prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — 7 § Från det primära kapitalet skall institutet räkna av övervärden vid förvärv av rörelse (inkråmsgoodwill), som redovisas i institutet. Från summan av det primära och det supplementära kapitalet enligt 6 § andra- fjärde styckena skall institutet räkna av det bokförda värdet av vad som har skjutits till som aktiekapital eller i annan form i ett företag som driver försäkringsverksamhet eller något slag av finansiell verksamhet som kräver tillstånd. Någon avräkning skall dock inte göras om tillskottet uppgår till högst av företagets eget kapital eller motsvarande och det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott inte överstiger av institutets eget kapital eller egna fonder. Avräkning skall inte heller göras för tillskott som belöper på företag som omfattas av gruppbaserad redovisning enligt 6 kap. genom fullständig konsolidering eller genom en klyvningsmetod. 8 § För att uppfylla de kapitalkrav som avses i 3 och 5 §§ får institutet till kapitalbasen räkna även andra poster än dem som anges i 6 §, såsom nettovinster hänförliga till institutets handelslager och förlagslån med en ursprunglig löptid . Från kapitalbasen skall institutet räkna av icke likvida tillgångar. 3 kap. Kapitalkrav för kreditrisker och för marknadsrisker enligt 2 kap. 4 § 1 § Kapitalkravet för kreditrisker enligt 2 kap. 2 § bestäms i förhållande till ett instituts tillgångar och åtaganden som inte ingår i handelslagret. Tillgångar och åtaganden delas in i följande grupper: A 1. Inneliggande kassa, checkar och postremissväxlar. Placeringar och fordringar för vilka svenska staten, en svensk kommun eller därmed jämförlig samfällighet svarar. Placeringar och fordringar för vilka en utländsk stat eller centralbank eller Europeiska gemenskaperna svarar, om placeringen eller fordran gäller i den utländska statens eller gemenskapens valuta och är refinansierad i samma valuta. Övriga placeringar och fordringar för vilka svarar någon av de utländska stater eller centralbanker som regeringen föreskriver. Placeringar och fordringar för vilka svarar en sådan utländsk kommun eller därmed jämförlig samfällighet, med befogenhet att kräva in offentlig uppbörd, som regeringen föreskriver. Placeringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som anges i 1-5. Placeringar och fordringar för vilka Allmänna pensionsfonden, ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag med tillstånd enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse svarar. Placeringar och fordringar för vilka svarar en kommun eller därmed jämförlig samfällighet i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver. Placeringar och fordringar med en återstående löptid av högst för vilka ett utländskt kreditinstitut svarar. Placeringar och fordringar för vilka svarar ett utländskt kreditinstitut i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver. Placeringar och fordringar för vilka svarar någon av de internationella utvecklingsbanker som regeringen föreskriver. Placeringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som anges i 1-5. Placeringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av panträtt i bostadsfastighet eller tomträtt till sådan fastighet inom det uppskattade värde som institutet bestämt efter särskild värdering. Övriga placeringar, garantiförbindelser och andra åtaganden. Vid bestämmandet av kapitalkravet undantas - sådana tillskott som enligt 2 kap. 7 § första och andra meningarna skall räknas av från kapitalbasen, - sådana tillskott som avses i 2 kap. 7 § sista meningen, - sådana icke likvida tillgångar som räknats av från kapitalbasen enligt 2 kap. 8 § - fordringar mot företag som ingår i samma finansiella företagsgrupp som institutet och om omfattas av bestämmelser om fullständig konsolidering, - fordringar som har garanterats av ett företag som ingår i samma finansiella företagsgrupp som institutet och som omfattas av bestämmelser om fullständig konsolidering. Vid bestämmandet av kapitalkravet skall tillgångarna och åtagandena tas upp till sammanlagt - av summan av de poster som anges i första stycket A, - av summan av de poster som anges i första stycket B, - av summan av de poster som anges i första stycket C, samt - av summan av de poster som anges i första stycket D. 2 § Kapitalkravet för marknadsrisker enligt 2 kap.4 § bestäms enligt 1 § med det tillägget att även tillgångar och åtaganden som ingår i handelslagret beaktas. 4 kap. Kapitalkrav för marknadsrisker enligt 2 kap. 3 § 2 § Kapitalkravet för ränteanknutna finansiella instrument som ingår i ett instituts handelslager bestäms på grundval av emittentens kreditvärdighet och instrumentens löptid. Kapitalkravet omfattar specifik och generell risk i positionerna. Vid beräkning av kapitalkravet får räkna av positioner vilkas värde ökar vid ökning av instrumentets eller underliggande instruments värde (långa positioner) och övriga positioner (korta positioner) i finansiella instrument, om instrumenten är av samma slag och utgivna av samma emittent eller, i fråga om finansiella instrument med andra finansiella instrument som underliggande tillgång, om den underliggande tillgången utgörs av instrument som uppfyller dessa villkor. Vid bestämmandet av kapitalkravet avseende den specifika risken skall de ränteanknutna finansiella instrumenten delas in i följande grupper: A. Placeringar och fordringar 1. där emittenten är svenska staten, en svensk kommun eller därmed jämförlig samfällighet, 2. där emittenten är någon utländsk stat eller centralbank som regeringen föreskriver, 3. där emittenten är en sådan utländsk kommun eller därmed jämförlig sam- fällighet, med befogenhet att kräva in offentlig uppbörd, som regeringen föreskriver, 4. för vilka säkerheten utgörs av placeringar eller fordringar som anges i 1-3. Placeringar och fordringar 1. där emittenten är ett kreditinstitut eller värdepappersbolag, 2. där emittenten är en kommun eller därmed jämförlig samfällighet i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, 3. där emittenten är ett utländskt kreditinstitut eller värdepappersföretag i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, 4. där emittenten är någon av de internationella utvecklingsbanker som rege- ringen föreskriver, 5. för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som avses i 1-4, 6. som uppfyller särskilda krav i fråga om marknadsnotering, likviditet och kreditvärdighet hos emittenten. Övriga placeringar och åtaganden. Kapitalkravet för den specifika risken skall i varje enskild valuta motsvara - av summan av de poster som anges i andra stycket A, - , och av summan av de poster som anges i andra stycket B, beroende på om den återstående löptiden är högst 6 månader, mellan respektive , samt - av summan av de poster som anges i andra stycket C. Kapitalkravet för den generella risken skall i varje enskild valuta bestämmas enligt antingen en löptidsbaserad eller en durationsbaserad metod. 3 § Kapitalkravet för aktier och aktieanknutna finansiella instrument som ingår i ett instituts handelslager skall motsvara dels av institutets bruttoposition i sådana instrument (specifik risk), dels av institutets nettoposition i sådana instrument (generell risk). Vid beräkning av kapi- talkravet får institutet räkna av långa och korta positioner i samma finansiella instrument mot varandra, om instrumenten är av samma slag och utgivna av samma emittent eller, i fråga om finansiella instrument med andra finansiella in- strument som underliggande tillgång, om den underliggande tillgången utgörs av instrument som uppfyller dessa villkor. Kapitalkravet för den specifika risken får sättas ned till , om positionerna i aktier och aktieanknutna finansiella instrument uppfyller särskilda krav i fråga om säkerhet, likviditet och riskspridning. Beträffande aktieindexterminer får kapitalkravet för den specifika risken efterges, om indexterminen omsätts på börs och uppfyller särskilda krav i fråga om riskspridning. 4 § Ett institut som garanterar en emission av fondpapper får, efter medgivande av , vid beräkning av kapitalkravet för risker som ett sådant åtagande innebär, i stället för vad som sägs i 2 och 3 §§, använda en särskild metod enligt vilken institutet vid beräkning av sina nettopositioner får göra avdrag med sådana delar av emission som tecknats eller genom avtal garanterats av tredje man. Vid beräkning enligt denna metod skall dessutom beaktas den tid som förflutit efter det att institutet blivit bundet av sitt åtagande. 5 § Om ett institut har gjort en transaktion i finansiella instrument som ingår i handelslagret och transaktionen inte har fullföljts på avtalad avvecklingsdag, skall kapitalkravet för instrument som omfattas av transaktionen bestämmas med hänsyn till den risk för förlust som institutet utsätts för på grund härav. Kapitalkravet enligt första stycket skall beräknas på grundval av dels skillnaden mellan avtalat pris för de finansiella instrumenten och deras gällande marknadsvärde, dels den tid som förflutit från avtalad avvecklingsdag. Efter medgivande av får kapitalkravet i stället beräknas med utgångspunkt i det avtalade priset och den tid som förflutit från avtalad avvecklingsdag. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte återköpsavtal (repor och omvända repor) eller värdepapperslån. 6 § Om ett institut har betalat för finansiella instrument som ingår i handels- lagret innan dessa har mottagits eller levererat instrumenten utan att likvid erhållits för dem skall kapitalkravet bestämmas till av värdet av de finansiella instrumenten eller likviden sedan värdet multiplicerats med det riskvikttal som enligt andra stycket gäller för motparten i transaktionen. Om transaktionen gjorts över en stats gräns gäller vad nu sagts endast om en eller har förflutit efter det att betalningen eller leveransen ägt rum. Det i första stycket avsedda riskvikttalet utgör A. för 1. svenska staten, en svensk kommun eller därmed jämförlig samfällighet, 2. utländska stater eller centralbanker som regeringen föreskriver, 3. en sådan utländsk kommun eller därmed jämförlig samfällighet, med befogenhet att kräva in offentlig uppbörd, som regeringen föreskriver. Allmänna pensionsfonden, 2. ett kreditinstitut eller värdepappersbolag, 3. en svensk börs eller clearingorganisation, 4. en kommun eller därmed jämförlig samfällighet i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, 5. ett utländskt kreditinstitut eller värdepappersföretag i någon av de ut- ländska stater som regeringen föreskriver, 6. en börs eller clearingorganisation i någon av de utländska stater som rege- ringen föreskriver, 7. någon av de internationella utvecklingsbanker som regeringen föreskriver. för övriga motparter. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte återköpsavtal (repor och omvända repor), värdepapperslån och OTC-derivat. 7 § För resultatförda men oreglerade fordringar såsom avgifter, provisioner, räntor och utdelningar som är hänförliga till poster i handelslagret skall kapitalkravet bestämmas till av fordran sedan denna multiplicerats med det riskvikttal som enligt 6 § gäller för motparten. Första stycket tillämpas inte om kapitalkrav enligt 2-6 §§ gäller för posterna eller dessa har räknats av från kapitalbasen enligt 2 kap. 8 §. 8 § Om ett instituts totala nettoposition i utländsk valuta för hela verk- samheten överstiger av kapitalbasen enligt 2 kap. 6-8 §§ skall kapitalkravet motsvara av det överskjutande beloppet. Med ett instituts totala nettoposition i utländsk valuta avses den högsta summan av ett instituts korta nettopositioner eller långa nettopositioner i olika valutor. För balanserade positioner i nära korrelerade valutor får tillämpas ett kapitalkrav motsvarande av värdet av den balanserade positionen. Vidare får ett lägre kapitalkrav tillämpas för valutor som omfattas av mellanstatliga bindande överenskommelser om valutakurssamarbete. Efter medgivande av får en simuleringsmetod användas vid beräkning av kapitalkravet enligt denna paragraf. 5 kap. Stora exponeringar 1 § Värdet av ett instituts exponering gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning får inte överstiga av institutets kapitalbas. Om en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning är moderföretag eller dotterföretag till institutet eller dotterföretag till moderföretaget, får värdet av exponeringen inte överstiga av institutets kapitalbas. Om institutet i ett fall som avses i andra stycket är en bank och moder- företaget inte är ett institut, ett försäkringsföretag eller motsvarande ut- ländskt företag, får värdet av exponeringen inte överstiga av bankens kapitalbas. 2 § Med en grupp av kunder med inbördes anknytning avses två eller flera fysiska eller juridiska personer som, om inte annat visas, utgör en helhet från risksynpunkt därför att 1. någon av dem har, direkt eller indirekt, ägarinflytande över en eller flera av de övriga i gruppen, eller 2. de utan att stå i sådant förhållande som avses i 1 har sådan inbördes anknytning att någon eller samtliga av de övriga kan befaras råka i betal- ningssvårigheter om en av dem drabbas av finansiella problem. Med kund avses i fråga om placeringar i finansiella instrument emittenten eller, om instrumentet har andra finansiella instrument som underliggande tillgång, emittenten av denna tillgång och i fråga om andra fordringar eller åtaganden den som svarar för fordringen eller åtagandet. 3 § Det sammanlagda värdet av ett instituts stora exponeringar får inte över- stiga av institutets kapitalbas. En stor exponering är en exponering som ett institut har gentemot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning när värdet av exponeringen är eller mer av institutets kapitalbas. 4 § Vid bestämmandet av ett instituts exponering enligt 1 och 3 §§ skall inte räknas in de poster som avses i 3 kap. 1 § första stycket A 2-6. Vid valutatransaktioner omfattas inte exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter betalning. Vid köp eller försäljning av finansiella instrument omfattas inte exponeringar som upp- kommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter den tidpunkt då antingen betalning har skett eller de finansiella instrumenten har levererats. Regeringen får föreskriva att även andra poster än de som anges i första stycket inte skall räknas in vid bestämmandet av ett instituts exponeringar enligt detta kapitel, om kreditrisken är låg. 5 § Vid tillämpning av 1 och 3 §§ skall kapitalbasen bestämmas enligt 2 kap. 6-8 §§. 6 § Detta kapitel tillämpas inte på . 5 § För tillämpningen av 3 och 4 §§ skall för en finansiell företagsgrupp upprättas gruppbaserad redovisning. Gruppbaserad redovisning skall upprättas med tillämpning av de regler som gäller för upprättandet av koncernbalansräkning och koncernresultaträkning enligt 4 kap. 11 § bankrörelselagen (1987:617), om en bank ingår i företagsgruppen, och enligt 11 kap. 11 § aktiebolagslagen (1975:1385) i övriga fall. Vad nu sagts gäller inte om annat följer av denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag. 6 § Vid upprättande av den redovisning som avses i 5 § skall de företag som ingår i den finansiella företagsgruppen konsolideras fullständigt om inte annat följer av 7 och 8 §§. 7 § Ett företag som det finns ägarintresse i enligt 1 § första stycket 2 skall konsolideras enligt en metod med utgångspunkt i den andel som institutet eller holdingföretaget med finansiell verksamhet äger i det företag i vilket ägarintresset finns (klyvningsmetod). 8 § I de fall som avses i 2 § får medge antingen att kon- solideringen sker på det sätt som anges i 7 § eller att redovisningen sker till det bokförda värdet med hänsyn till innehavs- och resultatandelen i det företag som det finns ägarintresse i eller kapitalbindningar till (kapitalandelsmetod). Beräkning av kapitalbas m.m. 9 § Kapitalbasen för den finansiella företagsgruppen skall bestämmas i enlighet med vad som anges i 2 kap. 6-8 §§. Även den del av kapitalbasen som belöper på minoritetsandelar skall ingå. Goodwill som belöper på företag som omfattas av gruppbaserad redovisning skall räknas av från primärt kapital. Vid beräkning av kapitalkrav för kreditrisker skall tillgångar och åtaganden tas upp till de värden som föreskrivs i 3 kap. 1 §. Vid beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker skall reglerna i 4 kap. 2-8 §§ tillämpas. Exponeringar skall bestämmas på sätt som anges i 5 kap. 10 § Om ett moderföretag är ett institut skall vid beräkningen av de i 5 kap. angivna gränsvärdena inte medräknas exponeringar som koncernföretag som är institut har gentemot andra koncernföretag som står under tillsyn av och omfattas av samma gruppbaserade redovisning som moderföretaget. får medge att första stycket skall tillämpas även på en koncern i vilken moderföretaget är ett i etablerat holdingföretag med finansiell verksamhet. 1 Promemorians bakgrund och syfte Lagarna på det finansiella tjänsteområdet innehåller åtskilliga norm- givningsbemyndiganden enligt vilka regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som kompletterar eller modifierar lagregleringen på området. En lista med exempel på sådana bemyndiganden finns i bilaga 1. Frågan i vilken utsträckning regeringsformen (RF) medger att normgivning på detta sätt delegeras från till regeringen och har diskuterats i olika sammanhang, bl.a. i Lagrådets yttrande över regeringens förslag till ny börslagstiftning (prop. 1991/92:113 s. 466). Lagrådet uttalade sig då för att statsmakterna i ett senare sammanhang skulle göra en förutsättninglös prövning av utrymmet för och lämpligheten av att delegera normgivning på redovisningsområdet och närliggande områden. har i uppdrag att göra en allmän översyn av redo- visningslagstiftningen och skall då givetvis uppmärksamma också konstitutionella aspekter på reglerna. Kommittén skall bl.a. överväga om det är motiverat att även ha redovisningsregler för finansiella företag som avviker från vad som gäller för företag i allmänhet. Inom ramen för en allmän översyn av aktiebolagslagen överväger om aktiebolagslagens regler om prospekt kan tas bort och ersättas med de regler om prospekt som finns i börslagstiftningen och lagstiftningen om handel med finansiella instrument. I det sammanhanget diskuterar man inom kommittén i vilken utsträckning det är möjligt enligt RF att låta regeringen eller en myndighet under regeringen besluta föreskrifter i ämnet. Inom och övervägs frågan om hur man med svensk rätt skall införliva nya EG-direktiv om bl.a. kapitalkrav, placeringsregler och redovisningsregler för finansiella företag. Direktiven finns förtecknade i bilaga 2. Också i det sammanhanget behöver möjligheterna till delegation av normgivningsmakt klarläggas. Denna promemoria tar sikte på att klarlägga hur man på det finansiella tjänste- området skall dra en gräns mellan sådana civilrättsliga föreskrifter som avses i RF 8:2 och s.k. betungande offentligrättsliga (näringsrättsliga) föreskrifter enligt RF 8:3. Gränsdragningen är avgörande för möjligheterna att delegera normgivningsmakt på området. 2 Regeringsformens regler om normgivningsmakten bygger på en distinktion mellan civilrätt och offentlig rätt Föreskrifter om "enskildas personliga ställning samt om deras personliga och ekonomiska förhållanden inbördes" kräver lagform (RF 8:2). Som exempel på sådana föreskrifter anger RF föreskrifter om rätt till fast och lös egendom, om avtal och om bolag, föreningar, samfälligheter och stiftelser. kan inte överlåta till regeringen eller någon annan att besluta föreskrifter av detta slag. Också föreskrifter om "förhållandet mellan enskilda och det allmänna" skall meddelas genom lag, om föreskrifterna gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden (RF 8:3). Men här har möjlighet att delegera föreskriftsmakt inom vissa ämnesområden (RF 8:7). Ett vidsträckt sådant område är "näringsverksamhet". Dessa grundlagsregler om normgivningsmakten bygger på en gränsdragning mellan civilrätt och offentlig rätt. Enligt förarbetena (prop. 1973:90 s. 207 och 311, SOU 1972:15 s. 161) är gränsdragningen åtminstone delvis konventionellt betingad. Samma politiska mål kan ofta uppnås såväl genom civilrättslig som offentligrättslig normgivning, heter det vidare. En ledande synpunkt vid tillkomsten av RF har varit att man velat göra delegation möjlig inom områden som tidigare ansågs höra till kungens ekonomiska lagstiftingsmakt eller som omfattades av tidigare bemyndiganden i lag (jfr , Normgivningsmakten enligt regeringsform, 1989, s. 103). Hur gränsen närmare bestämt skall dras mellan civirättslig och offentligrättsliga föreskrifter enligt RF 8:2 och 8:3 framgår inte av RF eller dess förarbeten. 3 Det har blivit allt svårare att hålla gränsen klar mellan civilrätt och offentlig rätt I vårt land liksom i andra länder i vår kulturkrets har det länge pågått en utveckling mot att offentligrättsliga eller offentligrättsligt färgade regleringar blir vanligare och får ökad betydelse som utrymmet för traditionell civilrätt i motsvarande mån reduceras. Som framhållits av bl.a. Ragnemalm (Förvaltningsprocessrätten grunder, 1992, s. 11) är det emellertid inte alltid frågan om att ersätta civilrättsliga med offentligrättsliga föreskrifter. I betydande mån har utvecklingen i stället lett till en sammansmältning av de båda traditionella rättsområdena. Lagstiftningen inom den finansiella sektorn är ett exempel. Mot denna bakgrund är det knappast förvånande att det har uppstått svårigheter att genom grundlagstolkning entydigt fastställa var gränsen går mellan privat- rättsliga föreskrifter och betungande offentligrättsliga föreskrifter enligt RF 8:2 och 8:3. Svårigheterna har lett till tvekan om det är tillåtet att delegerar lagstiftningsmakt i sådana frågor som krav på kapitaltäckning, aktiekapitalets storlek, bokföring och redovisning för finansiella företag. 4 metod: Gränsen dras med ledning av när reglerna kan åberopas Enligt (s. 183) har grundlagstiftaren valt ett formellt kriterium för gränsdragningen. Regler om enskildas förhållanden inbördes faller under 8:2, medan regler om förhållandet mellan enskilda och det allmänna faller under 8:3. Detta måste betyda, anser , att en regel som kan åberopas av en enskild mot en annan enskild är civilrättslig, medan en regel som kan åberopas endast av eller mot en representant för det allmänna är offentligrättslig. Vid gränsdragningen med denna metod, dvs. med ledning av när reglerna kan åberopas, kommer den rättsföljd eller sanktion som är knuten till en regel att ha betydelse (jfr , Reglering och beskattning av banker, 1991, s. 126). Om rättsföljden av en överträdelse är att ett avtal blir ogiltigt (t.ex. ett avtal om bolagsbildning), är det tydligt att regeln kan åberopas av en enskild mot en annan enskild. Regeln är då normerande för förhållandet mellan enskilda och kräver lagform enligt RF 8:2. Detsamma bör rimligen gälla, om en över- trädelse är sanktionerad med skadeståndsskyldighet för en enskild gentemot en annan enskild. Om sanktionen däremot endast utgörs av straff eller av att en tillsynsmyndighet kan ingripa med förbud, förelägganden, återkallelse av tillstånd eller liknande åtgärder, blir regeln, med den metod för gränsdragningen som anvisar, att betrakta som offentligrättslig enligt RF 8:3 och delegation möjlig inom de ämnesområden (bl.a. näringsverksamhet) som anges i 8:7. Frågan är om det skall gälla oavsett vilka rättsliga eller faktiska verkningar som kan vara förenade med straffdomen eller tillsynsmyndighetens beslut.