prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Medlemsstaterna får dock undanta sådana exponeringar från 20-procentsgränsen om de föreskriver särskild övervakning av sådana exponeringar genom andra åtgärder eller förfaranden. Kommissionen eller skall underrättas om sådana åtgärder eller förfaranden. Enligt artikel 1 m definieras grupp av kunder med inbördes anknytning enligt följande: två eller flera fysiska eller juridiska personer som, om inte annat visas, utgör en helhet ur risksynpunkt därför att - någon av dem har, direkt eller indirekt, ägarinflytande över den eller de andra, eller - de utan att stå i sådant förhållande som avses ovan har sådan inbördes anknytning att någon eller samtliga av de övriga kan befaras råka i betal- ningssvårigheter om en av dem drabbas av ekonomiska problem. Enligt artikel 4.3 får det sammanlagda värdet av ett kreditinstituts stora exponeringar inte överstiga av institutets kapitalbas. Enligt artikel 3.1 skall en exponering anses som en stor exponering när dess värde uppgår till eller överstiger av institutets kapitalbas. Dessa regler är dock endast minimiregler; enligt artikel 4.4 får medlems- staterna nämligen införa strängare gränsvärden än dem som avses i artikel 4.1, 4.2 och 4.3. Om de ovan redovisade gränsvärdena överskrids, skall detta ofördröjligen anmälas till de behöriga myndigheterna, som kan medge kreditinstitutet en tidsfrist inom vilken åtgärder måste vidtas för att nedbringa den för stora exponeringen till tillåten nivå. Enligt artikel 4.6 får medlemsstaterna vid tillämpningen av artikel 4.1, 4.2 och 4.3 helt eller delvis undanta exponeringar som ett kreditinstitut har gentemot sitt moderföretag eller mot andra dotterföretag till moderföretaget eller gentemot sina egna dotterföretag, om dessa företag omfattas av sådan gruppbaserad tillsyn som kreditinstitutet självt är underkastat enligt direk- tivet 92/30/EEG om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut, eller av mot- svarande regler i tredje land. Medlemsstaterna får vidare, enligt bestämmelsen i artikel 4.7 helt eller delvis undanta vissa exponeringar från begränsningsreglerna i artikel 4.1, 4.2 och 4.3. Sammanfattningsvis kan sägas att undantagen avser exponeringar för vilka det finns betryggande säkerhet i form av bl.a. garantier eller olika former av värdepapper. Undantagen är följande. a) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på centralregeringar och central- banker i zon A, dvs. de länder som avses i artikel 2.1 andra strecksatsen i direktivet 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut, t.ex. . b) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på Europeiska gemenskaperna. c) Tillgångsposter som utgörs av fordringar för vilka centralregeringar eller centralbanker i zon A eller Europeiska gemenskaperna har lämnat uttryckliga garantier. d) Andra exponeringar gentemot centralregeringar eller centralbanker i zon A eller gentemot Europeiska gemenskaperna, eller exponeringar garanterade av dessa. e) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på och andra exponeringar gentemot centralregeringar eller centralbanker i zon B om de är angivna i, och i förekommande fall finansierade i, låntagarnas nationella valuta. Zon B är de länder som avses i artikel 2.1 tredje strecksatsen i direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut, dvs. alla länder som inte ingår i zon A. f) Tillgångsposter och andra exponeringar för vilka det enligt de behöriga myndigheternas bedömning finns betryggande säkerhet i form av värdepapper utgivna av centralregeringar eller centralbanker i zon A eller av Europeiska gemenskaperna eller av en medlemsstats regionala eller lokala myndigheter för vilka 0 procents vikt gäller beträffande kapitalkrav enligt artikel 7 i direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut. g) Tillgångsposter och andra exponeringar för vilka det enligt de behöriga myndigheternas bedömning finns betryggande säkerhet i form av kontanta medel insatta hos det långivande institutet eller hos ett kreditinstitut som är moderföretag eller dotterföretag till det långivande institutet. h) Tillgångsposter och andra exponeringar för vilka det enligt de behöriga myndigheternas bedömning finns betryggande säkerhet i form av depositionsbevis, utgivna av det långivande institutet eller av ett kreditinstitut som är moderföretag eller dotterföretag till detta och förvarade hos något av dem. i) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på och andra exponeringar gentemot kreditinstitut med en löptid av högst och som inte ingår i institutens kapitalbas enligt definitionen i direktiv /299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut. j) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på och andra exponeringar gentemot institut som inte är kreditinstitut men som uppfyller villkoren i artikel 8.2 i direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut och som har en löptid av högst och för vilka det finns säkerhet enligt samma punkt. k) Växlar och andra liknande skuldebrev med en löptid av högst och med underskrift av andra kreditinstitut. l) Sådana räntebärande värdepapper som avses i artikel 22.4 i direktiv /611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag). m) I avvaktan på senare samordning, innehav i sådana försäkringsbolag som avses i artikel 12.3 i direktiv /646/EEG (andra banksamordningsdirektivet) av kapitalbasen i det kreditinstitut som förvärvar innehavet. n) Tillgångsposter som utgörs av fordringar på regionala eller centrala kredit- institut till vilka det långivande institutet är knutet genom en sammanslutning enligt bestämmelser i lag, bolagsordning eller motsvarande och som enligt dessa bestämmelser är ansvariga för likviditetsutjämningar inom sammanslutningen. o) Exponeringar för vilka det enligt de behöriga myndigheternas bedömning finns betryggande säkerhet i form av andra värdepapper än sådana som avses i f), under förutsättning att dessa värdepapper inte är utgivna av kreditinstitutet självt, dess moderföretag eller något av dessas dotterföretag eller av den kund eller grupp av kunder exponeringarna avser. De värdepapper som används som säkerhet skall värderas till marknadspris, ha ett värde som överstiger de exponeringar för vilka de utgör säkerhet och vara föremål för börshandel eller för omsättning och regelbunden notering på en marknad som upprätthålls genom erkänt yrkes- mässiga aktörer. Vidare skall det enligt de behöriga myndigheternas bedömning, i den medlemsstat som utgör kreditinstitutets hemland, vara möjligt att fastställa ett objektivt pris så att värdepapperens övervärde kan fastställas. Det övervärde som erfordras skall utgöra . Det skall dock utgöra i fråga om aktier och i fråga om räntebärande värdepapper utgivna av kreditinstitut, av regionala eller lokala myndigheter hos medlemsstaterna med undantag för dem som avses i artikel 7 i direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut, och i fråga om räntebärande värde- papper av Europeiska investeringsbanken och multilaterala utvecklingsbanker enligt definitionen i artikel 2 i samma direktiv. Värdepapper som används som säkerhet får inte ingå i kreditinstituts kapitalbas enligt definitionen i direktiv /299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut. p) Lån som enligt de behöriga myndigheternas bedömning är betryggande säkrade genom panträtt i bostadsfastighet och leasingavtal där uthyraren behåller full äganderätt till den upplåtna bostadsfastigheten så länge hyresmannen inte har utnyttjat sin rätt att köpa egendomen, i båda fallen av värdet av bostadsfastigheten i fråga. Värdet av egendomen skall beräknas på ett sätt som kan godtas av de behöriga myndigheterna på grundval av stränga värderingsnormer som fastställts i lagar eller andra författningar. Värdering skall genomföras minst en gång . Vid tillämpningen av denna punkt skall med bostadsfastighet avses en fastighet som är eller kommer att bli bebodd eller uthyrd av låntagaren. q) av de medel- och lågriskposter utanför balansräkningen som avses i bilaga I till direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut. r) Efter godkännande av de behöriga myndigheterna, andra garantier än kreditgarantier som grundas på bestämmelser i lag eller föreskrifter och som av ömsesidiga garantifonder med ställning som kreditinstitut i enlighet med definitionen i artikel 1 a ställs ut till medlemmar, varvid vikt skall tillämpas på beloppet. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om denna möjlighet tas i anspråk, så att det kan säkerställas att den inte leder till snedvridning av konkurrensen. s) De lågriskposter utanför balansräkningen som avses i bilaga I till direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut, om avtal har träffats med kunden eller kundgruppen i fråga om att exponeringar kan göras endast om det har konstaterats att det inte medför att de gränsvärden som är tillämpliga enligt artikel 4.1, 4.2 och 4.3 överskrids. Enligt bestämmelserna i artikel 4.8, 4.9 och 4.10 ges möjlighet till viktning av vissa tillgångsposter som utgörs av fordringar på t.ex. en medlemsstats regionala och lokala myndigheter. Vid tillämpningen av artikel 4.1, 4.2 och 4.3 får medlemsstaterna tillämpa följande värderingsregler. Enligt artikel 4.8 får en medlemsstat tillämpa vikt beträffande till- gångsposter som utgörs av fordringar på medlemsstats regionala och lokala myndigheter och beträffande andra exponeringar gentemot eller garanterade av sådana myndigheter. Medlemsstaterna får reducera detta vikttal till enligt de villkor som fastställts i artikel 7 i direktiv /647/EEG. En medlemsstat får tillämpa vikt beträffande tillgångsposter som utgörs av fordringar på och andra exponeringar gentemot kreditinstitut om de har en löptid av mer än ett men högst och vikt beträffande tillgångsposter som utgörs av fordringar på kreditinstitut om de har en löptid av , under förutsättning att obligationerna har utgivits av ett sist nämnda tillgångsposterna och att dessa obligationer enligt de behöriga myndigheternas bedömning är föremål för omsättning på en marknad bestående av yrkesmässiga aktörer och noteras på denna marknad eller att de behöriga myndigheterna i det kreditinstituts hemland som har utgivit obligationerna har lämnat tillstånd till utgivandet. Dessa poster får inte under några om- ständigheter räknas in i kapitalbasen i den mening som avses i direktiv /299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut (artikel 4.9). En medlemsstat får med avvikelse från artikel 4.7 i och 4.9 tillämpa vikt på tillgångsposter som utgörs av fordringar på och andra exponeringar gentemot kreditinstitut, oavsett löptid. I artikel 4.11 finns bestämmelser om exponeringar som garanterats av tredje part. När en exponering gentemot en kund garanterats av en tredje part eller genom säkerhet i form av värdepapper utgivna av tredje part på de villkor som har fastställts i 4.7 o får medlemsstaterna behandla exponeringen som om den hade ingåtts med denna tredje part i stället för med kunden om - denna tredje part enligt de behöriga myndigheternas bedömning lämnat betryggande direkta och ovillkorliga garantier, - det för exponeringar som definierats i artikel 4.7 o finns säkerhet på de villkor som där anges. Direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut I direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (kapitalkravsdirektivet) utvidgas räckvidden av bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar. Enligt artikel 5.1 kapitalkravsdirektivet utsträcks bestämmelserna om stora exponeringar till att gälla även värdepappersföretag. Av artikel 5.2 framgår att vid bestämmandet av exponeringarnas storlek i ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som omfattas av krav på kapitaltäckning för marknadsrisker skall även beaktas de exponeringar i förhållande till enskilda kunder som uppkommer i handelslagret. Hur beräkningen av exponeringarnas värde skall göras är beroende av storleken på institutets handelslager. För de institut vars handelslager är av så begränsad omfattning att bestämmelserna om kapitaltäckning av kreditrisker kan användas vid bestämmandet av kapitaltäckningen av positionerna i handelslagret skall beräkningen av exponeringarnas värde ske i enlighet med reglerna i direktivet om stora exponeringar, dvs. till nominella belopp. Detta gäller enligt artikel 4.6 i kapitalkravsdirektivet således institut där handelslagrets storlek normalt inte överstiger av institutets totala balansomslutning och värdet av positionerna i handelslagret normalt inte överstiger 15 milj. ecu samt handelslagrets storlek och värdet av positionerna i handelslagret inte överstiger av institutets totala balansomslutning och att värdet av sådana handelslagerpositioner aldrig överstiger 20 milj. ecu. För de institut som beräknar kapitalkraven för positionerna i handelslagret i enlighet med bilagorna I och II till kapitalkravsdirektivet (för positions- samt avvecklings- och motpartsrisker) skall dock exponeringarna beräknas på det sätt som föreskrivs i direktivet om stora exponeringar med de modifieringar som anges i bilaga VI i kapitalkravsdirektivet. I bilaga VI i kapitalkravsdirektivet anges de bestämmelser som skall gälla vid beräkningen av de exponeringar som ingår i handelslagret i förhållande till enskilda kunder. Enligt punkt 2 i bilaga VI i kapitalkravsdirektivet skall kreditinstitut och värdepappersföretag beräkna sina exponeringar i handelslagret gentemot enskilda kunder genom sammanräkning av följande poster. a) Överskottet - om det är positivt - av ett instituts långa positioner över dess korta positioner i alla de finansiella instrument som har getts ut av ifrågavarande kund (nettopositionen i varje instrument beräknas enligt de metoder som fastställts i bilaga I i kapitalkravsdirektivet). b) I fall av garantigivning vid emissioner av ränte- eller aktieinstrument skall institutets exponering vara dess nettoexponering (som beräknas genom avdrag av sådana positioner på grund av emissionsgarantier som är tecknade eller garanterade av tredje man på grundval av ett uttryckligt avtal) minskat med de faktorer som anges i punkt 39 i bilaga 1 i kapitalkravsdirektivet. I avvaktan på närmare samordning skall de behöriga myndigheterna kräva att instituten inrättar system för övervakning och kontroll av sina exponeringar på grund av emissionsgarantier för tiden mellan tidpunkten för ursprungligt åtagande och arbetsdag 1 i ljuset av arten av de risker som uppstår på ifrågavarande marknader. c) Exponeringar till följd av sådana transaktioner, överenskommelser och avtal som avses i bilaga II med ifrågavarande kund varvid exponeringarna beräknas på det sätt som fastställts i den bilagan utan viktning för motpartsrisk. Enligt punkt 3 i bilaga VI beräknas därefter exponeringarna som hänför sig till handelslagret mot grupper av förbundna kunder genom sammanläggning av exponeringarna mot enskilda kunder inom en grupp beräknat enligt punkt 2. Enligt punkt 4 i bilaga VI skall de sammanlagda exponeringarna gentemot enskilda kunder eller grupper av förbundna kunder beräknas genom sammanläggning av de exponeringar som uppkommer i handelslagret och de exponeringar som uppkommer utanför handelslagret med beaktande av artikel 4.6, 4.7, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11 och 4.12 i direktivet om stora exponeringar. För att beräkna exponeringar utanför handelslagret skall instituten sätta till 0 de exponeringar som härrör från tillgångar som dragits från kapitalbasen till följd av punkt 2 d i bilaga V. Enligt punkt 5 i bilaga VI skall värdet av institutens sammanlagda exponeringar beräknade i enlighet med punkt 4 anmälas i enlighet med bestämmelserna i artikel 3 i direktivet om stora exponeringar. Enligt punkt 6 i bilaga VI gäller be- gränsningsreglerna i artikel 4 i direktivet om stora exponeringar med förbehåll för övergångsbestämmelserna i artikel 6 i samma direktiv. Enligt punkt 7 får dock behöriga myndigheter utan hinder av bestämmelsen i punkt 6 medge att tillgångar som utgörs av krav och andra exponeringar gentemot värdepappersföretag, mot erkända värdepappersföretag i tredje land och erkända clearingorganisationer och börser som handlar med finansiella instrument underkastas samma behandling som gäller för exponeringar mot kreditinstitut enligt artikel 4.7 i, 4.9 och 4.10 i direktivet om stora exponeringar. Direktivet ger medlemsländernas behöriga myndigheter möjligheter att tillåta överskridande av de fastställda gränserna för stora exponeringar under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda. De ökade exponeringarna skall vara hänförliga endast till handelslagret. Vidare skall för institutet ställas ytterligare kapitalkrav för överskottet i handelslagret. Kapitalkravet för de överskridande exponeringarna skall relateras till de exponeringar som för med sig det högsta kapitalkravet för den specifika risken. Vidare skall kapitalkravsstorleken vara relaterad till den tid som har förflutit sedan överskridandet. Direktivet tvingar medlemsländernas behöriga myndigheter att upprätta rutiner, som skall meddelas till ministerrådet och kommissionen, för att förhindra att kreditinstitut avsiktligt genom t.ex. överföringar eller skentransaktioner undviker de ytterligare kapitalkrav det annars skulle ådra sig för de exponeringar som överskrider de gränser som har fastställts i direktivet om stora exponeringar. Instituten skall ha system som säkerställer att varje sådan överföring rapporteras till behöriga myndigheter. Direktivet föreskriver att behöriga myndigheter får tillåta institut att använda en bredare kapitalbas (se avsnitt 6.10.1 om utvidgad kapitalbas) vid beräkning av stora exponeringar som ingår i institutets handelslager. Skälen för regeringens förslag: Begränsningar av stora exponeringar Övervakning och kontroll av ett kreditinstituts eller ett värdepappersbolags exponeringar ingår som en del av tillsyn över företaget. Reglerna om begränsningar av stora exponeringar har till syfte att skydda ett företag mot förluster för det fall att en kund eller grupp av kunder inte kan infria sina åtaganden gentemot företaget samt att begränsa den maximala förlust som ett företag kan ådra sig om en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning inte kan infria sina åtaganden. Värdet av ett kreditinstituts eller värdepappersbolags exponering gentemot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning bör därför inte överstiga av institutets kapitalbas enligt bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar. När ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag exponerar sig gentemot sitt moderföretag eller gentemot andra dotterföretag till moderföretaget är särskild försiktighet påkallad. Handhavandet av kreditinstitutets eller värdepappersbolagets exponeringar måste ske på ett sådant sätt att principerna om en sund verksamhet uppfylls. När det gäller stora exponeringar bör därför särskilda normer fastställas för ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag som exponerar sig gentemot sin egen företagsgrupp. I dessa fall är det motiverat med strängare regler än för andra exponeringar. Gränsen bör i enlighet med bestämmelsen i direktivet vara i stället för . När ett icke-finansiellt företag äger en bank bör ytterligare begränsningar göras av bankens exponeringar inom koncernen. Således bör bankens kreditgivning till en sådan ägare begränsas hårdare än till andra ägare. I stället för den normala gränsen bör i dessa fall gälla högst . Det innebär således att en banks exponeringar mot ett icke-finansiellt företag tillåts bli väsentligt mindre om företaget är moderbolag till banken jämfört med ett utomstående företag. Omvänt kan en annan bank ha väsentligt större exponering mot ett icke-finansiellt företag än en dotterbank kan ha mot samma företag. Samma begränsning till bör gälla bankens exponeringar mot övriga företag i den icke-finansiella koncernen såvida inte möjlighet finns att göra undantag till följd av reglerna om gruppbaserad tillsyn. anfört på denna punkt föranleder därför inte någon ändring av promemorians förslag. När ett kreditinstitut eller värdepappersbolag exponerar sig gentemot sitt moder- eller systerföretag är, som ovan nämnts, särskild försiktighet påkallad. Enligt ingressen till direktivet om stora exponeringar bör särskilda normer fastställas för exponeringar som ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag har gentemot sin egen företagsgrupp. Det är i sådana fall motiverat med strängare regler än för andra exponeringar. Strängare regler bör dock inte tillämpas om moderföretaget är ett kreditinstitut, ett värdepappersbolag eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet eller om övriga dotterföretag antingen är kreditinstitut, värdepappersbolag, finansiella institut eller anknutna företag. Som förutsättning gäller alltså att samtliga företag i koncernen omfattas av tillsynen över kreditinstitutet eller värdepappersbolaget på grundval av sammanställning. I sådana fall möjliggör den gruppbaserade över- vakningen av företagen i koncernen en tillräckligt effektiv tillsyn utan att hårdare begränsningar av exponeringarna behöver införas. Med detta till- vägagångssätt uppmuntras också bankgrupper m.fl. att organisera sig så att gruppbaserad övervakning blir möjlig, vilket är önskvärt eftersom det möjliggör en mer omfattande övervakning. Frågan om gruppbaserad tillsyn behandlas i avsnitt 8. anser att det är nödvändigt att göra undantag från reglerna om stora exponeringar för kassans del. verksamhet är inriktad på fartygsfinansiering. Med den struktur som den svenska rederinäringen har är det enligt kassan omöjligt att anpassa verksamheten till de föreslagna reglerna. Enligt artikel 2 i direktivet om stora exponeringar behöver medlemsstater inte tillämpa direktivet på sådana kreditinstitut som är angivna i artikel 2.2 i direktivet 77/780/EEG. Genom ett tillägg till direktivets artikel 2.2 i bilaga IX inkluderas i denna krets av kreditinstitut. Ett motsvarande tillägg finns intaget i medlemskapsfördrag med EU. Möjlighet finns således att undanta från bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar. Med hänsyn till särskilda karaktär bör denna möjlighet till undantag som direktivet ger utnyttjas. I betänkandet Hypoteksinstituten föreslogs att skulle bolagiseras. Detta ärende bereds inom . Med hänsyn både till speciella karaktär, bl.a. det förhållandet att staten har ställt en garanti som säkerhet för förbindelser och det förhållandet att kassans fortsatta verksamhet är föremål för överväganden föreslås därför att inte skall omfattas av de nya bestämmelserna om begränsningar av stora exponeringar. Bemyndigandet att medge undantag m.m. I direktivet om stora exponeringar ges möjlighet att undanta vissa exponeringar från reglerna i artikel 4 om begränsningar av exponeringar. Detta gäller huvudsakligen exponeringar där risken att engagemangen inte infrias är liten beroende på den som exponeringen riktar sig mot eller förekomsten av betryggande säkerhet. Detta gäller t.ex. åtaganden för vilka en stat eller en centralbank svarar. finns i allmänna råd rörande rapporteringsskyldighet av stora exponeringar (FFFS 1992:20) möjlighet att avräkna vissa exponeringar från den totala exponeringen. Det finns även möjlighet till viktning av värdet av vissa exponeringar. Undantagen är huvudsakligen desamma som de som återfinns i direktivet om stora exponeringar. Det bör, i enlighet med resonemanget i avsnitt 10 om det mindre lämpliga i att ta in detaljerade bestämmelser i lag, ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att i förordnings- resp. föreskriftsform - och med beaktande av de minimiramar som direktivet ställer upp - närmare ange de exponeringar som kan undantas från tillämpningen av begräns- ningsreglerna samt i vilken mån viktning av vissa exponeringars värde kan tillåtas. Flera remissinstanser har dock anfört att den i promemorian föreslagna lagstiftningstekniken med ett omfattande normgivningsbemyndigande gör att lagtexten blir svår att överblicka. Regeringen har viss förståelse för denna synpunkt.