prop · GI03154 · 1995-01-01 00:00:00 — 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1404) om brevröstning i Förbunds- republiken och i Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ samt ikraftträdandebestämmelsen till lagen (1993:1404) om brevröstning i och i skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Vid Vid ordinarie val till ordinarie val till och det och det samtidiga valet till samtidiga valet till kommun- och lands- kommun- och lands- tingsfullmäktige samt tingsfullmäktige, vid vid extra val till val till och folkom- samt röstning som infaller vid extra val till års mots- och fol- varande val får röstbe- komröstning som rättigade som vistas i infaller års motsvarande val får eller i röstberättigade som rösta genom att vistas i från samma land sända sina valsedlar till eller i valnämnden med posten rösta genom att (brevröstning). från samma land sända sina valsedlar till valnämnden med posten (brevröstning). Vid brevröstning tillämpas bestämmelserna i vallagen (1972:620), om inte annat följer av denna lag. 2 § Brevröstning skall gå till på följande sätt. Väljaren lägger för varje val själv in sin valsedel i ett valkuvert. I närva- ro av två vittnen lägger han sedan in iordningställda valkuvert i ett ytterku- vert för brevröstningsförsändelse och tillsluter detta. Därefter skriver väljaren på ytterkuvertet en försäkran på heder och samvete att han gjort på detta sätt och att försändelsen har ställts i ordning i respektive . På ytterkuvertet skall väljaren också anteckna sitt personnummer. Vittnena intygar skriftligen att väljaren egenhändigt undertecknat försäkran samt att de inte känner till något förhållande som strider mot de upp- gifter väljaren lämnat på ytterkuvertet. Vittnena skall ha fyllt . Väl- jarens make eller barn eller makens barn får inte vara vittne, och inte heller väljarens sambo eller sambos barn. Sedan brevröstningsförsändelsen har gjorts i ordning enligt andra stycket lägger väljaren in försändelsen tillsammans med sitt röstkort i ett omslagskuvert och tillsluter detta. Därefter lämnas försändelsen för postbe- fordran till valnämnden i den kommun där väljaren är upptagen i allmän röstlängd eller, om väljaren är upptagen i särskild röstlängd, till Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse valnämnden i den kommun inom vilken den vallokal är belägen där den särskilda röstlängden enligt 4 kap. 20 § vallagen (1972:620) skall finnas tillgänglig. Vid val till Vid val till , vid val i , vid val i hela landet till hela landet till kommun- och lands- kommun- och tingsfullmäktige, och , vid en folkomröstning vid val till får brevröst- och ningsförsändelsen vara vid en folkomröstning iordninggjord tidigast får brevröst- före valdagen ningsförsändelsen vara och skall avges senast iordninggjord tidigast dagen före valdagen. före valdagen Vid extra val till och skall avges senast och folkom- dagen före valdagen. röstning med Vid extra val till sådana val får och folkom- brevröstningsförsändelsen röstning med vara iordninggjord sådana val får tidigast före brevröstningsförsändelsen valdagen. Väljaren vara iordninggjord skall på ytterkuvertet tidigast före intyga att han inte valdagen. Väljaren ställt i ordning försän- skall på ytterkuvertet delsen tidigare än vad intyga att han inte som har sagts. ställt i ordning försän- Försändelsen skall anses delsen tidigare än vad avgiven den dag då den som har sagts. Försändelsen skall anses Brevröstningsförsändelsen avgiven den dag då den bör lämnas för är poststämplad. postbefordan i så god Brevröstningsförsändelsen tid att den kan be- bör lämnas för postbe- räknas vara valnämnden fordran i så god tid till handa senast att den kan beräknas efter vara valnämnden till valdagen. handa senast efter valdagen. Denna lag träder i Denna lag träder i kraft kraft och gäller till 1994 och gäller till utgången av . utgången av . Denna lag träder i kraft . 2.3 Förslag till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) Härigenom föreskrivs att 20 § folkbokföringslagen (1991:481) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelese 20 § Den som kan antas Den som kan antas under sin normala under sin normala livsföring komma att livsföring komma att regelmässigt tillbringa regelmässigt tillbringa sin dygnsvila utom sin dygnsvila utom landet under minst ett landet under skall avregistreras år skall avregistreras från folkbokföringen som från folkbokföringen som utflyttad om inte utflyttad om inte annat följer av 14 §. annat följer av andra Även den som kan antas stycket eller 14 §. Även komma att regelmässigt den som kan antas tillbringa sin komma att regelmässigt dygnsvila både inom och tillbringa sin dygn- utom landet skall svila både inom och avregistreras om han utom landet skall med hänsyn till samt- avregistreras om han liga omständigheter får med hänsyn till anses ha sitt samtliga omständigheter egentliga hemvist utom får anses ha sitt landet. egentliga hemvist utom landet. En vistelse utom landet som föranleds av uppdrag som företrädare i skall inte leda till avregistrering enligt första stycket om företrädaren har anknytning till landet genom att disponera en bostad här. På ansökan av företrädaren får dock skattemyndigheten besluta om avregistrering under de förutsättningar som anges i första stycket. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning tillkallades en kommitté med uppdrag att lägga fram förslag till grundlagsändringar m.m. inför ett svenskt medlemskap i - Grun- dlagsutredningen inför EG - överlämnade betänkandet EG och våra grundlagar (SOU 1993:14). I kommitténs uppdrag ingick även att behandla frågan om hur val till skall ske. Kommittén, som inte lämnade något förslag till föreskrifter, angav emellertid efter vilka principer ett system för val till bör kunna utformas. Sedan det efter den svenska folkomröstningen stod klart att skulle komma att träda in i Europeiska unionen utarbetades i en promemoria om val till . Den lagreglering som föreslogs i promemorian, se bilaga 1, tog sin utgångspunkt i de principer som inför EG angett. Därutöver behandlades i promemorian vissa folkbokföringsfrågor. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som yttrat sig finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr 94-4798). Den lag om val till som föreslås avser uttryckligen det första val som skall hållas här i landet före utgången av . Det innebär att lagen måste omarbetas inför de val som skall äga rum i samtliga medlemsländer . De grundläggande principer som den nu föreslagna lagen bygger på bör därvid kunna vinna fortsatt tillämpning, men åtskilliga bestämmelser om främst tidpunkter måste ändras. Därtill kommer att det i pågår ett arbete med en ny vallag som skall ersätta vallagen (1972:620) i fråga om regleringen av valen till våra nationella församlingar. Också detta arbete kommer att kräva anspassningar av den nu aktuella lagen. 4 - dess roll och uppgifter Europeiska unionen är inte en traditionell mellanstatlig organisation där regeringsföreträdare förhandlar för att nå fram till en handlingslinje som alla länder kan vara överens om. Men unionen är inte heller någon stat där de avgörande besluten fattas av en folkvald församling som också utser dem som skall styra riket. Unionen bär visserligen drag av båda dessa beslutsformer men har organiserat sitt beslutsfattande på ett sätt som saknar förebilder. Det mellanstatliga draget är tydligt genom att unionens viktigaste beslutsfattande sker i ministerrådet. Beredningen inför rådsbesluten sker genom medlemsländernas ständiga representanter (dvs. EU-ländernas diplomatiska företrädare) i Coreper (Comité des Représentants Permanents) och besluten fattas av regeringarnas företrädare. I några viktiga frågor krävs enhälliga beslut men de flesta avgöranden kan, till skillnad från de flesta mellanstatliga organisationer, ske genom majoritetsbeslut. Medlemsländerna i rådet har alltså tillsammans den avgörande makten att besluta om vilka gemensamma regler som skall gälla. Men det är den av medlemsländerna oberoende kommissionen som ensam kan initiera ett normgivningsärende i rådet. Kommissionen skall utgå från gemenskapens, helhetens, intressen och inte främja något enskilt medlemslands väl. Visserligen kan såväl rådet som Europaparlamen- tet begära att kommissionen lägger fram ett förslag på ett visst område. Men de kan inte kräva ett förslag med ett visst bestämt innehåll. Det är bara kom- missionen som bestämmer vilka förslag till gemensam normgivning som skall presenteras och vad de förslagen skall innehålla.Den likaledes oberoende skall säkerställa att lag och rätt följs när fördragen tolkas och tillämpas. En av dess viktigaste uppgifter är då att företa en rättslig kontroll av hur gemenskapens övriga institutioner utövar de befogenheter som medlemsländerna anförtrott dem. Till detta system av oberoende, överstatliga, gemenskapsinstitutioner som balanserar medlemsländernas makt i rådet hör också . Även det är oberoende av medlemsländerna och deras regeringar. Det fullföljer i stället ett uppdrag som getts av medlemsländernas folk i direkta val. Parlamentet har numera tillagts rätten att godkänna dem som av medlemsländernas regeringar har nominerats till ledamöter av kommissionen och parlamentet kan genom miss- troendevotum framtvinga kommissionens avgång. I dessa avseenden kan sägas vara en med ett nationellt parlament jämförbar institution. saknar däremot egna lags- tiftande befogenheter. Dess väsentliga uppgift i beslutsprocessen är att yttra sig över alla förslag till gemensam normgivning, inte att fatta det slutliga beslutet. Inom några viktiga, men väl avgränsade, områden har parlamentet emellertid numera rätt att besluta tillsammans med rådet. Det innebär att om de båda institutionerna inte kan enas är något beslut inte möjligt att fatta. På dessa områden har alltså en ställning som till en del påminner om den en folkvald församling har i t.ex. ett federalt parlamentariskt tvåkammarsystem. En annan parallell är den samfällda lagstiftningen i . Flertalet bestämmelser i föreskriver att måste ges tillfälle att yttra sig innan rådet fattar beslut. Det är ett viktigt formkrav och har i ett antal fall ogiltigförklarat beslut som rådet fattat utan att invänta parlamentets ställningstagande. Den grundläggande beslutsgången är alltså att den inledande beredningen av ett normgivningsärende sker hos kommissionen som därefter beslutar att lägga fram ett förslag till gemensam rättsakt. Förslaget överlämnas till rådet som inleder sin beredningsprocess med att översända det till medlemsländernas representanter liksom till för yttrande. Sedan förslaget beretts i rådets arbetsgrupper och i Coreper och efter det att parlamentet yttrat sig fattar rådet det slutliga beslutet i saken. Det finns numera två mera utvecklade former för deltagande i beslutsprocessen: samarbetsförfarandet (artikel 189c i ) och medbeslutandeförfarandet (artikel 189b). Det gemensamma för dessa båda förfaranden är att parlamentet åter kommer in i bilden vid det tillfälle i beslutsprocessen då rådet annars skulle ha att fatta slutligt beslut i saken. I stället för att fatta ett slutligt beslut antar rådet i sådana fall endast vad som kallas en gemensam ståndpunkt. Denna rådets ståndpunkt underställs sedan parlamentet som i en "andra läsning" på nytt behandlar frågan. I samarbetsförfarandet gäller att om parlamentet förkastar rådets gemensamma ståndpunkt måste rådet fatta beslut enhälligt. Parlamentet har alltså möjlighet att hindra beslut som inte alla medlemsländer kan enas om. Samarbetsförfarandet tillämpas främst inom området transportpolitik, närmare föreskrifter om det gemensamma övervakningsförfarandet inom ramen för den ekonomiska politiken, minimikrav på arbetsmiljön, beslut som rör den europeiska socialfonden och den europeiska regionala utvecklingsfonden samt beslut om åtgärder på miljöpoliti- kens område. I medbeslutandeförfarandet gäller att parlamentet och rådet måste bli eniga om förslaget. Om en sådan enighet inte kan uppnås faller förslaget. I en särskild förlikningskommitté kan företrädare för rådet och parlamentet försöka hitta en för båda institutionerna godtagbar kompromiss. Parlamentet har alltså möjlighet att direkt och aktivt påverka beslutets innehåll och att, om dess synpunkter inte vinner gehör hos rådet, hindra att beslut alls fattas. Medbeslutandeförfarandet tillämpas framför allt på frågor som rör den inre marknaden (de fyra friheterna), normgivning till stöd för medlemsländernas eget handlande inom de nya samarbetsområdena (folkhälsa, utbildning, kultur och konsumentskydd) samt när det gäller att fastställa allmänna handlingsprogram på forsknings- och miljöpolitikens områden. har dessutom en roll att spela när gemenskapen sluter avtal med tredje land. När det gäller internationella avtal i allmänhet skall parlamentet ges tillfälle att yttra sig. När det gäller s.k. associationsavtal krävs parlamentets samtycke. I fråga om att ta upp nya medlemmar i unionen måste parlamentets samtycke beslutas av en majoritet av dess ledamöter. Parlamentet kan på flera sätt övervaka och kontrollera de övriga institu- tionernas maktutövning. I parlamentet kan skriftliga och muntliga frågor ställas till rådet och kommissionen och kommissionens allmänna årsrapport debatteras. Parlamentet granskar kommissionens redovisning av gemenskapens räkenskaper och prövar frågan om ansvarsfrihet för kommissionen. Dessutom kan, som redan nämnts, parlamentet rikta misstroendevotum mot kommissionen och därigenom framtvinga kommissionsledamöternas avgång. Enskilda medborgare har också möjlighet att genom få till stånd en granskning av gemenskapsinstitutionernas handlande. Varje unions- medborgare har rätt att vända sig till parlamentet med en skriftlig framställning (petition) i frågor som direkt berör honom eller henne. I parlamentet finns ett särskilt utskott som behandlar sådana framställningar. Parlamentet kan också tillsätta särskilda undersökningskommissioner för att utreda påstådda missförhållanden vid tillämpningen av gemenskapsrätten. Slutligen skall parlamentet utse en ombudsman som kan ta emot klagomål från enskilda i medlemsländerna. Parlamentet har också rätt att föra talan i mot de övriga institutionerna. I början bestod av 142 företrädare vilka utökades till 198 när , och blev medlemmar . I samband med att de första direktvalen hölls ökades antalet platser till 410. Sedan liksom och blivit medlemmar kom parlamentet att bestå av 518 ledamöter. Till följd av den tyska återföreningen har antalet ökats ytterligare, och vid de val som ägde rum skulle sammanlagt 567 mandat besättas. Vid ett medlemskap för , och kommer att utökas med ytterligare 59 företrädare från dessa länder och således bestå av sammanlagt 626 företrädare. I agerar företrädarna i första hand som representanter för ett tiotal transnationella partigrupperingar - inte som företrädare för det medlemsland i vilket de har valts. Partigrupperingarna motsvarar i stort dem som finns i medlemsländerna; från europeiska högern över bl.a. och europeiska socialdemokraters parti till vänsterkoalitionen. Eftersom valen till äger rum vid ett och samma tillfälle för en mandatperiod kan den politiska majoriteten i parlamentet mycket väl vara en annan än den som medlemsländernas regeringar företräder. På samma sätt som i nationella parlament sker beredningsarbetet i något av ett 20-tal utskott. Dessa utskott har i sin tur inte sällan ett eller flera underutskott. Ett förslag till rättsakt från kommissionen överlämnas till parlamentet och bereds alltså där inom något av utskotten. Inom utskottet utses en "rapportör" (fr. rapporteur) vars uppgift är att inleda debatten i utskottet, att - med bistånd av utskottets kansli - presentera utkast till betänkande och att bearbeta de övriga företrädarnas synpunkter och förslag till ändringar i syfte att åstadkomma ett betänkande som kan samla en majoritet av företrädarna. Det är också rapportören som presenterar utskottets betänkande inför parlamentets plenarsammanträde. Plenarsammanträde hålls i regel en gång . Förslag till ändringar i utskottens betänkanden kan då läggas fram av andra utskott, av en partigrupp eller av minst 23 enskilda företrädare. Det bör nämnas att parlamentets arbete sker under stor öppenhet, t.o.m. dess utskottsförhandlingar är normalt offentliga. På så sätt har parlamentet en stor betydelse för insynen i unionens arbete. Sammanfattningsvis har genom fått en mera framträdande roll i EU:s beslutsprocess - om än inom avgränsade områden. Därutöver har parlamentet viktiga kontrollfunktioner. En del av de kontrollfunktioner som lades fast i - främst om- budsmannainstitutionen och parlamentets rätt att ta emot skriftliga framställningar från enskilda - accentuerar ytterligare parlamentets ställning som företrädare för folken i samtliga medlemsländer, för unionens medborgare. Därutöver behandlar parlamentet på eget eller enskilda företrädares initiativ ärenden inom en lång rad olika sakområden och av skiftande dignitet. Dess uttalanden i sådana frågor kan vinna åtskillig uppmärksamhet men har inte någon formell betydelse i unionens beslutsprocess. Frågan om roll och ställning kommer att behandlas vid den särskilda regeringskonferens mellan EU:s medlemsländer som skall se över . 5 EU-regler om valförfarandet är den enda av Europeiska unionens institutioner som utses genom direkta val. Sådana val skall hållas i alla medlemsstater i en bestämd tidsperiod . Senast hölls val . Nästa val kommer att äga rum . Platserna fördelas mellan medlemsländerna på grundval av deras invånarantal. Förhållandet mellan invånarantalet och platsfördelningen gynnar klart de befolkningsmässigt små länderna. som är till invånarantalet det största landet har 99 platser. , och har 87 platser var. har 64, har 31, och 25, 24, 16, 15 och 6 platser i parlamentet. Enligt anslutnings- akten kommer, som redan nämnts, att få 22, 21 och 16 platser. I artikel 138.3 i anges som mål att medlemmar till skall väljas genom allmänna direkta val enligt en för alla medlemsländer enhetlig ordning. har valen varit direkta men valsättet är ännu inte enhetligt. Tills vidare väljs företrädare i Euro- paparlamentet enligt nationellt bestämda regler. I artikel 8.b.2 i anges bl.a. att varje unionsmedborgare skall ha rösträtt och vara valbar vid val i den medlemsstat där han bor men vars medborgare han inte är under samma förutsättningar som den statens medborgare. En unionsmedborgare skall kunna välja mellan att rösta i hemstaten eller bosättningsstaten. Han får alltså inte rösta eller ställa upp som kandidat i mera än ett av unionens medlemsländer. Vissa mera detaljerade, bindande bestämmelser om val av företrädare i är redan i kraft i EU. Dessa måste beaktas när ett nationellt valsystem skall utformas. Sådana bindande regler finns i en av rådet beslutad akt (fogad till rådets beslut 76/787 av ) om allmänna direkta val till (valrättsakten) (se bilaga 3) samt i rådets direktiv /109/EG av om individuella arrangemang angående unionsmedborgarnas rösträtt och valbarhet (direktivet) (se bilaga 5). Enligt artikel 1 i valrättsakten skall, såsom t.ex. vid riksdagsvalen i , valen vara direkta och rösträtten allmän. Ingen får rösta mer än en gång i samma val (artikel 8). Parlamentets mandattid är (artikel 3). Medlemsstaterna kan i viss utsträckning välja valdag. Valet skall emellertid förrättas , nämligen morgon till närmast (artikel 9.1). För det första direktvalet av ledamöter till parlamentet valde rådet . Sedan den tidpunkten fastställts gäller den även för senare valtillfällen (artikel 10). Om det skulle visa sig omöjligt att hålla kommande val skall rådet enhälligt bestämma en annan period som då måste infalla (artikel 10). Det finns inte några bestämmelser om förhandsröstning. Rösträkningen får inte börja förrän röstningen i den sista medlemsstaten har avslutats (artikel 9.2). För det fall en plats blir vakant , t.ex. genom att företrädaren har förlorat sin valbarhet, skall varje medlemsland fastställa ett förfarande för hur platsen skall besättas för återstoden av mandatperioden (artikel 12.1). Enligt artikel 6.1 i valrättsakten är vissa ämbeten och sysslor oförenliga med uppdrag som företrädare i , nämligen uppdrag som 1. regeringsmedlem, 2. ledamot av , 3. domare, generaladvokat eller justitiesekreterare vid , 4. ledamot av Revisionsrätten, 5. ledamot av EKSG:s rådgivande kommitté eller av EG:s och Euratoms Ekonomiska och sociala kommitté 6. ledamot i kommitté eller annat organ som har tillsatts enligt fördragen och som sköter gemenskapernas gemensamma medel eller som utför en permanent och direkt förvaltningsuppgift, 7. styrelseledamot, direktionsledamot eller anställd i Europeiska in- vesteringsbanken, 8. tjänsteman eller anställd i aktiv tjänst inom EG-institutioner eller till dessa knutna fackorgan. Varje medlemsland kan bestämma att något ytterligare ämbete, uppdrag eller syssla är oförenligt med uppdrag som företrädare i (artikel 6.2). Det är emellertid uttryckligen föreskrivet i valrättsakten att ledamot av ett nationellt parlament kan vara företrädare i (artikel 5). 5.2 Direktivet om unionsmedborgares rösträtt och valbarhet förutsätter att medlemsländerna tillerkänner unions- medborgare rösträtt och valbarhet i val till på samma villkor som gäller för de egna medborgarna. I fördraget föreskrivs att rådet före enhälligt skall utfärda närmare bestämmelser. Sådana närmare bestämmelser finns intagna i det redan tidigare omnämnda direktivet . Utgångspunkten är den att en unionsmedborgare skall kunna välja att delta i val till i den stat där han är medborgare (hemstaten) eller i den stat han bor (bosättningsstaten). Detta gäller såväl rätten att rösta som rätten att ställa upp som kandidat i valet. Direktivets föreskrifter syftar framför allt till att säkerställa dels att ingen röstar mer än en gång i samma val och att ingen kandiderar i mer än en medlemsstat, dels att den som enligt hemlandets lagstiftning förlorat sin valbarhet inte heller är valbar i bosättningsstaten. Den unionsmedborgare som önskar rösta i bosättningsstaten har att anmäla detta (artikel 8.1). För att bli upptagen i röstlängden skall en sådan väljare dessutom i en skriftlig försäkran ange sin nationalitet och adress i bosättningsstaten samt att rösträtten kommer att utövas endast i bosättningsstaten (artikel 9.2). Den som önskar kandidera i bosättningsstaten skall i en försäkran lämna motsvarande uppgifter (artikel 10.1). Den berörda myndigheten i bosättningsstaten skall vidare kräva att unionsmedborgare som ställer upp som kandidat visar ett intyg från hemlandet att han inte förlorat sin valbarhet (artikel 10.2). Bosättningsstaten skall underrätta hemstaten om medborgare i denna som finns upptagna i röstlängden eller som kandiderar. Hemstaten skall vidta lämpliga åtgärder som att säkerställa att dess medborgare inte röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat (artikel 13). I direktivet finns vissa ytterligare föreskrifter om tidsfrister, handlingar som skall företes av den som vill utnyttja de rättigheter som direktivet ger, informationsplikt för hem- och bosättningsstatens myndigheter samt om vissa undantag som gäller främst . I artikel 31 i anslutningsakten föreskrivs att från anslutningen skall var och en av de nya medlemsstaterna för sitt folk, i enlighet med bestämmelserna i valrättsakten, hålla ett allmänt direkt val av företrädare i . Dessutom föreskrivs att för tiden från anslutningen fram till valet skall parlamentet i var och en av de nya medlemsstaterna inom sig utse företrädare i för sitt lands folk på det sätt som medlemsstaten själv bestämmer. För del har inom sig utsett 22 företrädare i enligt lagen (1994:1650) om val av företrädare för i . 6 val till - några iakttagelser Något enhetligt valsystem finns, som redan konstaterats, inte. Vid valet gällde valrättsakten vilket innebar att valen ägde rum vid i huvudsak samma tidpunkt i alla medlemsländerna. Därutöver tillämpade alla länder samma rösträttsålder, .