prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Givetvis måste dessa bolag också anmälas för införande på den gällande listan över företag som i de olika länderna klassificeras som kreditinstitut. Som angetts i det föregående skall enligt sådana anmälningar från EFTA-staterna göras till EFTA:s övervakningsmyndighet och till EFTA:s ständiga kommitté. I detta sammanhang bör behandlas en annan fråga som tagits upp av och , nämligen om och i vilken mån ett värdepappersbolag med stöd av hemlandsauktorisationen skall kunna bedriva både in- och utlåningsverksamhet i ett annat EES-land. Som närmare kommer att behandlas i det följande (avsnitt 5.4) innebär principen om hemlandsauktorisation att ett företag inom de ramar som följer av skall få bedriva samma verksamhet i ett annat medlemsland som det har tillstånd att bedriva i hemlandet. Detta innebär att ett värdepappersbolag som här har tillstånd att ta emot medel på konto och bevilja kredit skall få bedriva samma verksamhet i ett annat EES-land, dock endast i den utsträckning och under de villkor det är tillåtet här. Ur det andra EES-landets synvinkel kommer bolaget att framstå som ett kreditinstitut med av sin hemlandsauktorisation inskränkta möjligheter till kontohållning och kreditgivning. De nu angivna ändringarna betingas av de krav som följer av även om det också av allmänna trygghetsskäl är rimligt att ställa högre krav på kapital på de bolag som får använda kunders medel i rörelsen. I detta sammanhang bör dock övervägas om det därutöver finns skäl att göra vissa av de särskilda regler som gäller för banker tillämpliga också på värdepappersbolag som tar emot medel på konto. Övervägande skäl talar emellertid i flertalet fall mot en sådan ordning. Det är här inte fråga om att utvidga värdepappersbolagens möjligheter att ta emot medel på konto jämfört med vad som gäller . En förutsättning för mottagande av medel på konto skall alltjämt vara att det underlättar värdepappersrörelsen. Som påpekat framstår det då som lämpligast att detta krav också fortsättningsvis uttryckligen anges i lagtexten. Förslaget syftar i grunden till att kunna bevara möjligheten till konto- hållning inom ramen för de krav direktivet om investeringstjänster ställer. De begränsningar och skyddsregler som ansetts vara motiverade torde därför i allmänhet vara tillräckliga även i fortsättningen. Om flertalet av de särskilda bestämmelserna som gäller för banker överfördes till värdepappers- bolagen skulle skälen för den lösning som förordats tunnas ut väsentligt. Det skulle i så fall närmast vara enklare att förbjuda bolagens kontohållning och hänvisa de bolag som vill bedriva sådan verksamhet att söka bankoktroj. Det nu sagda skall dock självklart inte hindra att det för värdepappers- bolagen införs sådana regler som är sakligt motiverade med hänsyn till den bedrivna verksamheten. Bestämmelsen i 2 kap. 12 § bankrörelselagen att en bank skall ha en tillfredsställande betalningsberedskap är av denna karaktär. Motsvarande regel bör således införas även för värdepappersbolag som tar emot medel på konto. och har i sina remissvar anfört att den lagstiftning som införts i som en anpassning till EG-rätten bygger på att kreditinstitut endast kan vara av två huvudslag, nämligen banker och kreditmarknadsbolag. Förslaget i promemorian sägs bryta mot denna tanke. Det anförs vidare att avgränsningen gentemot de institut som anses som kreditinstitut inte berörs. Till en början kan noteras att någon allmängiltig och sammanhållen definition av begreppet kreditinstitut inte finns i svensk lagstiftning. Begreppet definieras i stället i de olika lagar där det används utifrån regleringens ändamål. I promemorian poängterades att klassificeringen som kreditinstitut endast avser de berörda värdepappersbolagens ställning enligt . Ur den svenska lagstiftningens perspektiv innebär de föreslagna reglerna endast en skärpning av de krav som ställs på ett värdepappersbolag för att få ta emot medel på konto. Några andra avgränsningar i förhållande till den verksamhet som bedrivs av banker och kreditmarknadsbolag än vad som gäller behövs därför inte. Värdepappersbolag med tillstånd att ta emot medel på konto blir således inte i större utsträckning än nu att betrakta som kreditinstitut i de sammanhang där detta begrepp förekommer i den svenska lagstiftningen. Endast när detta särskilt anges faller värdepappersbolag in under detta begrepp. Så är t.ex. fallet i lagen (1988:1385) om riks- bank. Möjligheten att med tillstånd ta emot medel på konto och lämna kredit gäller också utländska värdepappersföretag, dvs. andra utländska företag än EES-företag som inte är bankinstitut och som har fått till- stånd att driva värdepappersrörelse från filial i . Denna möjlighet bör behållas. Däremot bör vissa grundläggande förutsättningar för ett sådant till- stånd anges i lagen. En filial är ett avdelningskontor med självständig för- valtning och således inte något självständigt juridiskt subjekt. Verksamheten i filialen styrs därför i grundläggande avseenden av regleringen i sitt hemland. Det bör mot denna bakgrund inte komma i fråga att bevilja ett företag tillstånd att i bedriva verksamhet som företaget inte får bedriva i hemlandet. Detta skulle kunna medföra en risk för att de i tillåtna verksamheterna inte skulle vara avpassade till företagets grundläggande rörelseregler och krav på kapital. Det skulle också kunna öppna möjligheter att kringgå de begräns- ningar av företagets verksamhet som myndigheterna i hemlandet funnit det motiverat att ställa upp. Regeringens förslag: Ett värdepappersföretag som har auktoriserats i ett land inom EES har rätt att etablera filial i utan tillstånd av Finansin- spektionen. Sådana värdepappersföretag har också rätt att med stöd av hemlands- auktorisationen bedriva verksamhet genom att tillhandahålla tjänster utan etablering i , s.k. gränsöverskridande verksamhet. Ett svenskt värdepappersbolag får etablera sig och tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES. För etablering krävs tillstånd av . Vid gränsöverskridande verksamhet är det tillräckligt att inspektionen underrättas i förväg. Ett utländskt företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet här i landet skall, innan verksamheten inleds, lämna en skriftlig förbindelse till att lämna vissa kontrolluppgifter till Riksskatte- verket. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker i huvudsak förslagen, men lämnar vissa synpunkter angående den närmare utformningen. påtalar att möjligheten för utländska företag att med stöd av sin hemlandsauktorisation driva verksamhet i utan att ha någon filial här innebär flera nackdelar för skatteförvaltningen; dels är sådana företag inte skyldiga att lämna de kontrolluppgifter som krävs för den förenklade självdeklarationen, dels försvåras kontrollen av avyttringar av finansiella instrument, dels är utländska företag inte skyldiga att dra av och betala in preliminär skatt. : Regler om frihet för finansiella företag att etablera sig och tillhandahålla tjänster med stöd av hemlandsauktorisation infördes i EG-rätten först i fråga om fondföretag genom det s.k. UCITS-direktivet (85/611/EEG). Mot- svarande regler för banker och andra kreditinstitut togs in i det andra bank- samordningsdirektivet (89/646/EEG). Bestämmelserna om hemlandsauktorisation i dessa båda direktiv har införlivats med den svenska lagstiftningen på resp. område (prop. 1992/93:90, bet. 1992/93:NU10, rskr. 1992/93:110, SFS 1992:1320, och prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109, SFS 1992:1613 och 1992:1610). Genom investeringstjänstedirektivet införs motsvarande regler om etableringsfrihet m.m. även för andra företag än kreditinstitut som tillhandahåller värdepapperstjänster (värdepappersföretag). I direktivets artikel 14 anges att ett värdland inom gemenskapen inte längre skall få förbehålla sig att särskilt auktorisera filialer till värdepap- persföretag som är auktoriserade och underkastade tillsyn av behöriga myndig- heter i något annat medlemsland. Enligt artikeln skall sådana företag få utöva verksamhet i andra medlemsländer, antingen från en i resp. land etablerad filial eller genom direkt tillhandahållande av tjänster. Som förutsättning för denna frihet gäller att verksamheten i fråga dels hänför sig till tjänster och finansiella instrument som anges i en bilaga till direktivet, dels omfattas av den auktorisation som företaget har i sitt hemland. Artikel 17 innehåller bestämmelser om det förfarande som skall iakttas när ett värdepappersföretag önskar etablera filial i en annan medlemsstat. Företaget skall underrätta behöriga myndigheter i sitt hemland om sina avsikter. En sådan underrättelse skall innehålla ett visst minimum av uppgifter, bl.a. om den till- tänkta verksamheten och om hur den skall organiseras. I andra fall än då hem- landsmyndigheten har anledning att ifrågasätta företagets administrativa struktur eller finansiella styrka skall myndigheten översända de ingivna upp- gifterna till behörig myndighet i det tilltänkta värdlandet. En sådan under- rättelse, som skall åtföljas av uppgift om eventuella system för investerarskydd som gäller för företaget, skall översändas till värdlandsmyndigheten . En vägran eller underlåtenhet att vidarebefordra informationen skall kunna göras till föremål för domstolsprövning. En värdlandsmyndighet som mottagit underrättelse om filialetablering har på sig att, som det heter i direktivet, förbereda tillsyn av före- taget i enlighet med artikel 19 samt, om det behövs, ange under vilka villkor, "motiverade av hänsyn till det allmänna bästa", som filialverksamheten får be- drivas. Det bör redan här påpekas att filialen i princip skall stå under tillsyn av myndighet i hemlandet och att den värdlandstillsyn som skall "förberedas" alltså hänför sig till den restkompetens som värdlandsmyndigheten har. Hemlands- tillsynen behandlas närmare i avsnitt 5.8. Så snart värdlandsmyndigheten har gett klartecken kan filialen etableras och verksamheten påbörjas. Detsamma gäller om värdlandsmyndigheten inte uttryckligen har reagerat från det att den fått underrättelsen. Ett förenklat förfarande gäller enligt artikel 18 beträffande rätten att driva verksamhet genom tillhandahållande av tjänster utan etablering i värd- landet. Ett värdepappersföretag som önskar utnyttja denna rätt skall underrätta hemlandsmyndigheten om vilka verksamhetsgrenar som företaget önskar utöva i värdlandet. har i sådant fall att inom en månad översända underrättelsen till behörig myndighet i värdlandet. I direktivet har inte an- getts några förutsättningar under vilka vare sig hemlands- eller värdlands- myndigheterna skulle kunna motsätta sig ett marknadstillträde av detta slag. Investeringstjänstedirektivet innehåller i artikel 7 bestämmelser som innebär vissa begränsningar av medlemsstaternas rätt att lämna auktorisation för värdepappersföretag som är dotterföretag till företag hemmahörande i ett land utanför EU (tredje land). Om det visar sig att ett tredje land vägrar värde- pappersföretag från ett medlemsland motsvarande möjligheter att etablera sig och utöva verksamhet som inom EU-området gäller för värdepappersföretag från det aktuella tredje landet, får ministerrådet eller, i vissa fall, kommissionen besluta att medlemsstaterna skall begränsa eller skjuta upp prövning av an- sökningar som ett företag i det berörda landet gjort om auktorisation för ett dotterbolag som är värdepappersföretag eller om tillstånd att förvärva aktier eller innehav i ett existerande värdepappersföretag. Denna bestämmelse, som innebär att medlemsstaterna gentemot tredje land skall iaktta en gemensam hållning betingad av krav på reciprok behandling, har undantagits från det för EES gällande regelverket. EFTA-länderna tillhörande EES har alltså en suverän rätt att bevilja auktorisation för värdepappersföretag vilkas moderföretag hör hemma i ett tredje land. I gengäld gäller enligt att sådana auktorisationer inte skall behöva godtas av övriga EU- och EFTA-länder, om dessa är utsatta för etableringsrestriktioner i det ifråga- varande tredje landet. I sådana fall har således principen om en enda auktorisation inte tillämpning. Skälen för regeringens förslag: Investeringstjänstedirektivets regler om etableringsfrihet och rätt att tillhandahålla tjänster utan etablering har giltighet för verksamhet som bedrivs utan att en självständig juridisk person bildas eller förvärvas i värdlandet. Reglerna är alltså inte tilllämpliga på ett värdepappersföretags etablering av dotterföretag. Sådana formellt fristående företag regleras i princip helt och hållet av lagstiftningen i det land där etableringen sker. Rätten att etablera dotterföretag i ett land följer bl.a. av de åtaganden landet har gjort att tillåta kapitalöverföringar i form av direkt- investeringar. Vad gäller fri rörlighet för kapital inom EES finns bestämmelser i bilaga XII till avtalet, särskilt i det där intagna s.k. slutliberaliserings- direktivet 88/361/EEG. Vad det nu är fråga om är verksamhet som, direkt eller via filial, utgår från ett institut auktoriserat i ett annat land. Den svenska lagstiftningen för värdepappersföretag ställer i princip krav på etablering i någon form. Den innehåller emellertid inte något uttryckligt förbud för utländska företag att tillhandahålla värdepapperstjänster i direkt från utlandet, låt vara att det i vissa fall kan råda osäkerhet om huruvida en aktivitet är av sådan natur att den kan hänföras till tillståndspliktig verksamhet. Fram till dess att möjligheten öppnades för utländska finansiella företag att etablera filial i har här bedriven verksamhet varit uteslutande reglerad av svensk lag. Även sedan filialmöjligheten öppnades har det varit svenska myndigheter förbehållet att besluta om auktorisation. Det ligger sedan i sakens natur att en filialverksamhet, som ju organisatoriskt är en integrerad del av ett utomlands hemmahörande företag, delvis får styras av rörelseregler som kan avvika från vad som gäller enligt svensk rätt. Förhållanden som hänger samman med exempelvis ägande, kapitalkrav och begränsning av stora exponeringar kan - och skall - visserligen beaktas vid svensk auktorisation av en filial, men faller i övrigt tillbaka på den utländska lagstiftning som gäller där företaget har sitt säte och grundläggande verksamhetstillstånd. Det nya med EES-reglerna om frihet för värdepappersföretag att etablera filialer och tillhandahålla tjänster är att svenska myndigheter har att godta utländska auktorisationer som legitimerande för rätten att verka i . På samma sätt skall svenska värdepappersbolag kunna verka fritt i andra EES-länder. Den ordning som skall gälla enligt investeringstjänstedirektivet bygger på en harmonisering av deltagande länders regler om grundläggande verksamhets- betingelser och på en samsyn i fråga om vad som krävs vid tillsyn av finansiell verksamhet. Den reformering av den svenska finansiella lagstiftningen som successivt genomförts har banat väg för lagändringar av det slag som föreslås. EES-reglerna i dessa delar kan med i huvudsak oförändrad lydelse infogas i lagen om värdepappersrörelse. Direktivbestämmelserna utgår från att varje värdland obligatoriskt skall medge att vissa angivna verksamheter får bedrivas av företag från andra EES-länder. Det tillstånds- resp. anmälningsförfarande som anvisas för rätten att verka inom sådana tjänstegrenar innebär inte att varje form av kommersiell aktivitet över gränserna faller inom direktivets tillämpningsområde. Traditionellt har exempelvis värdepappersföretag i utlandet kunnat ingå enskilda affärsförbindelser i utan att detta har behövt ses som auktorisations- pliktig verksamhet här. Marknadsföringens intensitet och omfattning bör, liksom frågan om vem som tagit initiativ till ett kundförhållande, rimligen vara av- görande för hur en viss aktivitet skall bedömas. Olika länders lagstiftare och myndigheter kan naturligtvis ha olika synsätt i denna fråga. Här har direktiv- bestämmelserna tolkats så att de tar fasta på fortlöpande, egentlig verksamhet i resp. värdland. Enstaka eller tillfälliga engagemang i från ett värde- pappersföretag i utlandet skall alltså inte självklart anses kräva föregående underrättelse till behörig myndighet. Detsamma gäller ett svenskt instituts mot- svarande utlandsengagemang. Denna bedömning överensstämmer med den som gjorts på bankområdet (prop. 1992/93:89 s. 116). Givetvis kan det dock ändå uppstå gräns- dragningsproblem i vissa fall. Ett värdepappersbolag som i ett annat EES-land vill driva sådan verksamhet som avses i direktivet skall givetvis inte löpande behöva underrätta Finans- inspektionen. Vad som krävs enligt direktivet, och enligt den lagreglering som här föreslås, är att tillstånds- resp. anmälningsproceduren iakttas innan utlandsverksamheten påbörjas. Det bör betonas att rätten att etablera sig och tillhandahålla tjänster i ett annat EES-land endast avser sådana tjänster som anges i direktivet och som företaget har auktorisation för i hemlandet. Detta gäller både utländska företags verksamhet här och svenska företags verksamhet i utlandet. De föreslagna reglerna om rätt för utländska värdepappersföretag att verka i med stöd av hemlandsauktorisation har relevans i förhållande till de länder som ingår i EES. I fråga om filialer till institut hemmahörande i tredje land, utanför EES, bör de nuvarande reglerna med krav på särskild svensk auktorisation fortsätta att gälla. har i sitt remissvar anfört att det inte synes före- ligga några hinder mot att ett värdepappersföretag från ett annat EES-land, vid sidan av det anmälningsförfarande som anvisas i direktivet, sökte och beviljades tillstånd i att här driva verksamhet från filial, samt att en sådan filial i så fall skulle stå under tillsyn. En bärande tanke bakom investeringstjänstedirektivet är principen om hem- landstillsyn, dvs. att ett värdepappersföretags hela verksamhet, inkl. filaler i andra länder inom gemenskapen, skall stå under tillsyn av myndigheterna i hemlandet. Systemet med hemlandstillsyn skulle inte kunna upprätthållas om ett företag genom att söka särskilt tillstånd i värdlandet kunde välja att ställa sig under tillsyn där, särskilt inte som motivet för denna normalt besvärligare väg sannolikt skulle vara att undgå en strängare reglering i hemlandet. I direktivets artikel 14 anges visserligen endast att ett värdland inte får kräva särskilt tillstånd för etablering. Reglerna i artikel 17, som skall införlivas i samtliga medlemsstater, anvisar emellertid endast en tillåten metod för etablering i ett annat medlemsland, nämligen efter anmälan till hemlandsmyndighet. Enligt regeringens uppfattning följer således av direktivet att det skall vara möjligt för ett EES-företag att etablera sig genom filial i endast med det anmälningsförfarande som här föreslås. års taxering skall ett i väsentliga avseenden förenklat deklarationsförfarande börja tillämpas för löntagare m.fl. Förfarandet innebär bl.a. att en förtryckt blankett för förenklad självdeklaration sänds ut till den skattskyldige, som efter eventuella rättelser och kompletteringar skall underteckna blanketten och skicka tillbaka den till skattemyndigheten. Avsikten är att det stora flertalet av de deklarationsskyldiga skall få samtliga uppgifter om inkomster och avdrag samt preliminär skatteberäkning förtryckta på blanketten. Som ett led i det nya deklarationsförfarandet har skyldigheten att lämna kontrolluppgifter utökats, bl.a. har införts regler om skyldighet att lämna kontrolluppgift om utgiftsräntor, på pensionsförsäkringar, reavinst eller reaförlust vid avyttring av andel i allemansfond m.m. Utländska företag som tillhandahåller värdepapperstjänster i direkt från hemlandet och således inte bedriver verksamhet från filial eller annat fast driftställe i omfattas inte av bestämmelserna i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK, om obligatorisk skyldighet att lämna kontrolluppgift till de svenska skattemyndigheterna. Detta medför försämrade kontrollmöjligheter och merarbete för skattemyndigheterna. Utvecklingen inom informationstekniken kommer efter hand att göra det allt enklare och billigare att bedriva en gränsöverskridande värdepappersrörelse på ett effektivt sätt. Många svenska placerare kan därför i en allt högre utsträckning komma att välja att utnyttja utländska företags speciella kompetens på olika marknader direkt i stället för att anlita svenska företag. Som anfört i sitt remissyttrande kan skattemyndighetens bristande kontrollmöjligheter bli ytterligare ett incitament att anlita ett utländskt företag framför ett svenskt. För att undvika den nackdel för svenska företag som detta innebär behöver man ålägga utländska företag motsvarande kontrolluppgiftsskyldighet som gäller för svenska företag. Det är vidare viktigt från den skattskyldiges utgångspunkt att så många uppgifter som möjligt kan förtryckas på deklarationsblanketten. Kan inte förtryckning ske måste tilläggsuppgift lämnas. Med hänsyn till att det kan bli fråga om ett inte oväsentligt antal tilläggsuppgifter kan detta allvarligt störa systemet med förtryckt deklarationsblankett. Mot bakgrund härav föreslår regeringen att det införs en ny bestämmelse om att utländskt företag hemmahörande inom EES som bedriver gränsöverskridande verksamhet här i landet skall, innan verksamheten inleds, lämna en skriftlig förbindelse till att lämna kontrolluppgift om räntor, utdelning etc. till . har utländska bankföretag och kreditinstitut beretts motsvarande möjlighet som föreslås för utländska värdepappersföretag att bedriva gränsöverskridande bank- resp. finansieringsverksamhet. Den nya bestämmelsen om skyldighet att lämna en skriftlig förbindelse bör därför omfatta också sådana företagstyper. De nu aktuella utländska företagen bör inte åläggas sådan skyldighet att göra skatteavdrag för preliminär A-skatt som enligt uppbördslagen (1953:272) normalt gäller för den som har att avge kontrolluppgift avseende ränta eller utdelning. En särskild regel med denna innebörd bör därför tas in i uppbördslagen. 5.5 Tillståndskrav, startkapital m.m. Regeringens förslag: Ett värdepappersbolag skall ha sitt huvudkontor i . Krav på särskilt tillstånd från ställs för samtliga sidoverksamheter som ett värdepappersbolag skall ägna sig åt. Som ny sidoverksamhet införs valutaväxlingstransaktioner. Reglerna om minsta tillåtna startkapital för värdepappersbolag preciseras i lagen. Ett värdepappersbolag skall vid auktorisationen ha aktiekapital och övrigt bundet eget kapital som tillsammans uppgår till ett belopp motsvarande minst 125 000 ecu. Består verksamheten endast i förmedling av andelar i värdepappersfonder är ett startkapital motsvarande 50 000 ecu tillräckligt. Om bolaget skall driva handel för egen räkning eller syssla med garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper skall startkapitalet motsvara minst 730 000 ecu. får ge dispens från det högre kapitalkravet vad gäller medverkan vid emissioner, om denna medverkan avser annat än garantigivning. Skall verksamheten innefatta mottagande av medel på konto och kreditgivning krävs, oavsett verksamheten i övrigt, ett startkapital motsvarande minst fem miljoner ecu. Kapitalbasen i ett värdepappersbolag får inte understiga den lägsta nivå för startkapital som krävdes för tillståndsprövningen. En auktorisation som inte utnyttjas från auk- torisa- tionsbeslutet skall återkallas. Detsamma skall gälla om ett företag av inte bedrivit den verksamhet det har auktorisation för. Promemorians förslag innehåller i fråga om startkapitalkravet ingen möjlighet till sänkning av detta för verksamhet som endast består i förmedling av fondandelar och inte heller någon dispensmöjlighet för emissionsmedverkan som inte innefattar garantigivning. Reglerna om återkallelse föreslås i promemorian ändrade endast med avseende på den situationen då bolagets kapitalbas blivit otillräcklig. Promemorians förslag överensstämmer i övrigt med regeringens förslag.