prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — 11 § Överlåts en fastighet eller en tomträtt eller en byggnad, anläggning eller anordning på annans mark innan ett beslut som avses i 10 § har vunnit laga kraft på grund av att det överklagats, skall bestämmelser om verkan av att tvisteföremålet överlåts och om tredje mans deltagande i rättegång tillämpas. 12 § Har tillsynsmyndigheten meddelat ett föreläggande eller ett förbud enligt 4-7 §§ och blir det inte åtlytt, skall kronofogdemyndigheten efter ansökan verkställa tillsynsmyndighetens beslut. Därvid får verkställighet enligt utsökningsbalken äga rum. Har någon begått en gärning som avses i 21 kap. 1, 2, 6 eller 7 §, får kronofogdemyndigheten meddela särskild handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns bestämmelser i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Ansökan om verkställighet eller särskild handräckning får göras av tillsynsmyndigheten. 13 § I stället för att begära verkställighet enligt 12 § får tillsynsmyndigheten besluta att rättelse skall vidtas på den felandes bekostnad. Beslut om rättelse på den felandes bekostnad får meddelas utan föregående föreläggande eller förbud, om tillsynsmyndigheten med hänsyn till risken för allvarliga skador eller av andra särskilda skäl finner att rättelse bör göras utan dröjsmål. Upplysningar, undersökningar och tillträde 14 § En tillsynsmyndighet får förelägga den som bedriver en verksamhet, som det finns bestämmelser om i denna balk eller i föreskrifter som meddelats med stöd av balken, att lämna de upplysningar som behövs för tillsynen. 15 § Den som utövar verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig eller medföra olägenheter för människors hälsa eller den som annars är skyldig att avhjälpa olägenhet från sådan verksamhet är skyldig att utföra sådana undersökningar av verksamheten och dess verkningar som behövs för tillsynen. Detsamma gäller den som upplåter en byggnad för bostäder eller för allmänna ändamål. kan i stället, om det är lämpligare, föreskriva att en sådan undersökning skall utföras av någon annan än den som är skyldig att utföra undersökningen enligt första och andra meningen och utse någon att göra undersökningen. Den som är skyldig att utföra undersökningen enligt vad som sägs i första stycket första och andra meningen är skyldig att ersätta kostnaderna för en undersökning som avses i första stycket tredje meningen med det belopp som tillsynsmyndigheten fastställer. 18 § För tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter för områden och naturföremål som omfattas av förordnanden enligt 9-11 kap. får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utse naturvårdsvakter med de befogenheter som följer av andra och tredje styckena. En naturvårdsvakt får avvisa den som uppehåller sig där han på grund av föreskrifter som avses i första stycket inte har rätt att vistas. Ertappas någon, som enligt vad i 21 kap. stadgas bryter mot förbud eller föreskrifter meddelade med stöd av 9 kap. 4, 9 eller 16 § eller någon av 10 kap. 3-7 §§, på bar gärning får naturvårdsvakten ta i beslag jakt- och fångstredskap, fortskaffningsmedel och andra föremål som kan antas ha betydelse för utredning av brottet. 20 § Den som har fått undantag från en föreskrift för områden eller naturföremål som omfattas av förordnande enligt 9-11 kap. är skyldig att vid anfordran visa upp beslutet för en naturvårdsvakt eller en polis vid vistelse inom det område där undantaget gäller. 21 § En tillsynsmyndighet får bestämma att dess beslut skall gälla . 22 § skall lämna det biträde som behövs för tillsyn enligt detta kapitel. Skyldighet att lämna uppgifter 3 § Den som är avgiftsskyldig enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 1 § första stycket eller 2 § eller som är skyldig att ersätta kostnad enligt 18 kap. 15 § andra stycket eller enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 18 kap. 17 § tredje stycket skall till den myndighet som regeringen bestämmer och i den omfattning regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, myndigheten föreskriver lämna de uppgifter som behövs för att bestämma avgiftens eller er- sättningens storlek. Om avgiften eller ersättningen skall bestämmas av en myndighet får kommunen meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet. Producentavgift 7 § Om en kommun forslar bort eller slutligt omhändertar avfall som avses i 16 kap. 6 §, skall producenten betala en avgift för detta, under förutsättning att föreskrift härom har meddelats av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kommunen eller en statlig myndighet. Avgiften skall betalas till kommunen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 1 § Om inte något annat framgår av 2 eller 3 § får i ett enskilt fall ett beslut enligt 5-18 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av något av dessa kapitel överklagas 1. hos , om beslutet har meddelats av en kommun eller en nämnd, 2. hos , om beslutet har meddelats av någon annan statlig myndighet än som anges i 3 och avser en fråga om miljöfarlig verksamhet, 3. hos regeringen, om beslutet har meddelats av eller Försvarsmakten eller generalläkaren. Beslut av för miljöskydd i ett till nämnden överklagat ärende får inte överklagas. för miljöskydd i ett överklagat ärende finner att hinder mot den sökta verksamheten möter enligt 13 kap. 5 § men att det finns sådana omständigheter som avses i andra stycket nämnda paragraf eller ärendet på något annat sätt rör en fråga av särskild vikt, skall nämnden med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för prövning av tillstånd till verksamheten. 2 § Beslut i ett enskilt fall av annan statlig myndighet än regeringen i en fråga som avses i 9-11 kap. och i 14-16 kap., överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut av Försvarsmakten eller generalläkaren överklagas dock hos regeringen. Beslut i en fråga som avses i 9 kap. och som rör bildande av naturreservat, naturvårdsområde, kulturreservat, kulturvårdsområde eller dispens från bestämmelserna om strandskydd eller i en fråga som avses i 10 kap. och som rör tillstånd till markavvattning och detaljdränering genom täckdikning eller i en fråga som avses i 11 kap. och som rör tillstånd till stenbrytning eller täktverksamhet eller i 14 eller 16 kap. och som rör tillstånd till eller förbud av export eller import överklagas dock hos regeringen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 3 § Beslut i ett enskilt fall i fråga om ersättning för kostnader enligt 18 kap. 15 § andra stycket eller 17 § tredje stycket eller beslut i fråga om förbud vid vite enligt 18 kap. 16 § första stycket samt beslut i ett enskilt fall i fråga om sådana avgifter som avses i 19 kap. 1 och 2 §§, 4 § första stycket och 7 § och som inte meddelats av Försvarsmakten eller generalläkaren skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Övriga beslut i enskilda fall i frågor som avses i 18 kap. skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om inte beslutet är av det slag som anges i 1 § första stycket 1-3. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 4 § Beslut som inte gäller enskilda fall och som har meddelats av annan statlig myndighet än regeringen med stöd av ett bemyndigande i balken överklagas hos regeringen. 5 § Rätt att överklaga beslut enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken och som inte avses i balkens sjätte och sjunde avdelningar har även 1. i frågor som avses i 9-13 kap. 6 § Om i ett särskilt fall beslutar att inte överklaga beslut som avses i 5 §, föreligger rätt att överklaga beslutet för 1. en organisation som är att anse som central arbetstagarorganisation enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller motsvarande organisation på arbetsgivarsidan i frågor som avses i 13 och 14 kap. eller i föreskrifter som meddelats med stöd av något av dessa kapitel, 2. en sammanslutning av konsumenter i frågor som regleras i 14 kap. eller i föreskrifter som är utfärdade med stöd av 14 kap., 3. en intresseorganisation för yrkesfiskare i frågor som avses i 13 kap. 7 § Bestämmelserna i 5 § 1 och 6 § gäller inte beslut som avser Försvarsmakten, eller . 21 kap. Straffbestämmelser m.m. 1 § Den som vid hantering eller import eller export av en kemisk produkt, eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, med uppsåt eller av grov oaktsamhet åsidosätter vad som är föreskrivet i 2 kap. 2 § döms för miljöfarlig kemikaliehantering till böter eller fängelse i högst . 4 § Den som i något annat fall än som avses i 3 § med uppsåt eller av oaktsamhet 1. underlåter att lämna uppgifter i en handling eller som i en handling lämnar oriktig uppgift eller utelämnar uppgift, eller 2. underlåter att märka en kemisk produkt eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt eller som märker produkten eller varan med en oriktig uppgift eller utelämnar en uppgift i märkningen, döms, om åtgärden eller underlåtenheten är ägnad att försvåra bedömningen av riskerna för att hälsa eller miljö skall skadas eller för att en hållbar hushållning med mark och vatten eller material skall äventyras, för bristfällig miljöinformation till böter eller fängelse i högst . 6 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot villkor, inskränkningar eller förbud enligt 1. 5 kap. 3 §, 2. 9 kap. 4 § första stycket, 9, 11, 14 och 15 §§, 3. 10 kap. 1 § första stycket och 3-6 §§, 4. 11 kap. 2, 4, 6, 7 och 9 §§, 5. 13 kap. 6, 20, 23-25, 31-35 och 38 §§, 6. 14 kap. 11 och 12 §§, 7. 16 kap. 8, 12, 14 och 15 §§. För försök till brott mot 16 kap. 12 § döms till ansvar enligt 23 kap. . 7 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 1. 9 kap. 16 §, 2. 10 kap. 7 §, 3. 13 kap. 7-10 och 40 §§, 4. 14 kap. 5, 6, och 8 §, 5. 15 kap. 8 och 9 §§, 6. 16 kap. 6 och 7 §§, 7. 17 kap. 1 §. 8 § Är ett brott som avses i 1, 2, 6 eller 7 § grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Är brott som avses i 3 § grovt döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om ett brott är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen begåtts systematiskt eller , varit av mer omfattande art, innefattat vilseledande av myndighet eller inneburit stora risker för människors hälsa eller miljön. 9 § För ringa brott döms inte till ansvar enligt detta kapitel. Till ansvar enligt detta kapitel döms inte om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt detta kapitel för en gärning som omfattas av föreläggandet. 10 § Om en kemisk produkt eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt eller annan egendom har varit föremål för brott enligt 1, 2, 6 eller 7 § skall egendomen eller värdet därav samt utbyte av sådant brott för- förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. I övrigt finns bestämmelser om förverkande i 36 kap. . 2 § Miljöskyddsavgiften skall betalas av den fysiska eller juridiska person som har bedrivit den verksamhet i vilken överträdelsen har skett eller, om det inte är fråga om en verksamhet, av den person som har vidtagit den förbjudna åtgärden. 3 § Miljöskyddsavgiftens belopp skall bestämmas med hänsyn till den fara eller skada som en överträdelse av det slag som det är frågan om kan antas medföra samt till de ekonomiska fördelar som en överträdelse av detta slag allmänt sett kan antas innebära för den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd som avses i 2 §. Miljöskyddsavgiften skall, om inte annat följer av 5 §, bestämmas till lägst och högst . Närmare föreskrifter för bestämmande av miljöskyddsavgiften enligt denna paragraf får meddelas av regeringen. 4 § Frågor om miljöskyddsavgift prövas av länsrätten på talan av . Talan väcks genom ansökan. 5 § Vid synnerligen försvårande omständigheter får länsrätten bestämma miljöskyddsavgiften till ett högre belopp än som anges i 3 §, dock högst . Länsrätten får också jämka eller efterge miljöskyddsavgiften om det till följd av särskilda skäl skulle vara oskäligt att bestämma avgiften enligt 3 §. 6 § Fråga om påförande av miljöskyddsavgift får i fall som inte är av större vikt prövas av genom avgiftsföreläggande. Avgiftsföreläggande innebär att den som antas ha gjort sig skyldig till en överträdelse som avses i 1 § föreläggs miljöskyddsavgiften till godkännande eller . Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna dom varigenom miljöskyddsavgift påförts. Godkännande som sker sedan gjort ansökan hos länsrätten enligt 4 § är dock utan verkan. 7 § Miljöskyddsavgift får inte påföras, om ansökan till länsrätten inte har delgetts den som anspråket riktas mot från det att förutsättningarna för att besluta om avgift inträffat. SJUNDE AVDELNINGEN Ersättning och skadestånd 1 § Ägare av en fastighet och innehavare av särskild rätt till en fastighet har rätt till ersättning för intrång i den utsträckning som anges i 2, 5 och 7 §§. Att i vissa fall även en borgenär som har panträtt i fastigheten har rätt till ersättning framgår av 11 § andra stycket. Om inlösen av fastighet finns föreskrifter i 4 §. I fråga om ersättning och inlösen gäller expropriationslagen (1972:719) om inte avvikande bestämmelser meddelas i denna balk. Bestämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen gäller i fråga om värdeökning före det talan väcktes vid domstol. 2 § Innebär 1. föreskrifter enligt 9 kap. 2 § om vård av förvaltning av nationalparker, 2. föreskrifter enligt 9 kap. 4, 5 eller 7 § om åtgärder och inskränkningar beträffande natur- eller kulturreservat, 3. förbud enligt 10 kap. 4 § andra stycket till skydd för vissa biotoper, eller 4. förbud enligt 11 kap. 5 § tredje stycket beträffande vissa arbetsföretag att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning försvåras avsevärt inom berörd del av en fastighet, har fastighetsägaren och innehavare av särskild rätt till fastigheten rätt till ersättning av staten för den skada som de lider. Ersättning utgår dock ej, om skadan är av mindre omfattning. En föreskrift enligt 9 kap. 2 § om begränsning av rätten till jakt efter björn, lo, varg, järv, älg eller örn medför inte rätt till ersättning. Innebär en föreskrift eller ett beslut som avses i första stycket 1 - 3 att det är förbjudet att vidta en viss åtgärd utan tillstånd, utgår ersättning endast om tillstånd vägrats eller förenats med särskilda villkor. Har förbud att vidta åtgärd utan tillstånd meddelats enligt 9 kap. 6 § och vägras tillstånd att vidta sådan åtgärd, gäller första stycket. Har föreskrifter som avses i första stycket beslutats av en myndighet med stöd av förordnande enligt 9 kap. 17 § , skall ersättningen i stället betalas av kommunen. 3 § Ersättning enligt 2 § skall minskas med ett belopp som motsvarar vad fastighets- eller rättighetsinnehavaren enligt första stycket av samma paragraf är skyldig att tåla utan ersättning. 4 § Uppstår i fall som avses i 2 § första stycket synnerliga men när fastigheten används, har fastighetsägaren rätt att få fastigheten inlöst i stället för ersättning enligt 2 §. 8 § I beslut om ersättning enligt 2 § tredje stycket skall anges att ersättningen skall betalas med ett visst årligt belopp. Om det finns särskilda skäl får ersättningen räknas av mot ersättning som kan komma att lämnas enligt 2 § första stycket eller 4 §. Om det finns särskilda skäl, kan det också på begäran av staten, kommunen, fastighetsägaren eller annan sakägare fastställas att ersättning enligt 2 § första stycket eller 7 § skall betalas med ett visst årligt belopp med rätt för staten eller kommunen eller den ersättningsberättigade att få omprövning vid ändrade förhållanden. I fråga om ersättning enligt 2 § till följd av skada eller olägenhet för renskötseln gäller 28 § andra stycket rennäringslagen (1971:437). 9 § Innan en myndighet fattar ett beslut som kan leda till ersättning enligt detta kapitel, får myndigheten förelägga den som vill göra anspråk på betalning eller inlösen av en fastighet att , , göra anmälan om sitt anspråk och ange sina yrkanden vid påföljd att han annars förlorar sin rätt till talan. Vad som i fråga om ersättning eller inlösen har avtalats eller förutsatts gälla mellan staten och sakägare eller mellan kommunen och sakägare gäller även mot den som efter det att rätten till betalning uppkom har sakägarens rätt till fastigheten. 10 § Den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen enligt 9 § skall väcka talan hos fastighetsdomstolen mot staten eller kommunen. Sådan talan skall väckas från det att beslutet på vilket anspråket grundas har vunnit laga kraft, om inte rätten att kräva ersättning eller inlösen skall gå förlorad. När föreskrifter skall meddelas enligt 9 kap. 2, 4, 5 eller 7 § får staten eller kommunen vid fastighetsdomstolen väcka talan mot en sakägare för att fastställa de villkor som, om föreskrifterna meddelas, skall gälla för ersättning eller inlösen. Meddelas inte föreskrifter med sådant innehåll, som förutsatts vid fastighetsdomstolen, från det att målet har avgjorts genom en dom som vunnit laga kraft, skall domen inte längre vara bindande för parterna. 11 § Om den ersättning som fastighetsägaren enligt 2 § första stycket har rätt till är bestämd att betalas på en gång och om fastigheten genom det beslut som föranlett rätten till ersättning minskat i värde så att den kan antas inte utgöra full säkerhet för en borgenär med panträtt i fastigheten skall ersättningen nedsättas hos . Om en borgenär som avses i första stycket gör en förlust därför att ersättningen inte har nedsatts hos , har borgenären rätt till ersättning av staten eller kommunen för förlusten mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller, om en borgenär gör en förlust därför att ersättning blivit för lågt beräknad och ersättningen efter överenskommelse mellan staten eller kommunen och den ersättningsberättigade eller av någon annan anledning inte prövats av domstol. Talan om ersättning enligt detta stycke skall väckas vid fastighetsdomstolen. 12 § Har ersättning enligt detta kapitel betalats med anledning av föreskrifter eller tillståndsvägran och upphävs föreskrifterna helt eller delvis eller ges tillstånd, får fastighetsägaren eller innehavare av särskild rätt till fastigheten, om det är skäligt med hänsyn till deras nytta av beslutet och omständigheterna i övrigt, förpliktas att betala tillbaka ersättningen eller en del av den. Detta gäller också, om en åtgärd företagits i strid mot sådana föreskrifter eller mot sådant beslut om tillståndsvägran och den tillsynsmyndighet som enligt 18 kap. 12 § får söka verkställighet eller handräckning har beslutat att inte kräva rättelse. Talan om återbetalning skall väckas vid fastighetsdomstolen från det att beslutet som anspråket grundas på vunnit laga kraft och senast efter det att ersättningen betalades ut, om inte rätten att föra talan skall gå förlorad. 13 § Ogillas i ett mål enligt 10 § talan som har väckts av fastighetsägaren eller den som innehar särskild rätt till fastigheten, kan domstolen förordna att fastighetsägaren skall bära sina egna kostnader, om fastighetsägaren inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbarligen inletts utan skäl får domstolen dessutom förplikta fastighetsägaren att ersätta motpartens rättegångskostnader. 1 § Skadestånd enligt detta kapitel skall betalas för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet har orsakat i sin omgivning. En ren förmögenhetsskada som inte har orsakats genom brott ersätts dock endast om skadan är av någon betydelse. Skada som inte har orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet ersätts bara i den utsträckning det visas att den störning som har orsakat skadan inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. 2 § Detta kapitel gäller inte skador som har orsakats av joniserande strålning eller inverkan av elektrisk ström från en elektrisk anläggning i fall då särskilda bestämmelser gäller. 3 § Skadestånd utges för skador genom 1. förorening av vattendrag, sjöar eller andra vattenområden, 2. förorening av grundvatten, 3. ändring av grundvattennivån, 4. luftförorening, 5. markförorening, 6. buller, 7. skakning, eller 8. annan liknande störning. Första stycket 1-3 gäller inte skador som har orsakats av verksamhet som bedrivs i enlighet med tillstånd enligt vattenlagen (1983:291). En skada skall anses ha orsakats genom en störning som avses i första stycket, om det med hänsyn till störningens och skadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omständigheterna i övrigt föreligger övervägande sannolikhet för ett sådant orsakssamband. 4 § Skadestånd skall också betalas för skador genom sprängsten eller andra lössprängda föremål, om skadan orsakats av sprängningsarbete eller av en annan verksamhet som medför särskild fara för explosion. 5 § I andra fall än som anges i 3 eller 4 § skall skadestånd betalas för skador som orsakats av grävning eller liknande arbete, om den som utför eller låter utföra arbetet har försummat att vidta sådana skyddsåtgärder som anges i 3 kap. 3 § jordabalken eller i ett annat hänseende har brustit i omsorg vid arbetets utförande. Om arbetet är särskilt ingripande eller av annan anledning medför särskild risk, skall den skada som orsakas av arbetet ersättas även om den som utför eller låter utföra arbetet inte har varit försumlig. 6 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är den som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten i egenskap av fastighetsägare eller tomträttshavare. Samma skadeståndsskyldighet har andra som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten och som brukar fastigheten i sin näringsverksamhet eller i offentlig verksamhet. Om någon annan som brukar fastigheten bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten är han skadeståndsskyldig enligt detta kapitel endast om han har orsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet. 7 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är också den, som utan att vara fastighetsägare, tomträttshavare eller annan brukare av fastigheten i egen näringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. 8 § Skall två eller flera ersätta samma skada enligt detta kapitel, svarar de solidariskt för skadeståndet om inte något annat följer av att begränsning gäller i den skadeståndsskyldighet som åligger någon av dem. Vad de solidariskt ansvariga har betalt i skadestånd skall, om inte annat har avtalats, fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till grunden för skadeståndsansvaret, möjligheterna att förebygga skadan och omständigheterna i övrigt. 9 § Kan i fråga om skador som avser egendom ersättningens belopp lämpligen uppskattas på förhand, skall ersättning bestämmas för framtida skador, om en part begär det. Om det finns skälig anledning, kan ersättningen bestämmas till ett visst årligt belopp. Ändras förhållandena sedan ersättningen har bestämts på detta sätt, kan ersättningen jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till de ändrade förhållandena. 10 § I fråga om nedsättning, fördelning och utbetalning av ersättning som fastställs att betalas på en gång för framtida skador på en fastighet och som tillkommer ägaren av fastigheten eller en innehavare av tomträtt i denna tillämpas expropriationslagen (1972:719). Även när det gäller verkan av sådan nedsättning, fördelning och utbetalning skall den lagen tillämpas. Om en borgenär som har panträtt i fastigheten lider förlust genom att ersättning enligt första stycket har blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelse mellan den ersättningsskyldige och den ersättningsberättigade eller av någon annan anledning inte har blivit prövad av domstol, har borgenären rätt till gottgörelse av den ersättningsskyldige mot att hans fordran i denna del skrivs av på fordringshandlingen.