prop · GI03101 · 1995-01-01 00:00:00 — I det perspektivet vore det inte en främmande tanke att uppgifterna fick registreras av PRV, vars bolagsavdelning har ansvaret för registrering av obligatoriska uppgifter om så gott som alla svenska aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. PRV kunde också vara ett naturligt instrument för spridning av miljöredovisningar enligt artikel 3.h. PRV vill trots detta inte propsa på att få ta hand om registrering av "anläggningar". Det ligger närmast till att läsa artikel 8 i förordningen så att registreringsmyndigheten skall företa en viss materiell prövning. Om denna tolkning är riktig, kan det finnas anledning att lägga registreringen någonstans där miljökompetensen är störrre än hos PRV. PRV vill lämna öppet om den bästa lösningen är att tillskapa ett särskilt privaträttsligt "miljörevisionsråd" för registeruppgifterna. Verket vill bara göra den kommentaren att registreringen i och för sig borde kunna anförtros en myndighet. Det resonemang som redovisas på s. 12 f i promemorian, och som mynnar ut i bedömningen att den icke obligatoriska registreringen inte kan innefatta myndighetsutövning, är enligt PRV:s mening väl förenklat. Det system för miljöstyrning och miljörevision som introduceras i bygger visserligen på frivillig anslutning. Det kan emellertid knappast uteslutas att frivilligheten framöver ersätts med föreskrifter om obligatoriskt deltagande. Hur som helst är systemet i så hög grad betingat av offentligrättsliga regler att registrering och tillsynsuppgifter rimligen från början borde kunna läggas på något eller några statliga eller kommunala organ. Varför t.ex. , som har tillsynsansvar, inte skulle kunna - mot avgifter - ta hand om dessa uppgifter är svårt att se. i ; SIS, Miljömärkningsstyrelsen: Ett omfattande standardiseringsarbete pågår inom ISO och beträffande bl.a. miljörevision och krav på miljörevisorer och miljökontrollanter. Resultaten av detta standardiseringsarbete bör utnyttjas inom EMAS-systemet så snart de är tillgängliga. Till skillnad mot miljömärkningssystemen för produkter avser EMAS-systemet redovisning av miljöpåverkan av olika anläggningar. Av artikel 10 i EG:s förordning framgår att företagen inte får använda en deltagarförsäkran för sina registrerade anläggningar i produktreklam eller på produkter Att detta respekteras är en väsentlig förutsättning för systemens trovärdighet och bör övervakas av det behöriga organet. Det är även viktigt att organet får tillräckliga resurser att informera företag och allmänhet om systemet. Inom SIS miljömärkningsverksamhet sker en frivillig miljökontroll av anläggningar och produkter som delvis sammanfaller med den kontroll som ska ske inom EMAS-systemet. SIS kvalitetssystemcertifiering har även visst samband med kontrollen av miljöstyrningssystem. Denna kompetens och erfarenhet inom området avser SIS utnyttja för att erbjuda svenska företag miljökontroll enligt EMAS. Med hänsyn till kraven på integritet förefaller det inte lämpligt att SIS utses till behörigt organ för registrering av anläggningar. , SNV: Om en strykning ur registret aktualiseras kan inte registreringsorganet avkräva den ackrediterade miljökontrollören en förnyad granskning. Istället måste registreringsorganet göra en egen utredning om förhållandena. En utredning kan innebära att begära information från företaget, uppdra åt någon att att utföra en granskning av företaget för registreringsorganets räkning eller att göra ett besök på företaget. Detta fordrar såväl resurser som kompetens. anser att det är viktigt att sekretariatets placering inte äventyrar systemets trovärdighet. Om registreringsorganet blir privaträttsligt är det viktigt att dess placering blir sådan att en sammanblandning av roller undviks. Erforderlig kompetens finns på t.ex. en miljömyndighet, men en sådan anknytning av ett sekretariat tillhörigt ett privaträttsligt organ skulle kunna förorsaka konflikter med offentlig- hetsprincipen. Det vore också olämpligt med tanke på att registreringsorganet ska vara opartiskt. - - - bedömer att det finns risk för en konflikt mellan ambitionen att hålla skretariatets storlek nere och att tillgodose såväl resurser som kompetens för alla de uppgifter som föreslås ligga på sekretariatet. : föreslår att den behöriga organisationen ska kallas i stället för . Begreppet miljöstyrning är det som används i samband med utvecklingen av internationella standarder inom området ISO 14000. Vidare delar att registreringsorganet kan ha privaträttslig status, eventuellt i form av stiftelse. I det fall organet skulle bindas till någon myndighet, kan möjligen () övervägas. Hur väl systemet för miljöstyrning och miljörevision kommer att förverkligas i , har enligt förbundet att göra med trovärdigheten hos registreringsorganet samt kompetenskraven för miljrevisorer respektive miljökontrollanter. Det är viktigt att såväl registreringsorganet som dess sekretariat ges en opartisk och oberoende ställning utan bindning till någon branschorganisation. Rådets ordförande bör tillsättas av regeringen, som också bör godkänna rådets stadgar. Rådet bör vara sammansatt av personer som har erfarenhet från: -drift av processledning - drift av verkstadsanläggning - drift av liten och medelstor industrianläggning - drift av - - Kemikalieinspektionen - regional tillsynsverksamhet - lokal tillsynsverksamhet anser att rådet bör bestå av ett begränsat antal personer så att det kan arbeta effektivt. Därmed bör exempelvis miljöorganisationer inte vara representerade. Däremot kan rådet självfallet kalla in såväl myndigheter som representanter för miljöorganisationer och andra organisationer om det skulle behövas för behandlingen i ett särskilt ärende. : har inte goda erfarenheter av partssammansatta organ för att administrera utvecklingsprocesser av detta slag. Förordningens artikel 18 ställer krav på att organet skall vara "garanterat oberoende och neutralt" och att organet "tillämpar föreskrifterna på ett konsistent sätt". anser att ett organ med tydliga regler, öppen för allmän granskning, är en bättre lösning. , i vars yttrande samt , SAF instämde: delar slutsatsen att registreringen bör omhändertas av ett annat organ än en myndighet, nämligen ett privaträttsligt organ. Detta bör emellertid - av skäl som framgår ovan - benämnas , ej . Mot bakgrund av vad som inledningsvis anförts beträffande ett industridrivet system är det naturligt att sekretariatet för läggs hos . En sådan lösning är helt i förordningens anda. Det skulle också betyda mycket för för- ordningens genomslag och acceptans inom industrin om adminstrationen lades på . Beträffande den viktiga frågan om trovärdigheten kan det konstateras, att det helt ligger i industrins intresse att förordningen admistreras med oväld och att systemet erhåller trovärdighet i samhället i stort. Det är dock rimligt och önskvärt att regeringen är en garant för att förutsättningar ges för organets opartiskhet och oberoende genom att rådets stadgar underställs regeringen för godkännande. Likaså bör rådets ordförande tillsättas av regeringen. De krav som i promemorian ställs på rådets medlemmar delas fullt av . Men dessutom måste medlemmarna ha god kunskap om och erfarenhet av hur industriell verksamhet tillgår. Rådets medlemmar (utom ordföranden) bör därför tillsättas av efter samråd med berörda parter. Rådet bör inte vara för stort. Vi föreslår att rådet bör vara sammansatt av personer som förutom industrierfarenhet har erfarenhet från - drift av processanläggning - drift av övrig industriell anläggning - drift av liten eller medelstor industrianläggning - drift av - miljörevision - arbete vid central miljömyndighet (ASS, SNV, KemI) - arbete med regional tillsynsverksamhet - arbete med lokal tillsynsverksamhet (Det bör här uppmärksammas att EG:s definition och den svenska definitionen av små och medelstora företag skiljer sig från varandra). Rådet kan sedan om så skulle erfordras till sig adjungera personer med annan erfarenhet. Miljöorganisationer spelar en viktig roll i vårt samhälle. De är och skall vara pådrivande utgående från miljöperspektivet. Deras kompetens i managementfrågor, som EMAS-systemet främst har att hantera, är dock begränsad. Miljöorganisationer bör därför inte ingå i . delar uppfattningen att verksamheten bör redovisas till regeringen. Dessutom vill vi peka på det väsentliga att verksamheten också regelbundet redovisas till övriga intressenter inom miljösektorn - speciellt till miljöorganisationer, miljömyndigher och politiker. i , LO: LO anser att registreringsarbetet bör ligga på en myndighet. När det gäller val av registreringsorgan är bilden mer komplicerad. Som framhålls i promemorian är det viktigt att organet är opartiskt. Det är vidare angeläget att det efter hand också kan verka utanför den egentliga industrisektorn. En samverkan med motsvarande verksamheter, som finns eller kan komma att utvecklas inom andra områden, som kvalitets- eller arbetsmiljöområdena, bör också säkras. Enligt LO:s uppfattning talar detta för att sekretariats- och beslutsfunktionen för registrering läggs på en myndighet, förslagsvis eller alternativt . LO motsätter sig inte tanken på någon form av rådsorgan i anslutning till registreringen, men menar att dess uppgift är otillräckligt belyst i promemorian. Om ett sådant organ inrättas bör det vara allsidigt sammansatt och även inkludera företrädare för de anställda. Inom EU pågår en diskussion om bl.a. facklig medverkan i miljöstyrnings- och miljörevisionsarbetet, med hänvisning till den sociala dialogen, senast manifesterad genom Maastricht-överenskommelsen. Oavsett ett kommande svenskt medlemskap i vore det anmärkningsvärt om den sociala dialogens innebörd inte skulle äga giltighet även i . En breddning av representationen skulle också underlätta för den syn på miljörevision som antyds vara under utveckling. En sådan utveckling kan för övrigt sägas vara på gång genom den i arbetsmiljölagen införda regeln om internkontroll. LO har i övrigt inga erinringar mot de förslag som framförs i promemorian. : tillstyrker att ett partsammansatt råd inrättas för registrering av godkända anläggningar. Det är mycket angeläget att rådet sammansätts på ett sådant sätt att det får en bred kontaktyta mot industrin och att industrin i ett inledningsskede ges möjlighet att delta i utformningen av de mer detaljerade reglerna för registrering. Föreningen i : bör kallas . Telefonaktiebolaget : Det bör eftersträvas att göra regi- streringsorganet så litet och effektivt som möjligt. Vi ifrågasätter därför med hänvisning till rådets tämligen begränsade arbetsuppgifter om , SWEDAC och miljöorganisationer behöver medverka i rådet. : instämmer i att oberoende organ behövs för registrering av anläggningar. Beträffande organet för registrering av anläggningar menar dock att det finns ett behov av att infrastrukturella näringar utöver förekommande kommunala också är representerade. Exempel på sådana är större kraftproducenter och de statliga trafikverken/företagen. Behörigt organ för ackreditering Statskontoret: Vi tillstyrker att SWEDAC utses som ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanter. : - - - Större betydelse för EMAS-systemets trovärdighet och därmed existensberättigande har också frågan om ackrediteringen av de externrevisorer som undersöker och eventuellt verifierar att en verksamhet lever upp till förordningens krav. Betydelsen av kompetens och erfarenheter bland de personer som ackrediteras för det externa kontroll- och godkännandearbetet måste därför betonas. Då personer med de kvalifikationer som krävs torde vara mycket sparsamt förekommande, behövs en omfattande utbildning och träningsverksamhet. Sammantaget understryker det sagda att utbildnings-, ackrediterings- och certifieringsförfarandet måste underkastas långt större påverkansmöjligheter samt insyn och kontroll från olika aktörer med bred erfarenhet från miljöområdet än vad som kan utläsas av departementspromemorian. I annat fall riskerar systemet att förlora i trovärdighet, åtminstone . - - - Vad gäller systemets trovärdighet och därmed existensberättigande på marknaden är frågan om ackrediteringen av miljökontrollanter och deras arbete av högsta betydelse. Av lätt insedda skäl har dessa personer en nyckelroll i systemet genom att vara den oberoende, objektiva part som granskar och eventuellt verifierar att miljöarbetet vid en anläggning uppfyller kraven i förordningen. Mycket högt ställda krav måste således ställas på de ackrediterade miljökontrollanternas erfarenhet, utbildning och kompetens, liksom på allmänhetens möjlighet till insyn samt inflytande för olika intressenter. I departementspromemorian anges inget om hur dessa krav skall kunna tillgodoses. I promemorian föreslås att Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC) utses som ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanterna. Mot detta finns inget att invända och förfarandet är också allmänt förekommande i andra EU- och EFTA-länder. Det skall dock understrykas att SWEDAC huvudsakligen har kompetens av ackreditering inom helt andra områden än det här aktuella. Näraliggande är dock ackrediteringen av revisorer för certifiering av kvalitetssystem enligt 9000-serien. Några krav på kompetens inom miljöområdet föreligger här emellertid inte, av naturliga skäl. Det skall också understrykas att kvalitetsarbete enligt 9000-standard är hårt system- och dokumentationsorienterat utan krav på någon kontinuerlig förbättringsprocess. Följaktligen har en extern revisor att granska om styrsystemet är ändamålsenligt utformat för att verksamheten skall kunna leverera varor och/eller tjänster av den kvalitet som man föresatt sig att leverera. EMAS-förordningen skiljer sig på den här punkten genom att peka ut den kontinuerliga förbättringen av verksamhetens miljöskyddsprestanda som det centrala. För en revisor som skall granska att detta krav har uppfyllts, räcker det inte med elementära kunskaper i organisationslära och styrteori, samt en god intervjuteknik. Härtill krävs ingående miljötekniska kunskaper för att kunna bedöma om de uppgifter som lämnats vad gäller minskade emissioner o.dyl. är riktiga. Detta inbegriper rimligen att avgöra om den mätutrustning som använts är tillförlitlig och rätt kalibrerad etc. I annat fall torde revisorn svårligen kunna intyga att de uppgifter som återfinns i miljöredogörelsen om uppnådda resultat av miljöarbetet är riktiga. Vid sidan av den miljötekniska kompetensen måste det förutsättas att en ackrediterad miljörevisor har ingående kunskaper i miljölagstiftningen, både nationellt och inom EG. Eftersom den fria marknaden bjuder att även miljökontrollanter fritt får utöva sin profession, kan härtill ingående kunskaper om samtliga medlemsländers miljöpolitik och lagstiftning vara av värde. Den enda restriktionen i sammanhanget är att en revision i ett annat medlemsland enligt förordningen måste förhandsanmälas till ackrediteringsorganet i det aktuella landet. Medan gällande miljölagstiftning utgör den miniminivå, från vilken förbättringsprocessen i de flesta fall förväntas starta, utgör "ett ur ekonomisk synpunkt genomförbart utnyttjande av bästa tillgängliga teknik" den nivå till vilken man förväntas nå. För att kunna värdera förbättringsprocessens framskridande inom denna skala, måste självfallet varje ackrediterad miljökontrollant besitta ingående kunskaper om vad som är "bästa tillgängliga teknik" inom olika branscher. Vidare, för att kunna värdera om anförda ekonomiska motiv för att inte utnyttja denna teknik är hållbara, torde grundläggande färdigheter i företags- och miljöekonomisk analys vara nödvändiga. Vad gäller de ackrediterade miljörevisorerna skall det också observeras att sådana kommer att behövas även för att certifiera verksamheter mot andra normer i EMAS-förordningens. Den brittiska standarden för miljöledningssystem, BS 7750, har utgjort rättesnöre för många andra nationella standarder och även för det arbete som pågår inom den internationella standardiseringsorganisationen med att ta fram internationellt gångbara normer. Frågan, som departementspromemorian inte ger något svar på, är om en miljökontrollant som ackrediterats för att kunna godkänna företag i enlighet med förordningens krav också automatiskt skall anses vara behörig att certifiera företag mot olika standarder, och vice versa. Svaret är på inget sätt givet, då de angivna miljöstandarderna i likhet med ISO 9000-seriens standarder för kvalitetssystem är mycket system- och dokumentationsorienterade, medan EMAS-förordningen dessutom är teknik- och resultatorienterad. Att detta måste ställa något olika krav på externrevisorerna i fråga är uppenbart, men om skillnaderna är så stora att det motiverar två helt skilda yrkeskårer kan emellertid diskuteras. Till det sagda kan det föras att de interna miljörevisorerna, som EMAS-förordningen föreskriver skall finnas, naturligtvis bör besitta ungefär samma kompetens som de ackrediterade externrevisorer som ovan diskuterats. Förordningen föreskriver att den interna miljörevisionen av en anläggning får utföras av revisorer som hör till företaget eller av utomstående personer eller organisationer som handlar på företagets vägnar. Den interna miljörevisorn måste dock stå i ett oberoendeförhållande till den ackrediterade externrevisorn. Den interna miljörevisionen skall i likhet med den externa företas i enlighet med vedertagen revisionsmetodik och omfatta en utvärdering av anläggningens miljöarbete i relation till externa och interna krav. Intern och extern revision, liksom offentlig redovisning, skall företas med en frekvens , beroende på verksamhetens art. Av detta förstås att systemet, om manga företag väljer att söka ansluta sig, kommer att öka efterfrågan på välutbildade kompetenta och erfarna miljörevisorer högst väsentligt. Någon diskussion om hur denna efterfrågan skall kunna mötas förs emellertid inte i departementspromemorian . , PRV: PRV har inget att erinra mot förslaget att SWEDAC skall utses att ackreditera och utöva tillsyn över miljökontrollanter. i ; SIS, Miljömärkningsstyrelsen: Miljömärkningsstyrelsen anser att systemet har förutsättningar att bidra till en förbättring av industrins miljöarbete om verksamheten sköts så att näringslivet och allmänheten får förtroende för systemet. En förutsättning för detta är att den externa miljökontroll, som systemet förutsätter, genomförs på ett seriöst sätt och av personal med hög miljökompetens. Promemorians förslag att SWEDAC skulle få i uppdrag att ackreditera miljökontrollanterna är ett lämpligt steg i denna riktning. Vidare bör de krav på kompetens, utbildning, yrkeserfarenhet etc. som ska ställas på miljökontrollanterna preciseras. : ställer sig positivt till att Swedac utses till den myndighet som ackrediterar miljökontrollanter och därmed får ansvaret för den nämnda myndighetsutövningen. - - - EG-förordningen berör inte miljörevisorernas kompetens. vill dock understryka att denna fråga bör behandlas i samband med att systemet införs i , då den internationella standarden avseesnde miljöstyrning (ISO 14000) som kommer innehåller krav av detta slag. Förbundet vill föreslå att , som auktoriserar ekonomiska revisorer (med krav på 140 universitetspoäng i ekonomi plus praktik omfattande samt tre speciella skriftlliga kunskapsprov år 1, år 3 respektive år 5), ges möjlighet att också auktorisera miljörevisorer. , TCO:Beträffande ackrediteringsorganet kan TCO ställa sig bakom att SWEDAC får detta uppdrag. TCO anser att registreringsorganet bör ha myndighets ställning och vara frikopplat från enskilda intressen. Den föreslagna styrelsesammansättningen bör dessutom enligt TCO breddas med representation för de anställdas organisationer. Detta är viktigt inte minst mot bakgrund av den betydelse som personalfrågorna (information, utbildning m.m.) har för att de företag och anläggningar som miljöregistreras ska kunna leva upp till ett miljömässigt effektivt produktionsförfarande. I registreringsförfarandet borde även arbetstagarpartens synpunkter aktivt tas hänsyn till. På så sätt undvikes att de anställda enbart behandlas passivt, utan i stället blir en viktig positiv resurs i företagens miljöarbete. i , LO: LO instämmer i förslaget att utse SWEDAC till ackrediteringsorgan. - - - LO konstaterar att med EG-förordningen får en offentlig insyn i den miljörevisionsverksamhet som utvecklats , vilket är värdefullt. LO ser det också som naturligt att SWEDAC utses att vara ackrediterings- och tillsynsorgan för verksamheten. , i vars yttrande samt , SAF instämde: delar uppfattningen att SWEDAC bör utses som ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanter. : har inga invändningar mot att SWEDAC utses som ackrediterings- och tillsynsorgan för miljökontrollanter. : instämmer i att oberoende organ behövs för ackreditering av miljökontrollanter. , SP: Miljöstyrning är till sin karaktär, sett ur användarens synvinkel, relativt närbesläktat med kvalitetssäkring eller kvalitetsstyrning. I båda fallen måste ledningen fatta ett strategiskt beslut och därefter ställa resurser till förfogande för systemets funktion. Utgångspunkten för företagets arbete är i båda fallen en av ledningen fastställd policy, och i båda fallen krävs likartade administrativa system för att driva verksamheten. Enligt vår uppfattning bör därför, så långt möjligt, systemet för miljöstyrning behandlas i parallellitet med system för kvalitetssäkring enligt SS-ISO 9000 serien. Även när det gäller revision bör systemen så långt möjligt göras parallella. Det medför att certifieringsverksamheten genomförs av ackrediterade certifieringsorgan, och att respektive myndighet endast ställer generella villkor på certifieringsorganen. , CF: Behovet att ackreditera miljökontrollanter är stort. CF har inget att anmärka mot att SWEDAC tilldelas denna roll. Vi vill dock kraftigt poängtera det olyckliga i att de som anser sig vara kompetenta att utföra miljökontroll har en varierande och, enligt vår uppfattning, ibland bristfällig bakgrund. CF anser att samtliga miljökon- trollanter bör ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning på högskolenivå. : Vi anser att även miljörevisorerna bör ackrediteras. Miljörevisorernas roll i EMAS är mycket central, speciellt om kontrollanterna kommer från utlandet och därför inte har detaljkunskaper om svensk miljölagstiftning. Statskontoret: Förordningen avser frivilligt deltagande för industriföretag i den relativt långt utformade miljöstyrnings- och miljörevisionsordningen som förordningen beskriver. Departementspromemorian överväger inte närmare hur deltagandet kan komma att utvecklas eller hur deltagandet kan stimuleras. I sistnämnda avseende läggs dock förslaget att registreringsorganet skall informera om systemet och handha frågan om försöksvis tillämpning av bestämmelser som motsvarar forordningen inom andra sektorer än industrin. Vi instämmer i att information och stöd är frågor av stor betydelse för att innehållet i förordningen skall kunna omsättas till praktisk handling i större skala. Men även om inte verksamheten torde innefatta myndighetsutövning så bör den ändå inte handläggas av registreringsorganet. Dess trovärdighet som behörigt organ kan skadas om organet skall informera och stödja. Behovet av information och stöd torde tillfredsställas genom ett flertal andra aktörer. Rimligen bör det finnas anledning för branschorgan eller motsvarande och konsulter på marknaden samt tillsynsmyndigheter och centrala miljömyndigheter och sektorsmyndigheter att informera och stödja införandet av systemet. Exempelvis har uppgiften att särskilt stödja mindre och medelstora företag. skall allmänt vara samordnande och pådrivande och speciellt även utveckla formerna för miljötillsyn . - - - Vidare ifrågasätter vi om försök att tillämpa bestämmelserna på offentlig sektor i första hand bör handhas av det föreslagna registreringsorganet. Detta förefaller vara bäst skickat att arbeta med näringslivet och affärsverken snarare än myndighetsvärlden.