prop · GI0358 · 1995-01-01 00:00:00 — dels till följd av Lagen tillämpas även hänvisningarna till 13 § vid motsvarande i 45, 46, 49 och 49 a §§ tvister som kan lagen om upphovsrätt uppkomma dels till till litterära och följd av hänvisningar- konstnärliga verk, na till 13 § i 45, dels när avtal om den 46, 49 och 49 a §§ och aktuella exemplar- till 26 f § i 45, 46 framställningen skall och 49 a §§ lagen om ingås med svenska upphovsrätt till radio- eller litterära och kons- televisionsföretag tnärliga verk, dels till följd av före- när avtal om exem- tagens rätt enligt 48 § plarframställning nämnda lag. skall ingås med sven- ska radio- eller televisionsföretag eller avtal om vida- resändning genom kabel skall ingås med radio- eller tele- visionsföretag som verkställer ut- sändningar inom Euro- peiska ekonomiska samarbetsområdet. 1 Senaste lydelse 1994:191. 5 a § Vid tvist om vidaresändning genom kabel skall ett av förlikningsmannen framlagt förslag till lösning anses antaget, om ingen av parterna gör någon in- vändning mot det från den dag då parten fick del av förslaget. 10 § Förlikningsmannen har rätt till skälig ersättning för arbete och kostnader. Om inte annat har avtalats, skall ersättningen betalas av den part som har begärt medlingen eller, om flera parter har begärt den, av dessa parter med lika delar. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) trädde i kraft . När det gäller immaterialrätten förbinder sig genom att på vissa områden anpassa de inhemska reglerna till vad som gäller enligt rätten i Europeiska gemenskapen (EG). Avtalet innehåller EES-relevanta rättsakter som var antagna i EG fram till . Avsikten är att EES-relevanta regler som därefter tillkommer skall tillföras avtalet genom beslut i . Genom ett sådant beslut har till tillförts dels ett av antaget direktiv om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovs- rätten närstående rättigheter (direktivet om uthyrning och utlåning), dels ett av antaget direktiv om samordning av vissa regler om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellit- och kabelsändning (direktivet om satellit- och kabelsändning). Direktivet om uthyrning och utlåning finns i bilaga 1. Direktivet om satellit- och kabelsändning finns i bilaga 2. I direktivet om uthyrning och utlåning anförs att det föreligger skillnader i medlemsländernas bestämmelser på det aktuella området och att sådana olikheter skapar hinder för handeln, snedvrider konkurrensen och därmed hindrar att inre marknaden genomförs och fungerar väl. Direktivet innehåller regler som syftar till att undanröja dessa olikheter och säkerställa att konkurrensen på den gemensamma marknaden inte blir snedvriden. I direktivet om satellit- och kabelsändning anförs att gränsöverskridande radio- och TV-sändningar inom den gemensamma marknaden, särskilt med hjälp av satellit och kabel, är ett av de viktigaste medlen att uppfylla gemenskapens mål. Direktivet innehåller regler som syftar till att säkerställa en fri rörlighet inom gemenskapen av radio- och TV-tjänster samt att säkerställa att konkurrensen på detta område inte snedvrids. som i enlighet med det tidigare sagda beslutade om ändring av så att avtalet även kom att omfatta direktivet om utlåning och uthyrning och direktivet om satellit- och kabelsändning, bestämde kommittén att och andra EFTA-länder skulle ha uppfyllt det först nämnda direktivet . I övrigt finns det - vad gäller - inte några särskilda anpassningar av EG-direktiven till EES-systemet, frånsett de övergripande anpassningar av EG:s rättsakter som anges i protokoll 1 till (se bilaga 1 till lagen [1992:1317] om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde). Kommitténs beslut, som är att se som en internationell överenskommelse, har godkänts av och ratificerats av regeringen (prop. 1993/94:203, bet. 1993/94:UU23). Enligt artikel 7 i är rättsakter, som ingår i avtalet genom beslut av , bindande för de avtalsslutande parterna och skall utgöra en del av eller införlivas med deras rättsordning. I samma artikel sägs också att - om rättsakten motsvarar ett EG-direktiv - de avtalsslutande parterna har rätt att välja form och metod för genomförandet. Hur detta närmare skall gå till överlämnas åt avtalsparterna att själva avgöra. I propositionen om godkännande av ändringarna av framhöll regeringen att frågan om lagstiftning till följd av direktivet om uthyrning och utlåning och direktivet om satellit- och kabelsändning bereddes i i samverkan med regeringskanslierna i de andra nordiska länderna. Regeringen uttalade vidare att de nödvändiga förslagen till anpassning av den svenska lagstiftningen skulle läggas fram i en särskild ordning (prop. 1993/94:203 s. 128 f.). skrevs i en promemoria om de två direktiven (Ds 1994:49). I promemorian jämfördes direktivens krav med svensk rätt och man kom då fram till att det behövdes vissa lagändringar. Promemorian har remissbehandlats, och remissyttrandena finns tillgängliga i Justitiedepar- tementet (dnr 93-1253). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 3. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 4. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 5. På grundval av promemoria tar regeringen i denna proposition upp frågan om anpassning av den svenska upphovsrättsliga lagstiftningen till direktivet om uthyrning och utlåning och direktivet om satellit- och kabelsändning. I propositionen lägger regeringen fram förslag till de ändringar som behövs för att skall uppfylla de två direktivens krav. Det rör sig om ändringar i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen) och i lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister. Rent allmänt skall i sammanhanget också nämnas att det har skett ett stort antal ändringar i upphovsrättslagen, delvis till följd av men delvis också av andra skäl. Det har gjort att lagen kommit att innehålla ett antal inskjutna paragrafer. I 2 kap. finns exempelvis de inskjutna 26 a - 26 i §§, och det finns liknande exempel på andra håll. Detta förhållande har medfört att lagen blivit tämligen svåröverskådlig. kommer dessutom ett förslag att läggas fram om införlivandet med svensk rätt av EES-regler om upphovsrättsliga skyddstider. Och även andra EES-regler kan väntas inom en inte alltför avlägsen framtid och alltså behöva införlivas med upphovsrättslagen, nämligen ett direktiv som gäller det upphovsrättsliga skyddet för databaser. Vid sidan av EES-systemet kan det också finnas skäl att se över bl.a. reglerna i 3 kap. (jfr prop. 1992/93:214 s. 45). Sedan dessa projekt har genomförts torde tiden vara mogen för en teknisk och redaktionell översyn av upphovsrättslagen. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådet lämnade förslagen utan någon erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Enligt upphovsrättslagen har författare, kompositörer, konstnärer och andra som skapar litterära och konstnärliga verk vissa tidsbegränsade rättigheter till sina verk. Rättigheterna uppkommer när verket skapas och varar normalt efter upphovsmannens död. Rättigheterna består av den ekonomiska rätten och den ideella rätten. Den ekonomiska rätten har två delar, nämligen en rätt att framställa exemplar av verket och en rätt att göra verket tillgängligt för allmänheten. Verket görs tillgängligt för allmänheten dels när det framförs offentligt, dels när det visas offentligt och dels när exemplar av verket sprids till allmänheten på annat sätt. Också den ideella rätten består av två delar. För det första har upphovsmannen rätt att i den omfattning och på det sätt god sed kräver bli angiven när exemplar av hans verk framställs eller verket görs tillgängligt för allmänheten. För det andra har han rätt att motsätta sig såväl att verket ändras så att hans litterära eller konstnärliga anseende eller egenart kränks som att verket görs tillgängligt för allmänheten i en sådan form eller i ett sådant sammanhang som är kränkande för honom. Beträffande den ekonomiska rätten gäller en rad inskränkningar. Dessa finns i andra kapitlet i upphovsrättslagen. Upphovsrättslagen innehåller också regler om s.k. närstående rättigheter, dvs. rättigheter som står upphovsrätten nära. Sådana rättigheter tillkommer utövande konstnärer (artister, musiker, sångare m.fl.), producenter av fonogram (gram- mofonskivor och andra ljudinspelningar) och filmer (biograffilm och andra inspelningar av filmverk) samt radio- och TV-företag. De här kategorierna av rättighetshavare har sålunda vissa tidsbegränsade rättigheter att bestämma över utnyttjandet av sina prestationer. Också rätten till fotografier regleras numera i upphovsrättslagen. Fotografis- ka verk har samma skyddstid som konstverk, vilket innebär att skyddet upphör då upphovsmannen avled. För sådana fotografier som inte uppfyller kravet på självständighet och originalitet, det s.k. verkshöjdskravet, upphör skyddet då bilden togs. Innehållet i skyddet för alla fotografier är utformat i enlighet med vad som gäller för konstverk. I de närstående rättigheterna och i fotografirätten finns inskränkningar som svarar mot vad som gäller för den egentliga upphovsrätten. Lagstiftningen tillämpas på svenska verk och på svenska prestationer. Till följd av anslutning till olika internationella konventioner tillämpas lagstiftningen i betydande utsträckning också på verk och prestationer med utländskt ursprung. På den egentliga upphovsrättens område finns för skydd av litterära och konstnärliga verk och Världskonventionen om upphovsrätt, och ger skydd enligt upphovsrättslagen åt verk från stater som är anslutna till någon av dessa konventioner. Vad gäller de närstående rättigheterna finns Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram samt radioföretag (den s.k. Romkonventionen), Konventionen rörande skydd för framställare av fonogram mot olovlig kopiering av deras fonogram (den s.k. Fonogramkonventionen) och Europeiska överenskommelsen om skydd för televisionsutsändningar. ger skydd enligt upphovsrättslagen åt sådana prestationer som omfattas av dessa internationella avtal ifall prestationerna äger rum i stater som är anslutna till avtalen. 5 Direktivet om uthyrning och utlåning Regeringens förslag: Det skall krävas tillstånd av upphovsmannen vid uthyrning av exemplar av konstverk till allmänheten. Detta betyder att det kommer att krävas tillstånd av upphovsmannen vid uthyrning (eller andra jämförliga rättshandlingar) till all- mänheten av exemplar av alla typer av verk utom byggnader och brukskonst. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 25). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat förslaget utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: Direktivet om uthyrning och utlåning innehåller en definition av vad som avses med uthyrning (artikel 1.2). Direktivet innehåller också en rad artiklar med grundläggande regler om uthyrning av exemplar av en upphovsmans verk. Främst rör det sig om föreskrifter om ensamrätt till uthyrning (artiklarna 1 och 2), om överlåtelse och upplåtelse av rätt till uthyrning (artikel 2.4), om oeftergivlig rätt till skälig ersättning (artikel 4) och om avtalspresumtion i filmsammanhang (artikel 2.6). I huvudsak gäller dessa föreskrifter även för närstående rättighetshavares prestationer (se vidare avsnitt 5.5 och 5.6). Med uthyrning avses enligt artikel 1.2 att för en begränsad tid och för direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell ställa ett objekt till förfogande för användning. I svensk rätt finns bestämmelser om uthyrning och därmed jämförliga rättshandlingar i 19 § upphovsrättslagen. Vid förarbetena till den bestämmelsen uttalades: "Det är i sammanhanget likgiltigt om uthyrningen sker i syfte att erhålla vinst eller endast för att minska kostnaderna för en verksamhet vilken ingår som ett led i en skattefinansierad service till medborgarna. I alla de fall där användaren direkt eller indirekt lämnar någon form av vederlag för att han eller hon skall få disponera exemplar av litterära verk, bör upphovsmannens tillstånd krävas" (prop. 1992/93:214 s. 93). Det anförda innebär att uthyrningsbegreppet i svensk rätt är vidare än vad motsvarande term i direktivet är. Av artikel 2 följer dock att upphovsmännen som huvudregel skall ha ensamrätt både till uthyrning och till utlåning till allmänheten (se vidare avsnitt 5.2). Det saknar därför i det här sammanhanget betydelse att svensk rätt har ett uthyrningsbegrepp som är vidare än direktivets. Artiklarna 1 och 2 föreskriver att upphovsmannen skall ha ensamrätt till uthyrning till allmänheten av original och andra exemplar av alla typer av upphovsrättsligt skyddade verk utom byggnader och brukskonst. I svensk rätt finns aktuella regler i 2 och 19 §§ upphovsrättslagen. Enligt 2 § omfattar upphovsrätten till ett verk en ensamrätt för upphovsmannen att förfoga över verket genom att göra det tillgängligt för allmänheten genom för- säljning, uthyrning, utlåning eller annan spridning av exemplar av verket. Denna s.k. spridningsrätt sträcker sig emellertid inte hur långt som helst. Så gäller som utgångspunkt enligt 19 § att när ett litterärt eller ett musikaliskt verk eller ett konstverk har utgivits får de exemplar som omfattas av utgivningen spridas vidare. Motsvarande gäller när upphovsmannen har överlåtit ett exemplar av ett konstverk. Beträffande datorprogram gäller i stället att sådana exemplar som lovligen har överlåtits inom EES kan spridas vidare. Bestämmelsen i 19 § innebär att de avsedda exemplaren i princip fritt kan säljas vidare, hyras ut eller lånas ut. Denna inskränkning i upphovsmannens ensamrätt till vidare spridning bygger på en generell regel inom upphovsrätten, den s.k. konsumtionsprincipen. Principen går ut på att när exemplar av ett verk med upphovsmannens samtycke har förts ut i handeln eller på annat sätt blivit spridda till allmänheten så är upphovsrätten därmed "konsumerad" såvitt gäller den vidare spridningen av exemplaren. Från denna inskränkning i spridningsrätten finns i sin tur flera viktiga undantag. Av 19 § följer att exemplar av musikaliska och litterära verk inte får tillhandahållas allmänheten genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar utan upphovsmannens godkännande. Exemplar av datorprogram i maskinläsbar form får inte heller lånas ut till allmänheten utan sådant samtycke. När det gäller filmverk finns det inga konsumtionsregler alls utan rättighetshavaren har helt kvar kontrollen över vidarespridningen till allmänheten av exemplar av filmverk. Sådana exemplar får således inte utan rättighetshavarens samtycke överlåtas vidare, hyras ut eller lånas ut även om filmverket är utgivet och exemplaren omfattas av utgivningen. Detta följer motsatsvis av 19 §. Sammanfattningsvis är läget i svensk rätt att upphovsmannen måste ge sitt tillstånd till uthyrning till allmänheten och därmed jämförliga rättshandlingar avseende exemplar av litterära verk (sedvanliga litterära verk och datorpro- gram), musikaliska verk och filmverk. Däremot får exemplar av konstverk hyras ut till allmänheten utan upphovsmannens tillstånd, om antingen konstverket är utgivet och exemplaren omfattas av utgivningen eller upphovsmannen har överlåtit exemplaren. I allt väsentligt uppfyller svensk rätt alltså direktivets krav. Till skillnad från de svenska reglerna kräver direktivet dock att upphovsmannen har ensamrätt till uthyrning vad gäller alla typer av upphovsrättsligt skyddade verk utom byggnader och brukskonst. Konsumtionsbestämmelsen i 19 § upphovsrättslagen för konstverk är därmed i strid med direktivets regler. Upphovsrättslagen måste således i detta avseende ändras i enlighet med direktivets krav. Regeringen föreslår därför att det skall krävas tillstånd av upphovsmannen vid uthyrning (och andra jämförliga handlingar) av exemplar av konstverk till allmänheten. Det betyder att det kommer att krävas tillstånd av upphovsmannen vid uthyrning till allmänheten av alla typer av verk utom byggnader och brukskonst. Artikel 2.4 föreskriver att upphovsmannens uthyrningsrätt får överlåtas eller upplåtas. I svensk rätt finns bestämmelser om upphovsrättens övergång i 3 kap. upphovs- rättslagen. Lagen innehåller dels några allmänna regler (27 och 28 §§ samt 41 och 42 §§), dels en del speciella regler för vissa typer av överlåtelseavtal (30 - 39 §§). Alla dessa bestämmelser är dispositiva och gäller alltså endast när något annat inte har avtalats. Enligt 27 § kan upphovsrätt - med undantag för den ideella rätten i 3 § - helt eller delvis överlåtas. Ett undantag görs dock enligt 27 § andra stycket för beställd porträttbild. Här gäller att upp- hovsmannen inte får överlåta rätten till bilden utan tillstånd av beställaren eller hans efterlevande make och arvingar. Den som upphovsrätten överlåtits till får enligt 28 § inte överlåta den vidare utom i det fall då rätten ingår i en rörelse och den överlåts i samband med denna. Svensk rätt får alltså anses uppfylla kraven i artikel 2.4 och någon lagän- dring torde således inte behövas. Artikel 4 föreskriver att en upphovsman (eller en utövande konstnär) som överlåter eller överför sin uthyrningsrätt till ett fonogram eller ett exemplar av film till en fonogramframställare eller en producent skall ha kvar sin rätt till skälig ersättning när sådana objekt hyrs ut till allmänheten. Upphovsmannen kan enligt direktivet inte avtala bort denna rätt till skälig ersättning; den kan inte efterges. Den torde däremot kunna överlåtas till en organisation eftersom den enligt direktivet får utövas genom en sådan. Utformningen av denna oeftergivliga ersättningsrätt - bl.a om vederlaget skall administreras kollektivt och hos vem vederlaget skall krävas - överlämnar direktivet till nationell lagstiftning. Artikel 13.8 ger dessutom länderna möjlighet att senarelägga tidpunkten för genomförandet av den oeftergivliga ersättningsrätten. Regleringen skall dock börja tillämpas . I svensk rätt finns inte några regler som svarar mot kraven i artikel 4. Frågan hur artikel 4 skall uppfyllas i nordisk lagstiftning har diskuterats vid överläggningar mellan företrädare för vederbörande departement i de nordiska länderna. Man har där gett uttryck för att det är av stor praktisk betydelse att det så vitt möjligt införs likartade lösningar i de nordiska upphovsrättslagarna och att frågan därför kräver ytterligare samråd på det nordiska planet. Detta är också den bedömning som har gjorts i promemorian, och det är en uppfattning som remissinstanserna har delat. Och som har nämnts har man vid beslutandet av direktivet också varit införstådd med att länderna kan behöva avvakta med att uppfylla föreskrifterna om ersättningsrätt, bl.a. just för att gemensamma system skall hinna etableras. Av dessa skäl lägger regeringen inte nu i propositionen fram något förslag i frågan om utformningen av den oeftergivliga ersättningsrätten. Artikel 2.6 ger en möjlighet att föreskriva att upphovsmannens uthyrningsrätt skall presumeras ha övergått till filmproducenten när upphovsmannen har träffat avtal om en filmproduktion med denne. I svensk rätt gäller att rätten att nyttja ett filmverk i första hand är beroende av de avtal som ligger till grund för en filminspelning. Om något avtal inte har träffats som reglerar hur filmverket får nyttjas, kan presumtionsregeln i 39 § upphovsrättslagen om filmavtal bli tilllämplig; regeln bygger på Bernkon- ventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk. Enligt 39 § gäller att överlåtelse av rätt till inspelning av ett litterärt eller konstnärligt verk på film omfattar rätt att genom filmen på biograf, i TV eller annorledes göra verket tillgängligt för allmänheten. Bestämmelsen omfattar inte musikaliska verk. Som framgår av det sagda ger artikel 2.6 stöd för att behålla presumtions- regeln i 39 § upphovsrättslagen oförändrad. Det finns inte något som motiverar - så som har föreslagits från några remissinstanser - att bestämmelsen nu upphävs eller inskränks. Någon lagändring behövs således inte. Regeringens bedömning: Ingen lagändring bör göras. Promemorians bedömning: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 31). Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser har delat promemorians bedömning. Ett par remissinstanser har ansett att det bör föreskrivas att en sorts upphovsrättslig avgift skall erläggas vid utlåning från bibliotek. Skälen för regeringens bedömning: Direktivet om uthyrning och utlåning innehåller en definition av vad som avses med utlåning (artikel 1.3). Direktivet innehåller också en rad artiklar med grundläggande regler om utlåning av exemplar av en upphovsmans verk. Främst rör det sig om föreskrifter om ensamrätt till utlåning (artiklarna 1, 2 och 5) och om överlåtelse och upplåtelse av rätt till utlåning (artikel 2.4). I huvudsak gäller dess föreskrifter även för närstående rättighetshavares prestationer (se vidare avsnitt 5.5 och 5.6). Med utlåning avses enligt artikel 1.3 att för en begränsad tid och utan om- edelbar eller medelbar ekonomisk eller kommersiell ställa ett objekt till förfogande genom en institution som är tillgänglig för allmänheten. Direktivets regler om utlåning är alltså inte tillämpliga om objektet ställs till förfogande av någon annan än en sådan institution som har sagts; direktivet reglerar inte den saken. Artiklarna 1 och 2 föreskriver att upphovsmannen skall ha ensamrätt till ut- låning av exemplar av verk. Regleringen omfattar alla typer av upphovsrättsligt skyddade verk utom när de tar formen av byggnader och brukskonst. Men artikel 5 ger möjligheter att i ganska betydande utsträckning göra undantag från denna ensamrätt. För det första får länderna göra undantag från ensamrätten när det gäller offentlig utlåning under förutsättning att åtminstone upphovsmän får ersättning för utlåningen. I fråga om utlåning av andra objekt än fonogram och filmer samt exemplar av datorprogram får länderna fritt bestämma ersättningen, varvid hänsyn får tas till kulturpolitiska ändamål; ersättningsordningen får dock inte vara diskriminerande mot medborgare i andra EES-länder. När det gäller fonogram och filmer samt exemplar av datorprogram skall åtminstone upphovsmännen ha rätt till ersättning när dessa objekt lånas ut till allmänheten. För det andra får vissa kategorier av inrättningar undantas från skyldigheten att betala ersättning. Enligt ett officiellt uttalande av anser denna att de kategorier av institutioner som kan undantas från skyldigheten att betala ersättning inkluderar t.ex. offentliga bibliotek, universitet och undervisningsinstitutioner. I svensk rätt finns aktuella regler i 2 och 19 §§ upphovsrättslagen, se vad som har anförts om dessa bestämmelser i avsnitt 5.1. Av 19 § upphovsrättslagen följer att upphovsmannen har ensamrätt till utlåning till allmänheten av exemplar av filmverk och datorprogram i maskinläsbar form. I fråga om sådana typer av verk uppfyller svensk rätt alltså direktivets krav och någon lagändring behövs alltså inte. Vad gäller andra verk får exemplar som omfattas av utgivning av verket däremot i svensk rätt fritt lånas ut till allmänheten. Det innebär att exemplar av litterära verk - utom datorprogram i maskinläsbar form - och musikaliska verk kan lånas ut till allmänheten utan upphovsmannens tillstånd, om exemplaren omfattas av utgivning av verket. Detsamma gäller exemplar av konstverk; det gäller också beträffande exemplar av konstverk som upphovsmannen har överlåtit. Beträffande datorprogram i skriftlig form gäller dock att exemplaren kan lånas ut sedan de lovligen har överlåtits inom EES. Det här systemet är den rättsliga grunden för vår fria biblioteksutlåning. Frågan blir då om de tidigare nämnda möjligheterna i direktivet till undantag från kravet på ensamrätt till utlåning rymmer ett sådant system.