prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar 7 kap. 10 a § och stadgar i första stycket att ett för- säkringsbolag skall föra ett register som utvisar de tillgångar som bolaget använder för skuldtäckning. Detta innebär att register fortsättningsvis även skall föras för alla skadeförsäkringar. Registerföringen för sådana försäkringar skall emellertid inte ligga till grund för någon förmånsrätt (se kommentaren till 11 a §). Det sagda gäller dock inte sådana (långa) skadeförsäkringar som omfattas av förmånsrätt. Bortsett från sådana skadeförsäkringar har registerföringen för skadeförsäkringar endast till syfte att ligga till grund för kontrollen av bl.a. riskspridningskraven. I stycket har tillagts att registret även skall utvisa värdet av de tillgångar som används för skuldtäckning. Om bolaget överlåter en tillgång som finns införd i registret, måste en annan tillgång införas, så att registret innehåller tillgångar till ett värde som minst motsvarar skuldtäckningsbeloppet. I andra stycket anges att en anteckning skall göras i registret för det fall en tillgång som finns upptagen däri upplåtits så att dess fulla värde inte kan utnyttjas för skuldtäckning. Bestämmelsen korresponderar med den föreslagna bestämmelsen i 10 § femte stycket. Någon materiell ändring i förhållande till gällande rätt är inte avsedd. Om önskar upplysning om innehållet i registret kan inspektionen, inom ramen för sin tillsynsverksamhet, med stöd av 19 kap. 3 § begära detta eller meddela föreskrifter i frågan. 7 kap. 11 a § Paragrafen, som är ny, motsvarar 11 § och behandlar försäkringstagarnas särskilda förmånsrätt. I första stycket anges vilka försäkringsavtal som grundar särskild förmånsrätt enligt 4 a § förmånsrättlagen (1970:479). Bestämmelsen motsvarar 11 § andra stycket. Någon ändring i förhållande till gällande rätt är inte avsedd. Någon förmånsrätt för andra skadeförsäkringar än sådana som avses i punkterna 1 och 2 införs således inte. Enligt bestämmelserna i andra stycket gäller i fråga om livförsäkringar och långa skadeförsäkringar att det register som förs enligt 11 § ligger till grund för den särskilda förmånsrätten. För de långa skadeförsäkringarnas del innebär gällande lagstiftning att förmånsrätten endast omfattar premiereserven (7 kap. andra stycket 2 jämfört med 10 § första stycket och 10 a §). Ändringarna i paragrafen innebär för sistnämnda försäkringarnas del att förmånsrätten kommer att utökas på så sätt att den kommer att omfatta samtliga tillgångar som skall tas upp i registret, dvs. samtliga tillgångar som svarar mot de försäkringstekniska skulderna enligt definitionen i 1 §. I praktiken är det avtal om brandförsäkringar som grundar förmånsrätt. Den utökade omfattningen av förmånsrätten för sådana försäkringar innebär dock i praktiken inte någon större skillnad mot nuvarande ordning, eftersom de försäkringstekniska skulderna till övervägande del utgörs av premiereserven. Förmånsrätten uppkommer när en tillgång införs i registret. I den mån det i registret införts ett konto i ett värdepappersregister eller motsvarande omfattas de tillgångar som finns antecknade i värdepappersregistret av förmånsrätten. Den avgörande tidpunkten för i vilka till-gångar försäk- ringstagare kan göra gällande sin förmånsrätt är då bolaget försätts i konkurs eller utmätning söks. Omflyttningen av styckena har gjorts för att det tydligare skall framgå att förmånsrätten inte skall omfatta alla slags försäkringar utan endast samma försäkringstyper som . Även övriga ändringar är av redaktionell karaktär. 7 kap. 12 § Den nuvarande lydelsen av 12 §, som infördes , innebär att om tillståndspliktig verksamhet bedrivs i ett annat land inom EES skall det landets regler gälla i fråga om försäkringstekniska skulder m.m. Den bestämmelsen upphävs till följd av att principen om hemlandskontroll nu införs. Den föreslagna lydelsen av paragrafen innebär att försäkringsbolag inte får ingå borgen eller ställa ut garantier, i den mån det inte sker inom ramen för koncessionerad kreditförsäkringsrörelse, se den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.11. kan i enskilda fall medge undantag, exempelvis om försäkringsbolaget kan visa att en garanti är till försäkringstagarnas bästa. Detta kan vara fallet om försäkringsbolaget av organisatoriska skäl föredragit att bedriva förvaltning av tillgångar i separata bolag. Om verksamheten med att ställa ut borgens- eller garantiförbindelser blir tillräckligt omfattande och regelbunden kan den anses utgöra koncessionspliktig kreditförsäkringsrörelse. Av andra meningen i paragrafen framgår att förbudet inte omfattar bolag som har sådan koncession. 7 kap. 15 § Ändringen i paragrafen är föranledd av att grunder inte längre skall stadfästas. Övriga ändringar är språkliga. 7 kap. 17 § Paragrafens första stycke innehåller den s.k. femprocentsreglen som beskrivits i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.5.12). Enligt den nuvarande lydelsen av andra stycket krävs inte tillstånd till ägande av aktier eller andelar i försäkringsbolag eller i juridiska personer vars verksamhet uteslutande har till ändamål att äga aktier i försäkringsaktiebolag (dvs. juridiska personer av holdingbolagstyp), att tillskjuta garantikapital i ömsesidiga försäkringsbolag, att förvalta försäkringsbolagens fastigheter eller att biträda försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande (biträdesbolag). Att förvalta en fastighet har jämställts med att äga den. Bolag som sköter ett försäkringsbolags värdepappersförvaltning har i praxis ansetts utgöra biträdesbolag. I den allmänna motiveringen (avsnitt 5.5.6) har uttalats att det kan vara förenat med vissa risker om ett försäkringsbolag i för stor utsträckning avhänder sig bestämmanderätten över tillgångsförvaltningen till dotterbolag och att ägande av sådana dotterbolag därför bör kräva tillstånd. Andra stycket har med anledning härav ändrats. Vad gäller ägande av aktier och andelar i förvaltningsbolag vars uppgift är att förvalta sådana försäkringsbolagets tillgångar som kan användas för skuldtäckning, krävs fortsättningsvis medgivande då det är fråga om bolag som direkt eller indirekt har till uppgift att äga försäkringsbolagets skuldtäckningstillgångar. Är det däremot fråga om sådana förvaltningsbolag som förvaltar försäkringsbolagets nämnda tillgångar för dess räkning utan att äga dem, krävs inte tillstånd. Innehav som hänför sig till tiden före lagens ikraftträdande berörs inte av de föreslagna reglerna, se punkt 6 i övergångsbestämmelserna till FRL. Några inskränkningar införs inte beträffande försäkringsbolags innehav av aktier och andelar i publika försäkringsaktiebolag eller motsvarande utländska bolag. Beträffande försäkringsbolags ägande av företag som bedriver någon form av finansiell verksamhet gäller alltjämt bestämmelserna i 7 kap. 17 a §. 7 kap. 17 b § Paragrafen, som är ny, behandlar användningen av s.k. derivatinstrument. Under vissa omständigheter får ett försäkringsbolag använda sig av optioner, terminskontrakt och liknande finansiella instrument. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.14. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 7 kap. 19 § Det nuvarande andra stycket innehåller regler om vilken information som ett försäkringsbolag skall lämna försäkringstagare när bolaget meddelar försäkringar genom gränsöverskridande verksamhet i ett annat land inom EES. Reglerna upphävs eftersom direktivbestämmelsen som låg till grund för bestämmelsen upphört att gälla enligt artikel 43 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 37 i tredje livförsäkringsdirektivet. I fråga om trafikförsäkring ges enligt direktiven landet där risken finns möjlighet att kräva att försäkringstagaren skall informeras om bolagets representant i det landet. Sådana informationsbestämmelser för utländska försäkringsgivare som driver verksamhet här med stöd av LEF har förts in i trafikskadelagen (5 § fjärde stycket). Enligt tredje generationens direktiv skall direktivens informationsbestämmelser införlivas i landet där risken finns resp. åtagandena skall fullgöras. Informationsreglerna finns i artikel 31 och artikel 43 i tredje skadeförsäkringsdirektivet samt i artikel 31 och bilaga 2 i tredje livförsäk- ringsdirektivet. Enligt den nya lydelsen av andra stycket bemyndigas regeringen eller att utfärda föreskrifter som innehåller informationsbestämmelser i enlighet med direktivens regler. Bestämmelserna har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.7). Som en följd av att de tidigare bestämmelserna i andra stycket upphävs tas de nuvarande tredje och fjärde styckena bort. Det nuvarande femte stycket upphävs eftersom den direktivbestämmelse som låg till grund för regeln har upphävts genom artikel 37 i tredje livförsäkringsdirektivet. 8 kap. 7 § Tredje och fjärde styckena i paragrafen är nya. Av tredje stycket framgår att det är styrelsen som skall fastställa de riktlinjer som enligt 7 kap. § skall upprättas för placeringen av tillgångar som används för skuldtäckning. Styrelsen skall fortlöpande se över riktlinjerna och pröva om ändringar behövs och vidare tillse att riktlinjerna efterlevs. Ändringar kan bl.a. behövas med hänsyn till förändringar av det belopp som skall skuldtäckas liksom utvecklingen på de finansiella marknaderna. I fjärde stycket anges att styrelsen är ansvarig för att de i 7 kap. 9 § omnämnda uppgifterna om de försäkringstekniska skulderna och hur dessa har beräknats samt om avgiven återförsäkring och dess storlek lämnas till . Styrelsen ansvarar för att information om det huvudsakliga innehållet i placeringsriktlinjerna lämnas till försäkringstagarna och den som avser att teckna en försäkring i bolaget, jämför 7 kap. § andra stycket. 8 kap. 8 § Paragrafen, i sin nuvarande lydelse, omfattar endast beslut om ändring av grunder. Enligt föreslagen lydelse skall styrelsen besluta också om antagande av nya grunder. Det skall åligga styrelsen att vid beslut om antagande och ändring av grunder se till att kraven enligt bestämmelserna i 7 kap. 3-6 och 8 §§ är uppfyllda. De föreslagna ändringarna är en följd av att grunderna inte längre behöver ges in vid ansökan om koncession samt att ordningen med stadfästelse av grunder upphävs. Enligt förslaget till 7 kap. 8 a § skall bolaget tillställa såväl nya som ändrade livförsäkringsgrunder senast med att de börjar tillämpas. Stadgandet i paragrafens nuvarande lydelse om skyldighet för styrelsen eller verkställande direktören att anmäla ändring av grunderna för registrering har därför utgått. Det nu gällande förbudet i sista meningen mot att verkställa ändringsbeslut före registreringen strider mot reglerna i tredje generationens försäkringsdirektiv och har därför upphävts. 10 kap. 5 § Första stycket punkt 4 har ändrats som en följd av att bestämmelser om belåning av försäkringsbrev inte längre skall tas upp i grunder utan direkt i villkoren för försäkringsavtalen. 11 kap. 7 § De nuvarande bestämmelserna i andra stycket innebär att obligationer och andra skuldförbindelser som motsvarar de försäkringstekniska skulderna för livförsäk- ring eller premiereserven för s.k. långa skadeförsäkringar under vissa förutsättningar får tas upp till högre värde än vad som följer av bokföringslagen. Bestämmelserna har ändrats som en följd av de nya bestämmelserna om tillgångsslag som får användas för skuldtäckning i 7 kap. 10 §. I sakligt hänseende innebär detta att värderingsregeln blir tillämplig även på andra skadeförsäkringar än långa sådana. 12 kap. 8 § Paragrafen har ändrats till följd av kravet på stadfästelse av grunder har slopats. 12 kap. 13 § Ändringen i första stycket är en följd av att bestämmelser om belåning av försäkringsbrev hos bolaget inte längre skall regleras i grunderna utan upptas direkt i försäkringsvillkoren. 14 kap. 26 § Reglerna om överlåtelse vid konkurs och likvidation har anpassats till vad som enligt försäkringsdirektiven gäller för frivillig överlåtelse. Reglerna motsvarar 15 kap. 1 § första stycket. Nuvarande andra meningen i första stycket har för tydlighets skull brutits ut till ett nytt andra stycke. Paragrafens hittillsvarande andra stycke har utan ändring flyttats till den nya 26 a §. Det hittillsvarande tredje stycket har flyttats till den nya 26 b § tredje stycket. 14 kap. 26 a § Paragrafen är ny. Hittillsvarande 26 § andra stycket har utan ändring flyttats till paragrafens första stycke. Reglerna i andra och tredje stycket motsvarar reglerna i 15 kap. 4 § andra och tredje stycket. 14 kap. 26 b § Paragrafen är ny. Första och andra stycket motsvarar till stora delar 15 kap. 3 § andra och tredje styckena. Tredje stycket motsvarar 15 kap. 5 och 6 §§. Genom ändringarna i kapitlet införlivas framför allt bestämmelserna i artikel 12 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 11 i tredje livförsäk- ringsdirektivet såvitt gäller svenska försäkringsbolag. 15 kap. 1 § Paragrafen, som innehåller regler för överlåtelse av försäkringsbestånd, ändras i första stycket såtillvida att begränsningen för försäkringsbolagen att överlåta endast till försäkringsgivare med koncession i (inkluderande försäkringsföretag som är verksamma här i landet med stöd av en koncession meddelad enligt reglerna i LUF) ändras till att omfatta även försäkringsgivare som är auktoriserad i ett annat land inom EES. Detta omfattar såväl försäkringsgivare med säte inom EES som filialer i EES till försäkringsgivare med säte utanför EES. Därutöver har redaktionella ändringar gjorts. 15 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om prövning vid över- låtelse av försäkringsbestånd. Ändringarna beror på de direktivbestämmelser som anges i kommentaren till 15 kap. Första stycket har genomgått vissa redaktionella ändringar. Vidare anges i förtydligande syfte att det är beslut av det överlåtande bolagets stämma som åsyftas, något som i nuvarande skrivning endast framgår vid en jämförelse med 1 § tredje stycket. Däremot innehåller stycket efter ändringen inte längre någon uppgift om vilka kriterier som skall ligga till grund för prövningen. Sådana frågor behandlas i det nya andra stycket. Paragrafens andra stycke innehåller en katalog över de förutsättningar som skall vara uppfyllda för att skall meddela tillstånd till överlåtelsen. Tillstånd skall lämnas om tre särskilt angivna villkor är uppfyllda. För det första får försäkringstagarnas rätt inte försämras. Regeln motsvarar det sista ledet i det tidigare första stycket. Den övertagande försäkringsgivaren skall vidare ha en erforderlig kapitalbas även sedan överlåtelsen beaktats. Detta krav torde omfattas av nu gällande bestämmelser, men anges nu för tydlighetens skull särskilt i enlighet med direktivens lydelse. Sker överlåtelse till utländskt försäkringsföretag med koncession enligt LUF skall sådan förmån som medgivits enligt 23 a § LUF tas i beaktande, dvs. att vid beräkning av företagets solvensmarginal hänsyn tas till företagets verksamhet genom agenturer eller filialer i andra EES-länder. Slutligen skall den behöriga myndigheten i det land där riskerna är belägna (skadeförsäkring) eller där åtagandena skall fullgöras (livförsäkring) samtycka till överlåtelsen. Paragrafens tredje stycke är nytt. Om det är fråga om en utländsk försäk- ringsgivare skall kapitalbasens tillräcklighet intygas av behörig myndighet. Motsvarande regel fanns i det tidigare fjärde stycket. Är den övertagande försäkringsgivaren en EES-försäkringsgivare är hemlandsmyndigheten den behöriga myndigheten. Skall försäkringsbeståndet överlåtas till en filial eller agentur till en försäkringsgivare hemmahörande i ett land utanför EES, skall kapitalbasen intygas av den behöriga myndigheten i det EES-land där försäkringsgivaren är etablerad eller, om försäkringsgivaren är etablerad i flera EES-länder och försäkringsgivaren medgivits sådan förmån som anges i 23 a § LUF, den behöriga myndigheten i det land som försäkringsgivaren valt ut. 15 kap. 4 § Det tidigare första stycket har upphävts. Bestämmelsen finns nu i 3 § första stycket. Det nya andra stycket innehåller i enlighet med direktiven en bestämmelse om att den behöriga myndigheten i det land där skadeförsäkringsriskerna är belägna eller, när det gäller livförsäkring, det land där åtagandena skall fullgöras, skall ges tillfälle att yttra sig med anledning av överlåtelsen. I förekommande fall skall de behöriga myndigheterna i det land en sekundäretablering finns yttra sig. I det nya tredje stycket anges att får fatta beslut i överlåtelsefrågan när behövliga yttranden inkommit eller förflutit från det att den utländska myndigheten mottog ett meddelande från inspektionen. 15 kap. 5 § Paragrafen har ändrats redaktionellt. 15 kap. 6 § Underrättelseskyldigheten i paragrafen har inskränkts till att omfatta endast svenska bolag och utländska försäkringsgivare med koncession i . Andra utländska försäkringsgivares underrättelseskyldighet följer av hemlandets lagstiftning i enlighet med direktivens bestämmelser. 19 kap. 1 § Paragrafens första stycke ändras i enlighet med inträde i EU. Reglerna om bl.a. samarbete mellan tillsynsmyndigheterna gäller nu för enligt de åtaganden som följer med inträdet i EU dvs. gentemot andra EU-länder samt i enlighet med de avtal som EG har ingått med länder utanför EU. avses därmed och . 19 kap. 2 § I första stycket har till katalogen över de administrativa förverkandegrunderna lagts en bestämmelse om förverkande av koncessionen när ett försäkringsbolag inte drivit verksamhet. Regeln omfattar endast fall där ett försäkringsbolag rent faktiskt inte bedriver verksamhet . Däremot är det inte meningen att regeringen härigenom skall ha möjlighet att förverka koncessionen för ett bolag som låter en eller flera av de försäkringsklasser man har koncession för vara vilande medan verksamheten i andra försäkringsklasser alltjämt pågår. Ändringen föranleds av artikel 22.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 i första liv- försäkringsdirektivet (i lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkrings- direktivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet). I övrigt är änd- ringarna redaktionella. 19 kap. 3 § Första styckets andra mening - som rör bolag som driver verksamhet i ett annat land inom EES, genom gränsöverskridande verksamhet eller genom etablering - ändras som en följd av principen om hemlandstillsyn. Eftersom värdlandsmyndigheten inte längre har det primära tillsynsansvaret, skall bolaget lämna den utländska myndigheten de upplysningar den behöver för att fullgöra de uppgifterna. 19 kap. 10 § Paragrafens språkliga utformning har ändrats efter mönster av motsvarande bestämmelsen i 24 a § LUF. Därutöver består ändringarna i att kretsen av personer som skall lämna uppgifter om begär det vidgas i någon mån. I första punkten nämns således inte bara styrelsen och verkställande direktören i ett aktiebolag utan också motsvarande organ i ett företag som har en annan associationsform, samt ledningen i företag som, utan att enbart vara inriktade på att biträda försäkringsgivaren i dennes verksamhet, står under försäkringsgivarens bestämmande inflytande. Att det skall föreligga ett bestämmande inflytande innebär att informationsplikten åvilar alla företag som ingår i en koncern med ett försäkringsbolag som moderbolag. Vidare har tarifföreningar utmönstrats i andra punkten. Sådana förekommer inte längre. 19 kap. 11 § Genom en ändring i andra stycket 3 får möjlighet att ingripa om försäkringsbolagets riktlinjer för placering av tillgångar inte är tillfredsställande med hänsyn till innehållet i 7 kap. 9 a-10 e §§. ansvarar för riktlinjernas utformning, se 8 kap. 7 §. Inspektionen har vidare, genom en ändring i andra stycket 4, möjlighet att ingripa, förutom i fall då de tillgångar som används för skuldtäckning inte är tillräckliga, även då ett försäkringsbolag vid sin kapitalplacering inte iakttagit bestämmelserna i 7 kap. 9 a-10 e §§. Det kan t.ex röra sig om fall där ett försäkringsbolag placerar i ett otillåtet tillgångsslag eller inte har tillgångarna lokaliserade på föreskrivet sätt. Ändringarna i fjärde stycket är en följd av att enligt principen om hemlandstillsyn nu har ansvaret för ingripanden mot försäkrings- bolag med anledning av missförhållanden i verksamhet som bolaget driver i ett annat land inom EES vare sig det sker från en sekundäretablering eller genom gränsöverskridande verksamhet. Inspektionen skall underrätta den utländska myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Bestämmelsen föranleds av artikel 40 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet och är en spegelbild av 6 kap. 5 § första till tredje stycket LEF, se kommentaren till det lagrummet. Inspektionens möjlighet att förbjuda gränsöverskridande verksamhet utgår eftersom en koncession enligt principen om en enda auktorisation generellt inte kan begränsas till att gälla endast inom , utan skall vara giltig för verksamhet inom hela EES (artikel 7 i både första skadeförsäkringsdirektivet och första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse enligt artikel 5 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 4 i tredje livförsäkringsdirektivet). I och för sig kan begränsa ett försäkringsbolags verksamhet i ett annat land inom EES, men det skall i så fall motiveras av förhållanden som i sig också skulle kunna föranleda begränsningar av verksamheten här i landet, se kommentaren till 2 a kap. 5 §. Enligt ett tillägg i sjätte stycket utökas möjligheten att förbjuda eller begränsa ett försäkringsbolags förfogande över sina tillgångar här i landet. Åtgärder kan vidtas redan när kapitalbasen understiger solvensmarginalen och inspektionen gör bedömningen att det inte är tillräckligt att upprätta en plan för återställande av en sund finansiell ställning. Eftersom det här är fråga om en mycket ingripande åtgärd på ett tidigt stadium skall åtgärden naturligtvis utnyttjas med försiktighet. Bestämmelsen motiveras av artikel 20.2 andra stycket i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24.2 andra stycket första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 13.2 andra stycket i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 12.2 andra stycket i tredje livförsäkringsdirektivet). Bestämmelsen ändras även så att beslut om inskränkning av förfoganderätten fattas av istället för regeringen. Vidare införs en möjlighet för inspektionen att vidta motsvarande åtgärder i samband med förverkande av bolagets koncession i avvaktan på beslut enligt 14 kap. 3 § om tvångslikvidation i den mån det behövs till skydd för försäkringstagarnas intressen. Bestämmelsen föranleds av 22.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och 26.1 i första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet). Det sista ledet i stycket i dess gamla lydelse återfinns nu i 11 a §. Stycket har omarbetats redaktionellt. 19 kap. 11 a § Paragrafen är ny. Första stycket, som delvis motsvarar det tidigare 11 § sjätte stycket, stadgar om en skyldighet för att meddela vissa beslut till de behöriga myndigheterna i andra länder inom EES där bolaget bedriver verksamhet. Bestämmelsen föranleds av artikel 20 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 24 i första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 3 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 12 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt av artikel 22.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 26.1 i första livförsäkringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 14 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 13 i tredje livförsäkringsdirektivet). Enligt direktivbestämmelserna är värdlandsmyndigheterna när de mottagit anmälan om att hemlandet förklarat en auktorisation förverkad skyldiga vidta åtgärder för att förhindra att företaget inleder ny verksamhet inom deras territorium. Motsvarande skyldighet för vid meddelande från hemlandet finns i 7 kap. 1 § LEF.