prop · GI03111 · 1995-01-01 00:00:00 — Lagen tillämpas inte på postbefordran med järnväg. 1 kap. 5 § Den som har en fordran på ersättning enligt denna lag eller en annan fordran på betalning på grund av befordringsavtal som avses i lagen förlorar rätten att kräva ut sin fordran, om han inte väcker talan inom den preskriptionstid som anges i andra eller tredje stycket. Preskriptionstiden är vid dödsfall från dödsfallet, dock inte längre än från den händelse som ledde till dödsfallet, vid personskada som från den händelse inte har lett till döden som orsakade skadan, vid sådan sakskada som från dödsfallet, avses i 2 kap. 2 §, om dock inte längre än den resande har avlidit från den skadevållande till följd av den händelsen, skadevållande händelsen vid sakskada när då godset fordringen rör avtal om eller resgodset lämnades befordran av gods eller ut eller, om det inte inskrivet resgods har lämnats ut, från den dag då det senast skulle ha lämnats ut, vid sakskada i andra från den händelse fall som orsakade skadan, för annan fordran från det att fordringen uppkom. Preskriptionstiden är vid dödsfall från dödsfallet, dock inte längre än från den händelse som ledde till dödsfallet, vid personskada som från den händelse inte har lett till döden som orsakade skadan, vid sådan sakskada som från dödsfallet, avses i 2 kap. 3 §, om dock inte längre än den resande har avlidit från den skadevållande till följd av den händelsen, skadevållande händelsen vid sakskada när då godset fordringen rör avtal om eller resgodset lämnades befordran av gods eller ut eller, om det inte inskrivet resgods har lämnats ut, från den dag då det senast skulle ha lämnats ut, vid sakskada i andra från den händelse fall som orsakade skadan, för annan fordran från det att fordringen uppkom. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse När fordran avser sakskada och rör avtal om befordran av gods eller inskrivet resgods eller när den avser annat än person- eller sakskada är dock preskriptionstiden , om järnvägen eller någon som järnvägen ansvarar för enligt 4 § har orsakat skadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Om tiden för talan har försuttits, får fordran inte heller göras gällande på annat sätt, såsom genom genkäromål eller yrkande om kvittning. De särskilda reglerna De särskilda reglerna om om preskription i denna preskription i denna paragraf gäller inte, om paragraf gäller inte, om en fordran görs gällande en fordran görs gällande mot någon på grund av mot någon på grund av dennes brottsliga dennes brottsliga förfarande och ford- förfarande. ringen inte rör sådan internationell befordran som avses i 2 kap. 1 kap. 9 § Om anspråk på ersätt- Om anspråk på ersättning ning för skada som järn- för skada som järnvägen är vägen är ansvarig för ansvarig för enligt denna enligt denna lag riktas lag riktas mot någon som mot någon som är an- är anställd hos järnvägen ställd hos järnvägen eller i annan egenskap eller i annan egenskap anlitas för anlitas för järnvägs- järnvägsdriften, gäller i driften, gäller i fråga fråga om denne vad som om denne vad som sägs i sägs i 7 och 8 §§ om 7 och 8 §§ om järnvägen. Om anspråket Om anspråket grundas på grundas på brottsligt brottsligt förfarande av förfarande av den mot den mot vilken anspråket vilken anspråket riktas, riktas och detta inte får han dock inte mot rör sådan internationell anspråket göra gällande att befordran som avses i 2 talan mot järnvägen gått kap., får han dock inte förlorad på grund av mot anspråket göra preskription enligt 5 §. gällande att talan mot järnvägen gått förlorad på grund av preskription enligt 5 §. 2 kap. 1 § Detta kapitel tillämpas på befordran av resande med järnväg i allmän inrikes trafik. På befordran i trafik med utlandet tillämpas kapitlet endast om något annat inte följer av fördraget om internationell järnvägstrafik. 2 kap. 2 § 2 kap. 3 § Om egendom som den Om egendom som den resande bär på sig eller resande bär på sig eller har med sig som hand- har med sig som resgods helt eller del- handresgods helt eller vis går förlorad eller delvis går förlorad eller skadas i samband med skadas i samband med att att den resande till- den resande tillfogas fogas sådan skada som sådan skada som järnvägen är järnvägen är ansvarig ansvarig för enligt 2 §, för enligt 1 §, skall skall järnvägen ersätta järnvägen ersätta också också skadan på egendomen. skadan på egendomen. Om egendomen går förlorad eller skadas under befordringen i annat fall än som avses i första stycket, är järnvägen ansvarig endast om fel eller försummelse ligger järnvägen till last. 2 kap. 3 § 2 kap. 4 § Om järnvägen blir Om järnvägen blir tvungen tvungen att tillfälligt att tillfälligt avbryta avbryta järnvägsdriften järnvägsdriften och och befordrar eller befordrar eller låter låter befordra de befordra de resande med resande med annat annat transportmedel och transportmedel och om om en resande till följd en resande till följd av av denna befordran denna befordran till- tillfogas personskada fogas personskada eller eller sådan sakskada som sådan sakskada som avses avses i 3 §, är järnvägen i 2 §, är järnvägen ansvarig för skadan ansvarig för skadan enligt de regler som enligt de regler som gäller för det använda gäller för det använda befordringssättet. Bestämmelserna i 1 kap. 5 Bestämmelserna i 1 kap. och 6 §§ skall dock 5 och 6 §§ skall dock tillämpas. 2 kap. 4 § 2 kap. 5 § I fråga om skadestånd I fråga om skadestånd enligt 1 eller 2 § enligt 2 eller 3 § gäller 5 kap. samt 6 gäller 5 kap. samt 6 kap. 1 och 3 §§ skade- kap. 1 och 3 §§ skade- ståndslagen (1972:207). ståndslagen (1972:207). Vid sakskada som avses Vid sakskada som avses i 2 § är järnvägens i 3 § är järnvägens ersättningsskyldighet ersättningsskyldighet begränsad till ett begränsad till ett belopp belopp som för varje som för varje resande resande motsvarar motsvarar hälften av hälften av basbeloppet basbeloppet enligt lagen enligt lagen (1962:381) (1962:381) om allmän om allmän försäkring för försäkring då det år då den händelse den händelse som orsakade som orsakade skadan skadan inträffade. Denna lag träder i kraft . Regler avseende avtal om internationell järnvägsbefordran finns fördrag om internationell järnvägstrafik (COTIF), som trädde 1985. Drygt 30 stater, däribland , har tillträtt fördraget. Genom lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik har de delar av fördraget som innehåller materiella bestämmelser införlivats med svensk rätt. Detta har skett genom föreskrifter om att bestämmelserna i deras franska lydelse skall gälla som svensk lag. Vissa undantag finns dock. Det viktigaste undantaget är att 1 och 2 kap. järnvägstrafiklagen (1985:192) gäller i fråga om ansvarigheten för skada vid befordran av resande i stället för motsvarande bestämmelser i fördraget. Järnvägstrafiklagen innehåller i första hand regler avseende avtal om inrikes järnvägsbefordran, men med hänsyn till det undantag som nämndes finns också vissa särskilda bestämmelser avseende avtal om internationell järnvägsbefordran i denna lag. COTIF bygger på förutsättningen att ett och samma organ -"järnvägen" - såväl sköter infrastrukturen (spåranläggningar m.m.) som driver transportverksamheten på infrastrukturen. I pågår det emellertid en utveckling som innebär att dessa båda uppgifter delas upp på olika juridiska personer och att fler transportföretag än ett driver verksamhet på samma spår. blir då i vissa fall oklara. Mot denna bakgrund har inom Mellanstatliga organisationen för internationell järnvägstrafik (OTIF), i vilken är medlem, inletts ett arbete med en genomgripande revision av COTIF. Enligt planerna skall det reviderade fördraget antas vid OTIF:s generalförsamlings ordinarie möte . Det kan emellertid förväntas att det därefter tar innan så många medlemsstater har anslutit sig till det reviderade fördraget att detta träder i kraft. För att i vissa betydelsefulla hänseenden skapa klarhet om hur COTIF skall tolkas till dess ett reviderat fördrag träder i kraft sammanträdde representanter för medlemsstaterna i . Därvid utarbetades de tilläggsbestämmelser till COTIF vilka i fransk lydelse och svensk översättning utgör bilaga 4 och 5 till lagförslag 1. För att rättslikheten mellan OTIF:s medlemsstater skall bibehållas rekommenderas staterna att införliva tilläggsbestämmelserna med nationell rätt. Tilläggsbestämmelserna har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i ärendet (dnr 94-3405). Till protokollet bör fogas en förteckning över remissinstanserna som bilaga 1. I denna proposition tar regeringen ställning till frågan huruvida skall följa rekommendationen och lägger fram förslag om de lagändringar som behövs om så skall ske. I ett särskilt avsnitt behandlar regeringen vidare frågan huruvida det bör göras någon ändring i rättsläget avseende fördelningen av ansvaret för skador vid inrikes trafik. I en remissbehandlad departementspromemoria från - Järnvägars skadeståndsansvar. Utredning av järnvägsolyckor (Ds 1988:75) - lades fram förslag bl.a. om en sådan ändring. En sammanfattning av aktuella delar av promemorian finns i bilaga 2 och promemorians lagförslag i samma delar finns i bilaga 3. En förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig i dessa delar finns i bilaga 4. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts inom och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 88-4502). Regeringen beslutade att hämta in Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. 4 Innehållet i tilläggsbestämmelserna Till COTIF finns två bihang: bihang A med enhetliga rättsregler för avtal om internationell järnvägsbefordran av resande och resgods () och bihang B med enhetliga rättsregler för avtal om internationell järnvägsbefordran av gods (). De tilläggsbestämmelser som har beslutats är uppdelade på två dokument, varav ett avser (bilaga 4 till lagförslag 1) och ett avser (bilaga 5 till lagförslag 1). Tilläggsbestämmelserna till innehåller i materiella delar följande. När järnvägslinjer anges på OTIF:s lista över de linjer som regleras av är det enligt punkt 1 tillräckligt om det organ som förvaltar infrastrukturen anges; de trafikföretag som trafikerar linjen behöver således inte anges. I artikel 2 finns vissa mindre betydelsefulla undantag från CIV:s tillämpningsområde. Enligt artikeln skall inte tillämpas bl.a. dels när avrese- och bestämmelsestationen för en befordran ligger på en och samma stats område, en annan stats område berörs endast av genomfart och linjen trafikeras uteslutande av en järnväg med säte i avresestaten, dels när en befordran sker mellan två grannstater eller mellan två stater i genomfart över en tredje stats område och linjen uteslutande trafikeras av en järnväg med säte i någon av dessa stater. Enligt punkt 2 i tilläggsbestämmelserna till avses i dessa fall med "trafikering" endast fallet att den aktuella "järnvägen" såväl förvaltar infrastrukturen som driver järnvägstransportverksamheten. Denna punkt innehåller den viktigaste tilläggsbestämmelsen till . Enligt punkten avses (med undantag av i artikel 2 ; se strax ovan) med "järnväg" i det företag som driver järnvägstransportverksamhet på CIV-linjer. Regeln innebär att det är det företag som driver transportverksamheten, och inte det organ som förvaltar infrastrukturen, som i enlighet med är ansva- rigt i förhållande till den resande för t.ex. inträffade personskador. I fråga om avtal på vilka järnvägstrafiklagen är tillämplig, dvs. i första hand avtal avseende inrikes trafik, torde ansvarigt rättssubjekt vara "det rättssubjekt som är innehavare av spåranläggningen, dvs. besitter järnvägen i eget namn och för egen räkning samt är berättigat att nyttja anläggningen självständigt och tillgodogöra sig inkomsterna av trafiken på denna" (prop. 1983/84:117 s. 33; se vidare avsnitt 6 nedan). När tilläggsbestämmelserna utar- betades ansåg vissa stater, däribland , att COTIF skulle ges motsvarande tolkning, men som framgår av den nu aktuella regeln i tilläggsbestämmelserna hade majoriteten en annan mening. Enligt får järnvägarna i vissa fall genom tariffer eller avtal åstadkomma regler som avviker från eller tarifferna. På de villkor som anges i artikel 5 § 3 får järnvägarna således träffa avtal om nedsättning av priser i förhållande till de priser som gäller enligt tarifferna. Enligt artikel 17 § 2 får tarifferna innehålla bestämmelser om att föremål som annars inte befordras som inskrivet resgods befordras som sådant och enligt artikel 19 § 4 kan i tariffer eller tidtabeller anges vissa undantag i fråga om befordran av inskrivet resgods. Punkt 4 i tilläggsbestämmelserna till avser fall när endast ett företag utför en internationell järnvägstransport. (COTIF:s upphovsmän räknade inte med att sådana fall skulle uppstå; COTIF vilar på förutsättningen att varje stat har sin nationella järnväg som såväl sköter infrastrukturen som driver transportverksamheten på infrastrukturen i den staten.) Enligt punkten skall - i de avsedda fallen - rätten enligt att genom tariffer eller avtal åstadkomma avvikande regler förstås så att företaget kan träffa avtal om motsvarande avvikelser, särskilt i de fall som avses i de bestämmelser som anges i före- gående stycke. Tilläggsbestämmelserna till innehåller i materiella delar följande. Här kan hänvisas till vad som ovan anförs om punkt 1 av tilläggsbestämmelserna till ; punkt 1 av tilläggsbestämmelserna till innehåller motsvarande regel. I artikel 2 finns regler om undantag från CIM:s tillämpningsområde vilka motsvarar reglerna i artikel 2 . Här kan därför hänvisas till vad som ovan anförs om punkt 2 av tilläggsbestämmelserna till ; punkt 2 av tilläggs- bestämmelserna till innehåller motsvarande regel. Denna punkt innehåller den viktigaste tilläggsbestämmelsen till . Enligt punkten avses - med undantag av i artikel 2 (se strax ovan) och 4 c - med "järnväg" det företag som driver järnvägstransportverksamhet på CIM-linjer. (Enligt punkten omfattar järnvägsbegreppet i artikel 4 c också det organ som förvaltar infrastrukturen. Artikel 4 c innehåller att befordran inte sker av föremål som inte lämpar sig för befordringen med hänsyn till järnvägarnas anläggningar eller utrustning; att med "järnvägar" i bestämmelsen skall avses såväl transportföretagen som förvaltarna av infrastrukturen är alltså natur- ligt.) Med "järnväg" avses således - liksom enligt - normalt det företag som driver transportverksamheten och inte det organ som förvaltar infrastrukturen. Därmed kan här hänvisas till vad som ovan anförs om punkt 3 av tilläggsbestäm- melserna till . Enligt artikel 18, 19 § 4 och 20 § 3 är avsändaren ansvarig för alla följder av att dels de uppgifter som genom hans försorg förs in i fraktsedeln är oriktiga, otydliga, ofullständiga eller införda på fel ställe, dels förpackning saknas eller är bristfällig, dels lastning som har utförts av honom är brist- fällig. Enligt artikel 25 § 3 är avsändaren gentemot järnvägen ansvarig för skada som uppstår till följd av att vissa handlingar saknas eller är ofullstän- diga eller oriktiga. I punkt 4 av tilläggsbestämmelserna till finns en regel enligt vilken de bestämmelser som anges i föregående stycke reglerar ansvaret för avsändaren endast i förhållandet mellan transportavtalets parter. Bestämmelserna reglerar därmed inte avsändarens ansvar i förhållande till det organ som förvaltar infrastrukturen, om avtalet har träffats av ett företag som endast driver transportverksamheten. Enligt får järnvägarna i vissa fall genom tariffer eller avtal åstadkomma regler som avviker från eller tarifferna. Enligt artikel 27 fastställs således (inom vissa gränser) leveransfristerna genom avtal mellan de järnvägar som deltar i befordringen eller genom tariffer. Enligt artikel 30 och 31 kan järnvägarna i tariffer ge vissa föreskrifter om avsändarens och mottagarens rätt att i efterhand ändra befordringsavtalet. Punkt 5 i tilläggsbestämmelserna till motsvarar punkt 4 i tilläggsbestämmelserna till . Enligt den förstnämnda regeln skall, i de fall endast ett företag utför en internationell järnvägstransport, rätten enligt att genom tariffer eller avtal åstadkomma avvikande regler förstås så att företaget kan träffa avtal om motsvarande avvikelser, särskilt i de fall som avses i de bestämmelser som anges i föregående stycke. I bilaga II till finns reglementet om internationell järnvägsbefordran av privatvagnar (). Enligt artikel 2 skall privatvagnar vara registrerade av en järnväg vars linjer omfattas av . Enligt punkt 6 av tilläggsbestämmelserna till avses med "registreringsjärnvägen" det organ som enligt gällande föreskrifter har registrerat vagnar som skall användas i internationell trafik. I bilaga III till finns reglementet om internationell järnvägsbefordran av containrar (RICo). Enligt artikel 1 § 1 RICo skall containrar som inte tillhör en järnväg i vissa fall godkännas av järnvägen. Enligt punkt 7 i tilläggsbe- stämmelserna till avses med "den godkännande järnvägen" enligt RICo det organ som enligt gällande föreskrifter har godkänt containrar som skall användas i internationell trafik. 5 Skall tilläggsbestämmelserna införlivas med svensk rätt och i så fall hur? Regeringens förslag: De materiella delarna av tilläggsbestämmelserna till COTIF skall enligt föreskrifter i lagen om internationell järnvägs- trafik gälla som svensk lag. Ansvarigheten för skada vid sådan internationell järnvägsbefordran av resande som avses i COTIF skall inte längre re- gleras i järnvägstrafiken utan i lagen om interna- tionell järnvägstrafik. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har framfört någon erinran mot tilläggsbestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Syftet med tilläggsbestämmelserna till COTIF är att säkerställa att COTIF i väsentliga hänseenden ges en enhetlig tolkning i alla OTIF:s medlemsstater till dess ett reviderat fördrag, som tar hänsyn till moderna förhållanden på området, träder i kraft. bör medverka till denna enhetliga tolkning genom att införliva de materiella delarna av tilläggsbestämmelserna med svensk rätt. De nämnda delarna av tilläggsbestämmelserna bör införlivas genom att det i lagen om internationell järnvägstrafik föreskrivs att de gäller som svensk lag. På detta sätt har såväl huvuddelen av som beslutade ändringar i dessa regler redan införlivats med svensk rätt. Införlivandet aktualiserar två frågor av lagteknisk natur. Den ena hänger samman med att , efter ändringar i COTIF , har beslutat om motsvarande ändringar i lagen om internationell järnvägstrafik (se prop. 1993/94:16, bet. 1993/94:LU5, rskr. 1993/94:22). Ändringsförfattningen finns intagen i SFS 1993:1477 och träder i kraft den dag regeringen beslutar; ikraftträdandet skall anpassas till det internationella ikraftträdandet av ändringarna i COTIF. Eftersom detta ikraftträdande kommer att inträffa efter den tidpunkt då de lagändringar som föreslås här är avsedda att träda i kraft, måste förslag läggas fram om de anpassningar i ändringsförfattningen som här föreslagna lagändringar kräver. Den andra frågan av lagteknisk natur har sin bakgrund i att det, som nämnts i avsnitt 3, finns ett betydelsefullt undantag från föreskrifterna om att COTIF:s materiella regler gäller som svensk lag. Undantaget gäller i fråga om ansvarig- heten för skada vid befordran av resande. Enligt 2 § lagen om internationell järnvägstrafik gäller 1 och 2 kap. järnvägstrafiklagen i fråga om denna ansvarighet i stället för motsvarande bestämmelser i . Av förarbetena till bestämmelsen (prop. 1984/85:33 s. 206) framgår att undantaget tillkom av rättstekniska skäl - det ansågs befogat med en gemensam reglering för inrikes och internationell befordran av resande såvitt gäller ansvarigheten för skada - och att regleringen av den internationella befordringen i 1 och 2 kap. järnvägstrafiklagen i sak överensstämmer med såvitt gäller denna ansvarighet. Enligt punkt 3 i tilläggsbestämmelserna till avses (med visst undantag) med begreppet "järnväg" i det företag som driver transportverksamheten. Regeln innebär att detta företag, och inte det organ som förvaltar infrastrukturen, är ansvarigt i förhållande till den resande för t.ex. inträffade personskador. Av avsnitt 4 framgår att detta torde innebära en skillnad i förhållande till vad som gäller enligt järnvägstrafiklagen. Och av avsnitt 6 följer att regeringen inte är beredd att föreslå att järnvägstrafikla- gens föreskrifter om inrikes trafik anpassas till regeln. När nu den nämnda regeln i tilläggsbestämmelserna skall införlivas med svensk rätt uppkommer fråga om inte det aktuella undantaget från föreskriften att gäller som svensk lag bör upphävas. Ansvarigheten för skada vid sådan internationell järnvägsbefordran av resande som avses i skulle då inte längre regleras i järnvägstrafiklagen utan i lagen om internationell järnvägstrafik. Denna senare lag skulle därmed komma att föreskriva att - inklusive tilläggsbestämmelserna - skall tillämpas på sådan befordran. Vissa fördelar uppnås med en sådan lösning. För det första blir den systematiska uppdelningen mellan järnvägstrafiklagen och lagen om internationell järnvägstrafik klarare. För det andra kan särreglerna om internationell befordran i 2 kap. 5-13 §§ järnvägstrafiklagen upphävas (med undantag för 2 kap. 8 § första stycket första meningen och 9 § första och andra meningarna, se nedan). En nackdel som följer med lösningen är att regleringen av ansvarigheten för skada vid inrikes och internationell befordran av passagerare inte längre blir gemensam. Men i fråga om alla andra materiella regler i COTIF finns det motsvarande uppdelning, vilket såvitt känt inte orsakar några beaktansvärda svårigheter i praktiken. Dessutom bör det framhållas att den nuvarande regleringen endast till viss del är gemensam; i 2 kap. 5-13 §§ järnvägstrafiklagen finns som nämnt särregler om internationell befordran. Vid en samlad bedömning anser regeringen att den aktuella regeln i tilläggsbestämmelserna till bör införlivas med svensk rätt på det sätt som har diskuterats. Ovan nämndes att undantag behövde göras för bestämmelserna i 2 kap. 8 § första stycket första meningen och 9 § första och andra meningarna järnvägstrafiklagen. Dessa bestämmelser har tillkommit mot bakgrund av innehållet i artikel 3 . Enligt den artikeln får en stat förbehålla sig rätten att inte tillämpa angående järnvägens ansvarighet i fall då resande dödas eller skadas när såväl den aktuella händelsen inträffade inom den statens område som den resande var medborgare eller hade sin hemvist i staten. Enligt artikel 31 är järnvägens ansvarighet för förlust av eller skada på ett föremål, som en resande som skadas bar på sig eller hade med sig som handresgods, begränsad till ett belopp motsvarande 700 beräkningsenheter (ca ) per resande. Enligt artikel 43 § 1 får den som har rätt till ersättning enligt kräva ränta på ersättningen från en viss dag. I samband med tillträde till COTIF infördes - med stöd av artikel 3 - i järnvägstrafiklagen särskilda regler (2 kap. 8 § första stycket första meningen och 9 § första och andra meningarna) om ersättning för skada som inträffar inom landet men vid internationell befordran (se också 2 kap 4 § andra stycket). Reglerna innebär att för resande som är svenska medborgare eller har hemvist i är dels det nämnda begränsningsbeloppet i stället ett belopp som motsvarar hälften av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring då den aktuella händelsen inträffade (), dels den nämnda räntan i stället ränta för år enligt en räntesats som motsvarar gällande diskonto med tillägg av . För resande med den angivna anknytningen till gäller därmed samma begränsningsbelopp och räntesats som vid inrikes befordran. Den pågående utvecklingen mot en europeisk integration kan i och för sig ge upphov till frågan om regler som särbehandlar personer med anknytning till bör bibehållas. De aktuella reglerna har dock inte ansetts innebära någon diskriminering av utlänningar som inte har hemvist i , eftersom dessa får sin ersättning fastställd enligt ett internationellt fördrag (prop.