prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — , som flyttats till punkten 4, har justerats så att det omfattar samtliga företag som är etablerade i och här driver värdepappersrörelse. Som värdepappersinstitut anses, förutom värdepappersbolag och , således också alla utländska företag (värdepappers- företag, bankföretag och andra kreditinstitut) som driver värdepappersrörelse från filial i , oberoende av om tillstånd för detta erfordras eller inte. Ändringen betingas av att det även sedan det blivit möjligt för företag från EES-länder att etablera sig i utan särskilt tillstånd, finns behov av en samlad beteckning för företag som bedriver värdepappersrörelse här. Bland annat används begreppet värdepappersinstitut i denna betydelse i ett flertal andra lagar. Som exempel kan nämnas aktiebolagslagen (1975:1385), bankaktiebolagslagen (1987:618), försäkringsrörelselagen (1982:713) och lagen (1990:325) om själv- deklaration och kontrolluppgifter. Ett kvalificerat innehav är enligt definitionen i punkten 6 ett direkt eller indirekt ägande i ett företag som representerar eller mer av kapitalet eller samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. Definitionen har hämtats från artikel 1.10 i investeringstjänstedirektivet. Begreppet kvalificerat innehav utgör grunden för reglerna om ägarprövning i 2 kap. 1 § och 6 kap. 3 a-e §§. I punkten 7 har tagits in den definition av begreppet filial som tidigare fanns i 2 kap. 7 §, dvs. ett avdelningskontor med självständig förvaltning. Ändringen har skett av redaktionella skäl. Därutöver anges att ett utländskt företags etablering i skall - även om flera driftsställen inrättas - anses som en enda filial. Förebilden till denna bestämmelse finns i artikel 1.8 i investeringstjänstedirektivet. Bestämmelser om värdepappersföretags filial- etablering i finns i 3 c § och 2 kap. 7 §. Bankers och andra kredit- instituts etablering av filialer här i landet regleras i bankrörelselagen (1987:617) och lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Att sådana företag under vissa förutsättningar även får bedriva värdepappersrörelse i framgår av 3 d och e §§. 1 kap. 3 § I första stycket har tillagts att tillstånd krävs endast om inte annat följer av lagen. Härigenom markeras att vissa verksamheter och vissa företag är undantagna från tillståndsplikt enligt särskilda bestämmelser i lagen. 1 kap. 3 a § Bestämmelserna i de nuvarande första och andra styckena har av redaktionella skäl förts över till andra paragrafer. Bestämmelserna om utländska bank- och kreditinstitut har flyttats till den nya 3 d §. Regeln i det tidigare andra stycket om lagens tillämplighet på filialer till sådana företag återfinns i 1 kap. 1 § andra stycket. Paragrafen kommer därför i sin nya lydelse att innehålla endast den regel om undantag från tillståndsplikt för börser och auktoriserade marknadsplatser som tidigare utgjorde tredje stycket. 1 kap. 3 b § Enligt paragrafen, som är ny, undantas försäkringsmäklare som är registrerade enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare under vissa förutsättningar från tillståndsplikt för verksamhet som avses i 3 § 2, dvs. förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument. Regeln har sin motsvarighet i artikel i investeringstjänstedirektivet, där vissa företag som inte erbjuder sina kunder andra investeringstjänster än en på visst sätt begränsad förmedlingsverksamhet undantas från direktivets tillämpningsområde. För att paragrafens undantagsregel skall vara tillämplig gäller flera krav, som alla måste vara uppfyllda. Om så inte är fallet krävs ett tillstånd enligt lagen. Till att börja med skall förmedlingsverksamheten vara en sidoverksamhet till försäkringsmäklarrörelsen. Det är således inte möjligt att till namnet starta en försäkringsmäklarrörelse i syfte att kringgå värdepappersrörelselagens bestämmelser. Verksamheten får vidare endast avse andelar i värdepappersfonder, dvs. fonder som förvaltas av ett svenskt fondbolag, eller motsvarande investeringar hos sådana utländska fondföretag som avses i 7 a § och 7 b § lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Undantaget från tillståndsplikt omfattar inte andelar i s.k. nationella fonder som regleras i 3 § lagen om värdepappersfonder. De utländska fondföretag som avses är sådana som antingen har Finansinspek- tionens tillstånd att bedriva fondverksamhet i eller företag som har sitt säte i ett annat EES-land och efter anmälan till bedriver verksamhet här med stöd av auktorisationen i sitt hemland. Eftersom samtliga företag av aktuellt slag således kommer att finnas registrerade hos torde några svårigheter att avgöra vilka andelar eller motsvarande som omfattas av undantagsregeln inte uppstå. En ytterligare begränsning är att mäklaren får förmedla kundernas order endast till sådana företag som angetts ovan. Mäklaren kan således inte medverka vid t.ex. transaktioner direkt mellan två kunder. Slutligen gäller som en förutsättning att mäklaren inte i sin förmed- lingsverksamhet får ta emot kunders medel eller fondandelar. När en kund t.ex önskar köpa fondandelar får mäklaren således inte själv ta emot betalning för affären. Kunden skall i stället anvisas att sätta in erforderligt belopp på ett konto tillhörigt fondbolaget eller att betala på annat liknande sätt. 1 kap. 3 c § I paragrafen, som är ny, har tagits in bestämmelser som innebär att värde- pappersföretag från andra EES-länder har rätt att med stöd av auktorisation i hemlandet driva värdepappersrörelse från filial i och även bedriva verksamhet genom att direkt från hemlandet tillhandahålla tjänster på värde- pappersområdet i . Bestämmelserna svarar mot den grundläggande princip om hemlandsauktorisation som finns i artikel 14.1 i investeringstjänstedirektivet och har beskrivits utförligt i avsnitt 5.4 i den allmänna motiveringen. Väsentligt är att svenska myndigheter normalt inte har rätt att vägra sådant marknadstillträde för värdepappersföretag från EES-området. Det är den behöriga myndigheten i företagets hemland som skall pröva om företaget skall få verka i ett annat EES-land. har att godta det lämplighetsintyg som hemlandsmyndigheten utfärdat (jfr författningskommentaren till 1 kap. 6 §). Enligt den föreslagna nya paragrafen (3 kap. 32 b §) i lagen om själv- deklaration och kontrolluppgifter skall företag som ämnar bedriva gräns- överskridande verksamhet i enlighet med punkten 2, innan sådan verksamhet inleds till lämna en skriftlig förbindelse att lämna kontrolluppgifter enligt vissa angivna paragrafer i samma lag. 1 kap. 3 d § Till denna nya paragraf har flyttats de grundläggande bestämmelser om rätt för vissa bank- och kreditinstitut från andra EES-länder att bedriva värdepappers- rörelse som tidigare fanns i 3 a §. Reglerna om vilken verksamhet de olika instituten får bedriva har brutits ut och tillsammans med motsvarande regler för värdepappersföretag hemmahörande i andra EES-länder placerats i den nya 3 e §. 1 kap. 3 e § Som angetts i motiveringen till 3 d § har i denna paragraf samlats reglerna om vilken verksamhet på värdepappersområdet ett företag inom EES får bedriva i . Paragrafen omfattar således både värdepappersföretag och bank- och kreditinstitut om verksamheten här bedrivs med stöd av auktorisation i ett EES-land. För andra utländska företag som fått tillstånd enligt 2 kap. 7 § att driva värdepappersrörelse här regleras däremot verksamheten i tillämpliga delar av det svenska tillståndet. Reglerna i paragrafen innebär att ett utländskt företag i får bedriva endast sådan verksamhet som omfattas av företagets verksamhetstillstånd i hem- landet. Genom investeringstjänstedirektivet blir auktorisationskraven och reglerna enhetliga inom hela EES-området. De olika slag av verksamheter för vilka auktorisation kan beviljas finns upptagna i bilagan till direktivet, avdelning A. Motsvarande svenska regler, som finns i 1 kap. 3 §, omfattar de verksamheter som anges i direktivet. Ett värdepappersföretag kan i anslutning till huvudverksamheten även bedriva vissa sidoverksamheter, om dessa omfattas av auktorisationen. Sidoverksamheterna anges i bilagans avdelning C. Motsvarande svenska bestämmelser, som föreslås något justerade för att överensstämma med direktivets regler, finns i 3 kap. 4 §. 1 kap. 6 § Paragrafen reglerar svenska värdepappersbolags etablering av filialer i utlandet. För sådan etablering fordras liksom tidigare tillstånd. I första stycket har tillagts en bestämmelse om att tillstånd till filial- etablering i ett EES-land får vägras bara om det finns skäl att ifrågasätta lämpligheten av bolagets administrativa struktur eller finansiella styrka. Bedömningen, som skall avse bolaget i sin helhet, skall ske utifrån den planerade verksamheten. Tillstånd skall således vägras om bolagets organisation och finansiella ställning, med beaktande av den planerade filialen, kan antas inte uppfylla kraven för en sund värdepappersrörelse. Förebilden för denna regel finns i artikel 17.3 i investeringstjänstedirektivet. skall fatta beslut från det att en fullständig ansökan förelåg. Detta anges i 7 kap. 2 § som innehåller bestämmelser om vilka rättsmedel som kan an- vändas om denna tidsfrist inte iakttas. I det nya andra stycket anges vilka uppgifter en ansökan om tillstånd till filialetablering skall innehålla. Reglerna svarar mot artikel 17.2 a i investeringstjänstedirektivet. Uppgifterna är av grundläggande karaktär och regeln har därför gjorts tillämplig på all filialetablering i utlandet, dvs. även i länder utanför EES. 1 kap. 6 a § I paragrafen, som är ny, regleras den procedur som skall följas i det fall ett svenskt värdepappersbolag vill etablera filial i ett annat EES-land. Reglerna har närmare beskrivits i avsnitt 5.4 i den allmänna motiveringen. I första stycket anges att , om tillstånd till filial- etablering lämnas, skall översända en underrättelse om den tilltänkta etable- ringen till den behöriga myndigheten i det land där filialen skall inrättas. Underrättelsen skall innehålla de uppgifter som bolaget enligt 6 § andra stycket skall bifoga sin ansökan om tillstånd. Underrättelsen skall även innehålla upp- gifter om investerarskydd som gäller för kunder hos värdepappersbolaget. Det kan sägas att denna bestämmelse saknar relevans för , som saknar ett sådant system. Bestämmelsen svarar emellertid mot en uttrycklig regel i artikel 17.3 andra stycket i investeringstjänstedirektivet. Inom EG pågår också arbete med ett direktivförslag - proposal for a Council Directive on investor compensation schemes, COM(93) 381 - enligt vilket samtliga medlemsländer skall erbjuda in- vesterare ett visst minimiskydd. Det föreslagna direktivet avses träda i kraft . Direktivet kan förutses komma att införlivas med EES-av- talet. Om det sker någon ändring av de förhållanden som har lämnat uppgift om till den utländska myndigheten, skall inspektionen på nytt underrätta den behöriga utlandsmyndigheten. Denna skyldighet framgår, såvitt avser uppgifter om filialorganisation, verksamhetsplan, investerarskydd och ledningsförhållanden, av andra stycket, som hänvisar till 6 § andra stycket. Vad däremot gäller förändringar i kapitalbas och kapitaltäckning har det inte ansetts ändamålsenligt att föreskriva en motsvarande formaliserad underrättelse- skyldighet. Som framgått av den allmänna motiveringen ankommer det på Finans- inspektionen att löpande förse behöriga utlandsmyndigheter med uppgifter om bl.a. den finansiella ställningen för sådana värdepappersbolag som med stöd av svensk auktorisation bedriver verksamhet i ett annat EES-land. 1 kap. 6 b § I paragrafen, som är ny, anges vad skall iaktta när ett svenskt värdepappersbolag vill rikta sin verksamhet till ett annat EES-land, utan etablering där (jfr avsnitt 5.4 i den allmänna motiveringen). I samma utsträckning som ett värdepappersföretag auktoriserat i ett annat land inom EES får driva verksamhet genom att direkt tillhandahålla tjänster i enligt 1 kap. 3 c § 2, skall svenska värdepappersbolag få börja verka i ett annat EES-land, så snart myndigheterna där fått underrättelse om detta från . Detta skall ske inom en månad från det att bolaget till inspektionen anmält sin avsikt att bedriva gränsöverskridande verksamhet. Tidsfristen räknas från den dag då fullständiga handlingar i enlighet med vad som föreskrivs i paragrafen har inkommit till . Att märka är att inspektionen i detta fall inte förutsätts göra någon prövning av det lämp- liga i att det svenska värdepappersbolaget på så sätt verkar mot utlandet. Be- stämmelsen har alltså karaktär av ordningsregel. 1 kap. 7 § I paragrafen har tillagts ett nytt andra stycke i vilket anges ett antal principer som är utmärkande för sund värdepappersrörelse. Principerna har hämtats från artikel 11.1 i investeringstjänstedirektivet. Där föreskrivs att medlemsstaterna skall upprätta uppföranderegler (rules of conduct) som värdepappersföretagen skall iaktta i sin verksamhet. Dessa regler skall som ett minimum ge uttryck för de principer som anges i artikeln. Det bör i fråga om företag hemmahörande inom EES uppmärksammas att iakttagandet av sådana uppföranderegler enligt artikel 11.2 inte skall övervakas av tillsynsmyndigheten i företagets hemland enligt reglerna om hemlandstillsyn. Tillsynsansvaret för regler av detta slag åvilar i stället alltid myndigheterna i det land där tjänsten utförs. Eftersom den förevarande paragrafens bestämmelser gäller för värde- pappersinstitut innebär det att de är tillämpliga på utländska företags filialetableringar i . Av 1 kap. 1 § andra stycket framgår vidare att lagens bestämmelser i tillämpliga delar gäller för utländska företags verksamhet i . Även utländska företags gränsöverskridande verksamhet omfattas av denna regel. Uppförandereglerna i andra stycket tillhör de bestämmelser i lagen som skall tillämpas på gränsöverskridande verksamhet. Således omfattas utländska företags verksamhet av uppförandereglerna, oavsett om den bedrivs i filialform eller gränsöverskridande. I tredje stycket bemyndigas , efter delegation av regeringen, att utfärda föreskrifter om vad företagen skall iaktta för att uppfylla sundhetskravet. I detta ingår också uppfyllandet av sundhetsreglerna i artikel 10 i investeringstjänstedirektivet. 1 kap. 7 a § I paragrafens första stycke har gjorts en mindre justering i fråga om av- gränsningen av rapporteringsskyldigheten. Ändringen är en konsekvens av reglerna i det nya andra stycket. ifrågasatter i sitt remissvar ändringen i första stycket och menar att den leder till att den handel som utför vid utländsk börs inom EES kommer att dubbelrapporteras. Som framgår av den följande kommentaren till andra stycket skall emellertid detta kunna undvikas. Bestämmelserna i det nya andra stycket behandlar rapporteringsskyldigheten för transaktioner i finansiella instrument som ett svenskt värdepappersinstitut gör via en filial i ett annat EES-land eller genom tillhandahållande av tjänster i ett sådant land utan att ha etablerat någon filial där (gränsöverskridande verksamhet). Bestämmelsen, som har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.7) svarar mot de regler om rapporteringsskyldighet för angivna transaktioner som finns i artikel 20 i direktivet om investeringstjänster. De transaktioner som enligt direktivet skall rapporteras till en behörig myndighet i institutets hemland är sådana som omfattar - aktier eller andra instrument som ger tillgång till kapitalandelar, - obligationer eller andra likvärdiga skuldförbindelser, - standardiserade terminskontrakt avseende aktier, och - standardiserade aktieoptioner. Den rapporteringsskyldighet som direktivet föreskriver avser bara sådana finansiella instrument som är föremål för handel på en reglerad marknad. Däremot spelar det ingen roll om transaktionen utförts på en sådan reglerad marknad eller inte. Den närmare omfattningen av rapporteringsskyldigheten och sättet för fullgörandet av den skall enligt andra stycket regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller . I dessa föreskrifter får, med iakttagande av de minimikrav som direktivet ställer, preciseras vilka finansiella instrument som skall omfattas av rapporteringsskyldigheten. Enligt direktivet finns möjlighet att efterge kravet på rapportering för sådana transaktioner som utförs på en reglerad marknad i värdlandet och som i det landet omfattas av likvärdiga rapporteringskrav. Vid bestämmande av rapporteringsskyldighetens omfattning bör denna möjlighet till lindring av rapporteringskravet tas i beaktande. påtalar i sitt remissvar att rapporteringsplikten enligt andra stycket kan innebära att ett värdepappersinstitut, som ej är medlem vid fondbörsen , blir skyldigt att anmäla avslut i t.ex. OTC- och O-listeaktier som sker via en filial i ett annat EES-land eller genom gränsöverskridande verksamhet där, medan avslut i samma typ av aktier som sker här i landet inte behöver rapporteras. Inspektionen menar att denna skillnad är omotiverad. Det är riktigt att de nya bestämmelserna i andra stycket, som är en följd av minimikraven i direktivet om investeringstjänster, ger den asymmetri i rapporteringspliken som inspektionen påvisar. Enda vägen att avhjälpa detta vore att utvidga den i första stycket angivna rapporteringsplikten - som avser enbart fondpapper inregistrerade vid en börs - till att omfatta avslut i finansiella instrument som är föremål för handel vid en svensk börs eller auktoriserad marknadsplats. Det har inte ansetts motiverat att göra en sådan utvidgning, som naturligtvis skulle innebära en ytterligare administrativ belastning för instituten. I denna bedömning måste också vägas in att det antal avslut i de nu berörda instrumenten som värdepappersinstituten behöver rappor- tera inte torde bli särskilt omfattande. Av andra stycket framgår att avsluten skall anmälas till svensk börs eller auktoriserad marknadsplats om de finansiella instrumenten är föremål för handel där och i annat fall till . Detta innebär dock inte att alla transaktioner i finansiella instrument som sker via filial i ett EES-land eller genom gränsöverskridande verksamhet kommer att behöva rapporteras till de svenska marknaderna eller inspektionen. Som ovan framgått finns nämligen möjlighet att i föreskrifterna efterge kravet på rapportering för sådana transaktioner som rapporteras i värdlandet. 1 kap. 8 § I paragrafen har hänvisningen till "utländskt värdepappersföretag" tagits bort. Ändringen är en följd av att definitionen av detta begrepp utmönstrats ur lagen (jfr kommentaren till 1 kap. 1 och 2 §§). 1 kap. 9 § Paragrafen har ändrats så att den gäller också sådana företag från EES för vilka särskilt tillstånd att driva värdepappersrörelse inte krävs. 1 kap. 10 § Paragrafen har ändrats av samma skäl som 1 kap. 9 §. 2 kap. 1 § Som en ny punkt 3 har inskjutits en ytterligare uttrycklig förutsättning för beviljande av tillstånd. Tillägget innebär att det i lagtexten klart anges att det i prövning av en tillståndsansökan ingår att göra en lämplighetsprövning av de tilltänkta ägarna med kvalificerade innehav i bolaget. Ändringen innebär i sak ingen nyhet eftersom det ansetts att denna prövning ligger i kravet på att den planerade verksamheten skall kunna antas uppfylla kraven på en sund värdepappersrörelse. Skälen för att denna ändring ändå bör tas in i lagtexten har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 9). Bestämmelser om ägarprövning m.m. vid förvärv av kvalificerade innehav i redan auktoriserade bolag finns i 6 kap. 3 a-e §§. 2 kap. 2 § Paragrafen har ändrats endast på så sätt att bestämmelserna i andra stycket om att en verksamhetsplan skall bifogas ansökan om tillstånd har flyttats till den nya 2 kap. 8 §. 2 kap. 4 § I paragrafen har tillkommit två nya stycken. I andra stycket införs för värdepappersbolag ett krav på att minst en av stämman utsedd revisor skall vara auktoriserad revisor eller auktoriserat revisionsbolag. Motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 6 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. I tredje stycket anges att ett värdepappersbolag, dvs. enligt definitionen i 1 kap. 2 § 2 ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att bedriva värde- pappersrörelse, skall ha inte bara sitt juridiska säte i utan också sitt faktiska huvudkontor i . Bestämmelsen motsvarar artikel 3.2 första strecksatsen i investeringstjänstedirektivet. (Andra strecksatsen i samma punkt avser värdepappersföretag som inte är juridiska personer och saknar således tillämpning i .) Motivet bakom regeln är att garantera att det land som har auktoriserat företaget och som därför också är ansvarigt för tillsynen har förutsättningar att bedriva en effektiv tillsyn. Det skall således inte vara möjligt för ett företag att försvåra tillsynen genom att förlägga huvudkontoret och den faktiskt bedrivna verksamheten till något annat land än där det är auktoriserat. 2 kap. 5 § I paragrafen anges att ett värdepappersbolag, som en förut- sättning för tillstånd, skall ha ett aktiekapital som med hänsyn till verk- samhetens art och omfattning är tillräckligt stort. Närmare föreskrifter om aktiekapitalets storlek meddelas av regeringen eller, med regeringens be- myndigande, av . Enligt de föreskrifter som inspektionen med regeringens bemyndigande utfärdat, skall ett värdepappersbolag som bedriver verksamhet enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 ha ett aktiekapital om . Övriga värdepappersbolag skall ha ett aktiekapital som uppgår till . De hittillsvarande reglerna ersätts nu med bestämmelser om startkapital som i fråga om bolag med tillstånd att ta emot medel på konto uppfyller för kreditinstitut samt som för övriga bolag motsvarar kapitalkravsdirektivets regler om startkapital. Av 3 kap. 4 § andra stycket framgår att tillstånd till mottagande av medel på konto får lämnas endast tillsammans med tillstånd till kreditgivning. Enligt EG:s andra banksamordningsdirektiv (89/646/EEG) artikel 4.1 gäller som huvudregel för auktorisation av ett kreditinstitut ett krav att startkapitalet uppgår till minst fem miljoner ecu. Som angetts i allmänmotiveringen (avsnitt 5.5) måste ett värdepappersbolag för att kunna ta emot medel på konto uppfylla för kreditinstitut. För värdepappersbolag som avser att bedriva sådan verksamhet införs därför som en förutsättning för auktorisation att startkapitalet uppgår till ett belopp motsvarande fem miljoner ecu, för när- varande . Detta krav gäller oavsett vilken verksamhet i övrigt bolaget skall bedriva. I artikel 3 i kapitalkravsdirektivet föreskrivs att ett värdepappersföretag som driver handel med finansiella instrument för egen räkning eller som deltar som garant vid emissioner skall ha ett startkapital om 730 000 ecu. Det är således fråga om företag som driver verksamhet som avses i 1 kap. 3 § 3 och 5 lagen om värdepappersrörelse. Det högre kravet (730 000 ecu) gäller dock enligt direktivet inte sådan verksamhet enligt punkten 5 som endast består i annan medverkan vid emissioner än garantigivning. I övrigt gäller som huvudregel att auktorisation inte får beviljas ett värdepappersföretag om startkapitalet understiger 125 000 ecu, vilket motsvarar . Auktorisation får dock, under vissa förutsättningar, beviljas även om startkapitalet understiger detta belopp. I så fall måste startkapitalet uppgå till minst 50 000 ecu (ca ). En av förutsättningarna för att medlemsstaterna skall få införa en sådan undantagsregel är dock att den endast gäller för värdepappersföretag vars planerade verksamhetsslag är sådan som typiskt sett innebär en lägre risknivå (se artikel 2.2 och 2.4 i kapitalkravs- direktivet). Så torde vara fallet för en renodlad versamhet som endast avser förmedling av fondandelar. För sådana företag gäller därför det lägsta kapital- kravet som tillåts enligt direktivet. För annan medverkan vid emissioner än garantigivning ges möjlighet att medge ett lägre startkapital än 730 000 ecu. Startkapitalet får dock i ett sådant fall inte sättas lägre än 125 000 ecu. Startkapitalet har i paragrafen definierats som bundet eget kapital och en hänvisning har gjorts till 11 kap. 7 § aktiebolagslagen.