig verksamhet. I andra meningen erinras dock om att det finns särskilda bestämmelser för sådan verksamhet, jämför 5 kap. 6 § och 6 kap. 1 § andra stycket. Andra stycket är en följd av att innehåller en bestämmelse om att starkare spritdrycker än 60 volymprocent alkohol inte får säljas i . Be- stämmelsen skall jämföras med 2 kap. 1 § andra stycket, som slår fast att sådana spritdrycker inte heller får tillverkas här i landet. 2 § Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 4 § LHD. Den särskilda regleringen av alkoholservering på flyg, tåg och båtar i inrikes trafik bör dock avskaffas, jämför 7 kap. 5 §. Förslaget innebär att servering av spritdrycker på dessa trafikmedel skall kunna tillåtas enligt samma regler som gäller för all annan alkoholservering. Mot bakgrund härav bör servering av spritdrycker kunna ske även på tåg i internationell trafik. Till följd av att tillståndstvånget för servering av öl föreslås avskaffat saknas anledning att låta ifrågavarande undantagsbestämmelse innefatta sådan servering. Den nuvarande regeln i 4 § LHD om att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får meddela föreskrifter om försäljning av vin för kyrkligt behov är obehövlig och har därför inte förts in i den nya lagen. Andra stycket motsvarar 4 § andra stycket LHD. Bestämmelserna i andra stycket kommer vid ett medlemskap i att gälla endast i förhållande till tredje land. 3 § Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 5 § LHD. Den ändring i lydelse som har gjorts är en följd av förslaget om att slopa det nuvarande tillståndskravet för servering av och detaljhandel med öl. 4 § Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 7 § LHD. Begreppet trevnad som återfinns i 7 § andra stycket LHD är emellertid subjektivt och inbjuder till godtycke. Begreppet har därför inte förts in i alkohollagen. Begreppen ordning och nykterhet täcker dessutom väl in vad som avses. 5 § Paragrafen motsvarar 8 § LHD men har delvis formulerats om och syftar bl.a. till att hindra att man skänker bort eller bjuder på alkoholdrycker som säljargument för andra varor. Det följer av bestämmelsen att man inte får ge bort eller bjuda på alkoholdrycker för reklamändamål, för att skapa goodwill eller för att på annat sätt främja försäljningen. Varuprover i form av alkoholdrycker får endast lämnas till tillståndshavare enligt alkohollagen. Regleringen får dock inte ges en så vidsträckt innebörd att en allmänt godtagen representation i affärslivet förhindras. Inte heller skall bestämmelsen förstås så att det skulle vara förbjudet för arrangörer av mässor och liknande att vid en invigning bjuda på en alkoholdryck. Bestämmelsen är inte straffrättsligt sanktionerad men den tillståndshavare som bryter mot paragrafen kan drabbas av administrativt ingripande i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. 6 § Paragrafen motsvarar 9 § LHD och syftar bl.a. till att garantera att en kund eller en gäst som önskar ett alkoholfritt alternativ, lättdryck i alkohollagens mening, också skall kunna få detta i stället för en alkoholdryck. 7 § Paragrafen motsvarar 10 § LHD och gäller tillståndshavare men inte försälj- ningspersonal. Om tillståndshavare har fått förvaltare enligt 11 kap. 7 § med uppdrag som omfattar rörelsen, tillämpas 7 kap. 17 §. 8 § Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 11 § LHD. Fjärde stycket har formulerats om något för att klarare markera den kontrollskyldighet som åvilar den som utlämnar alkoholdrycker. Om det föreligger tveksamhet beträffande en kunds ålder skall legitimation begäras. Om legitimation inte lämnas skall försäljning vägras. Det är angeläget att bestämmelsen tillämpas fullt ut även vid detaljhandel med och servering av öl. 9 § Paragrafen motsvarar 12 § LHD och tar sikte på s.k. langning. Andra stycket innebär ett förbud mot att som gåva eller lån överlämna de angivna dryckerna till den som inte har fyllt 20 respektive . Stadgandet innefattar inte ett förbud att bjuda på alkohol dvs. låta den unge förtära alkohol. Det är i stället de gåvo- och lånetransaktioner som frånsett avsaknaden av vederlag ligger försäljningen nära, som åsyftas med förbudet. Ett överlämnande av en alkoholdryck för senare förtäring är därför i princip otillåtet. Bestämmelsen utgör inte hinder för en förälder att bjuda sitt underåriga barn av en alkoholdryck. Även i andra situationer bör det vara tillåtet att bjuda unga av en alkoholdryck. Det är dock förenat med svårigheter att i lagtexten exakt avgränsa området för en straffsanktionerad regel som förbjuder tillhandahållande genom gåva eller lån men som gör det tillåtet att bjuda av drycken, jämför 10 kap. 6 §. Gränsdragningssvårigheter torde dock i praktiken kunna undvikas genom att ringa fall av brott mot regeln gjorts straffria, jämför 10 kap. 8 §. 10 § Paragrafen, som motsvarar 66 § LHD, tar sikte på extraordinära förhållanden. Den avser dels krig och krigsfara et.c., dels större lokala arrangemang, såsom marknader, motortävlingar och midsommarfiranden. I och med att kommunen föreslås bli ansvarig myndighet vad gäller ärenden om serveringstillstånd bör kommunen i stället för få besluta om förbud eller inskränkning av servering med stöd av andra stycket. Paragrafen är en undantagsbestämmelse och bör därför tillämpas med stor återhållsamhet. En kommuns beslut med stöd av bestämmelsen kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol, jämför 9 kap. 2 §. 4 kap. Partihandel m.m. 1 § Paragrafen utgör en av de mest centrala bestämmelserna i den nya alko- hollagstiftningen. Partihandel med spritdrycker, vin och starköl, dvs. försäljning av sådana drycker till annan tillståndshavare i och för hans rörelse eller till detaljhandelsbolaget, får endast bedrivas av den som har meddelats partihandelstillstånd av Alkoholinspektionen. Ett av inspektionen meddelat tillverkningstillstånd för sådana drycker gäller också som partihandelstillstånd. Den nya ordningen medför att alla nuvarande aktörer på marknaden, inklusive det i LTD och LHD omnämnda partihandelsbolaget, måste ansöka om partihandelstillstånd eller tillverkningstillstånd. Det bör observeras att partihandel med öl inte är tillståndspliktig verksamhet enligt den nya lagen. Detta ligger i linje med förslaget om ett avskaffande av tillståndskravet för detaljhandel med och servering av öl. Partihandeln med öl som sådan kan knappast medföra alkoholpolitiska olägenheter. För det fall en partihandlare skulle bedriva försäljning till konsument av öl utan iakttagande av de särskilda bestämmelserna i t.ex. 5 kap. 6 § eller om försäljningen skulle medföra olägenheter i fråga om ordning och nykterhet, kan han förbjudas att fortsätta denna verksamhet med stöd av 7 kap. 21 §. 2 § I första stycket anges att den som har meddelats tillverknings- eller par- tihandelstillstånd får importera spritdrycker, vin och starköl. Det har inte ansetts nödvändigt att i paragrafen uttryckligen ange att fråga endast är om yrkesmässig import. Något särskilt tillståndskrav för import ställs inte upp. Inte heller upp- ställs några kvantitativa begränsningar. Motsvarande gäller för export, jämför 4 kap. 5 §. Importrätten knyts i stället till att importören i annat sammanhang ansetts lämplig att hantera alkoholdrycker. Regleringen medför att en utländsk tillverkare eller partihandlare måste ansöka om svenskt partihandelstillstånd om han vill etablera verksamhet här och själv importera alkoholdrycker. Motsvarande gäller den som har meddelats serveringstillstånd. Begränsningen av importrätten till endast den som har uppfyllt kriterierna för att ges tillverknings- eller partihandelstillstånd motiveras av såväl alkoholpolitiska som kontrollmässiga skäl. Det förhållandet att ett tillverkningstillstånd ger partihandelsrättigheter framgår redan av 1 §. Att en tillverkare skall kunna agera på samma sätt och ha samma rättigheter som en licensierad partihandlare motiveras av bl.a. affärsmässiga skäl. Med tanke på de krav som uppställs för att någon skall kunna ges tillverkningstillstånd kan inte en sådan ordning anses diskriminerande gentemot utländska tillverkare som i stället får söka särskilt partihandelstillstånd. Andra stycket motsvarar 18 § LHD och tar sikte på annan än yrkesmässig import. Punkt 2 i nämnda lagrum, vilken medgav att en handelsresande som medförde en alkoholdryck som prov, i och för sin rörelse, fick föra in varan i landet, har emellertid fått utgå. Skälet härtill är att importen av varuprover av vinagenter och motsvarande i dessas rörelser fortsättningsvis kan ske efter det att partihandelstillstånd har meddelats. Något behov av undantagsregeln i 18 § 2. LHD föreligger därför inte . Bestämmelserna om bl.a. privat införsel har också anpassats till ett EU-medlemskap. Till följd härav har också angivits att endast den som har fyllt är berättigad till privat införsel (jfr. 3 kap. 4 § lagen (1994:000) om frihet från skatt vid import, m.m.). Åldersgränsen gäller oberoende av om den resande anländer från ett annat EU-land eller från tredje land. Socialt motiverade åldersgränser för inköp eller införsel av spritdrycker, vin eller starköl är inte reglerade inom EG-rätten utan ses som nationella frågor. Av alkoholpolitiska skäl skall i även i fortsättningen gälla en 20-årsgräns för såväl inköp hos detaljhandelsbolaget som vid införsel till landet av spritdrycker, vin och starköl. 3 § Paragrafen motsvarar efter viss bearbetning 17 § andra stycket LHD och har också anpassats till vad som krävs vid ett EU-medlemskap. 4 § Sådant tillstånd som anges i paragrafen har tidigare meddelats av Läke- medelsverket. Mot bakgrund av att verkets uppgifter bör renodlas till den egentliga tekniska spriten bör hädanefter Alkoholinspektionen meddela tillstånd till inköp av spritdrycker, vin och starköl för användning i bl.a. industriell verksamhet. 5 § Den som enligt 1 § är berättigad att bedriva partihandel, dvs. innehavare av partihandels- eller tillverkningstillstånd, får enligt första stycket sälja varor för vilka han har tillstånd till detaljhandelsbolaget, till den/annan som har tillverknings- eller partihandelstillstånd för motsvarande varor, till den som har meddelats serveringstillstånd för motsvarande varor och till den som har meddelats särskilt inköpstillstånd för användning av varorna i viss angiven huvudsakligen industriell verksamhet. Tillståndshavaren får också exportera varorna. Bestämmelsen ger indirekt uttryck för ställningstagandet att något särskilt tillstånd för export inte bör föras in i lagstiftningen, jämför vad som sägs under 4 kap. 2 §. I andra stycket anges att endast den som är berättigad att bedriva partihandel får omförpacka eller buteljera varorna. Bestämmelsen tar sikte på att göra s.k. bulkimport möjlig för tillverkare och partihandlare. Något annat skulle kunna utgöra ett diskriminerande handelshinder. Av bestämmelsen följer vidare att innehavare av serveringstillstånd inte får omförpacka eller buteljera varorna. Begreppet omförpackning får dock inte ges en sådan vidsträckt innebörd att det t.ex. inte skulle vara möjligt för en restauratör att hälla upp en flaska vin på karaff för att servera drycken som husets vin. Bestämmelsen är inte straffrättsligt sanktionerad men den tillståndshavare som bryter mot densamma kan drabbas av administrativt ingripande i enlighet med bestämmelserna i 7 kap. Rätten för en partihandlare att omförpacka eller buteljera (omtappa) varorna innefattar inte någon rätt till vidareförädling av varorna. Verksamhet som innebär vidarebehandling av alkoholdrycker, t.ex. filtrering, sötning eller blandning av olika produkter, för att förbättra produkternas kvalitet eller för- ändra deras karaktär kräver tillverkningstillstånd. 6 § Överlåts en rörelse med verksamhet som är tillståndspliktig enligt alkohollagen, kan överlåtaren sälja sitt lager av spritdrycker, vin och starköl till efterträdaren endast om denne har meddelats tillstånd för verksamheten. Någon förenklat förfarande motsvarande det som gällt enligt 23 § tredje stycket LHD för överföring av tillstånd till servering av alkoholdrycker finns inte i den nya lagen. Försäljning av lager med alkoholdrycker i samband med överlåtelse av rörelse kan således lagligen ske först sedan köparen av rörelsen har meddelats tillstånd att bedriva verksamheten. Andra stycket skall jämföras med bl.a. 7 kap. 17 §, där det stadgas att ett tillstånd upphör att gälla vid konkurs. Sista ledet i andra stycket tar sikte på att en tillståndspliktig rörelse med ett lager av alkoholdrycker måste avvecklas. Situationen kan uppkomma t.ex. till följd av beslut om återkallelse av tillståndet. Ett annat tvingande skäl kan vara att någon nyckelperson lämnar verksamheten. I tredje stycket anges att bestämmelserna i första och andra styckena i tillämpliga delar även gäller i fråga om öl. I praktiken innebär detta att bestämmelserna endast skall användas för tillverkare av öl eftersom övrig hantering av sådan dryck faller utanför det tillståndspliktiga området. 7 § Paragrafens första stycke slår fast tillverkares och partihandlares skyldighet att kontrollera att köparen har rätt att återförsälja varan eller, i före- kommande fall, tillstånd att inköpa varan. Sist nämnda situation uppkommer vid inköp av spritdrycker, vin eller starköl för tekniska, industriella m.fl. ändamål, dvs. sådan hantering av nämnda alkoholdrycker som tidigare kontrollerats av . Andra stycket i paragrafen innefattar ett krav på att det vid varje parti- handelsställe, d.v.s. även hos tillverkare, skall finnas någon som förestår verksamheten, en s.k. föreståndare. I lämplighetskravet ligger bl.a. att varje föreståndare måste ha tillfredsställande kunskaper på alkohollagstiftningens område. Någon myndighetsprövning i förväg av föreståndaren föreskrivs inte, lika litet som . Däremot kan sanktioner vidtas i efterhand om försäljningen eller verksamheten i övrigt föranleder problem med nykterhet och ordning eller sker i strid med lagens bestämmelser. Utlänning som vill etablera partihandel i är till följd av bestämmelsen skyldig att här utse en föreståndare för verksamheten. I praktiken torde det oftast bli nuvarande agenter eller ansvariga för dotterbolag eller försäljningskontor här i landet. 8 § Bestämmelsen i 24 § tredje stycket LHD om att det vid partihandel med alkoholdrycker endast får anlitas anställd personal bör utgå. Detta mot bakgrund av bl.a. att regeln skulle bli problematisk i förhållande till utländska partihandlare som vill etablera verksamhet i . Dessa skulle på goda grunder kunna angripa regeln som ett diskriminerande handelshinder. I första stycket har i stället införts en ny regel om att den som är be- rättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin och starköl, dvs. innehavare av tillverknings- eller partihandelstillstånd för sådana drycker, ansvarar för att distributionen av varorna sker under betryggande former. Detta gäller också om någon utomstående anlitas för distributionen. Ansvaret för distributionen av ifrågavarande varor är med andra ord strikt. En tillståndshavare kan inte urskulda sig med att ha saknat kontroll över att ett anlitat fristående transportföretag haft en mindre nöjaktig hantering av varorna. Begreppet distribution skall uppfattas i dess vidaste mening och omfattar såväl transporter som lagerhållning. Genom att tillståndshavaren har ett strikt ansvar för distributionen behöver inte någon föregående samhällelig prövning ske av fristående distributörer. Det ligger i stället i tillståndshavarens eget intresse att anlita sådana företag för distributionen att hanteringen av varorna inte föranleder Alkoholinspektionen att ifrågasätta tillverknings- eller partihandelstillståndet. Enligt allmänna civilrättsliga regler övergår inte ansvaret för en vara förrän den är levererad. Motsvarande gäller enligt om punktskatter. Andra stycket i paragrafen tar sikte på den situationen att en tillståndshavare gör en beställning av en tillståndspliktig vara utomlands och låter det utländska företaget ombesörja hela transporten fram till mottagaren i . Det strikta distributionsansvaret för den svenske beställaren inträder likväl alltid från och med det att varan faktiskt har kommit in i landet. Tredje stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter om distribution av spritdrycker, vin och starköl. Genom subdelegation kan regeringen överlåta åt Alkoholinspektionen att meddela sådana föreskrifter. Regeringens och inspektionens föreskrifter bör främst ta sikte på olika säkerhetsaspekter i samband med transport och lagerhållning av tillståndspliktiga drycker. Detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl 1 § Paragrafen ersätter 15 och 16 §§ LHD. Bestämmelserna om partihandelsbolaget har dock tagits bort helt. Därutöver har i andra stycket föreskrivits att detaljhandelsbolaget inte får importera, exportera eller tillverka spritdrycker, vin eller starköl. Om bolaget har partihandelstillstånd får det endast utnyttja det till att sälja i parti till den som har serveringstillstånd. Bakgrunden till nämnda reglering framgår av den allmänna motiveringen, avsnitt 7.2. Andra stycket i 16 § LHD om att bl.a. detaljhandelsbolaget är skyldigt att verka för att reklam och andra marknadsföringsåtgärder för spritdrycker, vin och starköl inte bedrivs på sätt som uppenbarligen står i strid med de grundläggande alkoholpolitiska målen föreslås utgå såsom överflödigt. I lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker finns bestämmelser bl.a. om att särskild måttfullhet skall iakttas vid marknadsföring av sådana drycker och att reklam o.d. inte får vara påträngande eller uppmana till bruk av alkohol. Detta gäller självfallet även detaljhandelsbolaget. 2 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 25 och 26 §§ LHD. En nyhet är dock att inte längre regeringen skall meddela grundläggande bestämmelser om förläggningen av detaljhandelsbolagets försäljningsställen. Av andra stycket följer i stället att sådana bestämmelser eller riktlinjer skall föras in i avtalet mellan staten och detaljhandelsbolaget. 3-5 §§ Paragraferna motsvarar i huvudsak 27-29 §§ LHD. Av den allmänna motiveringen, avsnitt 6.1, framgår att förbundit sig att tillse att en överprövning kommer till stånd av detaljhandelsbolagets beslut i de fall bolaget vägrat att ta in en vara för försäljning. De närmare formerna för överprövningen skall tas in i avtalet mellan staten och bolaget. I avtalet mellan staten och bolaget skall också föras in bl.a. att försändning på rekvisition skall ske på begäran till köpare i ort där försäljningsställe saknas och att sådan försändning skall vara kostnadsfri för beställaren. 6 § Tillståndsplikten för detaljhandel med öl, jämför 30 § LHD, har ersatts med att vissa grundförutsättningar måste vara uppfyllda för att sådan detaljhandel skall vara tillåten. Försäljningen skall ske i en livsmedelslokal som godkänts enligt bestämmelser vilka meddelats med stöd av 22 § tredje stycket livsmedelslagen (1971:511). Det skall också bedrivas försäljning av matvaror i lokalen. Regeringen kan förordna att visst slag av lokal eller utrymme inte skall anses som livsmedelslokal. I livsmedelsförordningen (1971:807) finns närmare bestämmelser om vad som skall anses som livsmedelslokal. Enligt 37 § nämnda förordning får en livsmedelslokal inte tas i bruk förrän lokalen med dess inredning blivit färdigställd och godkänd av, vanligtvis, kommunen. Sista meningen tar sikte på detaljhandelsbolagets möjlighet att sälja öl samt s.k. kringföringsförsäljning och innebär inga förändringar i förhållande till vad som gäller . 1 § För servering av spritdrycker, vin och starköl fordras enligt första stycket särskilt tillstånd. Sådant tillstånd kallas serveringstillstånd, oavsett vilka rättigheter som har meddelats. Tillståndskravet för servering av öl har slopats. I andra stycket preciseras de allmänna villkoren för servering av öl. Angående livsmedelslokal hänvisas till kommentaren under 5 kap. 6 §. Enligt förslaget till tredje stycke får den som har meddelats servering- stillstånd härutöver servera öl i enlighet med tillståndet. Det innebär att sådan servering är tillåten även om förutsättningarna enligt andra stycket inte är uppfyllda, t.ex. på teatrar och hotellrum med minibar eller vid servering i slutna sällskap. Före tillkomsten av LHD gällde särskilda regler för servering på militära mässar. Dessa upphörde att gälla 1977 med ett undantag; mässar ombord på örlogsfartyg. Någon särskild motivering varför dessa skulle undantas har inte lämnats. Undantagsregeln i LHD har därför inte tagits med i förslaget. De rent praktiska skäl som kan antas ligga bakom bestämmelsen om servering ombord på örlogsfartyg kan inte heller anses tillräckliga för att motivera en särreglering. 2 § Paragrafen handlar om serveringens bedrivande sedan tillstånd meddelats och hör därför närmast hemma bland de allmänna bestämmelserna om servering i detta kapitel. Bestämmelsen gäller emellertid även servering av öl. Om tillståndshavaren inte iakttar denna bestämmelse kan tillståndet komma att återkallas enligt 7 kap. 19 §. För den som serverar öl kan förbud meddelas enligt 7 kap. 21 §. 3 § Paragrafen motsvarar närmast 44 § och 45 § LHD. Av första och tredje styckena framgår att den särskilda myndighetsprövningen av föreståndare och ersättare ersatts med att tillståndshavaren själv skall utse serveringsansvarig person. Dessa personer skall anmälas till tillståndsmyndigheten och skyldighet föreligger också för tillståndshavaren att anmäla förändringar vid personalbyte. Alkoholservering får inte förekomma om inte tillståndshavaren eller utsedd, och rapporterad, serveringsansvarig person är närvarande vid serveringsstället.