prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Instituten skall vidare ha sådana interna kontrollmedel och system beträffande administration och redovisning som möjliggör en bevakning av att de fortlöpande uppfyller bestämmelserna om minsta startkapital, kapitaltäckning m.m. (artikel 8.1). För värdepappersföretag gäller enligt artikel 8.2 att de skall lämna de behöriga myndigheterna den information som myndigheterna begär åtminstone - en gång om företaget skall ha ett startkapital på minst 730 000 ecu, - en gång när det gäller företag med ett minsta startkapital på 125 000 ecu samt - en gång var sjätte månad när det gäller företag med ett minsta startkapital på 50 000 ecu. För kreditinstitut gäller den rapporteringsskyldighet som anges i direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG). Om ett instituts kapitalbas understiger det samlade kapitalkravet avseende såväl kreditrisk som marknadsrisk skall de behöriga myndigheterna se till att företaget vidtar åtgärder för att rätta till situationen så snabbt som möjligt (artikel 4.3). Skälen för regeringens förslag: svarar för tillsynen över de institut som är verksamma på de finansiella marknaderna. Denna tillsyn förutsätter att inspektionen har möjlighet att fortlöpande följa verksamheten och därvid få den information av instituten som behövs för detta. Därför finns bestämmelser som ger rätt att begära de upplysningar om institutens verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn. I lagen om värdepappersrörelse anges t.ex. att värde- pappersbolag skall hålla handlingar tillgängliga för inspektionen och även i övrigt lämna de upplysningar inspektionen begär (6 kap. 1 §). Vidare anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett värdepappersinstitut skall lämna till inspektionen (6 kap. 2 § 1). Med stöd härav har utfärdat föreskrifter om månadsrapport för vissa värdepappersbolag, utländska värdepap- persföretag samt för fondkommissionsbolag (FFFS 1991:13). Motsvarande regler finns för banker i 7 kap. 1 § bankrörelselagen och för kreditmarknadsbolag i 5 kap. 1 § lagen om kreditmarknadsbolag. Även i dessa lagar är rätten att meddela närmare föreskrifter om vilka upplysningar som skall lämnas delegerad till regeringen eller . För bankerna har meddelat föreskrifter om månads-/kvartalstatistik (FFFS 1994:12). I förarbetena till lagen om kreditmarknadsbolag uttalades särskilt att kapitlet om tillsyn utformats med reglerna i värdepappersrörelselagen som förebild (prop. 1992/93:89 s. 225). Syftet med detta var att så långt som möjligt ha likalydande tillsynsregler inom de områden som står under tillsyn av . Reglerna överensstämmer också till stora delar med bestämmelserna i 7 kap. bankrörelselagen. De nu angivna bestämmelserna får anses vara tillräckliga för att ge Finans- inspektionen rätt att begära upplysningar även i de avseenden som aktualiseras genom bestämmelserna i kapitalkravsdirektivet. Någon komplettering av gällande lagstiftning synes därför inte behövas. Med stöd av den föreskriftsrätt som finns kan reglera det särskilda rapporteringskrav som direktivet ställer upp för värdepappersföretag. I gällande lagstiftning saknas emellertid bestämmelser som kräver att kreditinstitut och värdepappersbolag inrättar sådana övervaknings- och kontrollsystem som direktivet föreskriver. Företagen skall enligt direktivet ha en kapitalbas som sammantaget uppgår till eller överstiger summan av de skilda kapitalkraven hänförliga till såväl kredit- som mar- knadsrisker. De komplicerade beräkningsmetoder som anvisas i direktivet för beräkning av dessa kapitalkrav ställer stora krav på företagens tekniska utrustning. De interna kontrollsystem som direktivet föreskriver är även nödvändiga för att skall kunna utöva sin tillsyn över företagen. Gällande lagstiftning bör därför kompletteras med regler som skapar förutsättningar för inspektionen att begära att företagen inrättar sådana övervaknings- och kontrollsystem samt i övrigt tillämpar sådana rutiner vad gäller administration och redovisning som säkerställer en effektiv kontroll av att företaget följer gällande kapitaltäckningsregler. Reglerna bör - såsom framhållits av - omfatta såväl kredit- som marknadsrisker och stora exponeringar samt i fråga om rutiner m.m. även gruppbaserad redovisning. Systemen bör såvitt avser kreditrisker avse registrering och klassificering av dessa. Bestämmelserna bör ingå i den föreslagna nya kapitaltäckningslagen. I den mån granskning av sådana system kräver att särskild sakkunskap måste anlitas, bör den kostnad som därvid uppstår betalas av det företag som tillsynen avser. Enligt promemorieförslaget får - i det fall ett instituts kapitalbas understiger det minsta belopp som krävs för att täcka såväl kredit- som marknadsrisker - förelägga företaget att vidta lämpliga åtgärder för att rätta till förhållandet. har ifrågasatt behovet av denna bestämmelse. Kapitalkravsdirektivet (artikel 4.3) föreskriver en skyldighet för tillsynsmyndigheten att i de aktuella fallen se till att institutet avhjälper bristen . Därför bör i den nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag finnas en bestämmelse som inte bara ger en möjlighet att ingripa, vilket promemorieförslaget innebär, utan ålägger inspektionen att göra detta. En sådan skyldighet för inspektionen att ingripa med föreläggande, som vid behov kan förenas med vite, bör även avse situationer då ett institut inte uppfyller kraven i fråga om att inrätta övervaknings- och kontrollsystem samt rutiner för administration och redovisning. Bestämmelsen bör även vara tillämplig på ett institut eller en finansiell företagsgrupp som inte nedbringar sina exponeringar till stadgade gränsvärden. Ett förändringsarbete har initierats vid i syfte att anpassa organisationen till nya krav på verksamheten. Detta förändringsarbete syftar till att utveckla bl.a. tillsynsarbetet (prop. 1993/94:100 s. 81). Även inom pågår arbete som kan beröra förutsättningarna för tillsynen . I avvaktan på resultatet av nämnda arbete bör de bestämmelser om Finans- inspektionens tillsyn som tas in i den föreslagna kapitalkravslagen inte avvika från det mönster som finns i den tillkomna lagstiftningen på värdepappersmarknadsområdet, t.ex. lagen om värdepappersrörelse och lagen om börs- och clearingverksamhet. Tillsynsbestämmelserna kan dock komma att ändras senare beroende på resultatet av det översynsarbete som inletts. 7 Övervakning och kontroll av stora exponeringar 7.1 Bakgrund och gällande rätt Gemensamma riktlinjer för övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar infördes ursprungligen genom kommissionens rekommendation 87/62/EEG. Detta instrument valdes eftersom det medgav en gradvis anpassning av gällande regler och införande av nya regler utan att gemenskapens banksystem stördes. Efter denna övergångsfas har det bindande direktivet om övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar (92/121/EEG) antagits. De principer som direktivet bygger på är i huvudsak samma som i rekommendationen. Vissa av reglerna har dock skärpts. Gränsen för att en exponering skall anses som stor har sänkts från till av institutets kapitalbas och gränsen för största tillåtna exponering har sänkts från till av institutets kapitalbas. Gränsen för ett kreditinstituts samtliga stora exponeringar, vilken enligt bestämmelserna i direktivet är av institutets kapitalbas, har emellertid inte ändrats. Övervakning och kontroll av ett kreditinstituts eller ett värdepappersbolags exponeringar ingår som en integrerad del av tillsynen av institutet eller bolaget. En alltför stor koncentration av exponeringar gentemot en enskild kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning kan medföra en oacceptabelt hög förlustrisk. Det kan vara till skada för företagets soliditet och utgöra ett hot mot dess fortlevnad. Det har därför ansetts att en harmonisering bör ske av vissa grundläggande regler om övervakning av stora exponeringar. Begränsningar av stora exponeringar De regler som reglerar begränsningar av stora exponeringar i den svenska lagstiftningen återfinns såvitt avser banker i 2 kap. 16 § bankrörelselagen (1987:617) och såvitt avser kreditmarknadsbolag i 3 kap. 9 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. När det gäller värdepappersbolag finns en motsvarande bestämmelse i 3 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Enligt dessa bestämmelser får en bank, ett kreditmarknadsbolag, ett värde- pappersbolag eller ett utländskt värdepappersföretag inte ha fordringar på samma låntagare eller låntagare som är förbundna med varandra i väsentlig ekonomisk gemenskap i sådan omfattning att det finns risk att institutet inte kan fullgöra sina skyldigheter om en sådan låntagare inte kan betala sin skuld. Rapportering av stora exponeringar Banker är skyldiga att lämna upplysningar om sin verksamhet och de därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. Enligt 7 kap. 2 § 1 bankrörelselagen får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, , meddela föreskrifter om vilka upplysningar som en bank skall lämna till inspektionen. Motsvarande bestämmelser finns för kreditmarknadsbolagen i 5 kap. 1 och 2 §§ lagen om kreditmarknadsbolag och för värdepappersbolagen i 6 kap. 1 § lagen om värdepappersrörelse. har beslutat allmänna råd rörande kredit- institutens rapportering av stora exponeringar (FFFS 1992:20). Enligt dessa allmänna råd skall kreditinstitut, värdepappersbolag m.fl. rapportera sina stora exponeringar till , och . Samtliga exponeringar som uppgår till eller mer av kapitalbasen skall rapporteras. Med exponering avses i de allmänna råden engagemang, placeringar samt institutens åtaganden utanför balansräkningen. Med engagemang avses bl.a. utestående krediter och beviljad ej utnyttjad kredit m.m. Med placering avses bl.a. innehav av obligationer, certifikat och andra räntebärande eller diskonteringsbara papper utfärdade av ett kredittagande bolag, liksom innehav av dess aktier. De allmänna råden är - såvitt avser rapporterings- skyldigheten - redan i hög grad anpassade till reglerna i direktivet om över- vakning och kontroll av stora exponeringar. 7.2 Direktivet om övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar antog direktivet om övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar (92/121/EEG). Direktivet innehåller bestämmelser som innebär skyldighet för kreditinstitut att lämna uppgifter om sina stora exponeringar och att begränsa storleken av sådana exponeringar. Med exponering avses alla tillgångsposter och poster utanför balansräkningen enligt den kategorisering som gjorts i kapitaltäckningsdirektivet 89/647/EEG. Som en stor exponering räknas en exponering som institutet har gentemot en kund eller grupp av inbördes anknutna kunder och som motsvarar av institutets kapitalbas. Direktivet ålägger instituten att rapportera alla sina stora exponeringar till de behöriga myndigheterna. Direktivet förbjuder vidare kreditinstitut att ha exponeringar gentemot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning i den mån exponeringen uppgår till av kapitalbasen. Om kunden är kreditinstitutets moder-, dotter- eller systerföretag får procenttalet inte sättas högre än . Summan av samtliga stora exponeringar får inte överstiga av kapitalbasen. Förbudsbestämmelserna har karaktär av minimiregler. Ytterligare begränsningar får således införas nationellt. Å andra sidan ges medlemsstaterna rätt att helt eller delvis sätta förbudsreglerna ur spel i vissa avseenden. Tillsyn över att reglerna följs skall beträffande inbördes anknutna institut ske genom sammanställning enligt direktivet om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut (92/30/EEG). I direktivet om stora exponeringar hänvisas i ingressen beträffande redo- visningstekniken till direktivet 86/635/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut. förslag (SOU 1994:17) till införlivande av detta direktivs bestämmelser har ny- ligen varit föremål för remissbehandling. Bestämmelserna i direktivet kompletteras med bestämmelser i direktivet 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. Genom artikel 5.1 i kapitalkravsdirektivet utvidgas bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar till att omfatta även värdepappersföretag. Enligt artikel 5.2 skall det institut som beräknar kapitalkravet för sitt handelslager enligt bestämmelserna i bilaga I och II i kapitalkravsdirektivet beräkna sina stora ex- poneringar enligt direktivet om stora exponeringar med de modifieringar som framgår av bilaga VI till kapitalkravsdirektivet. Bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar skall vara införlivade med medlemsstaternas lagstiftning . har dock i medgetts en övergångstid till . Som tidigare framgått skall bestämmelserna i kapitalkravsdirektivet vara införlivade i den svenska lagstiftningen , dvs. Det finns emellertid att antal övergångsregler som medger en successiv nedtrappning av existerande stora exponeringar senast t.o.m. . För kredit- institut med en kapitalbas understigande 7 miljoner ecu medges emellertid av för att anpassa exponeringarna till vad som gäller enligt direktivet. 7.3 Begränsningar av stora exponeringar Regeringens förslag: Värdet av ett kreditinstituts eller värdepappersbolags exponering gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning får inte överstiga av institutets kapitalbas. Om en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning är moderföretag eller dotterföretag till kreditinstitutet eller värdepappersbolaget eller dotterföretag till institutets eller bolagets moderföretag, får exponeringen inte överstiga av kapitalbasen. Om institutet i sådana fall är en bank och moderföretaget inte är ett institut, ett försäkringsföretag eller motsvarande utländskt företag, får värdet inte överstiga av bankens kapitalbas. Är för- utsättningarna för gruppbaserad tillsyn uppfyllda kan exponeringar inom en koncern i vissa fall undantas från tillämpningen av begränsningsreglerna. Det sammanlagda värdet av ett kreditinstituts eller värdepappersbolags stora exponeringar får inte överstiga av företagets kapitalbas. En exponering gentemot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning skall anses som en stor exponering om dess värde uppgår till eller överstiger av kreditinstitutets eller värdepappersbolagets kapitalbas. Bestämmelserna om begränsningar av stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag förs samman i en ny lag, lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Detta innebär att de regler om stora exponeringar som finns spridda i olika lagar tas bort ur dessa. undantas från bestämmelserna om begränsningar av stora exponeringar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorians förslag undantas dock inte från bestämmelserna om begränsningar av stora exponeringar. Till skillnad från promemorians förslag har i den nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar införts en bestämmelse där undantag från begränsningsreglerna görs för några av de poster som enligt reglerna i direktivet om stora exponeringar kan undantas från begränsningsreglerna. Det gäller åtaganden för vilka en stat, en kommun eller en centralbank svarar. Vidare införs, till skillnad från promemorians förslag, en bestämmelse i lagen som innebär att den utvidgade kapitalbasen kan användas vid bestämmandet av ett instituts exponeringar i handelslagret. Remissinstanserna: anser att det är väsentligt att förebygga att en bank exponerar sig mycket gentemot ett moderföretag som inte tillhör finanssektorn. Förslaget att sätta en gräns på av kapitalbasen mot normalt inom en rent finansiell koncern tillstyrks därför. tillstyrker också detta förslag. och anser att det är viktigt att hinder mot s.k. central clearing inte uppställs och att därför exponeringar på clearingorganisationer undantas från de föreslagna begränsningarna. avstyrker förslaget att begränsa exponeringen till när ett institut har en icke-finansiell ägare. bör inte belastas med hårdare regler än institut i andra länder. anser vidare att den möjlighet till överskridande av begränsningsreglerna för exponeringar i instituts handelslager som direktivet ger möjlighet till bör utnyttjas. delar denna uppfattning. Behov av rätt till överskridande av gränsvärdena kan uppkomma vid garantigivning vid emissioner. Eftersom det är viktigt att inte några hinder för emissionsverksamheten skapas, bör få rätt att medge överskridande av gränsvärdena i handelslagret. anser att den möjlighet till undantag för del som finns i och EU-medlemskapsfördraget bör utnyttjas på så sätt att be- stämmelserna om stora exponeringar inte tillämpas på kassan. I annat fall måste verksamheten avvecklas. Förslaget att genom ett normgivningsbemyndigande låta regeringen eller i förskrifter närmare ange vilka exponeringar som kan undantas vid tillämpningen av begränsningsreglerna samt i vilken mån viktning av vissa exponeringars värde kan tillåtas kritiseras av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. anser att lagtexten för tydlighetens skull bör innehålla en bestämmelse om att möjligheter till lägre viktning av vissa slag av exponeringar kan komma att ges. AB finner att om inte möjligheterna till undantag medges fullt ut skulle bolaget riskera att inte i samma utsträckning som kunna göra nya affärer som risktäcks av de tre svenska storbankerna vilket skulle medföra högre kostnader för exportörerna. Viktning av fordringar mot kreditinstitut är en nödvändig förutsättning för bolaget på samma sätt som gäller beträffande kapitaltäckning. Samma logik som motiverar viktning i kapitaltäckningsbestämmelserna är direkt överförbar för att motivera viktning av exponeringar. under- stryker vikten av att det i lagtext eller motivering klargörs att bostadsobligationer skall anses uppfylla kraven för att helt undantas från begränsningsreglerna för stora exponeringar. Om bostadsobligationer inte helt undantas utan ges vikttalet enligt artikel 4.10 i direktivet om stora exponeringar kommer många sparbanker i utgångsläget att redovisa en exponering på Koncernen som kraftigt överstiger på grund av innehavet av Spintabobligationer. Detta skulle kunna medföra att många sparbanker tvingades placera sin likviditet i konkurrerande bostadsinstitut vilket vore orimligt ur konkurrensneutral synpunkt. Detta skulle även kunna medföra risker för störningar i bostadsfinansieringen liksom risk för höjda räntor. önskar att lagtexten kompletteras så att det klart framgår dels att vissa poster kan undantas dels att lägre viktning än är möjlig. Det bör i lagen anges viktnings- och undantagsregler för sådana poster som det i lagen finns angivet reduceringsregler för beträffande kapital- krav för kreditrisker, såsom fordringar på svenska staten, svensk kommun och vissa utländska stater samt fordringar med säkerhet i form av panträtt i bostadsfastighet. Om inte lagen kompletteras på det önskade sättet vill att det i motiven ges vägledande uttalanden om hur bestämmelsen skall tillämpas av . önskar vidare att ex- poneringarnas värde i vissa fall skall beräknas efter den s.k. marknads- värderingsmetoden vilket innebär att belopp skall beräknas enligt bestämmelserna om nettning i tillämpliga fall. anför att exponeringar mot kommunerna bör undantas från bestämmelserna om stora exponeringar. Direktivet om övervakning och kontroll av stora exponeringar Enligt artikel 4.1 i direktivet om stora exponeringar får ett kreditinstitut inte exponera sig gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning om värdet av exponeringen överstiger av institutets kapitalbas. Med kapitalbas avses den definition som detta begrepp getts i direktivet 89/299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut. Detta direktiv hänvisar i sin tur till direktivet 86/635/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut angående de redovisningsmetoder som skall användas vid beräkningen av kapitalbasen. Det anges i direktivet 89/299/EEG att de närmare redovisningsmetoder som skall användas vid beräkning av ett kreditinstituts kapitalbas, skall stå i överensstämmelse med bestämmelserna i direktivet 86/635/EEG. Den redovisningsteknik som direktivet om övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar föreskriver skall således också stå i överensstämmelse med bestämmelserna i direktivet 86/635/EEG vid beräkning av exponeringar. Vad som avses med kreditinstitut framgår av definitionen i artikel 1 första strecksatsen i direktivet 77/780/EEG, det s.k. första banksamordningsdirektivet. Bestämmelserna i direktivet om stora exponeringar är sålunda tillämpliga på kreditinstitut vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och bevilja krediter för egen räkning. Detta gäller även ett sådant kreditinstituts filialer i tredje land samt alla privata eller offentliga företag, inkl. deras filialer, som bedriver motsvarande verksamhet och som är auktoriserade i tredje land. En ytterligare förutsättning för att direktivets bestämmelser skall vara tillämpliga på ett kreditinstitut är enligt artikel 2 att kreditinstitutet är auktoriserat i enlighet med bestämmelserna i artikel 3 i första banksamord- ningsdirektivet. Enligt artikel 2 finns möjligheter att undanta vissa institut vid tillämpningen av reglerna i direktivet om stora exponeringar. Exempel på sådana institut är medlemsstaternas centralbanker och postgiroinstitut samt vissa namngivna kreditinstitut i vissa medlemsstater. Med exponering avses enligt definitionen i artikel 1 de tillgångsposter och poster utanför balansräkningen som avses i artikel 6 i direktivet 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut och i bilaga I och III till detta direktiv utan tillämpning av de vikttal eller risknivåer som anges där. Huvudregeln är alltså att de nominella beloppen gäller vid beräkningen av ett kreditinstituts exponering gentemot en enskild kund. Vidare får alla poster som i sin helhet täcks av eget kapital - efter med- givande av de behöriga myndigheterna - undantas från bestämmelserna om exponeringar under förutsättning att detta egna kapital inte ingår i beräkningen av kapitaltäckningsgraden eller andra beräkningskvoter för övervakning som fastställts i gemenskapslagstiftning, dvs. för sådana med eget kapital skyddade exponeringar gäller inte begränsningsreglerna. En exponering skall inte heller omfatta följande poster. Vid valuta- transaktioner: exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter betalning. Vid köp eller försäljning av värdepapper: exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter den tidpunkt då antingen betalning har skett eller värdepapperen har levererats. Definitionen av behöriga myndigheter hänvisar till direktivet om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut (92/30/EEG). Enligt definitionen i det direktivet avses med behöriga myndigheter de nationella myndigheter som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över kreditinstitut. avses ett företag enligt definitionen i artikel 1.1 i direktivet 83/349/EEG samt alla företag som, enligt de behöriga myndigheternas bedömning, utövar ett bestämmande inflytande över ett annat företag. Även definitionen av dotterföretag hänvisar till definitionen i artikel 1.1 i direktivet 83/349/EEG. Som dotterföretag räknas även alla företag över vilka, enligt de behöriga myndigheternas bedömning, ett moderföretag utövar ett bestämmande inflytande. Ett dotterföretag till ett dotterföretag skall också anses som ett dotterföretag till ett moderföretag som är överordnat dessa företag. Enligt artikel 4.2 skall procentsatsen 25 minskas till 20 om en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning är moderföretag eller dotterföretag till kreditinstitutet eller ett eller flera dotterföretag till moderföretaget.