prop · GI0370 · 1995-01-01 00:00:00 — De krav som uppställs i artiklarna 31 och 38 bör tillgodoses genom en kompletterande majoritetsregel. I flertalet medlemsstater uppfattas artikel 31 som ett krav på särskild omröstning bland de aktieägare vars rätt försämras genom nedsättningsbeslutet. Det är alltså fråga om en situation där rättsförhållandet mellan aktierna rubbas. Ett exempel på detta är att nedsättning sker genom indragning utan återbetalning av endast vissa aktieägares aktier. För beslut om ändring i bolagsordningen som har sådan verkan uppställs i 8 kap. 14 § bankaktiebolagslagen och 9 kap. 15 § försäkringsrörelselagen krav på kvalificerad majoritet som uppfyller direktivets krav när ett sådant nedsättningsbeslut är beroende av att bolagsordningen ändras. För att anpassa lagstiftningen till direktivets bestämmelser bör en motsvarande majoritetsregel uppställas också för beslut om nedsättning som inte fordrar någon ändring av bolagsordningen, men medför att rättsförhållande mellan aktier rubbas. Det finns anledning att även i vissa andra avseenden ändra gällande regler. I vissa delar uppfyller nämligen de nuvarande nedsättningsreglerna inte de krav som uppställs i direktivets bestämmelser om borgenärsskydd. I svensk rätt behöver inte de särskilda borgenärsskyddsreglerna tillämpas om ändamålet med nedsättningen är avsättning till reservfond. Även direktivet medger ett sådant undantag, dock under förutsättning att reserven inte överstiger av bolagets aktiekapital. Reservfonden i ett bank- eller skadeförsäkringsbolag kan emellertid mycket väl överstiga av aktiekapitalet. I 9 kap. 4 § första stycket 1 bankaktiebolagslagen föreskrivs t.o.m. att viss avsättning av bolagets vinst skall ske till reservfonden, så länge denna inte uppgår till av aktiekapitalet. Det är inte nu aktuellt att föreslå någon ändring i fråga om reservfondens storlek. Det är då lämpligt att utforma regelsystemet så att rättens tillstånd måste inhämtas även vid nedsättning som sker för avsätt- ning till reservfond. Det innebär att borgenärerna ges möjlighet att kräva betalning eller tillfredsställande säkerhet för sina fordringar även i samband med sådan nedsättning. Bestämmelserna om ett bolags aktiekapital är som nämnts tillkomna för att skydda bolagets borgenärer. Om en nedsättning av aktiekapitalet kombineras med andra åtgärder som sammantaget leder till att bolagets bundna egna kapital behålls intakt, leder nedsättningsbeslutet inte till att borgenärerna kommer i en sämre situation än före beslutet. anfört är det i en sådan situation alltför långtgående att undantagslöst kräva rättens tillstånd för verkställande av nedsättningsbeslutet. Tillstånd bör därför enligt regeringens mening inte krävas om bolaget genom nyemission tillförs ett belopp som minst svarar mot nedsättningsbeloppet (se 6 kap. 6 § 1 st. bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen). Enligt regeringens mening gäller detta även om nedsättning av aktiekapitalet görs för avsättning till reservfond eller för annat i 6 kap. 1 § första stycket 2 eller 3 angivet ändamål, förutsatt att bolaget vidtar åtgärder, exempelvis genom en fondemission, som medför att varken bolagets bundna egna kapital eller dess aktiekapital minskar till följd av nedsättningsbeslutet. I sistnämnd situation får medge undantag från kravet på rättens tillstånd. Svensk rätt kräver inte heller någon domstolsprövning vid nedsättning genom inlösen enligt 6 kap. 8 §. Artikel 36 medger emellertid inte något generellt undantag från bestämmelserna om borgenärsskydd. Artikeln tillåter visserligen att bestämmelserna inte tillämpas när nedsättning sker med utnyttjande av utdelningsbara medel. En förutsättning för detta är dock att medlen överförs till en reserv som inte får betalas ut till aktieägarna utan endast får användas för att täcka en inträffad förlust eller för fondemission (se artikelns littera d). Mot bakgrund av detta bör ett krav på domstolsprövning som huvudregel uppställas även vid inlösen enligt 6 kap. 8 §. Denna huvudregel bör emellertid kompletteras med en undantagsbestämmelse som motsvarar direktivets undantagsbestämmelse. Det skall således inte vara nödvändigt att inhämta rättens tillstånd till nedsättningen om ett belopp som motsvarar det nominella värdet av de inlösta aktierna överförs till reservfonden. Att som föreslagit inte kräva rättens tillstånd i något fall då nedsättningen av aktiekapitalet till ett belopp motsvarande nedsättningsbeloppet avsätts till reservfonden, torde strida mot direktivet. De gällande svenska bestämmelserna om borgenärsskydd omfattar inte borgenärer som också är gäldenärer i samma rättsförhållande. Artikel 32 medger endast att undantag görs beträffande sådana borgenärer som har betryggande säkerhet för sina fordringar eller när bolagets ställning är sådan att säkerhet inte behövs. Den nuvarande begränsningen av borgenärskretsen är inte förenlig med EG-rätten. Bestämmelserna om borgenärsskydd vid nedsättning av aktiekapitalet bör därför ändras. I de fall frågan om nedsättning av aktiekapitalet skall prövas av domstol bör även de borgenärer som är gäldenärer i samma rättsförhållande kallas av rätten och ha möjlighet att påfordra betalning eller säkerhet. Endast de borgenärer som har rätt till betalning enligt den statliga lönegarantin vid konkurs bör undantas från bestämmelserna om borgenärsskydd. 10 Förvärv av egna aktier Regeringens förslag: I bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen införs ett uttryckligt förbud för bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag att teckna egna aktier eller aktier i moderbolag. Om en sådan aktieteckning ändå sker, skall stiftarna resp. styrelsens ledamöter vara solidariskt betalningsskyldiga för de tecknade aktierna. Om någon tecknar aktier i ett bolag i eget namn men för bolaget eller dess dotterbolags räkning, skall han anses ha tecknat aktierna för egen räkning. Liksom skall ett bank- och försäkringsaktiebolag endast i vissa undantagsfall få förvärva egna aktier. Enligt försäkringsrörelselagen skall aktierna alltid avyttras senast efter förvärvet. Om detta inte sker, skall de förvärvade aktierna vara ogiltiga. Dispensmöjligheten i försäkringsrörelselagen avseende aktie som har förvärvats genom övertagande av affärsrörelse utmönstras ur lagstiftningen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslagen utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Varken bankaktiebolagslagen eller försäkrings- rörelselagen innehåller något uttryckligt förbud för ett bolag att teckna egna aktier. Vid en sådan aktieteckning skulle det emellertid råda identitet mellan aktietecknare och bolag. En sådan rättshandling torde enligt svensk rätt inte kunna tilläggas någon rättsverkan. I 6 kap. 9 § bankaktiebolagslagen resp. försäkringsrörelselagen finns bestämmelser om bolags rätt att förvärva egna aktier eller ta emot sådana aktier som pant. Som huvudregel är sådana förvärv ogiltiga. Det gäller även avtal som innebär att ett dotterföretag förvärvar eller som pant tar emot aktie i moderbolaget. I några undantagsfall får emellertid ett försäkringsaktiebolag förvärva egna aktier eller aktier i moderbolag. Så är fallet när aktierna ingår i en affärsrörelse som bolaget övertar. Vidare får bolaget på auktion ropa in egna eller moderbolagets aktier som har utmätts för bolagets fordran. För- säkringsaktiebolaget är dock skyldigt att göra sig av med aktierna . Detta kan ske genom att aktierna dras in genom nedsättning av aktiekapitalet. Det kan också ske genom avyttring av aktierna. Sådan avyttring skall ske så snart det kan göras utan förlust. I fråga om aktier som har förvärvats som en del av en affärsrörelse finns en särskild begränsning. Sådana aktier måste avyttras senast efter förvärvet, såvida inte regeringen, eller efter regeringens bemyndigande , ger bolaget tillstånd att behålla aktierna . I ett undantagsfall får även ett bankaktiebolag förvärva egna aktier eller aktier i moderbolag. Det är således tillåtet för ett vid en fusion övertagande bankaktiebolag att inneha egna aktier till dess fusionsvederlaget skiftas (se 6 kap. 9 § tredje stycket bankaktiebolagslagen). I kapitaldirektivet finns bestämmelser om teckning och förvärv av egna aktier. Artikel 18 innehåller ett uttryckligt förbud mot teckning av egna aktier. Aktier som tecknas i strid med detta förbud skall betalas av stiftarna (jfr artikel 3 i) eller, vid ökning av aktiekapitalet, av medlemmarna av styrelsen eller direktionen. Direktiven tillåter dock medlemsstaterna att i den nationella lagstiftningen bestämma att de angivna personerna skall gå fria från betalningsansvar om de kan visa att de inte har försummat något. I artikel 18 finns också en bestämmelse som skall förhindra att bolag tecknar egen aktie genom en bulvan. I denna del föreskriver direktivet att, om aktierna i ett bolag har tecknats av någon i eget namn men för bolagets räkning, denne skall anses ha tecknat aktierna för egen räkning. Direktivet uppställer inte något generellt förbud mot förvärv av egna aktier. Däremot kräver direktivet att, om lagstiftningen tillåter förvärv av egna aktier, lagstiftningen även skall innehålla vissa villkor för sådana förvärv, däribland normalt att förvärvet skall godkännas av bolagsstämman (se artikel 19). Medlemsstaterna behöver dock inte ställa upp sådana villkor i ett antal särskilt uppräknade situationer (se artikel 20.1). Så är fallet när förvärvet ingår i en allmän förmögenhetsövergång och när förvärvet sker i syfte att uppfylla en lagstadgad skyldighet. Så är också fallet om aktierna ropas in vid en exekutiv auktion som äger rum för att infria en fordran som bolaget har mot en aktieägare. I de nu angivna situationerna måste emellertid aktierna, om deras nominella värde överstiger av aktiekapitalet, avyttras inom av högst (se artikel 20.2). Om aktierna inte avyttras , skall de förklaras ogiltiga. Då skall i vissa fall även nedsättning av aktiekapitalet ske (se artikel 20.3). Vid tillämpningen av dessa bestämmelser skall mottagande av aktier som säkerhet jämställas med förvärv. Detta gäller dock inte åtaganden i en banks eller något annat finansinstituts löpande verksamhet (se artikel 24). Av ovan lämnad redogörelse framgår att varken bankaktiebolagslagen eller försäkringsrörelselagen i alla hänseenden uppfyller de krav som kapital- direktivet uppställer. Vad först gäller teckning av egna aktier saknar lagarna sålunda uttryckliga bestämmelser om förbud mot sådan teckning. Lagarna innehåller inte heller någon motsvarighet till direktivets bestämmelser om betalningsansvar för stiftare och styrelseledamöter. Inte heller innehåller lagarna bestämmelser om aktieteckning i eget namn men för bolagets räkning. Bestämmelserna av de nu angivna slagen måste alltså införas i bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. När det gäller förvärv av egna aktier är det endast försäkringsrörelselagen som inte i alla delar motsvarar direktivets krav. I två avseenden skiljer sig försäkringsrörelselagen från direktivet, nämligen i fråga om den tidsfrist inom vilken sålunda förvärvade aktier måste avyttras och i fråga om påföljden när sådana aktier inte avyttras. I fråga om tidsfristen för avyttring av aktier skulle en direkt anpassning till direktivbestämmelserna kunna ske genom att de nuvarande reglerna om avyttring av egna aktier kompletterades med särskilda regler som skulle gälla enbart när bolagets innehav av egna aktier överskred den i direktivet angivna tioprocentgränsen. Det finns emellertid knappast skäl att ha olika avyttringsregler beroende på hur stort bolagets innehav av egna aktier är. Bestämmelsen i försäkringsrörelselagen bör därför i stället utformas så att samtliga egna aktier som förvärvas med stöd av undantagsbestämmelserna skall avyttras så snart det kan ske, dock senast efter förvärvet. Vidare bör dispensmöjligheten i försäkringsrörelselagen avseende aktie som har förvärvats genom övertagande av affärsrörelse utmönstras ur lagstiftningen. Vad sedan gäller påföljden när aktier inte avyttras inom tidsfristen bör i försäkringsrörelselagen föreskrivas att sådan underlåtenhet medför att dessa aktier är ogiltiga. En sådan ogiltighet medför att antalet giltiga aktier inte längre svarar mot aktiekapitalet. Ett försäkringsbolag bör därför vara skyldigt att fatta beslut om nedsättning av aktiekapitalet vid nästkommande bolagsstämma. Som nämnts råder i bankaktiebolagslagen som huvudregel förbud mot att förvärva eller som pant ta emot aktier i moderbolaget (se föreslagen 6 kap. 10 §). Om aktier lämnas som säkerhet för kredit och ingår som en mindre del bland dessa aktier även aktier i bankaktiebolaget eller, om detta är dotterbolag i en koncern, dess moderbolag, så utgör emellertid nämnt förbud inte hinder för bolaget att ta emot även dessa aktier. Enligt 2 kap. 8 § bankrörelselagen får en bank för att skydda fordran köpa egendom som utgör säkerhet för fordringen. Detta gäller - genom ett uttryckligt förbud i bestämmelsen - inte egen aktie. Möjligheten för banker att som pant ta emot även aktier i moderbolag infördes (se prop. 1992/93:89, SFS 1992:1611). Något förvärvsförbud såsom för egna aktier i 2 kap. 8 § bankrörelselagen infördes dock inte. Regeringen anser att motsvarande bör gälla aktier i moderbolag. Regeringens förslag: Varken ett bankaktiebolag eller ett försäkringsaktiebolag skall vara bundet av rättshandlingar som ett bolagsorgan har vidtagit om åt- gärden står i strid med bank- eller försäkringslagstiftningens regler om bolagsorgans behörighet. Ett bankaktiebolag och ett försäkringsaktiebolag skall inte heller vara bundet av de rättshandlingar som dess ställföreträdare vidtar om åtgärden står i strid med legala befogenhetsinskränkningar och bolaget visar att dess motpart insåg eller bort inse att så var fallet. Däremot skall ett sådant aktiebolag inte kunna undgå bundenhet av rättshandlingar som dess ställföreträdare vidtagit, därför att styrelsen, och i försäkringsaktiebolag även verkställande direktören, har handlat i strid med bolagets verksamhetsföremål eller överskridit någon annan av bolaget meddelad befogenhetsinskränkning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslagen utan erinran. Kammarrätten i har ifrågasatt om bolaget bör gentemot en ondtroende motpart vara bundet av rättshandlingar som ligger utanför föremålet för bolagets verksamhet. vid har efterlyst ett förtydligande av 8 kap. 16 § försäkringsrörelselagen. Skälen för regeringens förslag: Bankaktiebolagslagens och försäkringsrörelse- lagens regler om de olika bolagsorganens kompetens utgår från att bolagsstämman är bolagets högsta beslutande organ. Stämman har en exklusiv beslutanderätt i en rad viktiga frågor. I ett bankaktiebolag bär bankens centrala styrelse ansvaret för verksamheten. Beslutsfattandet under styrelsen sker på grund av delegation från styrelsen, huvudsakligen av kollektivt beslutande organ. En person som har fått ett sådant uppdrag kallas delegat. Till skillnad från försäkringsrörelselagen, enligt vilken verkställande direktören är ett självständigt bolagsorgan med i lagen angivna uppgifter, är bankaktiebolagslagen utformad så, att styrelsen i instruktion måste ge erforderliga föreskrifter rörande verkställande direktörens och andra delegaters befogenheter (se 7 kap. 6 § bankaktiebolagslagen). I ett försäkringsaktiebolag svarar styrelsen för bolagets organisation och för förvaltningen av bolagets angelägenheter. Den verkställande direktören skall ha hand om den löpande förvaltningen enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Han kan även vidta vissa andra åtgärder, om styrelsens beslut inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet (se 8 kap. 7 § försäkringsrörelselagen). Det är styrelsen som företräder bolaget och tecknar dess firma. Styrelsen har möjlighet att bemyndiga en eller flera personer att teckna bolagets firma, såvida inte förbud mot detta har tagits in i bolagsordningen (se 7 kap. 15 § andra stycket bankaktiebolagslagen och 8 kap. 13 § andra stycket försäkringsrörelselagen). Den verkställande direktören i ett försäkringsbolag har alltid - alltså även utan bemyndigande från styrelsen - rätt att företräda bolaget i fråga om sådana åtgärder som ankommer på honom, dvs. i första hand sådana uppgifter som ligger inom den löpande förvaltningen men, när styrelsens beslut inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet, även i fråga om andra åtgärder (se 8 kap. 7 § försäkringsrörelselagen). Reglerna om kompetensfördelningen mellan stämman, styrelsen och den verkställande direktören är tvingande. Stämman kan inte fatta beslut om att styrelsens eller den verkställande direktörens behörighet skall vara mer begränsad än vad som följer av lagstiftningen. Styrelsens, den verkställande direktörens och firmatecknarnas befogenhet kan emellertid vara inskränkt genom föreskrifter av ett överordnat bolagsorgan. Styrelsen är sålunda normalt skyldig att rätta sig efter de föreskrifter som bolagsstämman ger. Den verkställande direktören skall följa de riktlinjer som styrelsen har dragit upp. Vidare kan i bolagsordningen ställas krav på att vissa åtgärder får ske endast med godkännande från stämman. Att märka är att det uppställs särskilda rörelseregler för bolagen på bank- och försäkringsområdet (se 2 kap. bankrörelselagen och 7 kap. försäk- ringsrörelselagen). I lagstiftningen preciseras vilka olika typer av verksamhet som en bank får ägna sig åt (se 2 kap. 2 § bankrörelselagen). får förbjuda verkställighet av en banks beslut som strider mot bankrörelselagen eller någon annan författning som reglerar bankens verksamhet. Detsamma gäller föreskrift som meddelats med stöd av sådan författning eller mot bolagsordningen. Har beslutet redan verkställts får inspektionen förelägga banken att göra rättelse om det är möjligt (se 2 kap. 15 § bankrörelselagen). har även möjlighet att återkalla en banks oktroj eller meddela varning (se 2 kap. 16 § bankrörelselagen). På försäkringsområdet kan meddela de erinringar i fråga om försäkringsbolagets verksamhet som inspektionen anser behövliga. Inspektionen kan även förelägga bolaget eller styrelsen att vidta rättelse i vissa fall samt förklara koncessionen förverkad (se 19 kap. 11 § försäkringsrörelselagen). Om i lag eller inom bolaget uppställda behörighets- och befogenhetsregler överskrids, kan det leda till att den aktuella rättshandlingen inte blir bindande mot bolaget (se beträffande några typsituationer prop. 1993/94:196 s.122, märk att 8 kap. 10 och 13 §§ samt 14 § första meningen aktiebolagslagen motsvaras av 7 kap. 14, 16 och 17 §§ bankaktiebolagslagen och 8 kap. 12 och 15 §§ samt 16 § första meningen försäkringsrörelselagen). En särskild bestämmelse i försäkringsrörelselagen (8 kap. 16 § första stycket, andra meningen) behandlar beslut och rättshandlingar som den verkställande direktören företar. Denna behörighet är som har nämnts begränsad till åtgärder inom ramen för den löpande förvaltningen men den kan under vissa förutsättningar sträcka sig utanför denna ram (se 8 kap. 7 § försäkringsrörelselagen). Av 8 kap. 16 § första stycket andra meningen följer att, när den verkställande direktören har överskridit sin behörighet, rättshandlingen ändå kan vara bindande för bolaget om motparten var i god tro. Att - som vid föreslagit - klarlägga sistnämnda faktum genom ett förtydligande av bestämmelsens första stycket första mening anser regeringen inte vara nödvändigt. I god tro anses den vara som varken insåg eller bort inse att befogenheten resp. behörigheten överskreds. Vid tillämpningen av godtrosreglerna har de uppgifter som finns registrerade i bank- och försäkringsregistret stor betydelse. Vad som finns i registren anses ha kommit till tredje mans kännedom såvida det inte av omständigheterna framgår att denne varken hade eller kunde ha kännedom om uppgiften (se 8 kap. 3 § bankrörelselagen och 20 kap. 3 § försäkringsrörelselagen). I fråga om sådana uppgifter som skall registreras i registren, t.ex. uppgifter om firmatecknare, blir det därför som regel avgörande vad som har kunnat utläsas ur registren. Till de uppgifter som skall tas in i registren hör också bolagsordningen. Denna skall bl.a. innehålla uppgifter om föremålet för bolagets verksamhet. Vissa förhållanden kommer emellertid aldrig till uttryck i registren. Så är fallet med t.ex. inskränkningar i en firmatecknares befogenhet. I sådana fall saknar givetvis registeruppgifterna betydelse för frågan om tredje man har varit i god tro. I publicitetsdirektivet, artikel 9, finns bestämmelser om giltigheten av bolagets förpliktelser vid olika slag av kompetensöverskridande. De första två punkterna i artikeln har följande lydelse. Ett bolag förpliktas mot tredje man genom bolagsorganens åtgärder även om åtgärderna inte omfattas av föremålet för bolagets verksamhet, under förutsättning att åtgärderna inte ligger utanför den rätt att företräda bolaget som lagen tillerkänner bolagsorganen eller tillåter att dessa tillerkänns. Medlemsstaterna får emellertid föreskriva att ett bolag inte förpliktas av sådana åtgärder som ligger utanför föremålet för bolagets verksamhet, om bolaget visar att tredje man kände till att åtgärden inte omfattas av föremålet för bolagets verksamhet eller med hänsyn till omständigheterna inte kunde vara omedveten om det; enbart offentliggörandet av bolagsordningen är därvid inte tillräckligt som bevis. Begränsningar i bolagsorganens rätt att företräda bolaget på grund av bolagsordningen eller på grund av beslut av ett bolagsorgan kan inte åberopas mot tredje man, även om begränsningarna har offentliggjorts. Bestämmelserna i första punkten i artikeln innebär att ett bolag alltid förpliktas av de åtgärder som ett bolagsorgan företar inom ramen för sin behörighet. Endast i lag föreskrivna begränsningar i bolagsorganens behörighet kan åberopas mot tredje man. Avgörande är inte om åtgärden ligger utanför den kompetens som bolagsorganet rent faktiskt kan ha tillerkänts, t.ex. genom beslut i bolagsordningen eller genom beslut av ett överordnat bolagsorgan, utan om åtgärden ligger utanför den kompetens som lagen tillåter att bolagsorganet tillerkänns (se första punkten första stycket). Om bolaget genom föreskrift i bolagsordningen eller genom ett beslut av ett bolagsorgan har begränsat kompetensen för något bolagsorgan, kan en sådan begränsning inte göras gällande mot tredje man. Detta följer av artikelns andra punkt. Det är här fråga om sådana begränsningar som i svensk rätt betraktas som befogenhetsinskränkningar. Enligt direktivet skall bolaget i dessa fall alltid vara bundet av bolagsorganets åtgärder, oavsett om motparten var i god tro eller inte. Om en sådan beslutad begränsning har offentliggjorts eller inte saknar också betydelse. I ett avseende ger artikeln möjlighet att utforma lagstiftningen så att bolaget inte blir bundet gentemot en ondtroende motpart (se punkt 1, stycke 2). Detta gäller i fråga om åtgärder som ligger utanför bolagets verksamhetsföremål. Huvudregeln är även här att bolaget blir bundet av åtgärden. Medlemsstaterna får emellertid föreskriva att bolaget i sådana fall inte skall vara bundet av rättshandlingen, om det visar att tredje man kände till att åtgärden inte omfattades av föremålet för bolagets verksamhet eller med hänsyn till omständigheterna inte kunde vara omedveten om det. De nu redovisade direktivbestämmelserna gör det nödvändigt att göra vissa ändringar i de nuvarande svenska bestämmelserna. Övervägandena redovisas nedan punkt för punkt. - Överskridande av legal behörighet - Ett bolag bör inte vara bundet av rättshandlingar som en ställföreträdare har vidtagit på bolagets vägnar men som ställföreträdaren enligt lag inte har haft behörighet att företa. Till denna kategori hör i första hand de fall då ett bolagsorgan har vidtagit en åtgärd som enligt lag endast kan vidtas av ett annat bolagsorgan.