prop · GI0318 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt 2 § 4 mom. sjunde stycket är innehavaren av nätkoncession skyldig att utföra mätning av överförd ström på sitt nät samt att rapportera resultaten av dessa mätningar enligt föreskrifter som kommer att meddelas av regeringen och nätmyndigheten. För att kunna fullgöra detta måste koncessionshavaren installera mätare på relevanta mätpunkter på sitt nät. Dessa mätare bekostas initialt av koncessionshavaren och blir också hans egendom. Mätningen ingår i nätverksam- heten. Koncessionshavaren har därför enligt ellagens bestämmelser rätt att låta kostnaderna för mätningen, dvs. kostnaderna för mätaren och dess installation samt för insamlingen och rapporteringen av mätresultaten omfattas av nättariffen. I förevarande paragraf regleras de fall där dessa kostnader skall debiteras den enskilde kunden och således inte får slås ut på den för kundkollektivet gemensamma nättariffen. I anslutning till en mätare finns alltid en särskild insamlingsutrustning anbringad. Denna behövs för att mätaren skall kunna fullgöra den mätning som krävs. Regleringen i detta moment beträffande mätare omfattar också denna insamlingsutrustning. Stadgandet i första stycket behandlar kostnaden för mätaren och dess installation och innebär att koncessionshavaren blir tvungen att debitera elkonsumenter, oavsett om de är hushållskunder eller industrikunder, kostnaden för konsumentens mätare inkl. dess installation. Detsamma gäller då en sådan mätare flyttas till en ny leveranspunkt. Dessa kostnader får alltså inte slås ut på den gemensamma nättariffen. Stadgandet i andra stycket har sin betydelse främst om man flyttar från ett ställe med avancerad mätare till ett ställe med enkel mätare, vilket kan bli aktuellt så länge som systemet med leveranskoncession finns kvar. När detta system avskaffas kommer det inte längre att finnas lika starka skäl att flytta med sig sin mätare eftersom de flesta mätare kommer att vara ungefär lika avancerade. Stadgandet gäller bara lågspänningskunder. Högspänningskunder, dvs. stora industrier, behöver sällan flytta sin mätare och om det ändå sker torde den frågan normalt regleras avtalsvägen. En definition av begreppet högspänning och lågspänning finns i förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar. I tredje stycket behandlas den situationen då en elkonsument flyttar från sitt koncessionsområde till ett annat koncessionsområde. Han kan då inte göra anspråk på att få mätaren överförd till den nya leveranspunkten. Mätaren tillhör ju koncessionshavaren och denne kan därför inte tvingas överföra mätaren till en annan koncessionshavares nät. Om elkonsumenten i detta fallet redan har betalat kostnaden för mätaren har han rätt till ersättning av koncessionshavaren. Hade han varit kvar i koncessionsområdet hade han kunnat utnyttja mätaren under hela dess tekniska livslängd. Om han däremot flyttar från koncessionsområdet ges han i tredje stycket rätt till ersättning för den återstående tid han inte kommer att kunna utnyttja mätaren. Vid bestämmande av ersättningen får man slå ut kostnaden för mätaren jämnt över mätarens beräknade tekniska livslängd. Den del av detta belopp som belöper på den återstående beräknade tekniska livslängden kan alltså bli föremål för återbetalning. Av detta belopp återbetalas naturligtvis bara så mycket som motsvarar vad elkonsumenten redan har betalat för den återstående tekniska livslängden. Om exempelvis mätaren kostar och belöper på den återstående tekniska livslängden vid avflyttningen får elkonsumenten tillbaka om han redan har betalat hela kostnaden för mätaren. Om han däremot bara har betalat vid avflyttningen får han bara tillbaka . Enligt sista meningen i förevarande stycke behöver dock belopp som är inte återbetalas. Vid bestämmande av ersättning enligt detta stycke får endast värdet av själva mätaren beaktas medan värdet av mätarens installation inte får beaktas. De tre första styckena i paragrafen behandlar kostnaderna för mätare och deras installation. I fjärde stycket behandlas kostnaden för mätning och rapportering av mätresultat. Mätning innebär att mätvärden hämtas in från mätarna. Därefter skall dessa mätvärden sammanställas på visst sätt och rapporteras till olika intressenter. Regeringen och nätmyndigheten kommer att utfärda föreskrifter om mätning som kommer att ange den tids- och mätnoggrannhet med vilken mätningen skall ske. Dessa föreskrifter kommer bara att ange de minimikrav som skall gälla i dessa hänseenden. De flesta elkonsumenter kommer antagligen att nöja sig med att mätningen av deras strömförbrukning sker enligt dessa minimikrav. Kostnaderna för mätning blir därmed lika för de flesta kunder och kommer därför att ingå i den gemensamma nättariffen. Enligt föreskrifterna om mätning kommer en kund emellertid att kunna begära att mätningen sker med större tids- och/eller mätnoggrannhet än de föreskrivna minimikraven. Nätägaren blir då skyldig att utföra mätning enligt kundens begäran. Detta kommer dock att orsaka nätägaren merkostnader som ibland kan uppgå till betydande belopp. Enligt fjärde stycket blir kunden skyldig att ersätta nätägaren för denna merkostnad. Denna får alltså inte slås ut på den gemensamma nättariffen. Enligt femte stycket får inte andra kostnader som rör mätning än de som nämns i första, andra och fjärde styckena debiteras någon enskild kund, vilket innebär att de kommer att omfattas av den gemensamma nättariffen. Av sjätte stycket framgår att denna paragraf inte gäller de elkonsumenter som köper sin ström från leveranskoncessionären. De blir alltså inte debiterade kostnaderna för mätaren och dess installation samt för mätningen och kan heller inte ta med sig mätaren vid flyttning. Skälen för detta har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5). I sjunde stycket föreskrivs att nätmyndigheten prövar frågor om koncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment. De frågor som kan bli föremål för tvist mellan koncessionshavaren och elkunden är främst koncessionshavarens skyldighet att betala ersättning enligt tredje stycket och elkundens skyldighet att betala vissa merkostnader enligt fjärde stycket. 6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar 2 § 4 mom. Den som har _ _ _ _ _ ström åt annan. Innehavare av nätkoncession är skyldig att utföra mätning av överförd ström samt att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten meddelar. Föreskrifter om kostnader för mätning finns i 2 § 9 mom. Frågor om_ _ _ av nätmyndigheten. I slutet av momentets sjunde stycke görs nu en hänvisning till de nya föreskrifterna om kostnader för mätning i 2 § 9 mom. 31 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 § 4, 6, 7 eller 9 mom. eller 3 § eller beslut om ersättning till den som enligt 15 a § tredje stycket beordrats att öka eller minska produktionen av ström får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. får inträda som part i målet när myndighetens beslut prövas av domstol. Ändras nätmyndighetens avgörande i sak genom beslut av länsrätt eller kammarrätt, får nätmyndigheten överklaga beslutet. Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut enligt 23 §, 24 § första eller andra stycket, 25 § eller 26 § eller med stöd av ett bemyndigande enligt lagen meddelas av regeringen. Föreskrifter om överklagande av ett beslut av en riksprovplats meddelas av regeringen. Genom ett tillägg i första stycket föreskrivs nu att även nätmyndighetens beslut enligt 2 § 9 mom. får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Sammanfattning av Närings- och teknikutvecklingsverkets promemoria Förslag till Avgiftsfinansiering av nätmyndigheten I det följande ges en sammanfattning av Närings- och teknikutvecklingsverkets () förslag. Förslaget har tagits fram efter samråd med , , och . En avgiftsmodell bör i huvudsak utformas i enlighet modell. Till skillnad från denna modell kommer dock nätkoncessionsinnehavarna att vara avgiftskyldiga och inte elabonnenterna. I likhet med föreslås två avgifter, en för lågspän- ningsabonnemang och en för högspänningsabonemang. I ett senare skede kan man - med ledning av erfarenheter från verksamheten -överväga om en differentiering behövs för att åstadkomma en ökad koppling mellan avgift och den faktiska tillsynens omfattning. När det gäller avgiftsperioden föreslår vi att det blir kalenderår istället för budgetår. Staten kommer att övergå till kalenderårsredovisning och att ha kalenderår som avgiftsperiod kommer då att underlätta avstämning mellan avgift och kostnad. Med en modell där en fast nätavgift beräknas per högspännings- och lågspänningsabonnemang behöver ett antagande ske om hur den totala avgiften skall fördelas mellan kategorierna. Den genomsnittliga förbrukningen för en lågspänningsabonnent var 1992 ca 12,6 MWh och motsvarande siffra för högspänningsabonnenter var 9 144 MWh. Med en fördelning enligt denna nyckel skulle avgiften för en högspänningsabonnent vara större än för en lågspänningsabonnent. Fördelningen bör dock avspegla hur stor del av tillsynskostnaden som kan hänföras till resp. kundkategori. Antalet högspänningsabonnenter är relativt litet men de är viktiga aktörer på marknaden och fordrar speciell information, särskilda tariffer m. m. En bedömning - och något annat kan inte göras - är att en avgift som är högre än för en lågspänningsabonnent kan vara rimlig. -------------------------------------------------------------------------------- Tabell 1. Antal högspänningsabonnenter () 7 240 Antal lågspänningsabonnenter () 5 316 220 -------------------------------------------------------------------------------- Källa: Statistiska meddelanden E 11 och Svenska Elverksföreningens rapport. I statistiken redovisas abonnenter som är slutförbrukare. En koncession- s-innehavarare kan dock förmedla el även till andra eldistributörer enligt avtal. Detta kan öka antalet abonnemang något. Från detta bortses emellertid vid beräkningen nedan. Med en utgångspunkt i statistik om antal abonnenter, att avgifterna sammantaget skall uppgå till och att högspänningsabonnenter skall betala en avgift som är högre än en lågspänningsabonnent får man följande resultat: -------------------------------------------------------------------------------- Tabell 2. Antal Avgift Intäkt -------------------------------------------------------------------------------- Högspänningsabonnenter 4 344 000 Antal lågspänningsabonnenter 5 15 948 660 Totalt 20 292 660 -------------------------------------------------------------------------------- Vi föreslår att en avgift sätts till per lågspänningabonnent och till per högspänningsabonnent. Avgiften uttas av konces-sionsinnehavare. För innehavare av områdeskoncessioner torde denna modell vara enkel att tillämpa. Innehavare av storkraftnätet och regionnäten (ca 20 - 30 företag) har dels slutkunder dels kunder i form av avtal med andra eldistributionsföretag. Antalet slutkunder är vanligen inte så många och därför föreslås att även avtal med andra eldistributörer avseende förmedling av el likställs med ett (vanligen högspännings-) abonnemang. Antalet avtal av denna typ saknas f.n. uppgifter om. Sannolikt kommer dessa företag att betala in en relativt låg avgift men den kan ändå tänkas stå i proportion till tillsynens omfattning. En särskild avgiftsklass kan ev senare införas när ett säkrare underlag för bedömning av denna fråga finns. Den praktiska gången blir att nätmyndigheten infordrar uppgift om antal abonnenter av näföretagen och fakturerar resp. företag. Antalet avgiftsskyldiga torde understiga 300 varför något särskilt system för fakturering och uppbörd inte torde behövas. Vi föreslår att avstämningstidpunkten blir för beräkning av abonnemang och avgift. Den verksamhetsperiod som avgiften avser bör vara det kommande kalenderåret. den avstämning som göras av antalet abonnenter är avgiftsgrundande för . har i sitt remissyttrande diskuterat en uppbörd. En uppbörd skulle för många mindre företag innebära en inbetalning på 1 - . En årsavgift förefaller därför mer administrativt enkel för såväl som nätföretagen Vi föreslår att avgiften bör inlevereras efter fakturering av nätmyndigheten. Tidpunkten är vald så att det blir en rimlig fördelning av räntekostnader mellan staten och leverantörerna, dock med en viss fördel för staten. Ur nätföretagens synvinkel betalas avgiften i efterskott och i förskott. Det kan dock vara praktiskt att ha samma uppbördstidpunkt för avgifter till både och . Vissa regler bör finnas i de fall som koncessioninnehavare inte lämnar uppgifter eller betalar avgift. I princip samma regler som gäller för har därför tagits in i förslaget till avgiftsförordning. Sammanställning av remissyttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets promemoria Förslag till avgiftsfinansiering av nätmyndigheten Efter remiss har yttranden över Närings- och teknikutvecklingsverkets () promemoria avgetts av , (), Statskontoret, , , , , , och Riksförbundet Energidistributörerna. Majoriteten av remissinstanserna är i huvudsak positiva till förslag om en fast årlig nätavgift som betalas av innehavare av nätkoncession och som relateras till antalet lågspännings- respektive högspänningsabonnenter. Flera remissinstanser, bl.a. , och , hänvisar till att den föreslagna avgiftskonstruktionen är enkel att administrera. Den föreslagna nätavgiften har i huvudsak utformats i enlighet med den elabonnentavgift som finansierar verksamhet. En skillnad är dock att avgiftsskyldigheten enligt förslaget om nätavgift vilar på koncessionshavarna medan denna skyldighet enligt bestämmelserna om elabonnen- tavgift har ålagts elabonnenterna. Förhållandet mellan de bägge avgiftssystemen har behandlats av , och . påpekar att nätavgiften enligt förslaget skall beräknas med utgångspunkt i antalet abonnemang avseende såväl slutförbrukare som återdistributör medan elabonnentavgiften grundar sig på antal abonnemang för enbart slutliga förbrukare. Enligt verket bör nätavgiften tas ut av koncessionshavarna enligt samma grunder som elabonnentavgiften. Enligt och bör förordningen om elabonnentavgift ändras så att dess tillämpning avser såväl elsäkerhetsfrågorna som avgift för att finansiera verksamheten vid nätmyndigheten. Därigenom skulle en likformighet nås både vad gäller basen för avgifterna och i fråga om vem som är avgiftsskyldig. Frågan om vem som skall vara avgiftsskyldig är enligt av principiell betydelse. Föreningen anser att kontrollen skall betalas av den som har nytta av kontrollen, dvs. elabonnenterna, och inte av dem som kontrolleras. Flertalet av de remissinstanser som har behandlat frågan har godtagit den föreslagna avgiftsrelationen mellan hög- och lågspänningsabonnenter. RRV, , och , betonar dock vikten av att , när erfarenhet har vunnits om verksamheten, gör en utvärdering av avgifternas kostnadssamband. Vidare påpekas att avgiftssystemets administrationskostnader och dess ev. effekter på konkurrenssituationen även bör beaktas i en sådan utvärdering. Såväl , som ifrågasätter den föreslagna relationen och jämför relationen med den som gäller för elabonnentavgifterna. Enligt RRV kan det vara tveksamt att göra jämförelser mellan elabonnentavgifterna och nätavgifterna eftersom de båda avgifterna skall finansiera verksamheter som inte har samma avnämare och syfte. Flertalet remissinstanser har inte lämnat några synpunkter över förslaget i denna del. I samrådsyttranden över rapportens förslag förordar och att tidpunkten för erläggande av nätavgift, på grund av likviditetsskäl, bör förläggas till i stället för föreslås i rapporten. RRV har inget att invända mot att betalningstidpunkten förläggs till . RRV instämmer vidare i Svenska Elverksföreningens uppfattning att koncessionshavarna bör lämna de uppgifter som skall ligga till grund för nätavgiften som motsvarande uppgifter skall lämnas till . Därigenom kan koncessionshavarnarnas administrationskostnader begränsas. anser att grunderna för beräkning av årliga avgifter, uppbördssystemet och vilken verksamhetsperiod avgifterna skall avse bör överensstämma med vad som gäller enligt bestämmelserna om elabonnentavgift. Enligt verket kommer enkelheten och överblicken att förloras om inte avgiftssystemen samordnas i dessa avseenden. Det finns även en risk för ihopblandning av de bägge systemen. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1994/95:18 Finansiering av myndighetstillsynen för den avreglerade elmarknaden, m.m. Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för inför, ändrar, upp- bakomliggande EG- häver eller regler upprepar ett normgivnings- bemyndigande Lagen om ändring i 2 § 9 mom. lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar Lag om ändring i 2 § 4 mom., 31 § lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar