prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — 17.5.13 : Har framfört att förbundet kritiserat den nuvarande utformningen av utbytesprincipen i LKP för att vara otydlig och otillbörligt skapa lokala försäljnings- och förbrukningsförbud, vilka i sin tur medför rättsosäkerhet. Förbundet ser därför positivt på kommitténs förslag att utforma regeln som en rambestämmelse, i form av en hjälpregel till den allmänna aktsamhetsregeln, utan straffsanktion och med närmare preciseringar i föreskrifter eller villkor (vilka senare dock kan vara straffsanktionerade). 17.6Straffskärpningar och kraven för straffbarhet 17.6.1Riksåklagaren, ; BRÅ, samt Lunds och : Dessa anser, med instämmande från ett par länsstyrelser och en kommun, att kraven på "åsidosättande i väsentlig mån" för straffbarhet medför att straffbestämmelserna blir in- effektiva. Kraven innebär en återgång till vad som gällde (BT-kemi). I stället bör det föreskrivas att endast ringa fall skall vara straffria. Dessutom är i huvudsak samma remissinstanser, med tillägg av Justitiekanslern, kritiska till det nybildade begreppet klar oaktsamhet. Att uttrycket är svårtolkat och leder tankarna till en bevisregel är en del av den kritik som framförts. har härom tillagt att förslaget innebär att det införs en högre tröskel än den normala för vad som skall anses oaktsamt. BRÅ har tillagt att problemen med dagens miljöstraffrätt inte är att strafflatituderna är för låga. Det hade varit att föredra att man föreslagit att straffvärdet för de brott som faktiskt begås höjs. 17.6.2 : anser att det bör ses allvarligare på brottet nedskräpning. - - - anser också att ansvarsfrihet bör gälla för endast ringa fall av samtliga brott som tas upp i balkens straffbestämmelser. 17.6.3 : Anser att uppsåtliga brott endast bör ha fängelse i straffskalan samt att oaktsamhetsgränsen bör sättas lägre än i förslaget. 17.6.4 , , och : Dessa anser att det är olämligt att introducera begreppet "klar oaktsamhet" som rekvisit för straffbarhet. De tycker att frågan ytterligare bör övervägas i avsikt att det i lagtexten införs en uttrycklig gränsdragning så att sanktionssystemet inte blir än mer svåröverskådligt. 17.7Grova brott och åtalspreskription 17.7.1 Riksåklagaren, : Vilken typ av brott som ska betraktas som uppenbar likgiltighet mot naturen har kommitte''''n inte givit något exempel på. Som regeln är formulerad kan den innefatta en så vid krets av handlingar, att den i sin nuvarande utformning knappast kan vara tjänlig som ett kvalificerande rekvisit i en brottsbeskrivning. Med uttrycket torde kunna förstås att gärningsmannen varit likgiltig inte bara för människors hälsa, utan också för djurs hälsa eller för omfattande skador på växtligheten. En sådan formulering torde stå mer i samklang med vad kommitte''''n kan anses ha menat. 17.7.2 Universiteten i och : De anser att det är andra faktorer än uppsåt eller oaktsamhet som har betydelse för om grovt brott skall anses föreligga i fråga om miljöbrott. Som exempel nämns nonchalanta beteenden vad gäller att hålla sig informerad om vad som gäller för verksamheten samt stora risktaganden. 17.7.3 samt , , och kommuner: Dessa har framfört att det är önskvärt med längre preskriptionstider. 17.8Försök, förberedelse och stämpling 17.8.1 Riksåklagaren, : RÅ anför att den föreslagna kriminaliseringen av försök, förberedelse och stämpling till en del av straffbestämmelserna i 25 kap. har inte någon motsvarighet i gällande rätt. Något exempel på praktiska förfaranden som skulle göra en kriminalisering nödvändig har inte givits av kommittén. Jag är för egen del tveksam till förslaget eftersom något praktiskt behov av en sådan utvidgning såvitt jag vet inte föreligger. 17.9.1 i : Lst. har påpekat att bestämmelsen inte bör stå ensam i ett eget kapitel i . 17.10.1 ombudsmän, : Ändringarna i bestämmelserna om företagsbot kommer att få genomslag beträffande även andra typer av brottslighet. Effekterna härav har inte analyserats i betänkandet. En sådan analys bör föregå en ändring av bestämmelserna. 17.10.2 Riksåklagaren, : RÅ anser att det behövs en översyn över institutet företagsbot men att den måste föregås av en analys som omfattar även andra typer av brott än miljöbrott eftersom de sistnämnda inte är de enda brott som institutet är avsett för. 17.10.3 , , och Kemikontoret: Instämmer i att en sådan föregående analys, som RÅ föreslår bör vidtas. 17.11.1 Ombudsmän, : I 57 § den nu gällande miljöskyddslagen (1967:387) finns möjlighet att till säkerställande av anspråk på miljöskyddsavgift förordna om kvarstad. Någon motsvarighet härtill finns inte i förslaget till miljöbalk. Kommittén har inte berört varför regler om kvarstad utelämnats. 17.11.2 : delar miljöskyddskommitténs uppfattning om att systemet med andra sanktionsformer än straff i de flesta fall kommer att vara mycket mer effektiva. Härigenom ges också tillsynsmyndigheterna kraftfulla medel att agera med i sin myndighetsutövning. Det borde innebära att tillsynsverksamheten kommer att få större betydelse och tyngd i miljöarbetet. - - - Avslutningsvis vill polismyndigheten fästa uppmärksamheten på regeln i 27 kap. 9 §, där det sägs at "Miljöskyddsavgift får ej påföras, om ansökningen inte har delgetts den som anspråket riktas mot från det att de i 1 § angivna förutsättningarna för påförandet inträtt". Det är här inte osannolikt att mindre seriösa företrädare för rörelseidkare som är juridiska personer kommer att tillse att det inte finns någon behörig person att delge. Detta sker för att blockera möjligheten att försätta juridiska personer i konkurs. Det är därför viktigt att reglerna om kungörelsedelgivning, som införts, även är tillämliga på den typ av delgivningar som avses i 9 § ovan. 17.11.3 : Sanktionsavgiftssystemet upplevs av som betydligt mer verkningsfullt än traditionella straffpåföljder. - - - erfarenheter ger alltså anledning att tillstyrka en ökad användning av miljöskyddsavgifter. För att de skall bli effektiva bör de dock vara knutna till lätt definierbara parametrar, bygga på strikt ansvar och kunna bedömas efter färdiga schabloner. Om avgifterna skall beslutas efter omfattande utredningar och med större eller mindre mått av skönsmässiga bedömningar finns det däremot enligt mening skäl att ifrågasätta om avgifterna kan bli effektiva och ha avsedd preventiv verkan. 17.11.4 : Om förändringar görs i den nuvarande miljöskyddsavgiftssanktionen i huvudsaklig överensstämmelse med kommitténs förslag bör den kunna bli ett väl fungerande styrmedel i miljöskyddsarbetet. - - - Verket är berett att ta på sig att fastställa riktlinjer för miljöskyddsavgiftens storlek. Verket avstyrker förslaget att enligt 27 kap. 4 § införa ett system med förhandsprövning av villkorsöverträdelser. Det bör övervägas om inte miljöskyddsavgift bör kunna utdömas även för nedskräpning. I så fall bör 27 kap. 1 § kompletteras i enlighet med detta. Den övre gränsen för miljöskyddsavgiften bör anges till ett betydligt högre belopp än (27 kap. 6 §). Gränsen till "fall av större vikt" (27 kap. 10 §), under vilken avgiftsföreläggande skall kunna komma i fråga, bör tillåtas ligga ganska högt. - - - Verket har i olika sammanhang framhållit att en på lämpligt sätt utformad ekonomisk sanktion bör kunna fungera väl som styrmedel på miljövårdsområdet. Betydelsefullt är naturligtvis särskilt att ärendena framöver inte skulle behöva tyngas av utredningsarbete om ekonomiska fördelar till följd av överträdelserna. För att miljöskyddsavgiften skall kunna bli ett effektivare styrmedel måste man i så stor utsträckning som möjligt undvika att vid fasstställandet av avgiften i det enskilda fallet vara hänvisad till de mycket svårtillämpade beräkningsgrunder som kommittén föreslår som "sista utväg" på s. 681, näst sista stycket. Utfärdande av riktlinjer bör medverka till detta. Principen om förhandsbestämning av avgifter fördes fram redan av miljökostnadsutredningen (SOU 1978:43). Denna tanke föranledde kritik från ett flertal remissmyndigheter och ledde inte till genomförande. Bl.a. skulle, som hade påpekat, tyngdpunkten i tillståndsprövningen kunna förskjutas till frågorna om överutsläppsavgifternas storlek. Motsvarande argument gäller även . Tid och resurser bör inte tas i anspråk i samband med tillståndsprövning för att behandla hypotetiska situationer av detta slag. Enligt betänkandet skall miljöskyddsavgiften kunna tillämpas över hela miljöområdet, vilket innebär att även överträdelser som avser naturvården bör kunna föranleda miljöskyddsavgift. Av det nuvarande antalet domar i mål om ansvar för brott mot naturvårdslagen gäller brott mot förbudet mot nedskräpning i 23 § i naturvårdslagen. Hänvisningen i 27 kap. 1 § till överträdelser enligt 25 kap. för vilka miljöskyddsavgift skall utgå inkluderar inte nedskräpningsöverträdelsen i 25 kap. 9 §. Såvitt verket kan bedöma skulle polis och åklagare avlastas väsentligt om även nedskräpningsöverträdelsen togs med bland de överträdelser som kan föranleda miljöskyddsavgift. - - -De ekonomiska sanktioner, företagsbot m.m., som kan blir aktuella vid grövre överträdelser har visat sig vara relativt svåra att tillämpa. Det får antas att skillnaderna i framkomlighet nu ökar mellan miljöskyddsavgift och dessa övriga sanktioner, trots de förändringar som föreslås även för de . För att miljöskyddsavgiften skall kunna bli ett effektivt styrmedel bör enligt verkets mening den övre gränsen för dess storlek anges till ett relativt högt belopp. - - - För att man skall kunna nå en generellt sett så enkel och smidig procedur som möjligt för beivrandet genom miljöskyddsavgift bör avgiftsföreläggande genom tillsynsmyndighetens försorg tillämpas i så stor utsträckning som möjligt. För att flertalet fall skall kunna hanteras på det sättet bör den övre gränsen för sådana fall där avgiftföreläggande skall kunna komma i fråga tillåtas ligga ganska högt. 17.11.5 : ser positivt på de nya regler om miljöskyddsavgift som föreslås. Enligt nämndens uppfattning bör förslaget leda till att reglerna blir lättare att tillämpa än och att avgiften blir ett mer effektivt instrument för att motverka överträdelser. - - - ser positivt på de nya regler om miljöskyddsavgift som föreslås. - - - I 1 § anges de fall när miljöskyddsavgift skall kunna utgå. Enligt specialmotiveringen skall miljöskyddsavgift emellertid kunna utgå även vid vårdslös miljöförstöring (BrB 13:9), men detta framgår inte av lagtexten. En komplettering av lagtexten måste därför ske. Enligt paragrafen skall miljöskyddsavgift inte utgå om överträdelsen är av ringa betydelse. kan bedöma stämmer detta dåligt med vad som sägs dels i specialmotiveringen till 6 § där det anges att avgiften är avsedd som en schabloniserad sanktion för enklare fall och dels i den allmänna motiveringen (s. 679) där det sägs att institutet bör användas vid bl.a. sådana överträdelser som skett av oaktsamhet av så lindrig art, att det ter sig föga motiverat att straffa den enskilda person som begått oaktsamheten, men som ändå inte bör lämnas osanktionerade - en anledning härtill kan vara att överträdelserna är frekventa och därför bör motverkas. - - - Erfarenheterna av bestämmelserna om miljöskyddsavgift visar att stora svårigheter har förelegat vid tillämpningen, med påföljd att institutet inte har blivit något effektivt instrument när det gäller att motverka överträdelser. Enligt Koncessionsnämndens mening bör, såsom sagts ovan, de nu föreslagna ändringarna innebära att tillämpningen avsevärt underlättas och att institutet därmed blir betydligt mer effektivt än . Bestämmelserna måste emellertid, för att bli verkningsfulla , kunna tillämpas på alla grader av överträdelser, alltså även ringa fall. De motiv som anförts i fråga om undantag för ringa fall vad gäller påföljder, gör sig inte gällande beträffande miljöskyddsavgifter med den konstruktion bestämmelserna fått i förslaget. Någon anledning att undanta ringa fall föreligger därför inte enligt mening. I 4 § talas om att visst belopp för miljöskyddsavgift kan ha fastställts i ett tillståndsbeslut av den myndighet som prövar frågan om tillstånd. - -- konstaterar att det i förslaget inte finns någon bestämmelse som ger en tillståndsmyndighet rätt att fastställa miljöskyddsavgift i samband med att tillstånd meddelas. anser, till en början, att det inte är möjligt för tillståndsmyndigheten att fastställa en sådan avgift utan ett uttryckligt lagstöd. Huvudinvändningen mot förslaget är emellertid att det måste anses som synnerligen olämpligt att en sökande, i samband med att tillstånd lämnas, får en "prislapp" på vad det kostar att inte rätta sig efter beslutet. Ett sådant system kan inte vara ägnat att övertyga en sökande om att beslutet ovillkorligen måste följas. Systemet kan också leda till att en företagare medvetet spekulerar i vilket som är mest ekonomiskt lönsamt - att följa beslutet eller att bryta mot det och betala den i förväg fastställda avgiften. En i ett tillståndsbeslut fastställd avgift förlorar med tiden också alltmer i ekonomiskt värde. Detta kan leda till att avgiften kan komma att bli försumbar i sådana fall där förflyter mellan ett tillståndsbeslut och en överträdelse. Mot bakgrund av vad som sagts avstyrker bestämt den föreslagna ordningen på denna punkt. - - - I 6 § föreslås ett visst högsta respektive lägsta belopp för miljöskyddsavgift. Med hänvisning till vad som sägs ovan ifrågasätter behovet och även lämpligheten av en sådan bestämmelse. I vart fall anser nämnden att något maximibelopp inte bör finnas angivet. Det kan, när det gäller maximibeloppet, också påpekas att, enligt specialmotiveringen, bestämmelsen motiveras av att avgiften inte bör kunna sättas för högt eftersom den är avsedd för enklare fall av överträdelser. Som påpekats ovan (1 §) är förslaget rent allmänt motsägelsefullt när det gäller omfattningen av det "straffbara" området. Om, som anser, miljöskyddsavgift kommer att kunna påföras även i ringa fall, bortfaller därmed även det motiv som i förslaget anförs för en maximigräns. - - - Enligt 8 § skall tillsynsmyndigheten väcka talan om miljöskyddsavgift. Frågan inställer sig om inte en jävssituation uppstår i de fall en nämnd i egenskap av tillsynsmyndighet väcker talan mot en kommun i egenskap av huvudman för en miljöfarlig verksamhet. Även om en formell jävssituation inte skulle föreligga, kan det lämpliga i konstruktionen i ett sådant fall ifrågasättas, bl.a. med hänsyn till att svårigheter måste uppstå för tillsynsmyndigheten att i denna situation agera självständigt. Det kan också ifrågasättas om en nämnd rent allmänt alltid har den kompetens som krävs för att föra talan inför domstol. - - - 12 § bör kompletteras med "eller föreläggandet godkändes". 17.11.6 Kammarrätten i : Svårigheter måste uppkomma med avseende på tillämpningen av denna reglering, eftersom inga fasta parametrar har lämnats för avgiftens bestämmande. Även om schabloner kan utarbetas för några situationer ger regleringen avsevärt utrymme för skönsmässiga bedömningar från tillämparnas sida. Kammarrätten föreslår därför att tillämpningsområdet för miljöskyddsavgifter begränsas till situationer där sådana sanktioner är särskilt angelägna och för vilka fastare normer kan utarbetas. - - - Miljöskyddsavgifterna påminner, som kommittén har påpekat (s. 683), om tilläggsavgifterna i (1987:10). Utdömandet prövas där av allmän domstol på talan av åklagare. Om, såsom har föreslagit (SOU 1992:61 s. 239 ff.), utdömandet av tilläggsavgifter flyttas över till förvaltningsdomstolarna, vill kammarrätten inte motsätta sig att även frågor om utdömande av miljöskyddsavgifter handläggs där. Svårigheter torde emellertid uppkomma då avgiftsprocess och brottmålsprocess förs parallellt. I sådana fall torde länsrätten få avvakta utgången av brottmålsprocessen innan den bedömer om det föreligger jämkningsgrund till följd av straffsanktionerna i brottmålet (jfr. 27 kap. 7 § i balken). 17.11.7 : Vad sedan den nya miljöskyddsavgiften beträffar finner fakulteten det otillfredsställande att man på detta sätt fortsätter att sy ihop en särskild lösning för varje problemområde, innan man först tagit principiell ställning till juridiska personers straffansvar, såsom man gjort i många andra straffsystem. Det betyder inte att fakulteten finner att direkta rättssäkerhetsaspekter talar emot den föreslagna miljöskyddsavgiften. Avskaffandet av kravet att överträdelsen medfört ekonomiska fördelar för den som utövar den miljöfarliga verksamheten torde vidare bota åtminstone ett av de tillämpningsproblem som vi brottas med . 17.11.8 i : Systemet med miljöskyddsavgifter tillstyrks. Att andra än SNV skall kunna föra talan om utdömande av avgift är bra och borde resultera i att avgiftssystemet faktiskt kommer att tillämpas. 17.11.9 i : Länsrätten anser att det är riktigt att försöka komma till rätta med vissa överträdelser med hjälp av en miljöavgift. Avgiften bör enligt utredningen inte riktas mot särskilt klandervärda förfaranden. Vidare anförs att det bör användas bl.a. mot överträdelsen som skett av oaktsamhet av så lindrig art, att det ter sig föga motiverat att straffa den enskilde som begått en oaktsamhet. Länsrätten vill peka på att det, trots det anförda, är fråga om en kännbar påföljd, högst . Det kan förutses att svårigheter uppkommer vid gränsdragningen mot överträdelser som skall föranleda straff eller företagsbot. Författningsförslaget (27 kap. 3-5 §§) innehåller bestämmelse om hur miljöskyddsavgiftens storlek skall fastställas. Med de i hög grad olikartade situationer som kan tänkas föreligga när det gäller såväl föreläggande som utdömande av avgift är det angeläget ur rättssäkerhetssynpunkt att författningstexten så långt det är möjligt innehåller regler för hur avgiften skall bestämmas. Enligt 8 § i lagförslaget gäller att det ankommer på länsrätt att pröva frågan om (utdömande av) miljöskyddsavgift. I första hand förordar länsrätten att miljödomstolar inrättas. Om så sker, förefaller det naturligt att dessa prövar frågor om miljöskyddsavgift. - I valet mellan prövning i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol delar länsrätten kommitténs förslag om att dessa frågor bör prövas i de allmänna förvaltningsdomstolarna. 17.11.10 i : 27 kap. Miljöskyddsavgift - Vi tillstyrker kapitlet i dess helhet. Vi ser med tillfredsställelse att man föreslår ett strikt ansvar för påförande av miljöskyddsavgift samt att rätten att väcka frågan om avgift nu tillkommer tillsynsmyndighet i allmänhet. - - - Förslaget om avgiftsföreläggande i 10 § verkar särskilt angeläget då det möjliggör en snabb påföljd som kan riktas även mot en juridisk person. De bör dock klargöras att miljöskyddsavgift kan påföras även om den som har begått gärningen inte kan fällas till straffansvar. 17.11.11 i : Institutet miljöskyddsavgift har, liksom företagsbot, använts mycket sällan och med klent resultat. Detta påverkar systemets trovärdighet. Sådana sanktioner skulle kunna ha en viktig funktion inom det repressiva systemet och vara verkningsfulla instrument för att bl.a. komma åt en del av de ekonomiska vinster som följt och varit drivkraften till en överträdelse. För att miljöskyddsavgiften skall ha förutsättningar för att bli ett sådant instrument, bör som föreslås hanteringen flyttas från . Det är i och för sig ur allmän synpunkt mest ändamålsenligt att generellt lägga detta ansvar på tillsynsmyndigheterna. Emellertid är det fråga om en hantering där starka rättssäkerhetsaspekter gör sig gällande, se särskilt bestämmelsen om avgiftsföreläggande i 10 §, och det kan ifrågasättas om samtliga tillsynsmyndigheter har de resurser, den kompetens och den överblick som ett sådant ansvar kräver. 17.11.12 i : Sanktionsavgifter bör i och med förslaget få en väsentligt utökad betydelse i det framtida påföljdssystemet. Tillämpning av instituten företagsbot och förverkande bör kunna effektiviseras. Även miljöskyddsavgift får med de föreslagna ändringarna bättre förutsättningar att främja ökad respekt för föreskrifter och beslut på miljöområdet. Det är viktigt att administrativt beslutade sanktionsavgifter kan bestämmas efter objektiva och förutsebara kriterier. Med all säkerhet kommer dessa avgifter att bestämmas utifrån skönsmässiga beräkningar enligt 27 kap. 5 §. För att begränsa denna svaghet i lagstiftningen bör det lämnas tydligare riktlinjer för hur avgiften skall bestämmas i olika fall. 17.11.13 i län: Allmänt bedömer att dessa bestämmelser verkar krångliga och svåra att tillämpa. 17.11.14 i : delar utredningens uppfattning att sanktionssystemet för miljöbrott inte fungerat tillfredsställande. Uppmärksamheten i massmedia vid misstankar om miljöbrott har säkert haft större preventiv effekt än rättsprövningarna. - - - har tidigare i olika sammanhang framfört att nuvarande ordning borde ersättas med ett ekonomiskt sanktionssystem för mindre allvarliga lagöverträdelser på miljöområdet. tillstyrker förslaget om ekonomiska sanktionsavgifter. Det kommer att bli en del svårigheter med att fastlägga avgifter men det bör ändå kunna bli betydligt effektivare system än nuvarande. 17.11.15 i : När det gäller miljöskyddsavgift föreslås en sådan kunna tas ut som ett komplement till straff för lindrigare gärningar om de objektiva rekvisiten i 25 kap. 3-5 §§ samt 13 kap. 7 § BrB är uppfyllda. Detta oavsett om de subjektiva rekvisiten är uppfyllda eller ej. Enligt motiven till 27 kap. 1 § avses inte väsentliga överträdelser. Ordalydelsen av 27 kap. 1 § kan dock knappast tolkas på detta sätt. 17.11.16 : Systemet med miljöskyddsavgift föreslås få ett något förändrat utseende. Bland annat skall avgiften dömas ut i förvaltningsdomstol på talan av tillsynsmyndigheten. I enklare fall skall tillsynsmyndigheten istället kunna förelägga om att avgift skall tas ut. Det här kan innebära att kommunen som tillsynsmyndighet för talan mot kommunen som utövare av miljöstörande verksamhet. Denna dubbla roll har flera svårigheter. Dels svårigheten att i princip föra talan i domstol mot sin arbetsgivare, men också det faktum att kommunen är en juridisk person och därmed i princip för talan mot sig själv. - - - Systemet innehåller ytterligare en tveksamhet och det är en ekonomisk sådan. Hur skall tillsynsmyndigheten få ersättning för sitt arbete i ärendet. Kostnaderna kan sannolikt inte tas ut i domstolsärendet och det är tveksamt om det kan anses ingå en fast tillsynsavgift. Eller skall timkostnad debiteras separat som en ytterligare avgift för verksamhetsutövaren? - - - medverkan i arbetet med miljöskyddsavgifter reser många frågetecken, dels hur finansieringen av myndighetens arbete skall gå till, och dels det rättsliga problem det innebär att kommunen som tillsynsmyndighet skall föra talan mot kommunen som utövare av miljöstörande verksamhet. 17.11.17 : Vad sedan avser särskilda sanktionsavgifter tillstyrks förslaget att institutet miljöskyddsavgift i dess nuvarande form avskaffas. Däremot bör det i systemet finnas tillgång till en form av sanktionsavgifter. Den förordade konstruktionen med s.k. strikt ansvar förefaller acceptabel ur rättssäkerhetssynpunkt vid överträdelser av miljöreglerna. Sanktionsavgifter kan ha en preventiv effekt och ge möjlighet att avstå från straffrättslig prövning vid lindrigare former av oaktsamhet. Således bör sanktionsavgifter kunna användas som komplement till eller i stället för straffansvar. delar uppfattningen att svårigheter föreligger att beräkna sanktionsavgifter. I möjligaste mån bör dock schablonisering tillämpas. Därvid kan den införda konkurrensskadeavgiften användas som en utgångspunkt. Fråga om utdömande av sanktionsavgift bör prövas av domstol, i första hand förvaltningsdomstol. Uppgiften att föra talan om åläggande av sanktionsavgift bör läggas på tillsynsmyndigheten. Avgift i fall som inte är av större vikt bör kunna utgå efter föreläggande från tillsynsmyndigheten under förutsättning av motpartens godkännande.