prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Rätt för att inhämta uppgifter från kriminalregistret och PBR kan åstadkommas genom förordnings- ändringar. Uppgifter från näringsförbudsregistret återfinns bl.a. i aktiebolagsregistret, bankregistret och försäkringsregistret. Något större behov av en allmän sekretessbrytande bestämmelse som ger rätt att inhämta uppgifter från andra myndigheter synes därmed inte finnas. Det föreslås därför inte nu någon sådan bestämmelse. Bestämmelserna om ägarprövning vid förvärv av kvalificerade innehav i redan etablerade värdepappersbolag kommer med den utformning som har redovisats ovan att överensstämma med vad som gäller för banker och kreditmarknadsbolag. I avsnitt 9 föreslås uttryckliga regler om ägarprövning i samband med ansökan om auktorisation av ett värdepappersbolag. Också dessa regler blir enhetliga för alla de nu berörda slagen av företag. Givetvis bör också reglerna om sekretess för uppgifter som har inhämtats i samband med ägarprövning vara enhetliga oavsett enligt vilken lag prövningen sker. har i sitt remissvar tagit upp frågan om sekretess för uppgifter av känslig natur som inspektionen erhåller i ärenden av nu aktuellt slag. För ägarprövning enligt bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag finns i 8 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen regler om sekretess i vissa fall för uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Detta stadgandes tillämpningsområde bör utvidgas så att samma sekretesskydd kommer att gälla vid prövning enligt reglerna i värdepappersrörelselagen. 5.10 Rätt till domstolsprövning av vissa förvaltningsbeslut Regeringens förslag: Om ett beslut angående auktorisation av ett värdepappers- bolag inte har fattats från det att en fullständig ansökan gavs in, eller om en sådan underrättelse som krävs för filialetablering i ett annat EES-land inte har avsänts från anmälan till , har sökanden rätt att begära förklaring av kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls. Har beslutet inte meddelats eller underrättelsen inte avsänts efter det att domstolen avgett en sådan förklaring, skall det anses som att ansökan har avslagits. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i anför att domstolsprövning av "uteblivna" beslut är en relativt ny företeelse i svensk förvaltningsrätt som innebär att domstolen har att bedöma myndighetens handläggning av enskilda ärenden, att det i ålegat ombudsmän () att göra sådana bedömningar och att det kan antas att förslaget medför att domstolens och JO:s mandat kommer att sammanfalla på aktuella områden, eventuellt med konflikter som följd. Kammarrätten anser att denna fråga, liksom huruvida förslaget kräver ändringar eller förtydliganden i bl.a. förvaltningslagen (1986:223), bör utredas närmare. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget. : Enligt artikel 26 i investeringstjänstedirektivet skall myn- dighetsbeslut som fattats med stöd av lagar och andra författningar, som utfärdats i enlighet med direktivet, kunna göras till föremål för prövning av domstol. Detsamma skall gälla då inget beslut har fattats från det att en auktorisationsansökan som innehåller alla nödvändiga uppgifter har getts in. Som nämnts i föregående avsnitt skall ett värdepappersföretag auktoriserat i ett EES-land ha rätt att etablera filial i andra EES-länder. Den procedur som då skall iakttas beskrivs i artikel 17 och innebär att företaget anmäler sitt önskemål till hemlandsmyndigheten, som i sin tur underrättar behörig myndighet i det tilltänkta värdlandet. Om hemlandsmyndigheten vägrar att underrätta värd- landsmyndigheten, skall skälen för detta lämnas till det sökande företaget från det att företaget gett in alla nödvändiga uppgifter i ärendet. En vägran att översända underrättelse till värdlandsmyndigheten eller en underlåtenhet att lämna besked till sökanden inom skall enligt artikel 17.3 kunna göras till föremål för domstolsprövning. I det föregående (avsnitt 5.8) har redogjorts för de möjligheter som värdlandsmyndigheter har att ingripa mot filialer till värdepappersföretag från andra EES-länder. Sådana ingripanden skall normalt, enligt artikel 19.7 i direktivet, kunna göras till föremål för domstolsprövning. Skälen för regeringens förslag: Sådana beslut som avses i de nu nämnda direktivreglerna meddelas i av . har även behörighet att meddela beslut i olika tillsynsangelägenheter, såväl vad gäller värdepappersinstitut som andra typer av finansiella institut. Beslut som fattat i ärenden om tillsyn av värdepappersinstitut kan enligt 7 kap. 1 § andra stycket lagen om värdepappersrörelse överklagas hos kammarrätten. De i investeringstjänstedirektivet uppställda kraven på möjlighet till domstolsprövning av meddelade beslut är således uppfyllda. Det kan anmärkas att det i propositionen 1994/95:27 om fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna föreslagits att beslut av Finansin- spektionen som enligt värdepappersrörelselagens nu gällande regler överklagas till kammarrätten, med vissa undantag i stället skall prövas av länsrätt som första instans. Den i direktivet föreskrivna ordningen att även ett uteblivet beslut i vissa fall skulle kunna föranleda domstolsprövning saknar såvitt gäller värde- pappersrörelse motsvarighet i gällande svensk rätt. Sådana regler har emellertid införts i fråga om banker och kreditmarknadsbolag (prop.1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109, SFS 1992:1613 och 1992:1610). Reglerna, som bygger på EG:s andra banksamordningsdirektiv (89/646/EEG), trädde i kraft . Utformningen av reglerna för banker och kreditmarknadsbolag har utförligt motiverats i förarbetena (prop. 1992/93:89 s. 136-140). Här lämnas endast en kortfattad redogörelse för reglernas innehåll och skälen för de lösningar som har valts. När det är fråga om talan som avser ett uteblivet beslut är det befogat att fråga sig vad domstolen egentligen skall ta ställning till. Det har bedömts knappast vara ändamålsenligt att en förvaltningsdomstol skall överta en auktorisationsansökan i dess helhet från en senfärdig myndighet och i dess ställe göra en materiell prövning av alla föreliggande omständigheter. I stället har valts en ordning som framtvingar att den berörda myndigheten verkligen gör en prövning och fattar ett uttryckligt beslut. Detta har ansetts bäst kunna uppnås genom att sökanden får rätt att begära domstolens förklaring att ärendet onödigt uppehålls. Har domstolen väl anslutit sig till sökandens uppfattning och avgett en sådan förklaring finns det inte längre något giltigt försvar för myndigheten att ytterligare dröja med beslutet. Domstolen skall således i första hand endast pröva om ärendet är färdigt för avgörande, om samtliga handlingar och uppgifter som behövs som underlag för beslutet har lämnats till myndigheten och om, i förekommande fall, alla nödvändiga samråds- förfaranden har iakttagits. För prövning av en ansökan om auktorisation gäller en tidsfrist . I fråga om ansökan om filialetablering är . Sökanden får en ovillkorlig rätt att vända sig till domstol när den föreskrivna tiden om sex resp. har gått från det att en fullständig ansökan gavs in. Finner domstolen att ärendet inte är färdigt för avgörande och att detta förhållande inte kan lastas myndigheten, kan sökanden när som helst begära en ny förklaring om onödigt uppehållande. När domstolen väl har kommit fram till att ärendet är klart för avgörande börjar en ny period om sex resp. löpa. Föreligger det vid utgången av denna frist fortfarande inget beslut, skall det anses som att ett avslagsbeslut meddelats . I denna situation tillämpas de ordinarie reglerna om överklagande. Det har antagits att denna utväg inte skulle behöva tillgripas annat än i utom- ordentligt sällsynta fall. Bestämmelserna om rätt till domstolsprövning i det andra banksamordning- direktivet är likalydande med motsvarande regler i investeringstjänste- direktivet. Motivet för detta torde - förutom överensstämmande sakliga bevekelsegrunder - vara en strävan att i de avseenden där det är möjligt och lämpligt skapa enhetliga regler för olika slag av finansiella företag. Samma skäl talar för att även i ha enhetliga regler i dessa avseenden oberoende av om prövningen skall ske enligt bankrörelselagen, kreditmarknads- bolagslagen eller värdepappersrörelselagen. Regler om domstolsprövning vid ute- blivna beslut - som stämmer överens med dem i lagstiftningen för banker och kreditmarknadsbolag - bör därför tas in i lagen om värdepappersrörelse. Kammarrättens i påpekande att de föreslagna reglerna medför att området för domstolens och JO:s prövning i ett visst fall kan komma att sammanfalla är i och för sig korrekt. Detta är emellertid inte något unikt förhållande. Motsvarande torde gälla även i många andra fall, t.ex. då talan mot ett beslut av en myndighet eller domstol grundas på påstått felaktig handläggning. Detta synes inte ha gett upphov till några allvarligare problem. Med hänsyn till att JO:s resp. en domstols granskning har olika rättsföljder och ändamål torde några konflikter normalt inte heller uppstå. Kammarrätten har vidare uttalat att frågan huruvida förslagen kräver ändringar eller förtydliganden i bl.a. förvaltningslagen bör utredas närmare. I vilka avseenden justeringar skulle kunna behövas berörs dock inte. Såvitt gäller förvaltningslagen aktualiseras i första hand reglerna om överklagande, vilka bygger på att ett beslut faktiskt har fattats. I 3 § förvaltningslagen stadgas emellertid att om en annan lag eller förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från förvaltningslagen, gäller den bestämmelsen. Denna paragraf torde vara tillämplig för det fall de nu föreslagna reglerna skulle komma i konflikt med förvaltningslagens bestämmelser. Enligt regeringens mening erfordras därför inte nu några justeringar i förvaltningslagen. Inte heller i övrigt synes det föreligga något uttalat behov av lagändringar. Skulle de nya reglerna visa sig medföra tillämpningsproblem får frågan om ytterligare anpassningar tas upp på nytt. En sådan översyn bör i så fall avse även motsvarande regler för banker och kreditmarknadsbolag. Enligt bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag skall frågor om onödigt uppehållande prövas av kammarrätten. I den ovan nämnda propositionen om ändrad instansordning m.m. föreslås ingen ändring härvidlag. Även enligt värdepappersrörelselagen bör därför prövningen ske i kammarrätten. 5.11 Aktier i moderbolag som är försäkringsbolag Regeringens förslag: som är dotterbolag till ett försäkringsbolag tillåts att förvärva och som pant ta emot aktier i moderbolaget under samma förutsättningar som gäller för värdepappersinstitut som är dotterbolag till aktiebolag eller bankaktiebolag. Promemorians förslag: I promemorian finns inget förslag som möjliggör för värdepappersinstitut att som pant ta emot aktier i moderbolag som är försäkringsbolag. Promemorians förslag överensstämmer i övrigt med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att sakliga skäl talar för att en motsvarande ändring görs även i 3 kap. 6 § andra stycket värdepappersrörelselagen så att ett värdepappersbolag som är dotterbolag till ett försäkringsbolag får ta emot aktier i moderbolag som pant i de fall som avses i paragrafen. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget. Skälen för regeringens förslag: Ett aktiebolag får som huvudregel inte förvärva egna aktier eller aktier i moderbolag. Detsamma gäller bank- och för- säkringsaktiebolag. Enligt 4 kap. 5 § värdepappersrörelselagen får dock värdepappersbolag och som har tillstånd att driva verksamhet som anges i 1 kap. 3 § 3 eller 5, dvs. handel för egen räkning och emissionsmedverkan, under vissa förutsättningar och i begränsad omfattning förvärva sådana aktier för att underlätta rörelsen. Bestämmelsen är utformad som ett undantag från de principiella förvärvsförbud som finns i 7 kap. 1 § aktiebolagslagen (fr.o.m. 7 kap. 2 §, se SFS 1994:802 och 804) och 6 kap. 9 § bankaktiebolagslagen. Undantaget omfattar emellertid inte det motsvarande förvärvsförbud som gäller för försäkrings- aktiebolag enligt 6 kap. 9 § försäkringsrörelselagen (1982:713). Också i 3 kap. 6 § värdepappersrörelselagen görs ett undantag från den nämnda bestämmelsen i aktiebolagslagen. Det är här fråga om ett värdepappersbolags möjligheter att i samband med kreditgivning ta emot egna aktier eller aktier i moderbolag som pant. Genom undantagsregeln är detta tillåtet om de egna aktierna eller moderbolagsaktierna ingår som en mindre del av de aktier som lämnas som säkerhet för en kredit. Detsamma gäller enligt 6 kap. 9 § bankaktiebolagslagen i fråga om banker. Inte heller i 3 kap. 6 § värdepappersrörelselagen görs något undantag från förbudet i 6 kap. 9 § försäkringsrörelselagen. Detta innebär att ett svenskt värdepappersinstitut kan förvärva och som pant ta emot aktier i ett moderbolag om detta är ett aktiebolag eller ett bankaktiebolag, men inte om moderbolaget är ett försäkringsaktiebolag. En sådan skillnad framstår som inkonsekvent. Förklaringen till olikheterna torde vara att det när bestämmelserna tillkom inte var möjligt för försäkringsbolag att ha dotterbolag som drev värdepappersrörelse. Sedan denna möjlighet öppnats (SFS 1991:1023, prop. 1990/91:154, 1990/91:NU41, rskr. 1990/91:367) och sådana dotterbolag faktiskt etablerats saknas emellertid skäl att särbehandla institut som ägs av ett försäkringsbolag. I promemorian föreslogs ändringar endast i fråga om förvärvsförbudet i 4 kap. 5 § värdepappersrörelselagen. har påpekat talar emellertid sakliga skäl för att också reglerna i 3 kap. 6 § samma lag om mottagande av aktier som pant bör justeras på motsvarande sätt. Värdepappersrörelselagens regler om undantag i vissa fall från förbuden att förvärva eller som pant ta emot aktier i moderbolag bör till följd av de överväganden som redovisats ovan utvidgas till att omfatta även förbudet i försäkringsrörelselagen. Reglerna i dessa avseenden blir därmed enhetliga för samtliga oberoende av ägarförhållandena. 6 Kapitalkrav m.m. för kreditinstitut och värdepappersbolag Den svenska finansiella marknaden har under det senaste årtiondet genomgått stora förändringar. En omfattande volymökning av handel med finansiella instrument har ägt rum. Nya finansiella marknader för spridning av risker avseende aktier, räntor och valutor har vuxit fram för alltmer förfinade finansiella instrument. Som en indikation på den ökade aktiviteten på den svenska finansiella marknaden har andelen av den finansiella tillgångsmassan av bruttonationalprodukten vuxit från år . Finansiella tillgångar består främst av sedlar, banktillgodohavanden, obligationer, aktier, fondandelar och försäkringssparande. Diagram 1 Finansiella tillgångar som andel av BNP i löpande priser respektive år 1980-1992 Kreditinstitutens intermediära roll i ekonomin har förändrats. Värdepappers- marknaden tillgodoser i ökande utsträckning ekonomins behov av finansiella resurser. har de svenska kreditinstitutens icke-traditionella verksamhet, såsom deltagande på derivatmarknader, ökat betydligt . Vidare har konkurrensförhållandet mellan olika typer av finansiella institut skärpts vad gäller upp- och utlåning. Detta har tvingat banker, andra kreditinstitut och värdepappersbolag att anpassa sig till väsentligt ändrade verksamhetsbetingelser vilket medfört att gränserna mellan de tjänster som erbjuds av dessa institut har blivit alltmer suddiga. Även konkurrensen mellan kreditinstitut och försäkringsbolag i fråga om erbjudande av vissa finansiella tjänster har skärpts väsentligt. konkurrerar kreditinstitut och försäkringsbolag exempelvis om hushållens långtidsbundna sparande. En annan väsentlig förändring som inträffat är att den svenska finansiella marknaden har blivit en integrerad del av de internationella finansiella marknaderna. Internationalisering och globalisering av den svenska marknaden har, liksom i de flesta , möjliggjorts genom avskaffandet av restriktioner för erbjudande av finansiella tjänster över nationella gränser och genom utvecklingen av informationstekniken. handel med finansiella tjänster över nationella gränser har ökat betydligt . De svenska kreditinstitutens upplåning och placering utomlands har ökat i snabbare takt än på hemmamarknaden. samt kreditmarknads- och värdepappersbolag har blivit alltmer aktiva på de internationella marknaderna. Som ett tecken på de svenska institutens beroende av utlandet kan nämnas att andelen av de svenska bankernas skulder i utländsk valuta i förhållande till balansomslutningen har ökat från år . Vidare har bostadsinstituten sålt kronobligationer utomlands för sammanlagt . Denna försäljning har främst skett via och . En annan indikation på den ökade internationaliseringen av den svenska finansiella marknaden är att de svenska institutionella placerarnas innehav av utländska värdepapper har ökat från år av det totala värdepappersinnehavet. De utländska köpen av svenska värdepapper har ökat starkt . Omsättningen på i utlandet noterade svenska aktier har varit större än omsättningen av dessa på . har som framgår av diagram 2 andelen av utländskt ägande på ökat från år . Ett ökat utländskt ägande bidrar till att underlätta svenska bolags anskaffning av riskkapital. leder detta till att aktiekurserna på blir alltmer känsliga för utvecklingen i utlandet. Avvecklingen av valutaregleringar har också öppnat möjligheter för svenska placerare att diversifiera sina aktieportföljer genom köp av utländska aktier. Vid slutet av motsvarade handeln med utländska aktier av de svenska placerarnas samlade aktiehandel. Diagram 2 Utländskt aktieägande på 1983-1993 Utvecklingen på kredit- och värdepappersmarknaderna Den svenska kreditmarknaden har under det senaste årtiondet expanderat kraftigt och nya räntebärande instrument har introducerats på marknaden. I diagram 3 visas att kreditinstitutens totala kreditgivning i relation till bruttonationalprodukten ökat från år . En av de viktigaste anledningarna till allmänhetens ökade skuldsättning var avregleringen av kreditmarknaden i kombination med ett skattesystem som gynnade skuldsättningen genom avdragsmöjligheter för räntekostnader från inkomstskatten. har kreditgivningen till allmänheten minskat och dess andel av BNP sjunkit något. har bankerna stått för den största delen av kreditgivningen. har emellertid bostadsinstitutens kreditgivning till allmänheten ökat betydligt och dess andel av den totala utlåningen till allmänheten uppgick under slutet av år . Diagram 3 Utlåning till allmänheten i % av BNP 1980-1993 Den svenska penningmarknaden har utvecklats explosionsartat. En stor mängd finansiella instrument har tillkommit på marknaden såsom statsskuldväxlar och statsobligationer, bostadsobligationer, kommunobligationer samt bank- och företagscertifikat. De dominerande instrumenten på marknaden är statspapper och bostadsobligationer. En av de viktigaste anledningarna till penningmarknadens uppkomst och tillväxt har varit statens behov av finansiella resurser för att finansiera budgetunderskott. En annan väsentlig orsak är att slopandet av placeringsbegränsningar för banker och försäkringsbolag 1985 tvingat bostadsinstituten att vända sig till marknaden för att skaffa sig kapital. Genom att emittera räntebärande papper på penningmarknaden kan staten och bostadsinstitut vända sig till andra placeringskategorier än banker och försäkringsbolag. Som framgår av diagram 4 har stocken av räntebärande värdepapper växt kontinuerligt. Ökningen har skett på obligationsmarknaden medan den utestående volymen penningmarknadsinstrument var lägre för . Den mest märkbara förskjutningen vad gäller emittenter är att bostadsinstitutens andel av den totala stocken steg från i genomsnitt till . Andelen av räntebärande värdepapper emitterade av banker, företag och kommuner halverades . Dominerande placerare på marknaden är försäkringsbolag och AP-fonden med en andel som motsvarar av den utestående stocken. har en förskjutning skett från innehav av kortfristiga räntebärande värdepapper till långfristiga värdepapper. Diagram 4 Utestående volym på penning- och obligationsmarknaden avveckling av ränteregleringar har inneburit att räntenivåer bestäms av marknadens villkor, dvs. utbud och efterfrågan på räntebärande instrument. Detta kan ge anledning till räntefluktuationer beroende på den ekonomiska och politiska utvecklingen i och utomlands. Detta innebär att aktörerna på de finansiella marknaderna är utsatta för ränteförändringar, vilka kan innebära betydande ränterisker. finns möjligheter till en reducering av riskexponeringen genom bl.a. utnyttjande av derivatmarknader för räntebärande papper. Utvecklingen på aktiemarknaden har fluktuerat kraftigt och . Efter slopandet av omsättningsskatten på aktier har omsättningen ökat till de nivåer som rådde . Som framgår av diagram 5 har omsättningshastigheten stigit från till i genomsnitt . Det ökade utländska köpintresset för svenska aktier har också bidragit till den positiva kursutvecklingen på . De utländska placerarnas nettoköp av svenska aktier uppgick till 13 resp. . Bankernas och andra kreditinstituts möjligheter att förvärva aktier har utvidgats . Detta bedömdes vara viktigt för att de svenska finansiella instituten skulle kunna hävda sig mot utländska institut i en alltmer integrerad internationell finansiell marknad. Diagram 5 Omsättningshastighet på 1983-1993 Globaliseringen av finansiella tjänster har lett till ett ökat kapitalflöde mellan , vilket har inneburit att omsättningen på de interna- valutamarknaderna, både på avista- och derivatmarknaderna, ökat i omfattning. Enligt en rapport från uppskattades den genomsnittliga globala dagliga omsättningen på valutamarknaderna till under mitten av , vilket är en ökning sedan mitten av . Efter beslut att upphäva alla återstående valutarestriktioner har de svenska kreditinstitutens handel med valutor ökat betydligt både på avista- och derivatmarknaderna. Den genomsnittliga dagliga omsättningen på valutamarknaden har ökat från till . Det Europeiska monetära systemet (EMS) har uppvisat en hög grad av växelkursstabilitet . På basis av detta samarbete antog det i ett fördrag om en ekonomisk och monetär union, vilket innebär en samordning av penningpolitiken och, i den s.k. tredje fasen, en fullständig låsning av valutakurserna. De ekonomiska och politiska förändringar som skedde ledde till turbulens på de europeiska valutamarknaderna. Dämpning av tillväxten i de flesta och en stram penningpolitik i för att motverka den expansiva finanspolitiken efter återföreningen var de viktigaste orsakerna till turbulensen. utvidgades fluktuationsbanden till . Den holländska florinen och D-marken behöll dock bilateralt sina band på . Detta innebar att samtliga europeiska länder utom och i praktiken gick över till rörliga växelkurser. Mot bakgrund av de konjunkturella och strukturella problem som föreligger i många europeiska länder ter det sig troligt att rörliga växelkurser kommer att råda . Denna utveckling kan leda till osäkerhet på valutamarknaderna och inte obetydliga fluktuationer i växelkurserna. Genom utnyttjandet av derivatmarknaden kan innehavare av finansiella instrument minska eller eliminera riskerna på aktie-, ränte- och valutamarknaderna. En innehavare av ett räntebärande finansiellt instrument med rörlig ränta kan exempelvis minska ränterisken genom att ingå ett räntesvappavtal med innebörden att fast ränta erhålles och rörlig ränta betalas. Det är ränteströmmar som byts mot varandra utan att kapitalbeloppen påverkas. Ett företag kan använda valutaterminer i syfte att reducera valutakursrisker för framtida betalningar från utlandet. De underliggande instrumenten i den internationella derivathandeln är främst valutor och räntor. Handel med derivatinstrument relaterade till aktier och råvaror förekommer i en mindre omfattning. På derivatmarknaden förekommer en bred variation av finansiella instrument i termer av standardiserade, semi-standardiserade och icke-standardiserade instrument.