prop · GI036 · 1995-01-01 00:00:00 — Om tjänstgöringen är förenad med bruk av vapen, får den civilförsvarspliktige inte åläggas sådan tjänstgöring, om det kan antas att bruk av vapen är så oförenligt med hans personliga övertygelse att han inte kommer att fullgöra tjänstgöringen. Särskilda bestämmelser om utbildning och övning finns i förordningen (1977:577) om grundutbildning och övning inom civilförsvaret. Bestämmelser om förmåner till de civilförsvarspliktiga finns i 12 § 5 mom. civilförsvarslagen och i förordningen (1976:1011) om förmåner till civilförsvarspliktiga. Civilförsvarspersonalens folkrättsliga ställning är reglerad i totalförsvarets folkrättsförordning (1990:12). Svenska medborgare bosatta i är skyldiga att tjänstgöra inom civilförsvarsorganisationen i den utsträckning som deras kroppskrafter och hälsotillstånd tillåter. Plikten gäller från det år de fyller 16 t.o.m. det år de blir . Även utländska medborgare som bor i kan - i den utsträckning som det är lämpligt - bli skyldiga att göra civilförsvarstjänst. Regeringen har bestämt att utlänningar som är bosatta i får åläggas att tjänstgöra vid verkskydd för anläggningar eller byggnader där de har sin huvudsakliga sysselsättning och inom hemskyddsorganisationen. Verkskyddet finns reglerat både i civilförsvarslagen, civilförsvarskungörelsen och i kungörelserna (1969:361 och 362) om civilförsvar vid verksanläggning respektive militäranläggning. Verkskyddet har till uppgift att i krig rädda personalen vid en viss anläggning. Personalen i verkskyddet rekryteras bland personalen vid anläggningen. Verkskyddet organiseras vid anläggningar som har stor betydelse för totalförsvaret, om anläggningen kan antas bli särskilt utsatt vid stridshandlingar. Syftet med verkskyddet är att skapa bättre förutsättningar för att kunna hålla viktiga anläggningar i gång genom en särskild räddnings- organisation - verkskyddet - som snabbt kan sättas in och som har god kännedom om förhållandena vid anläggningen. Genom att utsatta anläggningar på detta sätt får en egen räddningsstyrka avlastas den kommunala räddningstjänsten. Verkskyd- dets uppgifter betecknas i civilförsvarslagen som civilförsvarsuppgifter. Genom försvarsbeslut (prop. 1981/82:102, bil. 2) fastställdes att en hemskyddsorganisation skulle inrättas. Organisationens viktigaste uppgifter är att under höjd beredskap fungera som en länk mellan invånarna och kommunens ledning främst beträffande civilförsvarsverksamheten men även vad gäller annan verksamhet. Hemskyddet skall byggas upp i hela landet och utgå från indelningen av landet i kommuner. Varje kommun indelas i hemskyddsområden som omfattar 500-2000 invånare. Varje hemskyddsområde indelas i delområden som omfattar ett kvarter eller motsvarande 50-200 invånare. Varje hemskyddsområde leds av en hemskyddsgrupp om tre personer. Dessa rekryteras bland civilför- svarspliktiga och skrivs in, utbildas och övas i fredstid. För verksamheten inom ett delområde svarar ett hemskyddsombud. Hemskyddsombuden, som lyder under hemskyddsgruppen, skall i fredstid rekryteras på frivillig väg och ges erforderlig utbildning. är inte författningsreglerad. En man kan vara både civilförsvarspliktig och värnpliktig. Han kan också vara skyldig att fullgöra annan tjänstgöring inom det militära försvaret. Ingen får emellertid åläggas att tjänstgöra inom civilförsvarsorganisationen, om han därigenom hindras att göra värnplikt, tjänstgöra som hemvärnsman eller fullgöra annan tjänstgöringsskyldighet inom det militära försvaret. Den som är skyldig att göra vapenfri tjänst får inte heller åläggas att tjänstgöra inom civilförsvarsorganisationen om han därigenom hindras att fullgöra den vapenfria tjänsten. De civilförsvarspliktiga är under höjd beredskap skyldiga att tjänstgöra och delta i utbildning och övning i den omfattning som verksamheten fordrar. När det inte råder höjd beredskap får regeringen besluta att civilförsvarsplikt skall fullgöras, om det är nödvändigt för försvarsberedskapen. Tjänstgöringstiden får i dessa fall uppgå till för värnpliktiga som är inskrivna i civilförsvarsorganisationen och till för andra civilför- svarspliktiga. Under andra förhållanden behöver de civilförsvarspliktiga inte tjänstgöra annat än vid utbildning och övning. Grundutbildningstiden skall vara för befattningar i civilförvarsorganisationen eller, när det gäller högre befälsbefattningar eller andra specialbefattningar, . En civilförsvarspliktig är vidare skyldig att delta i övningar under per fyraårsperiod. Den personal som under höjd beredskap är skyldig att tjänstgöra i civilförsvarsverksamheten skall i förväg tas ut till organisationen. Uttagningen bör omfatta personer som på grund av sina uppgifter hos kommunen eller av annan särskild orsak i första hand bör ingå i organisationen. Enligt bestämmelserna är det lämpligt att därutöver välja personer som frivilligt har anmält sig till tjänstgöring. Uttagning till verkskydden skall ske bland anställda som har sin huvudsakliga sysselsättning i den anläggning eller byggnad som verkskyddet har inrättats för. Om det finns särskilda skäl, kan även andra komma i fråga. Regeringen bestämmer hur många civilförsvarspliktiga som får vara krigsplacerade i civilförsvarsorganisationen när höjd beredskap inte råder. upprättar en förteckning över dem som bör tas ut till civilförsvarsorganisationen (utom verkskydden). Detta sker efter samråd med länsarbetsnämnden, kommunerna och andra som har personkännedom och kan ge upplysningar av betydelse för personurvalet. tar därefter ut den personal som ska ingå i civilförsvarsorganisationen. beslut kan överklagas. får utfärda tillämpningsföreskrifter för uttagningen. Uttagningen av personal med civilförsvarsplikt sker i stor utsträckning bland värnpliktiga som får uppskov från militär tjänstgöring, bland dem som lämnar det militära försvaret och bland dem som inte längre behövs inom försvarsmaktens krigsorganisation och som de militära myndigheterna därför överlämnar till för placering inom det civila försvaret. 5.7 Tjänsteplikt vid räddningsinsatser i fred och krig Möjligheterna att för räddningstjänst ta ut enskilda med tjänsteplikt regleras i räddningstjänstlagen (1986:1102). Avsikten är bl.a. att räddningstjänsten med räddningstjänstlagens bestämmelse om tjänsteplikt skall kunna mobilisera personal inom civilförsvarsorganisationen som förstärkning vid stora räddningsinsatser i fred. Räddningstjänstlagens bestämmelser om tjänsteplikt tillämpas i både fred och krig. Räddningstjänstlagen ger räddningsledaren befogenhet att för alla slag av insatser inom statlig och räddnings- tjänst ta ut personer med tjänsteplikt för att förstärka räddningstjänsten. Om personalen måste tas ut med tvång, sker det med stöd av bestämmelsen om tjänste- plikt i räddningstjänstlagen. Räddningstjänstlagen föreskriver att var och en som är , om det behövs, är skyldig att medverka i räddningstjänst. Skyldigheten gäller den som har kunskaper, hälsa och kroppskrafter för att kunna delta. 5.8 Tjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m.m. Personal som i fred är eller har varit verksamma inom hälso- och sjukvården eller veterinärverksamheten har tjänsteplikt när landet är i krig. Detsamma gäller, om regeringen föreskriver det, när landet är i krigsfara eller när det råder utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara som landet har befunnit sig i. Bestämmelserna avser vidare personal med tillsynsuppgifter inom miljö och hälsoskyddet. Tjänsteplikten gäller alla som är bosatta eller stadigvarande vistas i landet. Undantagna är värnpliktiga som tjänstgör inom det militära försvaret eller personer som har vapenfri tjänst. Den som omfattas av tjänsteplikten är skyldig att under medverka i utbildning och övning för tjänstgöringen under höjd beredskap. En förutsättning för såväl tjänsteplikt som skyldigheten att delta i utbildning är att kroppskrafter och hälsotillstånd tillåter att personen i fråga deltar i verksamheten. är ansvarig för funktionen hälso- och sjukvård och skall se till att verksamheten får den personal som behövs. har bl.a. till uppgift att registrera och inkalla den tjänstepliktiga personalen samt att krigsplacera den personal som skall tjänstgöra inom den civila hälso- och sjukvården och miljö- och hälsoskyddet. får överlåta vissa uppgifter på en annan statlig myndighet eller ett landsting. kan också efter beslut av inkalla personal som skall tjänstgöra inom miljö- och hälsoskyddet. De personer som tas ut med stöd av lagen om tjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal m.m. för att tjänstgöra inom det militära försvaret krigsplaceras och inkallas enligt de bestämmelser som gäller för försvarsmakten. och leder under regeringen den veterinär- verksamhet som äger rum under höjd beredskap. På högre regional nivå har civilbefälhavaren till uppgift att samordna verksamheten. Han skall bl.a. se till att resurserna är lämpligt fördelade mellan länen. Tyngdpunkten i ledningen av den civila veterinärverksamheten ligger emellertid hos . 5.9 Tjänsteplikt för polispersonal och beredskapspolismän Den i fred anställda polispersonalen är skyldig att i krig delta i rikets försvar. Civilförsvarspliktiga kan, såsom tidigare nämnts, åläggas att under höjd beredskap tjänstgöra inom bl.a. polisen. När riket är i krig skall även en civilförsvarspliktig polis enligt anses som krigsman. En polis som på grund av sjukdom, svag hälsa eller annan särskild omständighet inte kan eller bör delta i stridshandlingar kan befrias från skyldigheten att tjänstgöra i krig. Samma sak gäller deltidsanställda poliser och polispersonal "som inte är fullt sysselsatta i tjänsten". Kvinnor i polisverksamheten - och tjänstemän som varaktigt tjänstgör i särskild polisverksamhet för hindrande och upptäckande av spioneri m.m. - får tas i anspråk för rikets försvar bara om krigshandlingarna gör det "oundgängligen erforderligt". Civilförsvarspliktiga kan enligt förordningen om beredskapspolisen i den utsträckning som behövs tas ut för att under höjd beredskap tjänstgöra som beredskapspoliser inom polisverksamheten. Regeringen har möjlighet att med avsteg från bestämmelserna i förordningen besluta att civilförsvarspliktiga skall tjänstgöra som beredskapspoliser redan när försvarsberedskap råder. Beredskapspolisens uppgift är att delta i sådan polisverksamhet som har anknytning till befolkningsskydd och räddningstjänst. beslutar om undantag från tjänsteplikten för den polispersonal som av olika skäl bör befrias. tar vidare ut de beredskapspolismän som skall kunna tjänstgöra vid polismyndigheterna i länet. Uttagningen skall ske i den omfattning och med den organisation som regeringen bestämmer. Polischefen i ett distrikt får besluta om att tillfälligt förstärka ett närliggande distrikt med polispersonal från det egna distriktet för att polispersonalen där skall kunna ingripa mot fientliga trupper. Civilbefälhavaren skall ägna särskild uppmärksamhet åt polisverksamheten. 6 Behovet av pliktpersonal Regeringens bedömning: Regeringen bedömer att behovet av pliktpersonal inom Försvarsmakten innebär att ca 30 - 34 000 personer måste utbildas . För det civila försvaret bedöms behovet av längre utbildning av pliktpersonal vara minst av den omfattning som den nuvarande utbildningen av vapenfria tjänstepliktiga. Utbildningen behöver dock inte bli lika lång som den som gäller inom den vapenfria tjänsten. bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning såvitt avser behovet för det militära försvaret. I fråga om behovet av pliktpersonal för det civila försvaret anser detta vara betydligt större än vad regeringen bedömer det vara. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har anfört någon avvikande mening från Plikturedningens bedömning av behovet för det militära försvaret. I fråga om det civila försvaret har remissinstanserna inte haft några invändningar av principiell natur mot bedömning. Flera remissinstanser har dock anfört avvikande mening mot det av angivna behovet av pliktpersonal i såväl ökande som minskande riktning. Skälen för regeringens bedömning: I fråga om personalbehovet inom försvarsmakten angav Överbefälhavaren års totalförsvarsbeslut i programplanen för perioden - 1997 och i ett kompletterande underlag till denna att det kommande utbildningsbehovet för försvarsmaktens krigsorganisation kommer att uppgå till 35 - 38 000 personer . Enligt Överbefälhavarens bedömning skulle det kommande behovet understiga den årliga krigsdugliga värnpliktskullen. Regeringen gjorde då samma bedömning som Överbefälhavaren. beslutade genom en ändring i värn- pliktslagen, som trädde i kraft , att endast de värnpliktiga som behövs för krigsorganisationen och den fredstida beredskapen skulle utbildas. Övriga värnpliktiga skulle placeras i en utbildningsreserv. har gjort vissa bedömningar om det framtida behovet av pliktpersonal inom försvarsmakten. Regeringen har i allt väsentligt samma uppfattning om behovet som . Det innebär bl.a. att, genom de senare årens stora förändringar i försvarsmaktens struktur och storlek, utbildningen av värnpliktiga har minskat. Vid en bedömning av behovet av pliktpersonal måste man för övrigt också ta hänsyn till i vilken takt förbanden i krigsorganisationen skall omsättas. Behovet av pliktpersonal - vilket också gäller personal inom det civila försvaret - måste också avvägas mot hur många som är anställda i befattningar som har direkt betydelse för totalförsvaret och i vilken utsträckning personalbehovet kan täckas med frivilliga. Regeringen fastställer på förslag av efter hörande av försvarsgrenscheferna riktlinjer för fördelning av värnpliktiga för de tre närmaste inskrivningsåren. Enligt beslut har regeringen fastställt riktlinjer . Enligt regeringens bedömning är behovet av pliktiga i Försvarsmakten 34 270, fördelade på 25 300 inom armén, 2 870 inom marinen och 4 100 inom flygvapnet. I dessa siffror har då lagts en inkallelsereserv om . Det verkliga behovet utgörs således av ca 31 000 . Det innebär också att ca 6 - 8 000 värnpliktiga placeras i utbildningsreserven. Regeringen avser för övrigt att ompröva behovet i samband med budgetprocessen. I fråga om behovet av pliktpersonal inom det civila försvaret anser regeringen det vara mera svårbedömt. Det civila försvaret är nämligen inte någon organisation utan består i princip av all icke-militär verksamhet i samhället. Som nämndes tidigare är behovet av pliktpersonal beroende av hur långt personalförsörjningen kan säkerställas genom anställda och frivilliga. Många anställda hos företag och myndigheter kommer under beredskap och krig att lämna sina vanliga arbeten för att tjänstgöra exempelvis med plikt inom försvarsmakten. Genom att flytta anställda från krympande till växande områden, genom att nyanställa personal och genom att utöka arbetstiden kan man emellertid enligt regeringens bedömning räkna med att myndigheterna och företagen under höjd beredskap kan lösa sina uppgifter. Det är också så att många av nyckelpersonerna hos myndigheterna och företagen inte tas i anspråk för militärtjänstgöring eller annan pliktjänstgöring i krig. Man bör dock inte vara främmande för att behovet av personal inom vissa funktioner kommer att öka i sådan utsträckning att det kommer att vara otillräckligt med de anställda i fred, nyanställningar, omfördelningar och frivilliga. Inte heller genom att underlåta att ta anställda inom dessa funktioner i anspråk för plikttjänstgöring inom andra områden kan behovet täckas. Man kan heller inte räkna med att genom användning av en allmän tjänsteplikt täcka detta personalbehov. har pekat på vissa funktioner eller delfunktioner inom vilka ett behov av pliktpersonal är särskilt stort, exempelvis befolkningsskydd och räddningstjänst samt hälso- och sjukvård. Men även andra funktioner omnämns. Regeringen delar uppfattning i princip att det inom vissa funktioner måste tillföras pliktpersonal för att myndigheterna m.fl. skall klara sina viktiga uppgifter under höjd beredskap. Det finns också, som påpekat, ett starkt behov av att föryngra delar av krigsorganisationen inom det civila försvaret. Däremot kan regeringen inte nu ställa sig bakom det antal tjänstepliktiga som angett. anser bl.a. att det totala behovet av pliktpersonal inom det civila försvaret uppgår till ca 250 000 personer, varav ca 8 500 behöver utbildas i fred. När en behovs bedömning görs kan man inte underlåta att också se till vilket ekonomiskt utrymme som finns för att kunna ge pliktpersonalen en ändamålsenlig utbildning. Regeringens bedömning är att ansett behovet av pliktpersonal vara alltför stort. Man bör också i det här sammanhanget bedöma behovet av utbildning och utbildningstidens längd. Behovet av pliktpersonal - exempelvis inom det som benämns civilförsvaret och som endast kräver en mycket kort utbildning eller ingen utbildning alls - kan alltjämt vara ganska stort. Behovet av pliktpersonal som bör genomgå en längre utbildning - - har, enligt regeringens mening, bedömt vara alltför stort. Det finns dock inte anledning att i detta sammanhang göra en bedömning av det exakta behovet av pliktpersonal inom det civila försvaret. Regeringen vill dock särskilt peka på den personalförsörjning inom det civila försvaret som tillgodoses genom den vapenfria tjänsten och där längre utbildning för krigsplacering inom den civila delen av totalförsvaret finns. utbildas ca 1 500 värnpliktiga, som fått tillstånd till vapenfri tjänst, inom flera funktioner inom det civila försvaret. Grundutbildningstiden varierar mellan . Utbildningen syftar till krigsplacering som bl.a. räddningsman, flygplatsbrandman, ambulanssjukvårdare och reparatör. Det kommer fortfarande att finnas ett behov av längre utbildning inom det civila försvaret. Vi bedömer att detta behov finns inom bl.a. funktionerna befolkningsskydd och räddningstjänst, hälso- och sjukvård, transporter och energiförsörjning. Bl.a. , och vissa affärsverk bör kunna användas som utbildningsanordnare. Omfattningen av verk- samheten blir beroende av de behovsbedömningar som de bemanningsansvariga organisationerna fortlöpande gör. Vår bedömning nu är också att verksamheten med lång utbildning av pliktpersonal kommer att ha minst den omfattning som den nuvarande ubildningen av vapenfria tjänstepliktiga. Även inom andra områden, där vapenfria nu tjänstgör, kan behov av pliktpersonal finnas. Som har framhållit bör dock utbildningarnas längd kunna variera i större utsträckning än vad som gäller för den vapenfria tjänsten. Vidare kan det finnas skäl att pröva behovet av pliktpersonal inom helt nya områden. Kulturinstitutioner är ett sådant område som har nämnts av (bet. 1991/92:Fiu30, rskr. 1991/92:350). De institutioner som har hand om landets konstskatter kan enligt lagen (1992:1402) om undanförsel och förstöring bli tvungna att vid krig eller krigsfara föra undan samlingarna för att på så sätt skydda dem. I den mån man inte har personella och andra resurser för dessa uppgifter, är regeringen inte främmande för tanken att låta pliktpersonal biträda med uppgifter på området. Hur omfattande dessa krigsuppgifter är och vilken utbildning som krävs för dessa är det nu för tidigt att säga något om. Det får närmast ankomma bl.a. på berörda konstmuseer att ta initiativ till sakens fortsatta beredning. Sammanfattningsvis vill regeringen anföra följande om behovet av pliktpersonal i det civila försvaret. Ansvar och uppgifter inom det civila försvaret är fördelat mellan statliga myndigheter, kommuner, företag, organisationer m.fl. Den som har en sådan uppgift skall förbereda sig i fred, bl.a. genom att bygga upp och vidmakthålla en krigsorganisation. Uppgifterna vid beredskap och i krig skall vara styrande för dimensioneringen av krigsorganisationen. Den som är ansvarig för en krigsorganisation har att fortlöpande avväga behovet av personal mot den uppgift som organisationen har, de mål som ställts upp och tillgängliga medel. Man bedömer också i vilken utsträckning bemanningen skall göras med anställd personal, frivilliga eller pliktpersonal. Antalet pliktiga som kommer att tas ut till det civila försvaret blir således beroende av dessa avvägningar. Uttagningen av personal skall i första hand baseras på den enskildes utbildning och civila yrkeserfarenheter. För vissa befattningar kommer det att finnas ett behov av kompletterande utbildningar för uppgiften vid beredskap och i krig. 7 Personalförsörjning med plikt Regeringens förslag: Totalförsvarets behov av personal bör även fortsättningsvis till stor del tillgodoses genom i lag föreskriven tjänstgöringsskyldighet. En för totalförsvaret gemensam tjänstgöringsskyldighet - som möjliggör en samlad användning av de personalresurser som står till förfogande - skapas. Denna tjänst- göringsskyldighet benämns totalförsvarsplikt. Bestämmelserna om totalförsvarsplikten samlas i en enda lag, bl.a. för att öka överblickbarheten i regelsystemet och för att underlätta samordningen av personalförsörjningen mellan det civila och det militära försvaret. Utredningarnas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till en totalförsvarsplikt och till att bestämmelserna härom samlas i en lag. Försvarsmaktens organisationsmyndighet - den myndighet som bildats med anledning av att den nya myndigheten inrättas - har lämnat ett gemensamt yttrande för Överbefälhavaren, för armén, Chefen för marinen, Chefen för flygvapnet och Rikshemvärnschefen. Försvarsmaktens organisationsmyndighet biträder således principiellt införandet av en total- försvarsplikt med gemensam uttagning av pliktpersonal till det militära och civila försvaret. har tillstyrkt att en totalförsvarsplikt införs och anfört att det ger möjlighet att skriva in personal till hela totalförsvaret vid ett och samma tillfälle. i har påpekat att skapat ett förslag till rationell lösning av rekryteringsfrågorna inom totalförsvaret. En majoritet av remissinstanserna anser också att det ligger ett stort värde i att samla bestämmelserna om totalförsvarsplikten i en lag. Skälen för regeringens förslag: Som framgått har en lång tradition av att bl.a. genom pliktbestämmelser tillgodose totalförsvarets behov av personal. Grunden för all på plikt vilande försörjning av personal till totalförsvaret har varit att var och en - inom vissa åldersgränser - efter sin förmåga skall delta i landets försvar. har enligt sina direktiv haft att utgå från att en stor del av totalförsvarets personalförsörjningen även i fortsättningen skall tryggas genom pliktbestämmelser. Remissopinionen har med något undantag () varit positiv till ett fortsatt pliktsystem. Enligt de mål för det svenska totalförsvaret som statsmakterna har lagt fast (se t.ex. prop. 1986/87:95, bet. 1986/87:FöU11, rskr.1986/87:310) skall totalförsvaret vara så uppbyggt och organiserat att det är en hela folkets angelägenhet. Regeringen anser att detta mål uppnås bäst genom ett på plikt baserat personalförsörjningssystem. Ett sådant system måste emellertid vara upp- byggt så att det tillåter ett rationellt utnyttjande av de personella resurserna för att därigenom uppnå en bra totalförsvarseffekt. Behovet av personal inom såväl det militära som det civila försvaret i det krigsomställda samhället ställer krav på planering och förutseende. Ett stort antal människor kommer att behöva kallas in dels för att tjänstgöra i det krigsorganiserade militära försvaret, dels för att upprätthålla funktioner inom det civila försvaret. Ett samlat användande av de personalresurser som står till buds för det militära och civila försvaret kan medföra konkurrens om nyckelpersoner. Om uttagning och inskrivning av personal kan ske redan i fredstid, med beaktande av motstående intressen, skapas ett rationellare system för personalförsörjningen. Förutsättningarna för relevant utbildning och möjligheter för de berörda att förbereda sig för sina uppgifter i krig ökar också. De centrala bestämmelserna om plikttjänstgöring bör därför i så stor utsträckning som möjligt integreras i ett system.