prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt fjärde stycket får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriva vad som i övrigt skall framgå av verksamhets- planen. Bl.a. bör en prognos för den planerade verksamhetens resultat och ställning presenteras i planen. 2 a kap. 2 § Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 10.3 och 10.5 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet). Paragrafen behandlar huvudsakligen åtgärder när ett försäkringsbolag har anmält att det ämnar upprätta en sekundäretablering i ett annat land inom EES. skall enligt första stycket meddela den behöriga myndigheten i värdlandet om försäkringsbolagets underrättelse. Detta skall ske från det att underrättelsen gavs in till inspektionen om den finner att hinder enligt andra stycket inte föreligger. Meddelandet till myndigheten i värdlandet skall vara åtföljt av ett intyg om att bolagets kapitalbas är tillräcklig. Andra stycket innehåller bestämmelser om den materiella prövning som skall göra när den underrättats om en planerad sekundär- etablering. Prövningen skall omfatta bolagets organisation, bolagets finansiella situation samt kvaliteten på sekundäretableringens ledning. Meddelandet enligt första stycket skall lämnas till värdlandets tillsynsmyndighet om det inte finns skäl att ifrågasätta bolagets verksamhet i de angivna hänseendena. Enligt tredje stycket skall underrätta försäkringsbolaget om sitt meddelande till värdlandets tillsynsmyndighet. Av fjärde stycket framgår att verksamheten vid sekundäretableringen får inledas efter det att vidarebefordrat meddelandet till värdlandsmyndigheten. Skälet till tidsfristen är att värdlandets myndighet har möjlighet att informera om det gäller några särskilda regler som försäkringsbolaget skall efterleva i verksamheten. Om anser att förutsättningarna att meddela värdlands- myndigheten inte är uppfyllda, skall inspektionens ställningstagande, enligt femte stycket, komma till uttryck i ett beslut. Detta skall ske från det att underrättelsen gjordes. Regler om överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. 2 a kap. 3 § Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 10.6 i både första skadeförsäkringdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Om ett försäkringsbolag som redan driver verksamhet genom sekundäretablering i ett annat land inom EES ämnar ändra verksamheten, byta adress eller utse en ny företrädare, skall bolaget underrätta såväl som den behöriga myndigheten i värdlandet minst en månad i förväg. ges en möjlighet att förhindra ändringen. De prövningskriterier som tillämpas i samband med en planerad sekundäretablering skall gälla även vid ändring av de ursprungliga förhållandena. Om finner att en ändring inte bör få ske skall det komma till uttryck i ett beslut. Regler om överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. Om förbjuder ändringen skall den behöriga myndigheten i värdlandet underrättas om det. 2 a kap. 4 § Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 14 i andra skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i andra livförsäkringsdirektivet i deras lydelse enligt artikel 34 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet. Enligt paragrafen skall ett försäkringsbolag underrätta innan gränsöverskridande verksamhet i ett annat land inom EES inleds, vare sig den sker från ett fast driftställe i eller från en sekundäretablering i ett land inom EES. Till anmälningen skall fogas en uppgift om vilka slags risker eller åtaganden som skall täckas. 2 a kap. 5 § Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 16 andra skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14 i det andra livförsäkringsdirektivet i lydelse enligt artikel 35 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Paragrafen rör främst uppgifter när ett försäkringsbolag anmäler att det ämnar driva gränsöverskridande verksamhet. Enligt första stycket skall inspektionen meddela värdlandets tillsynsmyndighet om försäkringsbolagets underrättelse. Till bolagets underrättelse skall inspektionen foga ett intyg om bolagets kapitalbas och om vilka försäkringsklasser bolagets koncession omfattar. Enligt andra stycket skall försäkringsbolaget informeras om att underrättelsen vidarebefordrats. Av tredje stycket framgår att försäkringsbolagets gränsöverskridande verksamhet inte får inledas förrän informerat bolaget om att värdlandets myndighet meddelats enligt första stycket. Fjärde stycket innebär att skall, om den finner att det inte finns förutsättningar att vidarebefordra bolagets underrättelse, fatta beslut om det inom en månad från det att underrättelsen togs emot. Regler om överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. I direktiven finns ingen bestämmelse om vilka kriterier tillsynsmyndigheten skall lägga till grund för prövningen. Prövningen bör ske mot bakgrund av den grundläggande EG-regeln att ett försäk- ringsbolags koncession skall vara giltig inom hela EES. Jämför de föreslagna ändringarna i 2 kap. 5 § angående uppgifter i bolagsordningen om geografiskt verksamhetsområde och den allmänna motiveringen, avsnitt 6.1. bör kunna vägra att vidarebefordra underrättelsen t.ex. om försäkringsbolaget inte har sådana administrativa rutiner och sådan kompetens som krävs för att möta de speciella krav som ställs på grund av att en verksamhet bedrivs utomlands. 2 a kap. 6 § Genom paragrafen, som är ny, införlivas bestämmelserna i artikel 17 i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 36 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Enligt paragrafen är försäkringsbolaget skyldigt att underrätta Finans- inspektionen om ändringar i de uppgifter som lämnats enligt 4 §. Underrättelsen skall ske innan ändringen genomförs. På motsvarande sätt som enligt 3 § beträffande sekundäretableringar skall meddela sin motsvarighet i det land där den gränsöverskridande verksamheten drivs. ingripande mot förändring skall komma till uttryck i beslut. Regler om överklagande av sådana beslut finns i 19 kap. 13 §. Paragraferna 3 kap. 2-2 c §§ innehåller bestämmelser om ägarprövning. Dessa återfinns i artikel 15 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14 i tredje livförsäkringsdirektivet. Bestämmelserna har kommenterats i allmän- motiveringen (avsnitt 5.1.2). 3 kap. 2 § Genom paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 15.1 i tredje skadeför- säkringsdirektivet och artikel 14.1 i tredje livförsäkringsdirektivet. Första stycket har justerats som en följd av de nya regler om ägarprövning som införs i kapitlet. Ändringen i andra stycket bildar utgångspunkt för prövningen av större aktieägares lämplighet. Den som avser att antingen förvärva en kvalificerad andel av aktierna i ett försäkringsbolag, eller öka sitt kvalificerade innehav så att det sammanlagda innehavet överstiger vissa angivna gränsvärden skall hos ansöka om tillstånd till förvärvet. Det görs inte skillnad mellan fysiska och juridiska personer eller mellan svenska och utländska rätts- subjekt. Begreppet kvalificerat innehav definieras i 1 kap. 9 a §. Reglerna innebär att den som avser att förvärva ett kvalificerat innehav av aktier i ett försäkringsbolag blir föremål för inspektionens prövning beträffan- de sin lämplighet. Skyldigheten att söka tillstånd för förvärv som medför ett kvalificerat innehav av aktierna innebär att det inte är den förvärvade postens storlek i och för sig som är avgörande. Det avgörande är i stället om förvärvet ensamt eller tillsammans med de aktier, som förvärvaren redan har i bolaget, medför att gränsen på uppnås eller att förvärvaren får ett bestämmande inflytande över ledningen av bolaget. Vid förvärv av konvertibla skuldebrev eller skuldebrev med optionsrätt till nyteckning av aktier krävs inte något tillstånd. Skälet för detta är att inne- havaren av sådana skuldebrev inte kan utöva något inflytande över bolaget. När skuldebreven byts mot aktier uppkommer däremot ett förvärv som omfattas av förevarande bestämmelser. Aktier som erhålls vid nyemission eller fondemission med företrädesrätt i förhållande till tidigare innehav förändrar inte de tidigare andelsförhållandena. Förvärv av ny- och fondemitterade aktier medför därför i regel inte någon separat prövning. Det bör framhållas att lagtexten inte anvisar något undantag för aktier som förvärvas som gåva eller genom de familjerättsliga fången bodelning, arv och testamente. I dessa fall måste skyldigheten att söka tillstånd fullgöras möjligt efter förvärvet. Undantag från kravet på tillstånd görs inte heller för aktier som inlöses på grund av hembudsskyldighet eller som förvärvas vid bolagsfusioner. Med uttrycket "direkt eller indirekt förvärv" avses t.ex. det fallet att en person dels själv förvärvar av kapitalet eller rösterna i ett för- säkringsbolag, dels äger ett företag som i sin tur äger . Med indirekt ägande kan i vissa fall även avses det fallet att flera personer inom samma familj innehar aktier i det aktuella bolaget. Att det kan uppstå tvek- samheter huruvida ägarprövningsbestämmelserna skall tilllämpas på ett visst innehav eller inte bör tillmätas betydelse när överväger ett ingripande enligt 2 c §. I tredje stycket anges förutsättningarna för godkännande av ett förvärv. Om aktieförvärvaren kan antas komma att motverka en sund utveckling av försäkringsverksamheten får inspektionen vägra tillstånd. En bedömning av lämp- ligheten hos en innehavare av aktier i ett försäkringsbolag måste ha som utgångspunkt att det är ett sådant bolags speciella funktioner som skall säkerställas. Den enskilda eller juridiska person som genom sitt agerande på ett eller annat sätt direkt motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett försäkringsbolag, skall inte heller kunna äga någon större aktiepost i bolaget. När det gäller de omständigheter som kan föranleda att en person eller ett företag bedöms som "olämplig" i detta sammanhang bör hänsyn tas till t.ex. jävs- förhållanden, allmän vandel och konkurstillstånd. Som angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.1.2) har regler om ägarprövning redan införts beträffande banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Den förevarande paragrafen är vad gäller prövningens innehåll en direkt motsvarighet till 7 kap. 11 § bankrörelselagen och 6 kap. 3 b § värdepappersrörelselagen. I specialmotiveringen till det förstnämnda lagrummet (prop. 1992/93:89 s. 195-199) har lämnats en utförlig redovisning av vilka omständigheter som bör beaktas vid ägarprövningen. Det som har uttalats där om prövningen enligt bankrörelselagen är i tillämpliga delar gällande även för prövningen enligt FRL. I fjärde stycket föreskrivs att kan tidsbegränsa för- värvstillståndets giltighet. Att förvärvet i förväg godkänns genom att förvär- varen befinns lämplig innebär ingen skyldighet för denne att fullfölja för- värvet. Genom att sätta en tidsgräns förhindras att försäkringsbolaget svävar i ovisshet om ägareförhållandena. får från fall till fall avgöra vilken tid som får anses rimlig. Enligt femte stycket skall beslut i ett tillståndsärende meddelas . Inspektionen bör dock inom den angivna tidsgränsen handlägga ärendena med stor skyndsamhet. I klara fall bör besked kunna lämnas i det närmaste om- gående. 3 kap. 2 a § Paragrafen, som är ny, föreskriver anmälningsskyldighet för den som avyttrar ett kvalificerat innehav av aktier eller en så stor andel av sitt innehav att det återstående innehavet understiger något av de gränsvärden som anges i 2 §. Bestämmelsen återfinns i artikel 15.2 tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14.2 i tredje livförsäkringsdirektivet. 3 kap. 2 b § Paragrafen, som är ny, föreskriver skyldighet för försäkringsaktiebolag att lämna uppgifter om aktieägare vars innehav är kvalificerat. Härigenom införlivas artikel 15.3 tredje skadeförsäkringsdirektivet och 14.3 tredje livförsäkrings- direktivet. 3 kap. 2 c § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om möjlighet att ingripa mot en olämplig aktieägare. Principen att tillsynsmyndigheterna skall kunna ingripa mot en aktieägare som visar sig vara olämplig slås fast i artikel 15.4 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 14.4 i tredje livförsäkringsdirektivet. När det gäller sanktionerna mot en sådan ägare ges exempel på åtgärder som medlemsstaterna kan föreskriva. En sådan åtgärd är att rösträtten kan upphävas för de aktier som innehas av en aktieägare som har missbrukat sin ställning. Ett ingripande från kan ske dels om en aktieförvärvare bryter mot förpliktelsen att ansöka om tillstånd eller förvärvar aktier i strid mot inspektionens beslut enligt 2 § andra stycket, dels om en ägare till ett kvalificerat innehav av aktier utövar eller kan antas komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i bolaget. Här skall alltså göras samma bedömning som vid koncessionsförfarandet. Principen är således att samma kvalitativa krav skall ställas på en aktieägare oavsett i vilket sammanhang frågan om personens lämplighet att vara aktieägare blir aktuell. Bestämmelsen bygger på den grundläggande principen att inspektionen skall kunna ingripa endast i allvarliga fall. Att en aktieägare blir försatt i konkurs, åläggs näringsförbud eller döms för allvarligare brottslighet kan lätt konstateras men kan knappast ensamt anses vara till skada för bolaget, i vart fall inte om ägandet motsvarar av kapitalet eller samtliga röster. Därutöver krävs att det finns anledning att anta att ägaren kommer att utöva sitt inflytande så att en sund utveckling av verksamheten är i farozonen. Gränsen för när sanktioner skall tillgripas bör självfallet vara lägre om det blivit klarlagt att en ägare verkligen missbrukar sitt inflytande än om det bara finns ett antagande om att så kan bli fallet. I paragrafen anvisas två åtgärder som inspektionen kan vidta mot en aktieägare som motverkar en sund utveckling av verksamheten i ett försäkringsbolag. För det första får inspektionen enligt första stycket besluta att ägarens aktier inte får företrädas vid bolagsstämman, om det bedöms nödvändigt för att bryta en ägares inflytande över bolagets verksamhet. Bestämmelsen är utformad så att rösträtten upphör redan i och med att inspektionen har förordnat om detta. Att beslutet vunnit laga kraft krävs således inte. För det andra får Finans- inspektionen enligt tredje stycket förelägga aktieägaren att sälja den del av aktieinnehavet som medför att innehavet är kvalificerat. Samma åtgärder får enligt andra stycket vidtas mot en aktieägare som underlåtit att söka tillstånd eller som genomfört ett förvärv i strid med inspektionens beslut. I dessa fall gäller vidare att röster som avgetts för sådana aktier kan förklaras ogiltiga. Om det uppkommer missförhållanden av så allvarligt slag att man från inspek- tionens sida överväger att ingripa, är det lämpligt att inspektionen i första hand försöker åstadkomma rättelse med andra medel än "frysning" av rösträtten. Det kan t.ex. visa sig vara tillräckligt om förhållandena påtalas för de andra ägarna eller bolagets ledning. Om det är nödvändigt har inspektionen enligt 19 kap. 8 § formell rätt att sammankalla stämma och styrelse. Misslyckas för- handlingarna, kanske beroende på att ifrågavarande aktieägare inte är beredd att acceptera reglerna för verksamheten, finns samma skäl att försöka undvika ett beslut om att aktier inte får företrädas vid bolagsstämma i bolaget. Att en större aktieägare inte kan utöva rösträtten för sina aktier är natur- ligtvis ett allvarligt ingrepp. Åtgärden kan också medföra negativa verkningar för bolagets skötsel. Om en "frysning" av en aktieägares rösträtt gäller kan osäkerhet uppstå i ledningen, andra aktieägare får ett ökat inflytande osv. Det är därför angeläget att frysningen inte består längre än nödvändigt. I vissa fall kan de omständigheter som föranlett beslutet vara av övergående karaktär. Detta kan t.ex vara fallet om en förvärvare på grund av förbiseende eller annat misstag inte ansökt om tillstånd till förvärvet, men vid en senare prövning inte visar sig vara olämplig som ägare. Förbudet att utöva rösträtt för aktierna kan då upphävas snabbt. Ingripandet har då varit temporärt. I andra fall kan skälen för beslutet bestå. Detta kan gälla t.ex. en ägare som bedöms vara personligt olämplig och olämpligheten inte kan sägas vara av övergående natur. En aktieägare som fråntagits rösträtten för sina aktier kan mycket väl finna detta vara anledning att sälja aktierna. I så fall upphör den osäkerhet för ledningen av bolaget som tidigare nämnts. Det kan emellertid inte förutsättas att en sådan frivillig försäljning alltid kommer att ske. För att komma till rätta med en sådan situation med en aktieägare som utövat sitt inflytande på ett sådant sätt att hans lämplighet för överskådlig framtid kan ifrågasättas men aktierna inte avyttras frivilligt får inspektionen förelägga ägaren att avyttra aktierna. En försäljning på grund av ett sådant föreläggande får genomföras i sådan takt att onödiga förluster undviks. Ett föreläggande om avyttring kan bara avse det antal aktier som medför att innehavet är ett kvalificerat sådant. Inspektionen skall ju endast pröva lämpligheten hos aktieägare som kan utöva ett väsentligt inflytande över bolagets ledning. Av paragrafens fjärde stycke framgår att aktier som omfattas av ett före- läggande om avyttring eller ett beslut enligt första eller andra stycket, inte skall medräknas när det krävs viss röstmajoritet för att ett beslut skall bli giltigt. 7 kap. 2 § Regler om premiereservsberäkning upptas i nuvarande 7 kap. 3 § tredje stycket om grunders innehåll. Från kravet på att grunder skall upprättas gäller vissa undantag. Eftersom om beräkning av premiereserv gäller alla livför- säkringar, måste dessa vara tillämpliga även då premiereservgrunder inte finns. Av den anledning har nuvarande 7 kap. 3 § tredje stycket brutits ut ur 3 § och förts över till 7 kap. 2 §. Bestämmelserna i 7 kap. 3 § i övrigt har med ändringar förts över till 7 kap. 5 §. Nuvarande 7 kap. 2 § har flyttats till 7 kap. 4 §. Till följd av detta föreslås därför 7 kap. 2 § reglera beräkning av premie- reserv. I paragrafen ges allmänna föreskrifter om beräkningen av premiereserven; den skall vara i överensstämmelse med vedertagna aktuariella principer. Vid en anpassning till bestämmelserna i tredje livförsäkringsdirektivet är några ändringar och tillägg erforderliga (se artikel 17.1 i första livför- säkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 18 i tredje livförsäkrings- direktivet). Enligt nuvarande regler skall premiereserven framkomma som skillnaden mellan det förväntade kapitalvärdet av bolagets framtida utgifter för löpande försäkringar och de bolaget kan ha att ytterligare uppbära för dessa försäkringar. Skillnaden mellan dessa båda poster skall emellertid ökas med det belopp som anses behövligt för att möta förluster genom att försäkringarna upphör . Premiereserven uppfattas således i lagen som ett "kollektivt" begrepp. Som framhållits i den allmänna motiveringen avsnitt 5.2.2 skall enligt försäkringstekniska skulder beräknas separat för varje försäkring. I förslaget till nya regler för beräkningen har därför i första stycket föreskrivits att premiereserven i regel skall definieras individuellt för varje försäkring. Som en alternativ metod för beräkningen av premiereserv tillåts, i enlighet med , en kollektiv beräkning, förutsatt att metoden ger ett resultat som motsvarar det som erhålls vid en individuell beräk- ning. En kollektiv beräkning måste tillgripas om fråga är om kollektivavtals- grundad försäkring eller grupplivförsäkring utan individuell anslutning. Vidare medges också i fortsättningen risktillägg som inte är individualiserade. Sam- tidigt kan stadgandet i nuvarande 7 kap. 3 § sista stycket första meningen att premiereservgrunderna skall anses belöpa på varje försäkring utgå (den nuvarande lydelsen av 7 kap. 3 § har tagits in under 7 kap. 5 §). Nuvarande regler innebär vidare att en prospektiv metod skall användas vid beräkning av premiereserv. Det framgår nu av andra stycket. Enligt är en sådan beräkningsmetod huvudregel. EG:s ordning medger emellertid under vissa förutsättningar att en retrospektiv metod används. Detta gäller om det kan visas att de försäkringstekniska skulderna inte blir lägre än om en prospektiv metod utnyttjas eller om en sådan metod inte kan tillämpas på de aktuella försäkringarna. I förslagets andra stycke har öppnats möjligheter att under angivna förutsättningar använda annan försäkringsmatematiskt vedertagen beräkningsmetod än den prospektiva, varmed avses i första hand en retrospektiv beräkningsmetod. Genom att det anges att endast försäkrings- matematiskt vedertagna metoder kan användas förhindras att premiereserven beräknas för lågt eller för högt. Det kan nämnas att den prospektiva metoden inte kan tillämpas om fråga är om s.k. unit linked-försäkringar. Beräkningen av premiereserv skall bygga på antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntefot samt driftskostnader som, vart för sig, kan anses vara betryggande i enlighet med vad som sägs i 7 kap. 5 § första och andra stycket i förslaget. Vid en retrospektiv beräkningsmetod behövs emellertid inte alltid antaganden om t.ex. dödlighet och räntefot (se kommentaren till 7 kap. 5 §). Vidare föreslås i tredje stycket att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall meddela närmare föreskrifter om beräkning av premiereserv. Föreskrifterna skall som regel ange maximiräntesats för alla försäkringar. I artikel 17.1 B i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse i artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet, föreskrivs nämligen som huvudregel att tillsynsmyndigheten för alla försäkringar skall bestämma en eller flera högsta räntesatser, enligt i artikeln särskilt angivna regler. Räntesatsen skall antingen knytas till räntesatsen på statsobligationer eller fastställas med utgångspunkt från avkastningen på de tillgångar som motsvarar de försäk- ringstekniska skulderna, det senare under förutsättning att tillgångarna inte värderas till anskaffningskostnad. På grund av gällande redovisningsregler för försäkringsbolag kan det sistnämnda alternativet inte tillämpas. Bestämmelserna om redovisning är emellertid föremål för utredning. Avsikten är inte att det skall fastställas räntesatser individuellt för varje försäkring, utan lämpligen för en eller flera försäkringstyper. EG:s krav att tillsynsmyndigheten skall bestämma högsta ränteantaganden gäller inte de numera vanliga unit linked-försäkringarna och inte heller engångsbetalda försäkringar för längst , försäkringar utan rätt till återbäring eller livränteförsäkringar utan återköpsvärden. Genom att i paragrafen anges att föreskrifterna skall ange vilka försäkringar som, med hänsyn till sin beskaffenhet, inte skall omfattas av föreskrifterna kan välja att inte ge föreskrifter därom för sådana försäkringar. I den mån sådana före- skrifter inte ges får bolagen vid valet av en betryggande räntesats för undantagna försäkringar, dock inte unit linked-försäkringar, ta hänsyn till den valuta i vilken avtalen gäller och till de tillgångar som motsvarar förpliktelserna samt till förväntad avkastning på bolagets tillgångar, förutsatt att de tas upp till marknadsvärden. Eftersom sådana värderingsregler inte gäller för svenska försäkringsbolag, kan den sistnämnda möjligheten inte utnyttjas. Den räntesats som väljs får aldrig vara högre än avkastningen på bolagets tillgångar. Föreskrifter om maximiräntesats är inte heller nödvändiga beträffande sådan livränta eller sjukränta som tillhör annan försäkring än livförsäkring. I tillämpningsföreskrifterna får upptas metoder för beräkning av maximi- räntesats.