prop · GI0327 · 1995-01-01 00:00:00 — Till skillnad från de särskilda ledamöter som finns inom andra områden är de särskilda ledamöterna i kommunalbesvärsmål inte utsedda för att avge synpunkter på tekniskt komplicerade förhållanden. I stället motiveras ledamöternas deltagande av att de har god kännedom om kommunala förhållanden. Detta är av stort värde eftersom de sakfrågor som kan förekomma i dessa mål rör sig inom ett mycket vidsträckt område. De särskilda ledamöterna utgörs bl.a. av tjänstemän inom den offentliga verksamheten och inslaget av jurister är inte obetydligt. De skäl som hindrade införandet av särskilda ledamöter i mål om psykiatrisk tvångsvård har därför ingen giltighet såvitt gäller kommunalbesvärsmålen. Mot bakgrund härav föreslår regeringen att den första domstolsprövningen av kommunalbesvärsmål skall vara länsrätt och att länsrätt i kommunalbesvärsmål skall vara domför med en ordinarie ledamot och två särskilda ledamöter. I kammarrätt bör de särskilda ledamöterna vara kvar enligt det nu gällande systemet. Den nya regeln föranleder en ändring av 17 § och införandet av två nya paragrafer i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar (17 a och 17 b §§). Nedflyttningen av kommunalbesvärsmål från kammarrätt till länsrätt innebär att instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Instanskedjans längd, kravet på ett snabbt lagakraftvunnet avgörande, den föreslagna sammansättningen i länsrätt och utformningen av reglerna om prövningstillstånd i kammarrätt gör att kommunalbesvärsmålen, även om målens karaktär gör att det kommer att bli vanligt att bevilja prövningstillstånd, bör omfattas av systemet med prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt. 7 Mål där beslutar som första instans Regeringens förslag: I detta avsnitt föreslås att den första domstolsprövningen av ett stort antal måltyper där länsstyrelse beslutat som första instans skall göras i länsrätt i stället för i kammarrätt. Prövningstillstånd skall gälla för dessa måltyper i ledet länsrätt - kammarrätt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen lämnar dock inget förslag såvitt avser frågan om prövningstillstånd. Remissinstanserna: Remissutfallet är splittrat. Vissa instanser godtar utredningens förslag i dess helhet, vissa andra avstyrker förslaget helt eller i vissa delar. Flera instanser påpekar olägenheten med en för lång instanskedja och några framhåller därför att förslaget i denna del måste behandlas i samband med frågan om ett införande av prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt. Skälen för regeringens förslag: Bland många uppgifter ingår tillståndsgivning, godkännande, auktorisation och registrering. Ett exempel på registreringsmål är mål enligt lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Lagen medger ett förenklat förfarande genom anmälan hos länsstyrelse. Enligt lagen (1974:191) om bevakningsföretag förutsätter drivandet av ett sådant företag länsstyrelses auktorisation och godkännande av personal. Det är typiska myndighetsuppgifter. Domstolsprövning i ovan nämnda fall blir aktuell först när en länsstyrelse vägrar registrering eller att lämna ett tillstånd eller återkallar ett givet tillstånd. beslut i dessa frågor kan i många fall överklagas till kammarrätt. Beträffande var och en av dessa måltyper finns det inte något som talar emot att tillämpa huvudprincipen att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt. Med undantag för mål som gäller körkortstillstånd m.m. - som vi återkommer till i det följande - förekommer flertalet av de aktuella måltyperna endast undantagsvis. I sådana mål måste domaren ofta på nytt sätta sig in i lagstiftning och förarbeten. Det tar därför i regel att avgöra sådana mål än mer frekventa mål. Det problemet kan möjligen bli något mer påtagligt i länsrätt än i kammarrätt. Problemet skall emellertid inte överdrivas eftersom merparten av de måltyper det nu är fråga om, förekommer så sällan i kammarrätterna att man inte heller i dessa domstolar kan arbeta upp någon större förtrogenhet med målen. Man skall också komma ihåg att varje kammarrätt består av flera avdelningar och att antalet ordinarie juristdomare i länsrätterna inte är större än i kammarrätterna. Nedflyttningen av dessa måltyper till länsrätt och rättens sammansättning - en ordinarie ledamot och tre nämndemän - innebär även att avgörandena i målen får en bättre lokal förankring. Regeringen föreslår därför att samtliga här aktuella måltyper flyttas ned i instanskedjan, nämligen mål enligt - lagen (1933:269) om ägofred, - lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap, - lagen (1952:166) om häradsallmänningar, - lagen (1952:167) om allmänningsskogar i och , - lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, - delgivningslagen (1970:428), - lagen (1972:435) om överlastavgift, - lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, - lagen (1974:191) om bevakningsföretag, - lagen (1975:417) om sambruksföreningar, - lagen (1976:997) om vattenförbund, - lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m., - ransoneringslagen (1978:268), - lagen (1979:560) om transportförmedling, - lagen (1979:561) om biluthyrning, - socialtjänstlagen (1980:620), - vattenlagen (1983:291), - jaktlagen (1987:259), - lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, - yrkestrafiklagen (1988:263), - lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., - lagen (1990:484) om övervakningskameror m.m., - minerallagen (1991:45) och - lagen (1992:1368) om tillstånd till förvärv av fast egendom. Nedflyttningen av nu aktuella mål från kammarrätt till länsrätt innebär att instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Innan ett mål anhängiggörs i länsrätt har ärendet redan prövats av länsstyrelse. Ett system med obegränsad rätt till prövning i kammarrätt skulle medföra en alltför lång instanskedja för dessa mål. Redan det skälet talar för ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt. Ingen av måltyperna är sådan att det finns anledning att avstå från en sådan ordning. Justitiekanslern har rätt att föra talan i mål enligt lagen (1990:484) om övervakningskameror m.m. Justitiekanslern bör inte omfattas av kravet på prövningstillstånd i kammarrätt. I propositionen om en reformerad datalag (prop. 1993/94:217) föreslås bl.a. en sådan ändring av 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) som innebär ett generellt undantag från prövningstillstånd i kammarrätt när talan förs av ombudsmän eller Justitiekanslern. I det här framlagda förslaget till ändring i förstnämnda lag räcker det därför med en erinran om den generella regeln. Särskilt om mål om körkortstillstånd m.m. Som redan nämnts överprövar länsrätt fr.o.m. länsstyrelses beslut om körkortsingripande. Andra körkortsärenden överklagas däremot direkt i kammarrätt. Den som vill ha ett körkort måste, förutom att avlägga förarprov, ansöka om och få ett körkortstillstånd. Det är i det län där sökanden är kyrkobokförd som prövar om körkortstillstånd kan meddelas. Vistas sökanden i ett annat län, kan flytta över prövningen till den länsstyrelse där sökanden vistas. Om sökanden inte är kyrkobokförd i , prövas frågan av i det län där sökanden vistas. Körkortstillstånd får meddelas endast den som med hänsyn till sina personliga och medicinska förhållanden kan anses lämplig som förare av motordrivet fordon. kan på sökandens begäran ge förhandsbesked i frågan om det finns hinder mot att körkortstillstånd meddelas. skall när ansökningen kommer in förordna om personutredning i de fall det behövs. görs av polismyndigheten som med eget yttrande överlämnar utredningen till . kan förordna om ytterligare utredning, t.ex. läkarundersökning eller inhämtande av yttrande från sociala myndigheter. Om vid prövningen av en ansökan eller en begäran om förhandsbesked anser att det finns hinder mot att körkortstillstånd meddelas, skall bestämma en spärrtid under vilken körkortstillstånd inte får meddelas. Spärrtid skall dock inte bestämmas, om beslutet att inte meddela körkortstillstånd beror på sjukdom eller underlåtenhet att följa ett föreläggande. skall när den meddelar körkortstillstånd även föreskriva de villkor för körkort som föranleds av medicinska skäl. Körkortstillstånd krävs inte bara när en person skall bli innehavare av ett körkort utan även i en del fall då körkortet har varit återkallat. Körkortstillstånd kan meddelas under löpande spärrtid, dvs. den tid under vilket körkortet är återkallat. En sådan ansökan får inte prövas slutligt förrän tidigast före spärrtidens utgång. beslut att inte meddela körkortstillstånd, att bestämma en spärrtid samt att meddela ett negativt förhandsbesked får överklagas till kammarrätten. kan under vissa förutsättningar besluta om undantag från körkortslagstiftningens bestämmelser. beslut i dispensfrågor överklagas inte till domstol utan till . beslutar även i frågor om godkännande och utbyte av utländska körkort. meddelade länsstyrelserna ca 211 000 beslut i körkortsärenden. Den absolut största delen avsåg beslut om körkortstillstånd. Även om merparten av besluten är gynnande för den enskilde, är antalet avslagsbeslut inte litet. Många avslagsbeslut överklagas till kammarrätt. kom det in drygt 1 000 sådana mål till kammarrätterna. Det finns inget som talar emot att tillämpa huvudprincipen - att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt - på mål om körkortstillstånd m.m. Det finns tvärtom starka skäl för en ändrad ordning (jfr bet. 1993/94:JuU24). Länsrätterna har en stor erfarenhet av att handlägga körkortsmål. De har beslutat som första instans i frågor som gäller ingripande mot innehavare av körkort och kommer från att vara besvärsinstans till i sådana frågor. Den bedömning som skall göras i nu aktuella måltyper är i princip densamma som länsrätterna redan gör när de återkallar körkort. Det är också värdefullt att det är enhetliga regler för överklagande för hela körkortsområdet. Nedflyttningen av mål om körkortstillstånd m.m. från kammarrätt till länsrätt innebär att instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Innan ett mål anhängiggörs i länsrätt har ärendet redan prövats av länsstyrelse. I likhet med vad som från blir gällande beträffande övriga körkortsmål (prop. 1993/94:133) bör det ställas upp ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt för att undvika en alltför lång instanskedja för dessa mål. Förslagen föranleder en ändring i 47 § körkortslagen (1977:477).8Andra mål som prövas av kammarrätt som första domstolsinstans Regeringens förslag: I detta avsnitt föreslås att den första domstolsprövningen av ett stort antal andra måltyper som prövas av kammarrätt som första domstolsinstans skall göras i länsrätt i stället för i kammarrätt. Prövningstillstånd skall gälla för dessa måltyper i ledet länsrätt - kammarrätt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen lämnar dock inget förslag såvitt avser frågan om prövningstillstånd. Remissinstanserna: En knapp majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig över målen från tillstyrker utredningens förslag. Många instanser anser dock att det med hänsyn till nämndens kvalificerade sammansättning och målens karaktär finns skäl att särbehandla just dessa mål och göra undantag från principen att den första domstolsprövningen skall ske i länsrätt. Vissa instanser anser att nämndens beslut skall som överprövas av kammarrätt, vissa andra att nämndens beslut kan överklagas direkt till Regeringsrätten. anser att nämndens funktion bör regionaliseras och att den nuvarande nämnden kan utgöra överprövningsinstans vars beslut eventuellt skall kunna överklagas till Regeringsrätten. föreslår i sitt yttrande att nämnden görs till specialdomstol och får bli sista instans i dessa mål. Några remissinstanser - som godtar utredningens förslag om nedflyttning från länsrätt till kammarrätt - förordar en annan lösning av forumfrågan. De anser att det inte är bra att endast en enda länsrätt blir behörig att pröva dessa mål. De instanser som har yttrat sig över övriga målgrupper ansluter sig till utredningens ställningstagande. Skälen för regeringens förslag: Kammarrätterna handlägger drygt 280 måltyper. Omkring 80 av dessa måltyper har prövats av länsrätt innan de kommer till kammarrätt. De nu presenterade förslagen innebär att ytterligare 92 måltyper blir prövade av länsrätt. Kammarrätterna kommer således trots detta att som första domstolsinstans överpröva förvaltningsbeslut i ett stort antal måltyper. Även om måltyperna är många, är dock antalet mål relativt begränsat. Det handlar här om mål som överklagas till kammarrätt från regionala eller centrala förvaltningsmyndigheter eller särskilda nämnder som är inrättade för särskilda måltyper. I lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor finns ett exempel på mål som - utan att vara kommunalbesvär - överklagas direkt från nämnd till kammarrätt. Det som kan överklagas är beslut om avgift för att medge undantag från lokal vägtrafikföreskrift. Mål enligt patientjournallagen (1985:562) överklagas från och kan bl.a. avse återlämnande av patientjournal. Det förekommer även att flera myndigheter prövar mål enligt samma lag, vilket innebär att en måltyp hos kammarrätt kan komma från olika underinstanser. Ett exempel på sådana mål är mål enligt aktiebolagslagen (1975:1385) där beslut att utse minoritetsrevisor eller, om behörig revisor saknas, att utse sådan, liksom vissa registreringsfrågor kan överklagas. Målen kommer både från och länsstyrelse. Som nämnts ovan behandlar vi i detta ärende inte alla de måltyper som faller under denna grupp. Det gäller bl.a. sådana som redan är föremål för lagstiftningsarbete, vari det bl.a. ingår en översyn av överklagandebestämmelserna. Inte heller behandlas frågan om nedflyttning av sekretessmål i detta lagstiftningsarbete. I fråga om merparten av sekretessmålen inger det inga betänkligheter att flytta ned målen. Emellertid finns det ett fåtal fall där den nuvarande processordningen inger betänkligheter. Det gäller om en allmän handling förvaras hos t.ex. Justitiekanslern, en av regeringen särskilt tillsatt , Säkerhetspolisen eller annan myndighet under regeringen. förslag innebär att målgruppen i sin helhet förs till länsrätt med uppgiften att avgöra målet med ett beslut som, om det innebär att uppgifter lämnas ut, inte kan överklagas eller inhiberas. Denna konsekvens inger regeringen betänkligheter med tanke på de viktiga allmänna intressen som sekretessen i sådana mål kan tänkas avse att skydda. Frågan bör därför övervägas ytterligare. I det sammanhanget kommer även instansordningen avseende övriga måltyper som berör yttrandefriheten att behandlas, såsom beslut av Biografbyrån och och TV. De principiella överväganden som vi har redovisat i det föregående (avsnitt 5) är tillämpliga även i fråga om nu aktuella måltyper. Inga av dessa målgrupper utom mål från , mål enligt tullagen (1987:1065) och mål enligt utlänningslagen (1989:529) är särskilt vanligt förekommande. En invändning, som bl.a. framkom under arbete, mot att sprida ut dessa måltyper med få mål från fyra till 24 domstolar är att en sådan åtgärd i vissa fall kan innebära att en länsrätt kan få väldigt få mål av en viss typ och att vissa måltyper därför borde koncentreras till några domstolar så att dessa kan bygga upp erforderlig kompetens. Eftersom belägenheten av centralmyndigheten, såvitt den inte överprövat en regional/lokal myndighets beslut, kommer att bli styrande för till vilken länsrätt beslutet skall överklagas enligt den beslutade ändringen i 14 § AFDL, som träder i kraft , kommer en bestämd måltyp i allmänhet att koncentreras till en länsrätt. I likhet med anser regeringen därför att det för beslut enligt de lagar som redovisas i det följande inte finns något som talar emot att tillämpa huvudprincipen, om att den första domstolsprövningen skall ligga i länsrätt. Det förhållandet att de överklagbara besluten fattats av en central myndighet eller en för ändamålet särskilt inrättad nämnd förändrar inte den grundläggande bedömningen. Vi återkommer till den frågan i anslutning till att vi behandlar målen från . Vissa av beslut bör dock, som vi skall återkomma till, undantas. Regeringen föreslår därför att övriga här aktuella måltyper flyttas ned i instanskedjan, nämligen mål enligt - lagen (1929:116) om tillsyn över stiftelser, - lagen (1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftan läggningar m.m., - lagen (1944:133) om kastrering, - lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelser i , - religionfrihetslagen (1951:680), - luftfartslagen (1957:297), - lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, - lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, - lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, - lagen (1972:262) om understödsföreningar, - växtskyddslagen (1972:318), - lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m., - handelsregisterlagen (1974:157), - bisjukdomslagen (1974:211), - transplantationslagen (1975:190), - aktiebolagslagen (1975:1385), - lagen (1977:439) om energiplanering, - lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor, - jordförvärvslagen (1979:230), - lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark, - skogsvårdslagen (1979:429), - lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, - försäkringsrörelselagen (1982:713), - lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur, - lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel, - lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m., - lagen (1985:295) om foder, - lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, - patientjournallagen (1985:562), - skollagen (1985:1100), - bilavgaslagen (1986:1386), - bankrörelselagen (1987:617), - tullagen (1987:1065), - fartygssäkerhetslagen (1988:49), - strålskyddslagen (1988:220), - lagen (1988:328) om fordonsskatt på utländska fordon, - lagen (1989:508) om försäkringsmäklare, - utlänningslagen (1989:529), - aktiekontolagen (1989:827), - lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, - lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, - järnvägssäkerhetslagen (1990:1157), - insiderlagen (1990:1342), - lagen (1991:114) om användning av viss genteknik vid allmänna hälsoundersökningar, - lagen (1991:115) om åtgärder i forsknings- eller behandlingssyfte med befruktade ägg från människor, - bostadsrättslagen (1991:614), - lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, - lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, - lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, - lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., - lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, - läkemedelslagen (1992:859), - lagen (1992:860) om kontroll av narkotika, - lagen (1992:1119) om teknisk kontroll, - lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, - högskolelagen (1992:1434), - lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag, - lagen (1992:1672) om paketresor, - lagen (1993:649) om marknadsreglering på fiskets område, - fiskelagen (1993:787), - lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i och - lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket De vanliga domförhetsreglerna i länsrätt bör gälla för dessa mål. Det ovan sagda innebär att bl.a. ett antal av beslut bör överklagas till länsrätt. Vissa av avgöranden rör viktiga ekonomiska intressen, såsom beviljande och återkallelse av tillstånd att driva värdepappersrörelse, finansieringsverksamhet samt auktorisation av börs, marknadsplats eller clearingorganisation. Sådana beslut kan vara av central betydelse för finansiella system. Detta system utmärks bl.a. av en mycket stor rörlighet och snabbhet. En tids osäkerhet om ett finansiellt instituts rätt att driva verksamhet kan påverka hela det finansiella systemet. Det är därför av samhällsekonomiska skäl nödvändigt att slutliga beslut i dessa frågor meddelas så fort som möjligt. Regeringen bedömer att den normala instansordningen med länsrätt, kammarrätt och Regeringsrätten i dessa fall inte uppfyller de särskilda krav på snabbhet som måste ställas i dessa mål, och detta även om det skulle krävas prövningstillstånd i kammarrätt. Dessa måltyper bör därför också i fortsättningen prövas av kammarrätt i första instans. Detsamma gäller vissa med tillståndsgivning näraliggande frågor samt beslut om varning inom ramen för tillsynsverksamhet. Det gäller vissa mål enligt lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i , lagen (1972:262) om understödsföreningar, försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen (1989:508) om försäkringsmäklare, lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet, lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag och lagen (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i . Vid en sådan ordning är det också naturligt att den med tillståndsfrågor sammanhängande rätten för sökanden att begära förklaring av kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls, t.ex. i samband med en ansökan om oktroj eller annat verksamhetstillstånd, om regeringen eller inte fattat beslut efter det att ansökan gavs in, ligger kvar i kammarrätt. En sådan rätt finns enligt 7 kap. 25 § bank- rörelselagen (1987:617), 46 § lagen om värdepappersfonder och 6 kap. 2 § lagen om kreditmarknadsbolag. För de måltyper som föreslås nedflyttade från kammarrätt till länsrätt innebär det att instanskedjan förlängs med en domstolsinstans. Ett system med en obegränsad rätt till prövning i kammarrätt skulle medföra en alltför lång instanskedja. Även för dessa måltyper bör det därför redan av det skälet ställas upp ett krav på prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt (jfr prop. 1993/94:133). Beträffande de förordningsändringar som bör göras bl.a. för att undvika olika besvärsvägar för likartade beslut, se avsnitt 5. Särskilt om mål från I lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen) finns bestämmelser bl.a. om allmänna åligganden för personalen, om ansvar för fel och försummelser i vården och ordningen för ansvarets utkrävande samt om återkallelse av legitimation. Patienten har getts en aktiv roll både i vården och i det disciplinära förfarandet. Tillsynen över hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning sker dels genom arbetsgivare, dels genom staten. Tillsynslagen reglerar endast statens tillsyn. Arbetsgivarens tillsyn regleras genom arbetsrättslig lagstiftning och kollektivavtal. Frågor om disciplinansvar och om återkallelse av legitimation prövas av en särskild myndighet, (). Den prövar även ärenden enligt 6 § lagen (1992:860) om kontroll av narkotika samt enligt 5 § förordningen (1963:654) om försäljning från apotek av alkoholhaltiga läkemedel och teknisk sprit m.m. beslut kan överklagas till kammarrätten. Eftersom är belägen i prövas besvären av Kammarrätten i . ersätts tillsynslagen av lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården och lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område (prop. 1993/94:149, bet. 1993/94:SoU26, rskr. 1993/94:410). I lagen om disciplinpåföljd m.m på hälso- och sjukvårdens område ges bl.a. bestämmelser om disciplinpåföljd för hälso- och sjukvårdspersonal i deras yrkesutövning och om återkallelse av legitimation m.m. Enligt lagens definition är disciplinpåföljd erinran eller varning. I övrigt innebär lagen bl.a. att systemet för att ingripa mot försummelser som begås av enskilda yrkesutövare inom hälso- och sjukvården så långt som möjligt anpassas till vad som gäller arbetsmarknaden i övrigt. Disciplinpåföljd enligt den föreslagna lagstiftningen begränsas till fall när någon som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen utför arbete som är av särskild betydelse för patientsäkerheten. Handläggningen i stramas upp. inrättades och ersatte då medicinalväsendets ansvarsnämnd som var knuten till . blev då en självständig myndighet. Syftet med att göra nämnden till en egen myndighet var att den skulle få en fristående ställning i förhållande till de olika intressenterna inom hälso- och sjukvårdsområdet.