prop · GI03134 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1994/95:134 Höjning av anläggningshavarnas ansvarsbelopp för atomskador Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att det högsta ersättningsbelopp för atomskador som innehavaren av en atomanläggning i ansvarar för skall höjas från till 175 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR), vilket motsvarar . Detta ansvarsbelopp skall fortsättningsvis anges i beräkningsenheten SDR. Det föreslås att de nya reglerna skall träda i kraft . 1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3 2 Förslag till lag om ändring i atoman- svarighetslagen (1968:45)................ 3 3 Ärendet och dess beredning............... 5 4 Gällande ersättningsansvar för atomskador 6 4.1 Internationella regler .............. 6 4.2 Ansvarsgränser i ............ 7 4.3 Ansvarsgränser i andra länder........ 8 5 Höjning av anläggningshavarnas ansvars- belopp och ändrad beräkningsenhet för beloppet................................. 9 6 Ikraftträdande........................... 12 7 Kostnadsaspekter......................... 12 8 Författningskommentar.................... 13 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 14 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45). 2 Förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) Regeringen har följande förslag till lagtext. Härigenom föreskrivs att 17 § atomansvarighetslagen (1968:45) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 §[1] För innehavare av För innehavaren av en atomanläggning i atomanläggning i är ansvarigheten enligt är ansvaret enligt denna denna lag begränsad till lag begränsat till ett belopp motsvarande 175 för varje atomolycka. miljoner särskilda Såvitt gäller anläggning dragningsrätter för varje för enbart framställning,atomolycka. Såvitt gäller behandling eller en anläggning för enbart förvaring av obestrålat framställning, behandling uran är ansvarigheten eller förvaring av dock begränsad till 100 obestrålat uran är an- för svaret dock begränsat varje olycka. Detsamma till ett belopp gäller i fråga om atom- motsvarande 10 miljoner olyckor som uppkommer särskilda dragningsrätter under transport av för varje olycka. För Detsamma gäller i fråga om innehavare av atomolyckor som atomanläggning utom uppkommer under riket bestämmes transport av sådant uran. ansvarighetsbeloppet För innehavaren av en enligt anläggnings- atomanläggning utanför statens lag. I fråga om bestäms an- atomolycka som inträffar svarsbeloppet enligt under transport av anläggningsstatens lag. I atomsubstans avser fråga om en atomolycka anläggningshavarens som inträffar under tran- ansvarighet enligt sport av atomsubstans denna lag för andra avser anläggningshavarens skador än skada på ansvar enligt denna lag transportmedlet icke i för andra skador än skador något fall lägre på transportmedlet inte i sammanlagt belopp än 100 något fall ett lägre . sammanlagt belopp än motsvarande 10 miljoner särskilda dragningsrätter. Med uttrycket "särskilda dragningsrätter" avses de av använda särskilda dragningsrätterna. Omräkning från särskilda dragningsrätter till svenska kronor görs efter kursen den dag då atomolyckan inträffade. Vid omräkningen till kronor skall kronans värde beräknas i enlighet med den beräkningsmetod som den dagen tillämpar för sin verk- samhet och sina transaktioner. De belopp som anges i De belopp som anges i första stycket första stycket innefattar innefattar icke ränta inte ränta eller eller ersättning för ersättning för rättegångskostnad. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Inom ersättningsrättslig speciallagstiftning gäller för vissa skadetyper en beloppsmässig begränsning av ersättningsansvaret. Så är fallet bl.a. för atomskador enligt atomansvarighetslagen (1968:45). Enligt 17 § atomansvarighetslagen är en atomanläggnings innehavare ersättningsansvarig upp till högst per olycka. Detta belopp gäller (prop. 1991/92:31, bet. 1991/92:LU12, rskr. 1991/92:43). Ansvarsbeloppet skall enligt 22 § vara täckt av en försäkring som innehavaren av atomanläggningen skall ta och vidmakthålla. I samband med att ersättningsansvaret för atomanläggningens innehavare bestämdes till underströk lagutskott (bet. 1991/92:LU12 s. 6) vikten av att regeringen noga följer utvecklingen på försäkringsmarknaden och efterhand som förhållandena medger ett ökat skadeståndsansvar för anläggningshavarna återkommer till med förslag. har senare (bet. 1991/92:LU29 och bet. 1992/93:LU39) återigen betonat vikten av att regeringen följer utvecklingen på försäkringsområdet och efter hand som förhållandena medger ett ökat ersättningsansvar för anläggningshavarna återkommer till med förslag. För att utröna förutsättningarna för en höjning av anläggningshavarnas ansvarsbelopp höll överläggningar med företrädare för kärnkraftsindustrin och försäkringsgivaren . Vid överläggningarna berördes också frågan om i vilken beräkningsenhet - svenska kronor eller den internationella valutafondens särskilda dragningsrätter (SDR) - ansvarsbeloppet skall anges. Vid dessa överläggningar deltog, förutom företrädare för Svenska Atomförsäkringspoolen, företrädare för , , , och . Dessutom deltog en företrädare för och . I denna proposition behandlar regeringen dels frågan om ansvarsbeloppet för innehavarna av atomanläggningar bör höjas, dels frågan i vilken beräkningsenhet ersättningsansvaret enligt lagen skall uttryckas. De lagförslag som läggs fram i denna proposition avser en höjning av ansvars- beloppet. I samband därmed föreslås också att ansvarsbeloppet fortsättningsvis skall anges i beräkningsenheten SDR, vilket redan förekommer i annan skade- ståndslagstiftning där ansvaret är begränsat. Därutöver görs vissa redaktionella förändringar i de berörda lagparagraferna. Mot denna bakgrund får förslagen an- ses vara av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagförslagen har därför inte granskats av Lagrådet. 4 Gällande ersättningsansvar för atomskador I regleras ansvaret för skador som uppkommer i samband med verksamhet inom atomanläggningar, t.ex. kärnkraftsanläggningar och anläggningar för fram- ställning eller behandling av atomsubstanser eller för förvaring av sådana substanser, av atomansvarighetslagen (1968:45). Denna lag bygger på två inter- nationella konventioner. Den ena konventionen är Pariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område, ändrad genom tilläggsprotokoll . Den andra konventionen är en i avslutad tilläggskonvention till , ändrad genom tilläggsprotokoll . Denna konvention, som brukar kallas tilläggskonventionen, innehåller regler om supplerande statsansvar för atomskador. Dessa konventioner har slutits inom ramen för verksamheten inom och utveckling (). Konventionerna med ändringsprotokoll finns intagna i prop. 1968:25 respektive prop. 1981/82:163. är anslutet till båda konventionerna. har därutöver tillträtts av , , , , , , , , , , , och . Av dessa nu nämnda länder är samtliga utom , och också anslutna till tilläggskonventionen. Enligt är innehavaren av en atomanläggning ansvarig för atomskador oberoende av vållande, dvs. innehavaren är strikt ansvarig. Ansvaret skall vara begränsat till visst belopp för varje olycka och skall vara täckt av en försäkring eller annan ekonomisk garanti. Enligt artikel 7 i kan anläggningshavarens ansvar bestämmas till 15 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR), vilket motsvarar . Beloppet får dock sättas högre eller lägre än detta riktvärde men får inte i något fall understiga 5 miljoner SDR. Enligt artikel 10 måste innehavaren ha en försäkring eller annan ekonomisk garanti som täcker det ansvarsbelopp som har bestämts i enlighet med artikel 7. Anläggningshavarnas ersättningsansvar har i Parisstaterna kommit att variera kraftigt under de år som har gått sedan trädde i kraft. Vissa stater har höjt nivåerna med betydande belopp medan andra stater har kommit att ligga kvar i närheten av de miniminivåer som konventionen anger (jfr nedan avsnitt 4.3). Mot denna bakgrund antog ("") en rekommendation enligt vilken staterna bör sträva efter att, i sina nationella lagstiftningar, höja anläggningshavarnas ersättningsansvar till 150 miljoner SDR, vilket vid tiden för rekommendationens antagande motsvarade . Genom tilläggskonventionen finns ett extra ersättningssystem, enligt vilket supplerande ersättning av statsmedel betalas, om ansvarsbeloppet enligt inte räcker till full ersättning åt de skadelidande. Systemet enligt tilläggskonventionen verkar i flera steg. Anläggningshavarens ansvar utgör det första steget. Det andra steget betalas av den stat där anläggningshavarens anläggning är belägen och löper från gränsen för första steget (dvs. anläggningshavarens ansvar) upp till 175 miljoner SDR. Till det tredje steget, som löper i intervallet mellan 175 miljoner SDR och 300 miljoner SDR, och alltså uppgår till 125 miljoner SDR, skall de stater som är anslutna till tilläggskonventionen (s.k. Brysselstater) gemensamt betala efter en särskild formel. Till av det erforderliga beloppet skall staterna bidra i förhållande till sin bruttonationalprodukt, medan bidraget till de åter- stående fördelas i förhållande till staternas respektive kraftproduktion (baserad på kärnteknik) uttryckt i s.k. termisk effekt. Som har nämnts i avsnitt 3 har i atomansvarighetslagen anläggningshavarnas ersättningsansvar bestämts till för varje olycka. För en anläggning som är avsedd enbart för framställning av obestrålat uran, samt vid transport av sådant uran, är motsvarande belopp . Ansvaret skall vara täckt av en obligatorisk försäkring eller av någon annan ekonomisk garanti. Utöver de ersättningsregler som har föranletts av konventionerna (17 och 28 - 31 §§) infördes 1982 ett fjärde steg. Enligt detta skall den svenska staten, i de fall en anläggningshavare här i landet är ansvarig, betala ersättning med sammanlagt . I detta belopp är ersättningarna enligt första - tredje stegen inräknade (31 a §). Ersättningsbeloppen har senast övervägts i samband med att anläggningshavarens ersättningsbelopp höjdes till (prop. 1991/92:31). gäller därför följande ersättningsbelopp i . (Ersättningsbeloppen är beräknade efter att 1 SDR motsvarar , vilket är det avrundade värdet på dragningsrätten.) Miljoner kronor 1. Anläggningshavaren 0 - 1 200 Svenska staten, för en 1 200 - 1 925 olycka för vilken anläggningshavaren i är ansvarig Svenska staten, gemensamt 1 925 - 3 300 med övriga Brysselstater Svenska staten 3 000 Det skall påpekas att lagens tillämpningsområde varierar för de olika stegen. Ansvaret i första steget omfattar även skador i andra stater än konventionsstater, om olyckan har inträffat i (3 §). Regeringen kan enligt 3 § bestämma att ersättning inom det första steget inte skall betalas för skada i en stat som inte är konventionsstat, om inte ersättning i den staten skulle ha betalats för en skada i (reciprocitetsprincipen). Denna möjlighet har inte utnyttjats. I steg 2 och 3 betalas ersättning för skador som har uppkommit i eller i andra Brysselstater, på eller över det fria havet ombord på fartyg eller luftfartyg som är registrerade i eller i andra Brysselstater, på eller över det fria havet i annat fall, om skadan har tillfogats en Brysselstat eller en medborgare i en sådan stat, samt för skador på fartyg eller luftfartyg, om de är registrerade i en sådan stat (29 §) Också enligt det fjärde steget (31 a §) gäller vissa inskränkningar. Till att börja med omfattar statens ansvar skador i , , och samt skador ombord på fartyg eller luftfartyg som är registrerade i dessa länder. Därutöver betalas ersättning till svenska medborgare eller svenska juridiska personer oavsett var skadan har inträffat. Även skador i en annan Brysselstat täcks enligt fjärde steget, men endast enligt reciprocitetsprincipen. Slutligen skall för fullständighetens skull 33 § atomansvarighetslagen nämnas. Om det ansvarighetsbelopp som gäller enligt första - fjärde stegen inte räcker till ersättning för uppkommen skada, skall ersättning beredas av statsmedel enligt grunder som bestäms i lag. Någon viss ersättningsnivå garanteras inte genom bestämmelsen. Det kan särskilt märkas att bestämmelsen inte är begränsad till fall då skador har uppkommit i eller har orsakats av en atomolycka för vilken innehavaren av en atomanläggning i är ansvarig (prop. 1981/82:163 s. 50 - 51 och s. 65). 4.3 Ansvarsgränser i andra länder Enligt uppgifter från uppgår ansvarsgränserna för anläggningshavarna i de elva Brysselstaterna till följande belopp, såvitt gäller det ansvar som skall vara täckt av försäkring eller på annat sätt garanterat. Försäkrat eller SEK SDR garanterat belopp 625 miljoner Gld. 2,7 miljarder 248 miljoner 500 miljoner DM 2,5 miljarder 223 miljoner 34 miljarder Pta 1,9 miljarder 175 miljoner £140 miljoner 1,7 miljarder 152 miljoner 150 miljoner SDR 1,7 miljarder 150 miljoner 1 200 miljoner 1,2 miljarder 109 miljoner 4 000 miljoner BF 960 miljoner 87 miljoner 600 miljoner FF 864 miljoner 79 miljoner 60 miljoner SDR 660 miljoner 60 miljoner 60 miljoner DK 74 miljoner 6,7 miljoner 7 500 miljoner Lir 36 miljoner 3,2 miljoner I gäller att anläggningshavarens ansvarighet skall uppgå till 500 miljoner , vilket skall vara garanterat. Därutöver svarar staten för ytterligare 500 miljoner . Dessutom gäller att anläggningshavaren gentemot tyska medborgare har ett obegränsat ansvar, som inte behöver vara täckt av försäkring. I förhållande till skadelidande i andra konventionsstater är ansvaret begränsat. I , , och , som alla står utanför Paris- och Brysselkonventionerna, är det ansvar som skall vara täckt av försäkring, eller garanterat, 1, 5 miljarder, 460 miljoner, 1, 5 miljarder respektive . I finns därutöver ett särskilt försäkringssystem som sammantaget gör att finns tillgängligt för att ersätta en atomskada. har ett ersättningssystem som innebär obegränsat ansvar, dock att det ansvar som skall vara täckt av obligatorisk försäkring skall uppgå till 2, (500 miljoner CHF). 5 Höjning av anläggningshavarnas ansvarsbelopp och ändrad beräkningsenhet för beloppet Regeringens förslag: Anläggningshavarnas ansvars- belopp höjs till ett belopp motsvarande 175 miljo- ner SDR () per atomolycka. Detta ansvarsbelopp, liksom ansvaret för hantering och transport av obestrålat uran, skall fortsätt- ningsvis anges i beräkningsenheten SDR. Överläggningarna med försäkringsgivaren och kärnkraftsindustrin: Kapaciteten på återförsäkringsmarknaden medger enligt Atomförsäkringspoolen att ansvarsbeloppet för anläggningshavarna höjs till ett belopp motsvarande 175 miljoner SDR. Enligt några företrädare för kärnkraftsindustrin bör höjningen av anläggningshavarnas ansvar begränsas till 150 miljoner SDR, vilket motsvarar det av rekommenderade ansvarsbeloppet för en anläggningshavare. Skälen för regeringens förslag : Som har betonats av lagutskott (jfr t.ex. bet. 1989/90:LU29 och bet. 1992/93:LU39) är utgångspunkterna vid avgörande av nivån för anläggningshavarnas ansvar för atomskador att ansvaret i första hand bör bäras av kärnkraftsindustrin och att ansvarsbeloppet inte kan sättas högre än att det kan täckas av försäkring. har konstaterats att det inte torde vara förenligt med att ålägga anläggningshavarna ett obegränsat ansvar. Av väsentlig betydelse för omfattningen av anläggningshavarnas ansvar blir därför möjligheten att täcka ansvaret genom försäkring. Enligt uppgifter som Svenska Atomförsäkringspoolen har lämnat till ger kapaciteten på försäkringsmarknaden utrymme att höja anläggningshavarnas ersättningsanvar till ett belopp motsvarande 175 miljoner SDR. Enligt vad Atomförsäkringspoolen också har uppgett innebär en höjning av ansvarsbeloppet till 175 miljoner SDR att kapacitetsökningen på försäkringsmark- naden på atomområdet tas i anspråk främst för en höjning av det ansvarsbelopp som åvilar en atomanläggnings innehavare. En sådan höjning av ansvarsbeloppet kan inverka på den framtida kapaciteten för sakförsäkringar men innebär inte - enligt vad som uppgavs vid överläggningarna med försäkringsgivaren och kärn- kraftsindustrin - att möjligheterna att vidmakthålla de gällande sakförsäk- ringsbeloppen försämras. Inte heller i övrigt framkom det vid överläggningarna med kärnkraftsindustrin - där vissa av industriföreträdarna förordade en höjning till 150 miljoner SDR - att en höjning av ansvarsbeloppet till 175 miljoner SDR skulle innebära några svårigheter för kärnkraftsindustrin. Regeringen konstaterar alltså att det finns utrymme för att höja anläggnings- havarnas ansvar till ett belopp motsvarande 175 miljoner SDR (ca ) och att denna höjning inte innebär några avgörande försämringar för gällande sakförsäkringar eller av annat skäl inte kan bäras av industrin. Regeringen föreslår därför att anläggningshavarens ersättningsansvar höjs till ett belopp motsvarande 175 miljoner SDR för varje olycka. Någon anledning att justera den lägre gräns om som gäller för hantering och transport av obestrålat uran anser regeringen - mot bakgrund av uppgifter som vid överläggningarna lämnades av företrädaren för Kärnkraftinspektionen och - inte föreligga. Riskerna vid hantering av sådant material är väsentligt lägre än vid en reaktorolycka (jfr prop. 1987/88:139 s. 9). En fråga som har uppkommit i anslutning till anläggningshavarens ansvar är om dennes ersättningsansvar skall vara uttryckt i svenska kronor eller om den internationella valutafondens beräkningsenhet, särskild dragningsrätt (SDR), i stället skall användas, vilket är fallet för att ange statens maximala ersättningsansvar enligt konventionssystemet. Det kan i detta sammanhang nämnas att värdet av en SDR bestäms genom dagliga beslut av den internationella valutafonden enligt en värderingsmetod som är baserad på en "korg" ("basket") i vilken de fem viktigaste världshandels- valutorna ingår; nämligen den amerikanska dollarn, det brittiska pundet, den franska francen, den japanska yenen och den tyska marken. Var och en av valutorna har ett andelstal som bestämmer valutans relativa betydelse i korgen. Detta andelstal har bestämts med hänsyn till de olika valutornas andel i världshandeln och deras betydelse för det internationella valutasystemet. De valutor som bestämmer värdet på en SDR och värdet av dessa valutor är föremål för översyn . Valutafonden publicerar värdet på en SDR i ett lands valuta för mer är 40 nationella valutor. Att använda SDR kan innebära att de skadelidande vid en nedgång i den nationella valutans värde är tillförsäkrad ett ersättningsbelopp som inte fallit i värde på motsvarande sätt. En övergång till att använda SDR skulle också innebära att relationen mellan anläggningshavarnas ansvar och anläggningsstatens ansvar enligt till- läggskonventionen inte förskjuts beroende på fluktuationer i den nationella valutans värde. Beräkningsenheten SDR används också redan i många olika sammanhang, bl.a. inom lagstiftning där ansvarsbegränsning spelar en central roll. Ett av syftena med att beräkningsenheten SDR används i dessa sammanhang i stället för nationell valuta är att motverka att växelkursförändringar i den nationella valutan påverkar begränsningsbeloppens storlek i andra valutor. Vad som har sagts gäller bl.a. för den lagstiftning som reglerar fartygsägarnas och den internationella oljeskadefondens ersättningsansvar för oljeskador till sjöss (jfr lagen, 1973:1198, om ansvarighet för oljeskada till sjöss och lagen, 1973:1199, om ersättning från den internationella oljeskadefonden). Också i den transporträttsliga lagstiftningen - dvs. i luftfartslagen (1957:297) såvitt avser lufttransporter, i lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik såvitt avser järnvägstransporter och i sjölagen (1994:1009) såvitt avser sjö- transporter - anges det begränsade ansvar som transportföraren har i SDR. Några särskilda problem för försäkringsgivarna inom dessa områden synes detta inte ha medfört. Såvitt gäller atomsansvarighetslagstiftningen kan nämnas att i och anläggningshavarnas ersättningsansvar anges inte i dessa länders nationella valutor utan i SDR. Vid de överläggningar som har varit med företrädare för kärnkraftsindustrin och försäkringsgivaren har dessa inte haft några invändningar mot att SDR används som beräkningsenhet för anläggningshavarnas ersättningsansvar. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att anläggningshavarnas ersättningsan- svar fortsättningsvis skall anges i beräkningsenheten SDR. Sammanfattningsvis innebär alltså regeringens förslag att anläggningshavarnas ersättningsansvar skall höjas till 175 miljoner SDR (ca ) för varje atomolycka. Ansvarsbeloppet skall fortsättningsvis anges i beräkningsenheten SDR. Ansvarsbeloppet såvitt gäller obestrålat uran bör också anges i SDR och lämpligen sättas till 10 miljoner SDR, vilket med dagens värde på dragningsrätten endast innebär en smärre höjning för ersättningsansvaret för obestrålat uran. Avslutningsvis vill regeringen också beröra frågan om en ändring i atoman- svarighetslagens regler om det särskilda statsansvaret utöver tilläggskonven- tionens maximibelopp. Det är detta statsansvar som har beskrivits som atomansvarighetslagens fjärde steg. Den senaste tidens ekonomiska utveckling och därmed värdet på den särskilda dragningsrätten har lett till att maximibeloppet enligt tilläggskonventionen överstiger vad som kan betalas enligt det extra statsansvaret i 31 a § atomansvarighetslagen. Det extra statsansvaret kan därmed sägas ha förlorat sin betydelse. Frågan om omfattningen och utformningen av ett statsansvar för atomskador är emellertid föremål för uppmärksamhet i arbetet inom Internationella atomener- giorganets () utskott för civilrättsligt ansvar vid kärnkraftsolyckor. Resultatet av detta arbete kan få betydelse för svensk del och kan enligt rege- ringens mening vara ett skäl att vänta med att ta ställning till frågan om ändringar av det särskilda statsansvaret. Härtill kommer att frågan om omfattningen av ett särskilt statsansvar också bör övervägas utifrån vissa andra utgångspunkter. Bl.a. kan nämnas att (Dir. 1994:67) har som en uppgift att uppmärksamma förutsättningarna för en utveckling av ersättningsansvaret i internationellt sammanhang. Kommissionen skall ha slutfört sitt arbete . Detta kan vara ytterligare ett skäl att något avvakta innan ändringar övervägs rörande statsansvaret.Det kan slutligen framhållas att även om inget förslag om en höjning av det särskilda statsansvaret i 31 a § atomansvarighetslagen görs nu så finns alltjämt regleringen i 33 § atomsansvarighetslagen om ersättning för atomskador efter särskilt riksdagsbeslut. Denna reglering innebär, som redan har påpekats i avsnitt 4.2, att har att anslå medel för att bereda skadelidande ersättning även vid olyckor vilkas skadeverkningar är så omfattande att tilläggskonventionens maximibelopp och det fjärde stegets statsansvar inte räcker till full ersättning. Regleringen är inte begränsad till skador som har uppkommit här i landet eller till skador som har orsakats av en atomolycka för vilken innehavaren av en anläggning i är ansvarig. Någon viss ersättningsnivå garanteras dock inte genom regleringen (jfr prop. 1981/82:163 s. 50 - 51). Lagändringarna bör träda i kraft . Några särskild övergångsbestämmelser erfordras inte. Av allmänna skadestånds- rättsliga principer följer att äldre lag skall tillämpas i fråga om skadefall som har inträffat före ikraftträdandet. Den nu föreslagna höjningen av anläggningshavarnas ansvarighet innebär en höjning av de försäkringspremier som kärnkraftsindustrin måste betala till sin försäkringsgivare. Vid de överläggningar som förts med industrin inför den föreslagna höjningen framkom inget som tyder på att kostnaden inte kan bäras av industrin. Förslaget till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) För innehavaren av en atomanläggning i är ansvaret enligt denna lag begränsat till ett belopp motsvarande 175 miljoner särskilda dragningsrätter för varje atomolycka.