prop · GI0312 · 1995-01-01 00:00:00 — Finnes i mål mot den Om offentlighet vid som ej fyllt tjugoett förhandling i mål mot år, att förhandlingens den som inte har fyllt offentlighet är till tjugoett år är till uppenbar olägenhet till uppenbar olägenhet till följd av den följd av den upp- uppmärksamhet för vilken märksamhet den den tilltalade kan tilltalade kan antas antagas bliva föremål, bli föremål för, får rätten äger rätten förordna att förordna att målet skall målet skall handläggas handläggas inom stängda inom stängda dörrar. Anser rätten att Anses sådant förordnande ett sådant förordnande böra meddelas och är bör meddelas och är också jämväl någon som fyllt någon som har fyllt tjugoett år tilltalad tilltalad i målet, skall rätten, om målet skall rätten, om det finnes kunna ske det kan ske utan att utan att utredningen utredningen avsevärt avsevärt försvåras, försvåras, handlägga handlägga åtalet mot den åtalet mot den som är som är under tjugoett år under tjugoett år som såsom särskilt mål. ett särskilt mål. Utan hinder av beslut Även om beslut som meddelats enligt meddelas enligt andra andra stycket må rätten stycket får rätten medge medgiva tilltalads an- att den tilltalades höriga ävensom annan, anhöriga, liksom annan vilkens närvaro kan vars närvaro kan väntas väntas bliva till bli till nytta, får nytta, att övervara närvara vid hand- handläggningen. 28 §[18] [Jfr 9 § andra stycket] Rätten får överlämna åt socialnämnden att föranstalta om vård inom endast om det i målet finns ett yttrande av nämnden med det innehåll som avses i 12 §. Om det inte finns särskilda skäl krävs ett sådant yttrande också för att rätten skall få döma den som inte har fyllt tjugoett år till fängelse . **Fotnot** [8] Senaste lydelse av förutvarande 6 a § 1988:822. [9] Senaste lydelse av förutvarande 1 § 1990:61. [10] Senaste lydelse av förutvarande 1 § 1990:61. [11] Senaste lydelse av förutvarande 4 § 1985:14. [12] Senaste lydelse av förutvarande 4 § 1985:14. [13] Senaste lydelse av förutvarande 5 § 1988:822. [14] Senaste lydelse av förutvarande 11 § 1983:921. [15] Senaste lydelse av förutvarande 10 § 1983:378. [16] Senaste lydelse av förutvarande 9 § 1991:2043. [17] Senaste lydelse av förutvarande 8 § 1969:163. [18] Senaste lydelse av förutvarande 9 § 1991:2043. 12 § 29 §[19] Mål mot den som ej Mål mot den som inte fyllt tjugoett år skall har fyllt tjugoett år alltid behandlas skall alltid behandlas skyndsamt. Väcks allmänt åtal mot Väcks allmänt åtal mot den som inte fyllt den som inte har fyllt för ett brott, för ett brott för vilket är föreskrivet för vilket det är före- fängelse , skrivet fängelse i mer skall de tidsfrister än , skall de iakttas som är före- tidsfrister iakttas skrivna för åtgärder i mål som är föreskrivna för vari den tilltalade är åtgärder i mål där den häktad. I stället för den tilltalade är häktad. I tid om , som i stället för den tid om 45 kap. 14 § rättegångs- , som i 45 balken är föreskriven för kap. 14 § rättegångs- hållande av huvud- balken är föreskriven för förhandling, skall gälla hållande av huvud- . förhandling, skall gälla . Inhämtar rätten Inhämtar rätten yttrande från social- yttrande från social- nämnden enligt 9 § andra nämnden enligt 28 §, stycket, skall nämnden skall nämnden yttra sig yttra sig inom sådan inom sådan tid att tid att rätten kan hålla rätten kan hålla huvud- huvudförhandling enligt förhandling enligt reglerna i andra reglerna i andra stycket. Om ärendets stycket. Om ärendets beskaffenhet föranleder beskaffenhet föranleder det, får dock yttrandet det, får yttrandet med med rättens medgivande rättens medgivande avges . 30 § I mål mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudför- handlingen eller vid annat sammanträde som rätten håller. I övrigt gäller 30 kap. 7 § . Brott begångna av den som inte har fyllt femton år 13 § 31 §[20] Kan ett barn Kan någon misstänkas för misstänkas för att före att ålder ha ha begått ett brott får begått ett brott får utredning rörande utredning rörande brottet inledas brottet inledas 1. om en utredning 1. om en utredning kan antas ha betydelse kan antas ha betydelse för att avgöra behovet för att avgöra behovet av av in- insatser med avseende satser med avseende på på barnet, den unge, 2. om det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, 3. om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4. om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har barnet inte fyllt Har den unge inte får utredning fyllt får inledas endast om det utredning inledas finns synnerliga skäl. endast om det finns synnerliga skäl. Barnets vårdnadshavare Den unges och socialnämnden skall vårdnadshavare och underrättas socialnämnden skall om att en utredning underrättas har inletts. om att en utredning Underrättelse till har inletts. vårdnadshavaren får dock Underrättelse till vård- underlåtas, om det nadshavaren får dock finns särskilda skäl mot underlåtas, om det en underrättelse. finns särskilda skäl mot en underrättelse. 14 § 32 §[21] Bestämmelserna om Bestämmelserna om förundersökning i 23 förundersökning i 23 kap. 3 §, 4 §, 6-12 §§, 13 §kap. 3 §, 4 §, 6-12 §§, 13 § första stycket och första stycket och andra stycket andra andra stycket andra och tredje meningarna, och tredje meningarna, 14 §, 17 §, 18 § andra 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och stycket, 19 §, 21 § och 24 § 24 § skall i tillämpliga skall i tillämpliga delar gälla beträffande delar gälla beträffande sådan utredning som sådan utredning som avses i 13 §. avses i 31 §. 15 § 33 §[22] Under utredning som Under utredning som avses i 13 § skall, om avses i 31 § skall, om hinder inte möter, det inte möter hinder, företrädare för social- företrädare för social- tjänsten närvara vid tjänsten närvara vid förhör med barnet. förhör med den unge. har yttrat sig angående har yttrat sig om betydelsen av en betydelsen av en utredning enligt 13 § utredning enligt 31 § första stycket 1, får första stycket 1, får utredningen inte utredningen inte omfatta annan åtgärd än omfatta annan åtgärd än förhör med barnet. Om förhör med den unge. Om brottsmisstanken brottsmisstanken kvar- kvarstår efter förhöret, står efter förhöret, skall protokoll över skall protokoll över detta omgående sändas detta omgående sändas till socialnämnden. 16 § 34 §[23] Har ett barn före Har någon före femton ålder begått års ålder begått ett ett brott på vilket brott på vilket fängelse fängelse skulle ha skulle ha kunnat följa kunnat följa och och anträffas han på bar anträffas barnet på bar gärning eller på flykt gärning eller på flykt från brottsplatsen, får från brottsplatsen, får han gripas av envar. barnet gripas av Om en enskild person envar. Om en enskild har gripit den unge, person har gripit skall denne skyndsamt barnet, skall barnet överlämnas till närmaste skyndsamt överlämnas polisman. till närmaste polisman. eller åklagaren skall eller åklagaren skall besluta om besluta om barnet skall friges den unge skall friges eller hållas kvar för eller hållas kvar för förhör. 17 § 35 §[24] Är ett barn misstänkt någon misstänkt för för att före att ålder ha begått ett ha begått ett brott får, brott får, om det finns om det finns särskilda särskilda skäl, beslag, skäl, beslag, hus- husrannsakan och rannsakan och kropps- kroppsvisitation visitation enligt enligt bestämmelserna i bestämmelserna i 27 och 27 och 28 kap. 28 kap. företas företas mot den unge. Vad som i Vad som i 27 kap. 7 27 kap. 7 och 8 §§ sägs och 8 §§ sägs om åtal och om åtal och om verkan om verkan av att åtal av att åtal inte väcks inte väcks skall i skall i stället avse stället avse bevistalan bevistalan och talan och talan om förverk- om förverkande samt ande samt verkan av verkan av att sådan att sådan talan inte talan inte väcks. Tvångsmedel som Tvångsmedel som avses i avses i 24-26 kap. 24-26 kap. får inte får inte användas. 18 § 36 §[25] Har en utredning Har en utredning inletts med stöd av 13 § inletts med stöd av 31 § första stycket 1, skall första stycket 1, skall sedan utredningen har sedan utredningen har avslutats protokoll avslutats protokoll över denna så snart som över denna sändas till möjligt sändas till socialnämnden. 19 § 37 §[26] Misstänks ett barn för Misstänks någon för att att ha ha begått ett brott får begått ett brott får åklagare, om det krävs åklagare, om det krävs ur allmän synpunkt, ur allmän synpunkt, efter framställning av efter framställning av socialnämnd, läns- socialnämnd, läns- styrelse eller styrelse eller vårdnadshavare för vårdnadshavare för den barnet, begära prövning unge, begära prövning hos domstol huruvida hos domstol huruvida barnet begått brottet den unge har begått (bevistalan). brottet (bevistalan). Vid bevistalan Vid bevistalan tillämpas bestämmelserna tillämpas bestämmelserna beträffande allmänt åtal beträffande allmänt åtal för brott, för vilket är för brott, för vilket stadgat fängelse i mer det är föreskrivet än . I fråga om fängelse . tvångsmedel gäller 17 §. I fråga om tvångsmedel Sådan rättegångskostnad gäller 35 §. Sådan rätte- som avses i 31 kap. 1 § gångskostnad som avses skall i 31 kap. 1 § statsverket stå för. skall staten svara för. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser tillämpas i mål och ärenden hos polis- och åklagarmyndighet där förundersökning har inletts före ikraftträdandet. I domstol tillämpas äldre bestämmelser i mål där talan har väckts före ikraftträdandet. **Fotnot** [19] Senaste lydelse av förutvarande 12 § 1991:2043. [20] Senaste lydelse av förutvarande 13 § 1984:954. [21] Senaste lydelse av förutvarande 14 § 1984:954. [22] Senaste lydelse av förutvarande 15 § 1984:954. [23] Senaste lydelse av förutvarande 16 § 1984:954. [24] Senaste lydelse av förutvarande 17 § 1984:954. [25] Senaste lydelse av förutvarande 18 § 1984:954. [26] Senaste lydelse av förutvarande 19 § 1984:954. 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 §[27]Vad som sägs i denna lag om häktad har motsvarande tillämpning på 1. den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott, 2. den som har intagits i häkte eller polisarrest för förpassning till kriminalvårdsanstalt, 3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och 4. den som har omhändertagits enligt 28 kap. 11 § tredje stycket i avvaktan på att beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. Denna lag tillämpas Denna lag tillämpas inte på barn som inte på den som har gripits enligt 16 § gripits enligt 34 § lagen (1964:167) med lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. om unga lagöverträdare. Denna lag träder i kraft . **Fotnot** [27] Senaste lydelse 1987:765. 3 Ärendet och dess beredning Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen för en kommitté för att göra en översyn av det allmännas insatser vid brott av unga och för att utvärdera det nuvarande regelsystemet. I direktiven framhölls att det är närmare socialtjänstreformen genomfördes och att det är naturligt att nu genomföra en samlad utvärdering av reformens betydelse för behandlingen av unga lagöverträdare och att i samband med detta också mer förutsättningslöst överväga i vilka former och på vilket sätt det allmänna bör ingripa när unga begår brott. Huvuduppgiften var att undersöka om den nuvarande fördelningen av uppgifter mellan och rättsväsendet var väl avvägd när det gäller unga lagöverträdare och om samordningen mellan myndigheterna kan förbättras. Utredningen antog namnet (Ju 1990:07). Kommittén lade fram betänkandet Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35). I betänkandet behandlas hur reaktionssystemet mot ungdomar som begår brott bör vara utformat och hur handläggningen av ungdomsmålen skall gå till. Kommitténs sammanfattning av innehållet i betänkandet finns i bilaga 1 och kommitténs lagförslag i nu aktuella delar i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. I bilaga 5 finns en förteckning över remissinstanserna. En sammanställning av remissyttrandena har upprättats och finns tillgänglig i (dnr 93-2490). I detta ärende behandlas kommitténs förslag om hur ungdomsmålen skall handläggas hos framför allt polis, åklagare och i domstol. Kommitténs förslag när det gäller utformningen av påföljdssystemet bereds vidare inom . I betänkandet redovisas vissa problem som uppmärksammats när det gäller frågor om sekretessen mellan myndigheter. Inom har därför inletts ett arbete med syfte att klarlägga hur sekretessreglerna tillämpas i samarbetet mellan polis, åklagare, socialtjänst och frivård när det gäller handläggning av mål och ärenden om ungdomsbrott. Behovet av ändrade sekretessregler kommer i det sammanhanget att analyseras. Resultatet av detta arbete är avsett att utgöra grunden för en bedömning av om någon åtgärd behöver vidtas för att förbättra samarbetet mellan myndigheterna vid handläggning av ungdomsmål. Regeringen tar i detta ärende också upp en fråga som behandlas i promemorian Ökat skydd för barn (Ds 1993:80), nämligen den om svensk lagstiftning behöver ändras i fråga om rätten till offentlig försvarare för barn som misstänks för brott, för att stå i överensstämmelse med . Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorians förslag finns i bilaga 3. Promemorians lagförslag i denna del finns i bilaga 4. Remissinstanserna finns förtecknade i bilaga 5. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr 93-4074). Här bör också nämnas att regeringen i en lagrådsremiss på grundval av betänkande Ett reformerat brottmålsförfarande (SOU 1993:61) behandlar vissa frågor som har anknytning till det som tas upp i detta ärende. Det gäller bl.a. förslag om förändringar av vissa regler om förundersökningen och om åklagares rätt att besluta om strafföreläggande och förverkande. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Lagrådet har anfört vissa lagtekniska synpunkter. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. 4 Allmänna utgångspunkter i fråga om ingripanden mot brott av unga Ungdomsbrottslighet orsakar - som all annan brottslighet - i sig skador för enskilda och övriga samhället. Just ungdomsbrottsligheten ger emellertid också en viktig signal om risker för framtida, omfattande kriminalitet, missbruk och annan negativ utveckling hos många unga människor. Frågan om hur vi skall ta hand om de unga lagöverträdarna är därför av central betydelse om vi vill nå det centrala målet för kriminalpolitiken, nämligen att minska brottsligheten och öka tryggheten. Att som alltför ofta händer att ungdomar som begår brott inte möts av en tydlig reaktion från samhällets sida är oacceptabelt med tanke både på ungdomarna och dem som drabbas av deras brottslighet. Det är därför nödvändigt att alla - familjer, organisationer och myndigheter - verkligen engagerar sig för att förhindra att barn och ungdomar ger sig in i och kanske fastnar i ett kriminellt beteende. Givetvis består en viktig del i detta av det allmännas traditionella kriminalpolitiska medel, dvs. åtgärder inom och rättsväsendet, för att motverka ungdomsbrottsligheten. Det handlar här såväl om reaktionerna på ungdomsbrott som om förfarandet vid utredningen och vid lagföring av unga. De senaste årens förändringar i påföljdssystemet har utgått från grundprincipen att det avgörande för påföljden skall vara brotten och brottens straffvärde. Det har framhållits att ett brott är en av samhället ogillad handling och att straffets uppgift är att markera och gradera detta ogillande med det övergripande syftet att motverka brott. I den mån lagöverträdaren behöver sociala stöd- och vårdåtgärder bör sådana sättas in under verkställigheten men de bör inte utgöra motivet för det straffrättsliga ingripandet. Påföljdssystemet i bygger således på att straffvärdet hos ett brott eller hos den samlade brottsligheten skall utgöra grunden för bestämmandet av påföljd. Detta innebär att en handling bestraffas därför att den är straffvärd och att ju högre straffvärdet är desto allvarligare blir ingripandet enligt principen om proportionalitet. Dessa grundläggande principer gäller dock inte oinskränkt vid brott av ung- domar. Beträffande de unga lagöverträdarna finns en särreglering, som kommer till särskilt uttryck genom påföljden överlämnande till vård inom . Ett sådant överlämnande innebär att det ankommer på socialnämnden att själv besluta vilka åtgärder som skall vidtas sedan överlämnandet väl ägt rum. Dessa åtgärder anpassas helt till den unges behov. Den instans som fastlägger det straffrättsliga ansvaret, domstolen, saknar i dessa fall i princip inflytande över innehållet i den sålunda utdömda påföljden. Den nämnda särregleringen i har sin grund i en allmän föreställning om att unga människor kräver särskild behandling. Det brukar framhållas bl.a. att en ung människa är omogen och inne i en utvecklingsfas. Brottsligheten betraktas som ett utslag av denna omognad och av den osäkerhet och de identitetsproblem som utmärker vissa ungdomar. Det anses därför angeläget att man i stället för att straffa unga lagöverträdare söker sig fram till åtgärder som bedöms lämpade för att möta orsakerna till brottsligheten. Vidare anses en konsekvent tillämpning av rättvise- och proportionalitetsprinciperna inte vara möjlig, eftersom åtgärderna måste anpassas till förhållandena i det enskilda fallet. De nu nämnda argumenten för speciella påföljdsregler för ungdomar har fortfarande viss tyngd. Å andra sidan är det också för ungdomar viktigt att påföljdssystemet är klart, enkelt och överskådligt. Inte minst för unga personer är det av största betydelse att sambandet mellan brottet och påföljden framgår. Om den verkliga grunden för det straffrättsliga ingripandet inte tydligt anges, kan den unge få den felaktiga uppfattningen att brottet egentligen saknar betydelse för ingripandet mot honom. Det finns också en påtaglig risk för att den unge berövas ansvaret för sina handlingar och det gagnar inte hans fortsatta utveckling mot ett ordnat liv. I den debatt om ungdomsbrottsligheten som förts har det således blivit allt vanligare att man vid sidan av behovet av stöd och hjälp även betonar vikten av snabba, tydliga och konsekventa reaktioner mot brott. I vissa fall kan det antas att sådana inlägg kan återspegla en kritisk inställning till den grundläggande principen om huvudansvar. är dock detta inte fallet utan uppfattningen utgår i stället från att det inte finns någon principiell motsättning mellan stöd, hjälp och vård å ena sidan och tydliga reaktioner mot ett inte accepterat beteende å den andra. Tvärtom kan sådana reaktioner ha ett pedagogiskt värde genom att inpränta och befästa normer som är grundläggande för samhällslivet. Det är regeringens uppfattning att de inledningsvis angivna principerna som ligger till grund för påföljdsbestämningen för vuxna i ökad utsträckning bör vara vägledande även vid utformandet av påföljder för unga. Straffrättsskipningen också mot unga personer bör alltså präglas av förut- sebarhet, enhetlighet och proportionalitet. kan det inte nog understrykas vikten av att påföljdssystemet vilar på humanitär grund. Alla möjligheter till hjälpande, stödjande och rehabiliterande åtgärder måste tas till vara, inte bara inom ramen för verksamhet utan även under verkställigheten av en påföljd. I det följande (avsnitt 4.2) redovisar regeringen beredningsläget beträffande arbetet med frågor om hur påföljdssystemet för ungdomar bör vara utformat och utgångspunkterna för en reform i dessa delar. Även om det i diskussionen om vad som bör göras åt ungdomsbrottsligheten är just reaktionssystemet som oftast står i förgrunden är det inte mindre viktigt hur förfarandet vid lagföringen av ungdomar fungerar. Själva lagföringen har traditionellt ansetts ha ett kriminalpolitiskt värde i sig när det gäller unga lagöverträdare. Utöver den aspekten är det emellertid också betydelsefullt att lagföringen av unga sker snabbt och konsekvent och att handläggningen håller hög kvalitet. Det är när det gäller ungdomar särskilt viktigt att tiden mellan brottet och reaktionen inte blir alltför lång utan att sambandet mellan brottet och reaktionen står klart för den unge. har övervägt frågan om den nuvarande fördelningen mellan polis, åklagare och domstol av beslutanderätten inom rättsväsendet vid ungdomsbrott bör behållas eller om det finns anledning att ändra på den. Det skulle då vara fråga om att utvidga polis och åklagares beslutanderätt, eftersom det sannolikt inte är möjligt att i någon större utsträckning föra över ärenden som handläggs av polis och åklagare - t.ex. ärenden som avgörs genom ordningsbot och strafföreläggande - till domstol. Kommittén gör bedömningen att den beslutanderätt som tillkommer polis och åklagare inte bör utvidgas ytterligare i fråga om reaktioner vid brott av unga. Det är enligt kommitténs uppfattning i största möjliga utsträckning domstol som skall fatta sådana beslut. En av vinsterna med att flytta beslutanderätten i fråga om reaktionerna vid ungdomsbrott från domstol till polis och åklagare är att man kan spara en del tid med en sådan ordning. Om den misstänkte erkände gärningen skulle nämligen straffet kunna fastställas snabbt och effektivt. Avgörandet skulle då kunna komma i mycket nära anslutning till brottet, vilket anses vara särskilt positivt när det gäller ungdomar. Ytterligare en fördel är att den unge inte skulle behöva ställas inför domstol. Det anses nämligen av många att en brottmålsrättegång är särskilt påfrestande för en ung person. Mot detta skall ställas de effekter som kan uppnås genom ett förfarande i domstol. Det sägs ofta att ett domstolsförfarande har en verkan i kriminal- politiskt hänseende. Regeringen anser dock att man vid bedömningen av de brottsavhållande effekterna av straffrättskipningen inte bör fästa avgörande avseende enbart vid domstolsförfarandet. I stället bör hela det samlade förfarandet som följer på ett brott nämligen brottsupptäckten, brottsanmälan, polisens förundersökning, åtal, domstolsförhandling, särskilda rättsverkningar m.m. uppmärksammas. Varje skede i en lagföring har sin kriminalpolitiska betydelse. Vad gäller domstolsförfarandet bör detta i stället i första hand bedömas utifrån de rättssäkerhetssynpunkter som betingat brottmålsprocessens utformning. Domstolens uppgift är ju inte i första hand brottsbekämpande, utan närmast att svara för prövningen i ansvars- och påföljdsfrågan, dvs. Det torde inte från något håll förnekas att rättegångsförfarandet innefattar den bästa garantin för materiellt riktiga avgöranden. Fördelarna med det rådande processystemet med muntlighet, omedelbarhet och koncentration, med ett inför rätten konkret tvåpartsförhållande byggt på förhandlingsprincipen, med vid- sträckta möjligheter för tilltalade att få biträde av offentlig försvarare torde vara odiskutabla. Den för rättegångsförfarandet utmärkande offentlighets- principen bör också nämnas i sammanhanget. Mot det nu sagda skall ställas det förfarande som måste förutsättas äga rum när exempelvis åklagare skall besluta om reaktionerna vid brott av unga. Handläggningen kommer att äga rum i åklagarens enskilda tjänsterum, enligt sakens natur utan att offentlighet kan råda. Åklagaren får den dubbla rollen att vara part genom att vara det allmännas företrädare såväl som - i viss mån - domare. Materialet som ligger till grund för prövningen blir i det väsentliga skriftligt.