prop · GI03119 · 1995-01-01 00:00:00 — I stället betonar de vikten av att den kommunala tillsynen fungerar. anser att man bör avvakta med förslaget med hänvisning till den kommande . anser det inte meningsfullt att lita till en dyr, osäker och komplicerad metod för tjäranalys när rökgasens tjärhalt uppges sakna relevans för riskbedömningen. ifrågasätter om "tjära" är en lämplig indikatorsubstans. SP anser att skärpningar och/eller utvidgningar av kraven för miljögodkännande av produkter bör anstå tills vidare eftersom underlaget vad gäller t.ex. VOC-utsläpp ännu är mycket begränsat. J tul a.s. anser att den svenska testmetoden bör justeras. Skälen för regeringens bedömning: Utredningsförslaget lämnades före beslut om ändring i , m.m. (prop.1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372, ändrat ikraftträdande m.m. prop.1994/95:106, bet. 1994/95:BoU8, rskr. 1994/95:91). Härigenom införs ett nytt och från bygglovsprövningen fristående tillsyns- och kontrollförfarande beträffande de tekniska egenskapskraven på byggnader och andra anläggningar. Bygglovsprövningen enligt (1987:10) begränsas till att avse endast prövning av lokaliseringen och den närmare utformningen av byggnader m.m. Bestämmelserna om de tekniska egenskapskraven flyttas från , förenklas och sammanförs med reglerna i byggproduktlagen till en ny lag. Till lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. finns förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. Lagen och förordningen träder i kraft . Enligt 2 § nämnda lag skall byggnadsverk som uppförs eller ändras uppfylla väsentliga tekniska egenskapskrav i fråga om bl.a. skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö. Byggprodukter skall enligt 4 § samma lag vara lämpliga för avsedd användning för att få ingå i byggnadsverk. En byggprodukt är lämplig om den har sådana egenskaper att det byggnadsverk i vilket den skall ingå, rätt projekterat och uppfört, kan uppfylla nyssnämnda krav. Endast byggprodukter som uppfyller kravet på lämplighet enligt 4 § eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får släppas ut på marknaden och användas för avsett ändamål. Regeringen eller den myndighet regeringens bestämmer får meddela de närmare föreskrifter som behövs för att byggnadsverk skall uppfylla kraven enligt 2 §. Regleringen är alltså utformad så att anger de grundläggande tekniska egenskapskraven som skall ställas på byggnader och regeringen inom denna ram anger de preciseringar som är av mer politisk natur medan föreskrifter med huvudsakligen tekniskt innehåll överlåts till en myndighet. Bestämmelserna är vidare utformade så att de gäller såväl underhåll under den tekniska livslängden, ändring som tillbyggnad. Regeringen har sålunda en möjlighet att meddela föreskrifter om olika kravnivåer i vissa fall. De tidigare nämnda ändringarna i innebär att kontrollen vid uppförande av en ny byggnad eller vid ändring av en befintlig byggnad sker genom ett s.k. öppet kontrollsystem. De tekniska kraven blir i sig lika överallt, såväl inom område som omfattas av detaljplan som utom sådant område. Enligt bestämmelserna om tillsyn kan kräva intyg beträffande de utsläpp som en eldningsanordning i ett hus ger i från sig. Genom det krav på bygganmälan som ställs i kommer alla nyinstallationer och byten av eldningsanordningar att komma till kännedom. Byggnadsnämden har härigenom möjlighet att kontrollera att de uppfyller uppställda krav i fråga om utsläpp. Mot bakgrund härav anser regeringen att utredningens förslag om en ramlag för småskalig eldning med fasta bränslen inte är nödvändig. Regeringen delar således den uppfattning som flera av remissinstanserna har framfört, nämligen att kontrollen av utsläppen från småskalig eldning med fasta bränslen kan tillgodoses genom befintlig lagstiftning. 6.2.3 Fortsatt förbättring av miljöprestanda Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att tillsammans med och utarbeta nya föreskrifter med skärpta krav på ut- släpp från pannor, kaminer och andra anordningar för småskalig eldning med fasta bränslen. Natur- vårdsverket bör också ges i uppdrag att överväga möjligheterna till funktionskontroll av anlägg- ningarnas miljöprestanda. bör utvärdera pågående forskning och ut- veckling rörande småskalig eldning med fasta bränslen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till utredningens förslag eller lämnar förslagen utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Dagens bästa teknik för vedeldning är avsevärt sämre vad gäller utsläpp av kolväten än tekniken för villapannor för flytande och gasformiga bränslen. Av naturliga skäl är det inte möjligt att få till stånd en lika god kontroll av förbränningsförloppet i en eldstad med stora, ej homogena, bränslestycken. Regeringen bedömer att det finns goda möjligheter att ytterligare förbättra miljöprestanda för villapannor och kaminer för ved. Det pågående forskningsprogrammet om småskalig förbränning av biobränslen leder bl.a. till att tillverkarnas kunskaper ökar om hur utsläppen av bl.a. oförbrända kolväten kan minskas. Mot denna bakgrund bör de nu gällande reglerna för godkännande och provning av vedeldade pannor och kaminer ses över. Regeringen avser att ge i uppdrag att i samråd med och utarbeta modifierade utsläppskrav för vedeldade pannor och kaminer. Utsläppen från vedpannor och kaminer är starkt beroende av anläggningens funktion, handhavande och utformning. bör överväga hur en funktionskontroll från miljösynpunkt kan utformas som möjliggör en bedömning av den enskilda anläggningens miljöprestanda och om en sådan funktionskontroll kan vara till stöd för det fortsatta åtgärdsarbetet. Myndigheterna bör också överväga behovet av särskilda informationsinsatser. Dagens forskning och utveckling vad gäller småskalig eldning är obetydlig i förhållande till vedeldningens omfattning. Dagens nivå innebär emellertid en väsentlig förbättring i förhållande till tidigare. Många skäl talar för att det är motiverat att fortsätta och möjligen utvidga forskningen och utvecklingen på området. Det ankommer på att besluta om eventuellt fortsatta insatser inom ramen för bioenergiforskningsanslaget. bör rapportera till regeringen om resultatet av forskningsprogrammet i samband med den fördjupade anslagsframställningen. 7 Åtgärder för att minska ammoniakavgången från jordbruket Regeringens bedömning: Området där åtgärder skall vidtas för att minska ammonikavgången bör utökas till att omfatta hela samt slättbygder för att ytterligare reduktion av ammoniakavgången skall kunna uppnås. Detta skulle innebära en ambitionshöjning jämfört med dagens målområde som omfattar endast södra och . Krav bör införas på täckning av flytgödsel- och urinbehållare och på att påfyllning bör ske vid behållarens botten i hela och i slättbygder. Krav på snabb nedmyllning av gödseln och krav på speciell spridningsteknik av flytgödsel bör in- föras i de fyra sydligaste länen för att åstad- komma en 25-procentig minskning av ammoniakav- gången i dessa län. bör få i uppdrag att utarbeta ett nytt åtgärdsprogram för att reducera ammoniakav- gången i jordbruket . Utredningens förslag: redovisade i utredningen från jordbruket (rapport 1994:8) möjligheterna till och konsekvenserna av en minskning av ammoniakutsläppen i södra och . Med de metoder som med dagens kunskaper bedöms vara praktiskt tillämpbara och tekniskt utvecklade har gjort bedömningen att ammoniakförlusterna fram endast kan reduceras av ursprungliga förluster på kväve i södra och om inte djurhållningen minskas. De metoder som diskuteras i rapporten är bl.a. minskad ammoniakavgång med hjälp av tillsatsämnen i foder, genom förändring av foderstater, begränsning av djurhållningen i samt en övergång från fastgödsel och djupströgödsel till flytgödsel. I rapporten redovisas även de förslag som lades fram i åtgärdsprogram för att begränsa ammoniakförlusterna i södra och (1991:11) men som ännu inte genomförts. I rapporten redovisas också möjligheten att tillämpa åtgärdsprogrammet för att uppnå reduktion av ammoniakavgången för södra och i ett utvidgat område för att på så sätt kunna minska ammoniakavgången med motsvarande kvantitet. En sådan utvidgning ger en lägre kostnad per kilo sparat ammoniakkväve i jämförelse med ytterligare åtgärder i de fyra sydligaste länen. Skälen till regeringens bedömning: Åtgärder för att minska problemen med övergödning och försurning måste vidtas inom alla de sektorer som orsakar problemen. I , och södra är depositionen av kväve totalt sett för stor i relation till vad naturen tål. Jordbruket bidrar till detta genom sina utsläpp av ammoniak i samband med djurhållningen. Depositionen av ammoniak har i uppskattats till ca kväve , varav kommer från inhemska källor. Jordbruket i svarar för av de inhemska ammoniakutsläppen och depositionen av ammoniak är störst i södra och där den intensivaste djurhållningen bedrivs. Ammoniak avdunstar såväl inne i stallet som under lagring och spridning av stallgödsel. Denna ammoniakförlust innebär såväl stora ekonomiska förluster som en belastning på miljön. beslutade (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338) att ammoniakutsläppen från jordbruket skulle minska i södra och . För att nå detta mål om minskade ammoniakutsläpp och mot bakgrund av de ökande problemen i med kvävemättnad och försurning av vatten och mark samt övergödning av hav lämnades ett uppdrag till , dåvarande Lantbruksstyrelsen, att utarbeta ett åtgärdsprogram för att minska kväveutsläppen från jordbruksföretag. I ett första steg skulle verket redovisa åtgärder för att minska ammoniakutsläppen i södra och och myndigheten skulle utreda möjligheter till och konsekvenser av en minskning av ammoniakutsläppen . I aktionsprogram Miljö 93 föreslås att de åtgärder som fanns med i åtgärdsprogram för en minskning i södra och genomförs i sin helhet och att flertalet åtgärder för att minska ammonikavgången tillämpas i hela och i slättbygder med omedelbar verkan. beslutade regeringen att påfyllning av flytgödselbehållare skall ske vid behållarens botten samt att flytgödselbehållare och urinbehållare skall ha ett stabilt svämtäcke eller annan täckning som effektivt minskar ammoniakförlusterna. Dessa bestämmelser gäller i de fyra sydligaste länen. Regeringen anser att det i ett första skede är angeläget att vidta de återstående åtgärder som föreslagit för en reduktion av ammoniakavgången. Underlaget för att gå vidare med åtgärder för att minska ammoniakavgången i södra och är inte tillräckligt. Vår bedömning är att området där åtgärder för att minska ammoniakavgången skall vidtas bör utökas. Ur miljösynpunkt är det motiverat eftersom den kritiska belastningsgränsen för kväve överskrids i såväl , och södra . Det har framkommit att påfyllning av flytgödselbehållare och urinbehållare vid behållarens botten inte är en nödvändig åtgärd om det finns ett tak som effektivt förhindrar ammoniakavgången. Regeringen anser att krav på täckning av flytgödsel- och urinbehållare samt krav på att påfyllning av flytgödselbehållare och urinbehållare skall ske under täckning skall komma att omfatta hela och slättbygder. skall föreskriva om vilka områden det exakt omfattar. Dessa åtgärder bör gälla från . Vid spridning av gödsel och urin på obevuxen mark förordar regeringen att krav ställs på att den nedmyllas från spridningen. Detta bör träda i kraft och skall gälla för , , och . Vid spridning av flytgödsel i växande gröda bör detta ske med myllningsaggregat, bandspridningsteknik, bredspridning efter utspädning av gödseln eller bredspridning med efterföljande bevattning . Krav på denna åtgärd bör träda ikraft och skall gälla för , , och . När åtgärderna för de fyra sydligaste länen har trätt i kraft bör den minskade ammoniakavgången i detta område uppgå till jämfört med avgången i detta område . Eftersom regeringen nu väljer att höja ambitionen och utvidga området där åtgärder skall vidtas kommer den totala ammoniakavgången i att minskas jämfört med år 1990.Regeringen avser att utifrån ovan nämnda förslag besluta om en ändring av förordningen om skötsel av jordbruksmark. Det är svårt att göra en närmare beräkning av vad åtgärderna kan ge i form av minskad ammoniakavgång eftersom detta är beroende av vilken typ av täckning för gödselbehållarna som lantbrukarna väljer att skaffa, när spridning av stallgödsel sker, väderlek när spridningen sker etc. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att tillsammans med närmare bedöma minskningen i ammoniakavgång som en följd av de föreslagna åtgärderna liksom kostnaderna för och effekten av dessa samt utarbeta ett nytt åtgärdsprogram för att reducera ammoniakavgången i jordbruket . Regeringen har till redovisat det svenska miljöarbetet i EU (Skr. 1994/95:167). Där anges vilka områden som kommer att prioriteras inom det svenska EU-arbetet. Ett av dessa är åtgärder mot försurning och klimatpåverkan. kommer också inom ramen för detta arbete att driva frågan om ammoniakbegränsande åtgärder inom jordbruket. 8 Åtgärder för slutlig avveckling av ozonnedbrytande ämnen Regeringens bedömning: En fullständig avveckling av användningen och hanteringen av ämnen som an- griper det stratosfäriska ozonskiktet bör regleras genom en ny förordning som ersätter förordningen (1988:716) om klorfluorkarboner (CFC) och halon m.m.Påfyllning av befintliga kyl-, värme- och kli- matanläggningar med CFC bör förbjudas och sådana anläggningar bör upphöra att användas yrkesmässigt från . Installation av nya kyl-, värme- och klimatan- läggningar med HCFC bör upphöra och påfyllning av HCFC i befintliga anläggningar bör upphöra . Efter utgången av bör endast en mindre användning av metylbromid vara tillåten. Senast vid utgången av bör användningen av metyl- bromid ha upphört helt. Förbud mot saluhållande och överlåtelse av HBFC och koltetraklorid bör gälla från . förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: I skrivelser och vid en hearing har synpunkter framförts med anledning av förslag i rapporten fritt från ozonnedbrytande ämnen. Så gott som samtliga instanser delar verkets uppfattning att en avveckling av användningen av ämnen som bryter ned ozonskiktet måste ske. En del av användarna anser dock att tiden för avvecklingen bör vara längre med hänsyn till att i vissa fall alternativa ämnen inte utvecklats eller prövats tillräckligt. Bl.a. företrädare för livsmedelshandeln - och - pekar vidare på att kostnaderna är betydande för konvertering eller byte av befintliga kyl-, värme- och klimatanläggningar. Mera tid borde givits för genomgång av de tekniska och ekonomiska konsekvenserna av verkets förslag. Från Försvarsmaktens sida anmäls också vissa svårigheter att genomföra den föreslagna avvecklingen. Skälen för regeringens bedömning: är det känt att utsläpp av vissa stabila kemiska ämnen angriper och bryter ned det stratosfäriska ozonskiktet, som skyddar mot en alltför hög UV-strålning från solen. I blev man tidigt medveten om faran med utsläpp av ozonnedbrytande ämnen. förbjöds CFC som drivmedel i aerosoler i sprayburkar. antog (prop. 1987/88:85, bet. 1987/88:JoU23, rskr. 1987/88:373) en avvecklingsplan för CFC. Härefter har även användningen av andra ozonnedbrytande ämnen begränsats såsom halon, 1,1,1-trikloretan och koltetraklorid samt en reglering införts av användningen av ersättningsämnen - främst HCFC-föreningar (jämför prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:343). Bestämmelserna finns i förordningen (1988:716) om CFC och halon m.m. Uttunningen av ozonsskiktet är ett i högsta grad globalt miljöproblem. Genom till skydd för ozonskiktet m.m. har ett antal stater, däribland , förbundit sig att skydda människor och miljö mot de risker som är förknippade med uppkomsten av ett förtunnat ozonskikt. Till konventionen är fogat ett protokoll, Montrealprotokollet, som reglerar i form av avvecklingsplaner de anslutna staternas produktion och användning av ämnen som bryter ned ozonskiktet. I takt med ökad insikt om innebörden för människor och miljö av ett uttunnat ozonskikt och den snabba minskningen av ozonskiktets tjocklek, främst över södra halvklotet, har de internationellt överenskomna avvecklingsplanerna i Montrealprotokollet successivt skärpts. Senast skedde detta vid ett möte med parterna till protokollet i . Regeringen framhöll i prop. 1992/93:179, (bet.1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361) i samband med redovisning av besluten vid att allt flera länder anslutit sig till uppfattningen att en fullständig och global avveckling av samtliga ozonnedbrytande ämnen var nödvändig. All användning av dessa ämnen i borde upphöra möjligt. Den gällande svenska avvecklingsplanen med föreskrifter i förordningen (1988:716) om CFC och halon m.m. var inte tillräcklig varför planen borde ses över. För att undvika att ett miljöproblem byttes ut mot ett annat borde frågan om att ersätta användningen av HFC och FC med miljövänligare alternativ prövas . Regeringen har sedan godkänt ändringar av Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet uppdragit åt att utreda och föreslå utformningen av styrmedel för att slutligt avveckla användningen av ozonnedbrytande ämnen och begränsa utsläppen av HFC- och FC-föreningar. har med rapporten fritt från ozonnedbrytande ämnen redovisat det nämnda uppdraget. Enligt verkets rapport är det stratosfäriska ozonskiktet kraftigt uttunnat, främst över An- tarktis. En uttunning har också konstaterats över norra halvklotet bl.a. på breddgrader som berör . Trots vidtagna åtgärder fortgår nedbrytningen av ozonskiktet i oförändrad takt. Prognosen pekar mot att först om kan trenden vändas så att ozonskiktet börjar återhämta sig, vilket beräknas ta nära . Regeringen anser det därför angeläget att vidta ytterligare åtgärder som kan bidra till att begränsa belastningen på ozonskiktet. svarar för endast en liten del av den totala globala belastningen på ozonskiktet. De svenska åtgärderna och erfarenheterna bidrar emellertid också till att öka trycket på andra länder att avveckla användningen av ozonnedbrytande ämnen. Gällande lagstiftning i ålägger redan var och en som yrkesmässigt hanterar produkter som kan skada ozonskiktet att vidta åtgärder för att minska och upphöra med användningen av sådana produkter. Många företag har redan konsekvent avvecklat användningen. synes enligt avvecklingen inom vissa områden och av vissa ämnen gå långsamt trots att fullgoda alternativ redan föreligger. Ett särskilt bekymmer utgör t.ex. använd- ningen av köldmedium i ett mycket stort antal befintliga anläggningar i . Mot bakgrund av vad nu nämnts anser regeringen att starka skäl talar för att den återstående användningen av CFC, HCFC, metylbromid, HBFC och koltetraklorid bör avvecklas i huvudsak enligt förslag. Verkets förslag avser den yrkesmässiga användningen och hanteringen samt förutsätter att vissa tidsbegränsade undantag kan göras med stöd av dispensreglerna. För t.ex. användning av koltetraklorid vid kemiskt analysarbete i laboratorier har verket utfärdat en tidsbegränsad generell dispens. Före utgången av dispenstiden kommer verket att pröva en eventuell förlängning utifrån de omständigheter som då gäller, t.ex. i fråga om ersättningsämnen. För halon har regeringen beslutat om ett förbud fr.o.m. med möjlighet för att meddela dispens i det enskilda fallet.Så gott som samtliga instanser som hörts med anledning av förslag delar uppfattningen att en definitiv avveckling av användningen av de ozonnedbrytande ämnena måste ske. De invändningar som framförs gäller förbuden mot påfyllning och användning av CFC och HCFC. Bl.a. påpekas att kostnaderna för att konvertera eller ersätta befintlig utrustning för kyla och frys inom livsmedelshandeln är betydande och kan drabba framför allt de mindre butikerna hårt. Även från andra berörda branscher framhålls önskemål om längre övergångstider. Som redan nämnts har nödvändigheten av en avveckling av CFC-användningen varit känd i varje fall då beslutade om den första avvecklingsplanen. En första reglering av ersättningsämnet HCFC beslutades . Övergångstiderna i det nu aktuella förslaget sträcker sig relativt långt fram, för CFC och för HCFC till . Den sammanlagda tiden för anpassning till kraven på avveckling av användningen av de ozonnedbrytande ämnena kan därför sägas vara förhållandevis väl tilltagna. Därmed är det möjligt att slå ut kostnaderna på . För att mildra anpassningsproblemen för livsmedelshandeln i glesbygd har regeringen dock i annat sammanhang föreslagit ändring av stödet till sådan handel. För att upprätthålla kommersiell service i glesbygd kan statligt stöd utgå till investeringar i glesbygdsbutiker med högst av investeringskostnaden. 1993/94:140 om regionalpolitik föreslår regeringen att detta stöd skall kunna uppgå till av den godkända kostnaden för investeringar som åläggs butikerna genom lagstiftning såsom för bensingasåtervinning vid bensinförsäljning och för att minska användningen av ozonnedbrytande ämnen i kyl- och frysutrustning. Avvecklingen av användningen av HCFC i värmeverk och värmepumpar kan medföra speciella problem. En övergång till HFC -som uppges vara det enda tillgängliga alternativet medför effektförluster. För att kompensera detta väntas en ökad användning av andra produktionsanläggningar under en övergångstid vilket kan medföra ökade utsläpp av koldioxid samt svavel- och kväveföreningar. Avvecklingstiden för HCFC är förhållandevis lång. Installation av nya anläggningar med HCFC föreslås upphöra , medan påfyllning enligt förslaget får ske fram till . Det blir en utmaning för forskning och industri att söka finna fungerande, miljöanpassade ersättningar. Regeringen förutsätter att som i sin tillämpning av föreskrifterna om avvecklingen av de ozonförstörande ämnena noga följer utvecklingen på området också när det gäller avvägningen mot åtgärder för att begränsa växthuseffekten. Verkets uppgift är även att pröva dispensansökningar om avvecklingstiden visar sig otillräcklig. Problem inför den förestående avvecklingen av CFC och HCFC har också anmälts av Försvarsmakten. Målen för Försvarsmaktens avveckling av användningen av de ozonnedbrytande ämnena bör i princip vara desamma som inom den civila delen av samhället. Regeringen har i UNCED-propositionen (1993/94:111) tagit ställning i frågan om försvaret och miljön. I det nu aktuella fallet innebär det att vissa undantag kan behöva göras för försvarets användning av främst CFC och HCFC. En förlängd övergångstid för utbytet av dessa ämnen beräknas att krävas i vissa fall. Försvaret måste också tills vidare få använda HCFC i vissa vapensystem m.m. där utbyte till annat ämne inte är möjligt. Försvarsmakten bör även få ta till vara och utnyttja köldmedier (CFC, HCFC och HFC) från installationer som avvecklas samt ha rätt att för samma ändamål själv köpa dessa ämnen. När det gäller halon bör Försvarsmakten medges att importera begränsade mängder recirkulerat halon för särskilt kvalificerade brandskyddsändamål. En sådan möjlighet har också förutsatt i sin rapport. anmäldes till EFTA och förslag på förändring av förordningen (1988:716) om CFC, halon m.m. De planerade nya föreskrifterna står inte i strid med reglerna i EU. EU:s föreskrifter om ämnen som bryter ned ozonskiktet omfattar CFC- och HCFC-föreningar, haloner, koltetraklorid, metylbromid och 1,1,1-trikloretan och är av minimikaraktär. Produktion och försäljning skall i princip ha upphört från för CFC och för övriga reglerade ämnen. I fråga om HCFC och metylbromid innebär de svenska reglerna en snabbare avveckling än i EU. 9 Åtgärder för att begränsa utsläppen av HFC-föreningar och andra närbesläktade växthusgaser Regeringens bedömning: Utsläppen av HFC- och FC- föreningar liksom övriga närbesläktade gaser bör begränsas till att motsvara högst av koldioxidutsläpp , räknat som koldioxidekvivalenter. bör verka för att få till stånd nya internationella avtal om begränsningar av HFC och andra närbesläktade växthusgaser.