prop · GI0312 · 1995-01-01 00:00:00 — I betänkandet Åtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen (Ds Ju 1973:5) framhöll att man borde utreda frågan om inrättande av jourdomstolar. En särskild arbetsgrupp inom () har i sin , (1977:7) Nytt straffsystem, också uttalat sig angående behovet av sådana domstolar. fick på initiativ av i uppdrag att förutsättningslöst pröva frågan om inrättande av s.k. jourdomstolar. Utredningen redovisade sina överväganden i fråga om jourdomstolar i betänkandet Översyn av 1, Processen i tingsrätt (SOU 1982:26), del B (s. 267 ff). tolkade begreppet jourdomstol så att därmed avsågs en domstol som dömer över ett brott i samband med brottet eller åtminstone i nära anslutning till det och kom fram till att en ordning med jourdomstolar skulle kräva allvarliga avsteg från grundläggande principer i vår nuvarande brottmålsrättskipning, i varje fall om domstolarna förutsattes få ett målunderlag som inte endast var obetydligt. En jourdomstolsreform förutsatte enligt utredningen förenklingar ifråga om reglerna för förundersökning och åtals väckande och skulle medföra att ökade resurser satsades på polis- och åklagarsidan. Under alla omständigheter rörde det sig enligt utredningens uppfattning om ett mycket begränsat antal mål som skulle kunna avgöras av jourdomstolar. Rättens tid skulle antagligen inte kunna utnyttjas rationellt ens om man begränsade en reform till att gälla storstadsdistrikten i samband med . Slutsatsen var att det inte var processekonomiskt försvarbart att inrätta jourdomstolar för att avgöra brottmål. Däremot menade utredningen att det givetvis kunde vara befogat från kriminalpolitisk synpunkt, men var för sin del inte beredd att bedöma om sådana aspekter vägde så tungt att de tog över de processekonomiska nackdelarna. Vid remissbehandlingen ställde remissinstanserna sig med något undantag bakom utredningens slutsats att ett jourdomstolssystem inte borde införas.Föredragande departementschef uttalade i propositionen (prop. 1986/87:89), att även om ett regelrätt jourdomstolsförfarande kanske inte tedde sig motiverat från processekonomiska synpunkter, det var uppenbart för honom att man i vissa fall kunde uppnå avsevärda kriminalpolitiska fördelar med en ordning där gärnings- mannen ställdes inför domstol avsevärt snabbare än vad som ofta blir fallet med nuvarande regler. Departementschefen tänkte då framför allt på ungdomar som grips på bar gärning. Departementschefen lade inte fram några förslag med anledning av jourdomstolstanken men avsåg att närmare undersöka, om man inte kunde finna metoder för att åstadkomma en snabbare reaktion från samhällets sida bl.a. i dessa fall. Som skäl för att inte lägga fram förslag om jourdomstolar uttalade departementschefen bl.a. följande (s. 102). "Handläggningstiderna i brottmål vid tingsrätterna är enligt min mening i stort sett godtagbara. De allra flesta brottmål avgörs från det att åtal väckts. Givetvis förekommer enskilda fall med alltför långa handläggningstider, vilket dock endast undantagsvis torde bero på att domstolarna inte anser sig ha utrymme för att handlägga målet. Angelägenheten av att inrätta ett system med jourdomstolar måste bedömas mot denna bakgrund. Som utredningen visat skulle en jourdomstolsrättegång i mångt och mycket te sig annorlunda än en vanlig brottmålsrättegång. Åtalet skulle i många fall inte kunna vara preciserat från början utan skulle behöva utformas slutligt först under huvudförhandlingens gång. Den verksamhet som bedrivs under förundersökningen skulle i stället få ske inför domstolen. På grund härav skulle det med hänsyn till rättssäkerhetskraven bli nödvändigt att begränsa jourdoms- tolarnas målunderlag till lättutredda - framför allt erkända - och lindrigare brott. Även det faktum att vårt differentierade påföljdssystem ställer stora krav på utredningen om den tilltalades personliga förhållanden sätter ganska snäva gränser för vilka mål som skulle kunna handläggas av jourdomstolar. De målkategorier som mot denna bakgrund skulle kunna bli aktuella i ett jourdomstolsförfarande överensstämmer ganska väl med dem för vilka vi redan har enkla och snabba former för beivrande, t.ex. Även efter betänkande har krav på jourdomstol framförts vid åtskilliga tillfällen, både i den allmänna debatten och i riksdagmotioner. har i samtliga fall avstyrkt bifall till motionerna med hänvisning till arbete (senast i bet.1992/93:JuU24). Särskilda bestämmelser om handläggning av mål mot unga lagöverträdare Som framgår av den nu lämnade redovisningen har särskilda bestämmelser om förfarandet i brottmål mot unga funnits . gällande regler finns i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Lagen har karaktären av komplement till och innehåller bl.a. bestämmelser om åtalsunderlåtelse, yttranden från socialnämnden, strafföreläggande, underrättelse om brottsmisstanke till vårdnadshavare och särskilda regler för unga som gripits av polis.Vidare finns särskilda bestämmelser som rör förfarandet i domstol, bl.a. om häktning, offentlig försvarare, personutredning och om vårdnadshavares medverkan. Det finns också en bestämmelse om en tidsfrist för hållande av huvudförhandling. Flertalet bestämmelser avser dem som är , men några gäller även för dem som har fyllt 18 men inte . I lagen regleras också förfarandet när utredning inleds i fråga om den som misstänks för att ha begått brott . Särskilda bestämmelser i vissa frågor om förundersökningen när ungdomar misstänks för brott finns, förutom i förundersökningskungörelsen (se avsnitt 6.1) också i förordningen (1964:740) med föreskrifter för åklagare i vissa brottmål. Bland annat ges där bestämmelser om att beslut om åtalsunderlåtelse enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och om strafföre- läggande i fråga om brott som begåtts av den som inte har fyllt normalt skall meddelas den unge muntligen och om möjligt i vårdnadshavares närvaro. Handläggning av ungdomsmål i andra länder Innan vi går närmare in på frågor om ungdomsdomstolar och jourdomstolar för ungdomar kan det vara av intresse att ge en inblick i hur ungdomsmål handläggs i andra länder. Vi vill därför helt översiktligt redovisa något om hur systemen ser ut i , och . I är straffmyndighetsåldern . De som har fyllt 10 men inte betraktas som unga lagöverträdare och är indelade i olika ålderskategorier. Vid sidan av magistrates'''' courts och crown courts - som handlägger brottmål mot vuxna lagöverträdare - finns i ett system med särskilda ungdomsdomstolar, youth courts. I en sådan ungdomsdomstol handläggs brottmål där den tilltalade har fyllt 10 men inte . I vissa situationer skall dock ett brottmål mot en person i åldern handläggas i magistrates'''' court eller crown court. Exempelvis skall vissa mycket allvarliga brott handläggas i crown court och inte i ungdomsdomstolen. Även i de situationer en ung lagöverträdare i åldern är åtalad tillsammans med en vuxen skall målet handläggas i "vuxendomstolarna". Tanken bakom de engelska ungdomsdomstolarna är att man skall hålla barn och ungdomar borta från "vuxendomstolarna". Ungdomsdomstolen håller som regel sina rättegångar i samma byggnad som magistrates'''' court, men för att minimera de ungas kontakt med vuxna lagöverträdare hålls rättegångarna på andra tider än rättegångarna i magistrates'''' court. På en del platser, då oftast i större städer, finns dock särskilda domstolslokaler för ungdomsdomstolen. I ungdomsdomstolen dömer vanligen tre lekmän (magistrates). De som dömer i en ungdomsdomstol är utvalda bland magistrates och anses särskilt lämpade för att handlägga mål med ungdomar och har fått särskild utbildning för detta. De magistrates som tjänstgör i ungdomsdomstolen är vanligen yngre än sina kolleger i magistrates'''' court. Ungdomsdomstolen skall avgöra dels skuldfrågan och dels påföljdsfrågan. De regler som gäller för handläggningen i ungdomsdomstolen skiljer sig på en rad olika sätt från de regler som gäller för handläggningen i magistrates'''' court. Bl.a. är domstolsförhandlingen inte offentlig och man försöker hålla rättegången på ett så informellt sätt och i en så avspänd atmosfär som möjligt. Det ställs dock samma rättssäkerhetskrav som i vanliga brottmål. Ungdomsdomstolen inhämtar även olika typer av utredningar om den tilltalades personliga förhållanden. Det finns inget krav på att den unge i ungdomsdomstolen skall företrädas av ett juridiskt ombud annat än om han riskerar att dömas till en frihetsberövande påföljd. Om den unge är skall domstolen, om det inte kan anses oskäligt, förordna att vårdnadshavaren skall närvara vid rättegången. Om den unge har fyllt 16 men inte får domstolen förordna att vårdnadshavaren skall närvara vid rättegången. Ett av- görande från ungdomsdomstolen kan av den unge överklagas till crown court. Man försöker i så stor utsträckning som möjligt hålla de unga lagöverträdarna borta från domstolarna. En stor del av dem åtalas inte utan får i stället en slags varning, caution. Också i gäller särskilda regler i fråga om unga lagöverträdare. Det tyska systemet kännetecknas, i likhet med det svenska, av att såväl som rättsväsendet har ett ansvar för ungdomar som begår brott. Straffmyndighetsåldern i är . Om ett barn begår brott kan han eller hon bli föremål för åtgärder från sida. I de fall ett domstolsbeslut bedöms nödvändigt, exempelvis för att omhänderta den unge, meddelas detta av en förmynderskapsdomstol. Som unga lagöverträdare betraktas i första hand . En ytterligare förutsättning för att en person skall bedömas vara straffmyndig är att han eller hon har förmåga att inse det felaktiga i gärningen och att handla därefter. Systemet för unga omfattar även under förutsättning att det brott den unge begått bedöms vara en typisk ungdomsförseelse eller att han eller hon bedöms vara likställd med i känslomässig och intellektuell utveckling. Tanken är att reglerna skall tillämpas på i undantagsfall. I praktiken är det emellertid så att nästan hälften av de ungdomar som tillhör denna ålderskategori behandlas som unga lagöverträdare. Ungdomsmålen handläggs vid särskilda avdelningar vid de lokala domstolarna eller i ungdomskammare vid de regionala domstolarna. Det är således inte fråga om en egentlig specialdomstol utan om en allmän domstol i särskild sammansättning. I första instans är domstolen domför med antingen en ungdomsdomare som ensamdomare eller med en ungdomsdomare och två nämndemän. Vissa mål går direkt till ungdomskammaren vid de regionala domstolarna. Ungdomskammaren består av tre ungdomsdomare och två nämndemän och är första instans beträffande allvarligare brott. Ungdomskammaren kan även pröva mål av större omfattning, exempelvis seriestölder begångna av ungdomsgäng, men är i övrigt överinstans i mål som i första instans avgörs av ensamdomare. I de högsta instanserna finns inga ungdomsdomare utan domstolen dömer i vanlig sammansättning. Enligt tankegången i det tyska systemet skall ungdomsdomaren ha erfarenhet av och vara verksam inom ungdomsvården. Domaren är centralfiguren i förfarandet. Han eller hon leder förhandlingarna, inleder förhören med den tilltalade och med vittnen och sakkunniga samt beslutar om målet skall läggas ner eller om förfarandet skall fortsätta. I lagen föreskrivs att ungdomsdomaren och förmynderskapsdomaren bör vara samma person. Ungdomsdomaren är även "verk- ställighetsledare", vilket bl.a. innebär att han eller hon beslutar om villkorlig frigivning från ungdomsfängelsestraff samt om vilka åtgärder som skall vidtas om meddelade föreskrifter inte följs. Även på åklagarsidan finns särskilda ungdomsåklagare. Ungdomsåklagarna skall vara verksamma inom och ha erfarenhet av ungdomsvården.Ytterligare en aktör som bör omnämnas är den s.k. Jugendgerichtshilfe som hör till ungdomstjänsten och sorterar under . Jugendgerichtshilfe består av socialarbetare och socialpedagoger. De skall utreda den unges sociala bakgrund, personlighet och förhållanden vid brottet och föreslå vilka åtgärder domstolen bör vidta. De övervakar även att av domstolen beslutade disciplinåtgärder fullföljs och avlägger under verkställigheten kontinuerligt rapporter till domaren. Det har riktats kritik mot det tyska systemet. Det krav på att domare och åklagare skall ha särskild erfarenhet av ungdomsfrågor som ställs upp i lagen har inte kunnat uppfyllas. Undersökningar visar att förfarandet inför ungdoms- domstolen varierar och till stor del beror på den enskilde domarens personlighet. I praktiken är det vidare så att mer än hälften av ungdoms- åklagarna även arbetar med allmänna brottmål medan omvänt två tredjedelar av de domare och åklagare som arbetar med allmänna brottmål även handlägger ungdoms- mål. Vidare har undersökningar visat att åklagarna inte utnyttjar Jugend- gerichtshilfe i avsedd omfattning och att den har ett mycket begränsat inflytande över domstolens avgörande. Den målkonflikt mellan uppfostran och hjälp, å ena sidan, och straff, å andra sidan som finns inbyggd i systemet kommer tydligt till uttryck i just Jugendgerichtshilfes verksamhet. I finns ett system med juvenile courts. Systemen skiljer sig åt i de olika delstaterna, men huvuddragen kan beskrivas på följande sätt. De amerikanska ungdomsdomstolarna är specialdomstolar skilda från de domstolar som handlägger brottmål med vuxna lagöverträdare. I vissa situationer, bl.a. beroende på brottets svårhetsgrad, kan emellertid en underårig hänvisas till vuxensystemet och dömas där. Ungdomsdomstolen handlägger emellertid inte bara vad vi betecknar som brottmål utan även de fall där det kan finnas skäl för ett ingripande från samhällets sida på grund av den unges eget beteende eller på grund av den miljö han vistas i, alltså de fall som i handläggs av allmän förvaltningsdomstol. Vid en beskrivning av det amerikanska systemet är det således viktigt att hålla i minnet att det amerikanska begreppet juvenile delinquency är vidare än det svenska uttrycket ungdomsbrottslighet och innefattar s.k. status offences, dvs. gärningar som betraktas som brott om de begås av en ungdom men inte om de begås av en vuxen. Som exempel kan nämnas fylleri, att rymma från sitt hem, lösdriveri och andra handlingar som kan anses farliga för en ung människas utveckling. Ingripanden som i i dessa fall sker enligt sociallagstiftningen sker således i enligt strafflagstiftningen. Avsikten med införandet av ungdomsdomstolar var att skapa ett system där de unga kunde särbehandlas på grund av sina särskilda behov och där man skulle ersätta det traditionella straffet med individanpassade behandlingsåtgärder i syfte att rehabilitera den unge i stället för att straffa honom. Skaparna av systemet med ungdomsdomstolar, vilket byggde på den s.k. behandlingstanken, föreställde sig en informell domstol vars åtgärder syftade till att tillgodose "barnets bästa". Genom att systemet med ungdomsdomstolar gjorde skillnad mellan de unga och de vuxna lagöverträdarna modifierades också procedurreglerna och man försökte undvika den stigmatisering en brottmålsrättegång ansågs innebära. I samma syfte ägde förhandlingarna rum inom stängda dörrar, tillgången till handlingar i målet var begränsad, förhandlingen protokollerades inte och domstolen fann i sitt utslag att barnen var kriminella snarare än skyldiga till ett visst åtalat brott. Detta hade sin grund i att det inte var det aktuella brottet som stod i centrum utan den unges bakgrund. På grund härav ansågs det också obehövligt med jury, försvarare, bevisregler och överhuvudtaget de processregler som styrde systemet för de vuxna. Tanken med systemet var att en lagfaren domare, assisterad av socialarbetare, skulle undersöka den unges bakgrund, finna anledningen till den ifrågavarande missanpassningen, och upprätta en behandlingsplan för att möta den unges behov. Domstolen skulle fästa mindre vikt vid det brott som den unge hade begått eftersom det inte sade särskilt mycket om barnets verkliga behov och i stället främst fästa uppmärksamhet på den unges karaktär och livsstil. Trots kritik bestod systemet med ungdomsdomstolar i princip oförändrat . Efter en dom av 1967 började man emellertid förändra ungdomsdomstolarna genom införandet av formella procedurregler. Rättsfallet ledde till att det i förfarandet vid ungdoms- domstolen infördes vissa procedurregler för att garantera rättssäkerhet, bl.a. rätten till ombud, rätten att ta del av anklagelsen, rätten att konfrontera och korsförhöra vittnen. fortsatte därefter i en rad rättsfall att utjämna en del av skillnaderna mellan de båda systemen. Som ett exempel kan nämnas att har gett den underårige rätt att ta del av de handlingar i målet som ligger till grund för domstolens ställningstagande och slagit fast att bevisningen för en fällande dom även i ungdomsdomstolen skall ha den styrkan att det är ställt utom rimligt tvivel att den åtalade är skyldig. I ett fall förvägrade emellertid de unga den för vuxna författningsenliga rätten till juryrättegång och hejdade därmed utvecklingen mot lika procedurregler i de båda systemen. fruktade att juryrättegångar skulle verka negativt på det informella förfarandet i ungdomsdomstolen och rättfärdigade procedurskillnaderna mellan de olika systemen med att det beträffande de unga gällde behandling och beträffande de vuxna straff och att denna terapeutiska inriktning inte krävde lika många procedurregler. Systemet med ungdomsdomstolar har i tiden därefter genomgått ytterligare en hel del förändringar, både genom lagstiftning och rättspraxis. De har inneburit ett närmande till den ordinära brottmålsprocessen, både procedur- och innehållsmässigt. Systemet utsätts emellertid fortfarande för stor kritik främst ur rättssäkerhetssynpunkt. Det finns röster i den amerikanska debatten som anser att det är bättre att avskaffa ungdomsdomstolarna och i stället låta de unga dömas i samma system som de vuxna med alla de procedurregler som där finns för att garantera rättssäkerhet och att vuxensystemet i stället anpassas efter de ungas särskilda behov. Skälen för regeringens bedömning:Enligt regeringens mening finns det otvivelaktigt ett behov av ett brottmålsförfarande speciellt avpassat för ungdomar. Ett sådant förfarande får dock inte innebära att det görs avkall på de krav på rättssäkerhet som måste gälla inom det straffrättsliga området. Den speciella ordning som är lämpad för ungdomsmål kännetecknas ju inte av lättnader i rättssäkerhetsgarantierna utan av att förfarandet är snabbt, effektivt och hanteras av de för uppgiften mest lämpade personerna. Även om det är befogat att särskilja ungdomsmålen från andra brottmål måste man hålla fast vid vissa oeftergivliga principer för ett domstolsförfarande, såsom rättssäkerhet, rättvisa och konsekvens i tillämpningen av regelsystemet. De formella regler som finns i garanterar dessa principer och det finns påtagliga risker för att dessa principer sätts ur spel om handläggningen - såsom förutsätts i en ungdomsdomstol - sker på ett fritt, otvunget och in- formellt sätt. En ordinär brottmålsprocess ger också de bästa garantierna för att ansvarsfrågan blir ordentligt utredd och att det ställs höga krav på bevisningens styrka. Det har enligt regeringens uppfattning inte heller något värde i sig att ungdomsmålen handläggs i en speciell, från den övriga domstolsorganisationen skild, domstol. Det är tvärtom önskvärt att den kompetens och erfarenhet, liksom de resurser som finns i den allmänna domstolsorganisationen, tas till vara. Mot den bakgrunden framstår det som självklart att de fördelar man skulle kunna uppnå med ungdomsdomstolar när det gäller att åstadkomma ett för ungdomar speciellt anpassat förfarande som inte kommer i konflikt med rättssäkerhets- kraven lika väl, eller t.o.m. bättre, kan uppnås inom ramen för den befintliga domstolsorganisationen. Det finns, som vi skall återkomma till, utrymme för att inom den vanliga domstolsorganisationen vidta en rad åtgärder som syftar till att åstadkomma ett sådant, för ungdomsmål, anpassat förfarande. När man talar om en jourdomstol är det önskemålet om en förkortning av tiden mellan brott och dom som är grunden för resonemangen. De vinster som avses i sådana sammanhang är främst av en annan natur än de processekonomiska. Man har mest talat om det kriminalpolitiska behovet av att avståndet i tiden mellan brott och dom blir så kort att sambandet mellan brott och straff markeras tydligt. Man har nog också menat att brottsligheten skulle minska om det fanns ett snabbt verkande reaktionssystem. Jourdomstolsfrågan har också setts från den misstänktes utgångspunkt. Man har sagt att ju som förflyter från gärningstillfället, desto större är risken att påföljden framstår som obehövlig eller orättfärdig. Inledningsvis måste man dock ställa sig frågan vad som egentligen avses med begreppet jourdomstol. Antingen avses en domstol som tjänstgör även under icke-ordinarie arbetstid för att möjliggöra att domstolsförhandlingen hålls i mycket nära anslutning till brottet, eller också avses med jourdomstol att man tillgodoser önskemålet av en mycket snabb handläggning av vissa brottmål. Endast det förra alternativet kan betecknas som en jourdomstol i egentlig mening. Utgångspunkten måste då vara att målet skall kunna avgöras vid ett enda rättegångstillfälle, vilket skall ligga i omedelbar anslutning till brottet eller brottsupptäckten. Det finns inte skäl att införa ett system där den unge ställs inför rätten efter brottet, men där handläggningen inte kan avslutas vid det tillfället utan måste skjutas upp till en senare tidpunkt. Med ett sådant system skulle det nämligen inte finnas någon anledning att ha en jourdomstol, eftersom målet då lika väl kan handläggas på ordinarie tjänstgöringstid. Ett system med jourdomstolar i egentlig mening innebär stora kostnader, vilket i det statsfinansiella läge som råder är ett starkt argument mot att inrätta jourdomstolar. Ett jourdomstolssystem förutsätter bl.a. jourtjänstgöring för de inblandade. Det gäller också advokater, eftersom ett jourdomstolssystem sannolikt skulle kräva att offentlig försvarare förordnades i de flesta mål. Jourdomstolar som dömer för brott som de begåtts eller påföljande morgon torde inte kunna få en tillräcklig sysselsättning annat än på vissa platser och kanske bara under vissa tider. Det skulle därför förmodligen bli mycket svårt att utnyttja jourdomstolens resurser helt och hållet eftersom måltillströmningen inte kan bli jämn och variationerna inte kan förutses. Det finns också en rad praktiska problem med ett sådant jourdomstolssystem. Bland annat skulle det innebära vissa svårigheter . Möjligen kan man kräva av de misstänkta att de ställer upp vid alla tider . Målsägande och vittnen kan emellertid inte gärna tvingas att inställa sig mellan och . Detta minskar ytterligare möjligheterna att handlägga mål om ansvar för förnekade gärningar. Man torde vidare ha anledning att räkna med att de misstänkta ofta är påverkade av alkohol eller narkotika när de grips för ett brott som i sig passar för jourdomstolshantering. Särskilt om det är första gången de grips befinner sig många i ett slags chocktillstånd. De kan ha svårt att sätta in brottet i ett större orsakssammanhang och redogöra för motiven till sitt handlande och ange eventuella förmildrande omständigheter. Deras förutsättningar för att själv ta tillvara sin rätt är långtifrån de bästa. Målsägandens hälsotillstånd kan också hindra att denne kan inställa sig och höras i målet. Vidare gäller enligt 32 kap. 1 § att, om en part eller annan enligt rättens beslut skall infinna sig vid rätten eller eljest fullgöra något i rättegången, skall han erhålla skäligt rådrum därtill. Om ett jourdomstolssystem för ungdomar skall ha några kriminalpolitiska effekter, får man förutsätta att den misstänkte tvingas att underkasta sig att målet avgörs genast. Han kan inte rimligen få välja att rättegången sker först . I ett sådant läge uppstår problemet att den misstänkte inte kommer att erhålla skäligt rådrum.