prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — sker ofta en godtycklig bedömning av vad berörd del är. 18.1.35 kommun: Vad gäller ersättning för intrång föreslår vi att denna bör relateras till hela verksamheten i likhet med nuvarande bestämmelser i miljöskyddslagen. Det nuvarande regelsystemet innebär att stora markägare behandlas fördelaktigare än mindre. En förändring enligt ovan torde även vara en förutsättning för att kommunen skall ta en mer aktiv del i skydd och bevarande av värdefull natur. 18.1.36 : Begreppet "berörd del" bör enligt vår mening slopas och en återgång ske till den formulering som gällde , dvs. att skadan sätts i relation till fastigheten. 18.1.37 kommun: Miljödelegationen för västra påpekade detta och föreslog en ändring av 26 § naturvårdslagen och att man återgick till rättsläget som det var 1987 då ersättning relaterades till hela brukningsenheten och inte som endast till den berörda delen av fastigheten. När miljölagstiftningen ändras, miljökraven skärps och miljöaspekterna ges större tyngd än andra intessen borde den ändring som miljödelegationen föreslog var en självklarhet. 18.1.38 : 28 kap. 2 §. Regeln om att ersättning endast utgår i förhållande till berörd del av fastighet bör slopas. Intrånget bör istället bedömas i relation till hela den berörda fastigheten. 18.1.39 kommun: Att relatera intrång i pågående markanvändning till "berörd del" av fastigheter innebär ett hinder för effektivt naturvårdsarbete. Möjligheten att åstadkomma optimal utformning av naturvårdshänsyn inom t.ex. skogsbruket kommer i sådant fall att fortsättningsvis vara liten. De ekonomiska möjligheterna att använda områdesskydd för bevarande av biologisk mångfald bör förbättras i . Detta görs enklast genom att stryka orden "berörd del". 18.1.40 kommun: Kommunen förespråkar att PPP (Polluter Pays Principle) tillämpas i vid bemärkelse, dvs. att markägare/verksamhetsutövare måste tåla "intrång" från samhällets sida på samma sätt som enskilda industrier får göra. - - - Detta innebär att ordet "berörd del" i 28 kap. 2 § måste strykas (i enlighet med departementspromemorian Ds 1991:87). Kommittén delar inte denna uppfattning enligt sidorna 483-484. Jämför kommitténs syn på inskränkningar i industriell verksamhet t.ex. på sidan 270 i del 1. 18.1.41 kommun: Begränsningen "inom berörd del" gör att ersättningsreglerna, alternativt möjligheterna till skydd, blir beroende av hur fastighetsägaren till exempel planerar sitt arbetsföretag. Begreppet bör bytas ut mot förslagsvis "inom brukningsenheten". 18.1.42 kommun: Texten "inom berörd del" bör strykas ur paragrafen. Denna konstruktion på paragrafen gör att markägaren inte behöver ta något ansvar för naturvärdena, vilket bl.a. kan innebära att markägaren exploaterar skyddsvärd natur, om inte möjlighet finns till ersättning. - - - Begreppet "inom berörd del" har diskuterats alltsedan naturresurslagen kom till. Starka skäl talar nu för att ta bort denna textdel. 18.1.43 kommun: 28 kap. 2 § Begränsningen "... inom berörd del av en fastighet ..." bör definieras. Bevarandet av biologisk mångfald är tillräckligt komplicerat utan att drabbas av denna typ av invändningar. 18.1.44 kommun: Föreskrifter i samband med naturreservatsbildning o.dyl. som avsevärt försvårar pågående markanvändning, t.ex. skogsbruk, inom berörd del av en fastighet eller att mark tas i anspråk berättigar markägaren till ersättning. Genom denna konstruktion har markägaren brukningsrätten på sin sida men behöver inte ta något ansvar för naturvärden utan att erhålla ersättning. Uttrycket "berörd del av" bör strykas ur balken. 18.1.45 : Det är en stor besvikelse att inte miljöskyddskommittén föreslagit förändringar i ersättningsreglerna. Detta gäller särskilt regeln att intrång i pågående markanvändning skall relateras till berörd del av fastighet och inte hela fastigheten. Enligt föreningens mening innebär dagens regler att ett mycket långt drivet skydd för äganderätten, som går utöver regler, ges högre prioritet än upprätthållandet av den biologiska mångfalden. Detta försvårar i hög grad dagens naturvårdsarbete. - - - Då värdefulla naturområden och biotoper skall skyddas eller då skadlig miljöpåverkan skall stoppas kan det vara nödvändigt att det allmänna får ta mark i anspråk genom expropriation. Som den nya av fri- och rättighetskommittén föreslagna skrivningen av RF 2:18 kommer att se ut ser vi en mycket stor risk att syften inte kommer att uppnås, liksom att delar av de allmänna rättsprinciper vi tidigare tagit för givna helt eller delvis sätts ur spel genom att den enskildes äganderätt prioriteras framför en god livsmiljö. - - - Enligt kommitténs förslag skall ersättning för intrång i pågående markanvändning även endast relateras till "berörd del" av fastighet. Därigenom kommer samhällets möjlighet till att ingripa för att få till stånd en optimal utformning av naturvårdshänsyn inom skogsbruk att vara små. Enligt föreningens uppfattning måste intrång i pågående markanvändning relateras till hela fastigheten, inte bara del därav. Förutom de starka sakskälen för detta vill föreningen i detta sammanhang påpeka att denna princip skulle stå i analogi med hur man i miljöskyddslagen relaterar reningskostnaden till hela verksamheten. 18.1.46 , LRF: Kommittén uttalar att det får antas föreligga en presumtion för att en verksamhet med så egenartade drag att den bara får utövas efter särskilt tillstånd är att betrakta som förändrad markanvändning (s. 690). Detta uttalande är alldeles för generellt. Enligt LRF:s uppfattning finns det flera tillståndspliktiga verksamheter som med fog kan betraktas som pågående markanvändning. Skulle förslaget likväl genomföras, menar LRF sålunda att ett vägrat tillstånd till husbehovstäkt utgör ett ingrepp i pågående markanvändning. LRF vill framhålla att kommittén slagit in på en farlig väg, när den okritiskt anslutit sig till uppfattningen att tillståndspliktig verksamhet är att anse som en annan form av markanvändning . En sådan uppfattning kan nämligen ge näring åt den beklagliga utveckling att det allmänna belägger "fria" verksamheter med tillståndsplikt med den konsekvensen att en markägare som får avslag på sin ansökan om tillstånd förlorar rätten till ersättning. LRF tar avstånd från denna utveckling, som för övrigt måste anses stå i strid med den äganderättspolitik regeringen lagt fast i sina regeringsförklaringar. - - - Kommittén går även in på frågan om skogsplantering på är pågående markanvändning eller inte. Utan närmare motivering slår kommittén fast att omföring av åker, äng eller betesmark till skogsmark alltid torde vara att anse som ändrad markanvändning. LRF har en annan uppfattning i dessa frågor. - - - Vid remissbehandlingen av Naturvårdsberedningens betänkande (SOU 1990:38) utmärkte sig särskilt två remissinstanser. Det var Lantbruksstyrelsen och . Lantbruksstyrelsen, numera ingående i , höll med och ansåg alltså att skogsplantering på såväl åker- som betesmarker utgjorde ett led i pågående markanvändning. hade motsatt uppfattning. Skogsplantering på åker- eller betesmarker var enligt verket ändrad markanvändning. Det får alltså konstateras att den diskussion som förts om den nya jordbrukspolitikens inverkan på innebörden av pågående markanvändning präglas av motsägelser och förvirring. Vad som är anmärkningsvärt är och skilda uppfattningar. Verkens olika synsätt genomsyrar verksamheten hos de regionalt ansvariga myndigheterna för jordbruks- och naturvårdsfrågorna, nämligen länsstyrelserna. Detta har lett till att enskilda markägare med omställningsplaner fått dubbla budskap från dessa myndigheter. Myndighetens ena hand vet inte vad den andra gör. Sådant myndighetsagerande är oacceptabelt. Det sätter rättssäkerheten ur spel. - - - har , till synes helt okritiskt, anammat uppfattning att skogsplantering på öppen mark, såväl av energiskog som annan skog, innebär ändrad markanvändning. LRF har en annan mening. I förarbetena till den lagstiftning varigenom begreppet pågående markanvändning introducerades i naturvårdslagen uttalades att begreppet skulle ges en relativt generös tillämpning. Dessa lagmotiv ger vid handen att lagstiftaren inte avsett att pågående markanvändning skulle vara ett statiskt begrepp. - - - Beträffande det slag av skogsplantering som utgör odling av energiskog får LRF även peka på ett regeringsuttalande med anledning av att skötsellagen ändrades 1987 (prop. 1986/87:122). Enligt uttalandet borde odling av energiskog betraktas som jordbruksgröda. Energiskogsodling som jordbruksproduktion är ytterligare ett argument som med stor styrka talar för att omföring av öppen mark till energiskog är pågående markanvändning. Sammanfattningsvis anser LRF således att starka skäl talar för att all skogsplantering på åker, äng eller betesmark utgör pågående markanvändning. I det fortsatta lagstiftningsarbetet måste därför klarläggas att energiskogsodling och all annan skogsplantering på åker, äng eller betesmark är ett led i pågående markanvändning. - - - I övrigt konstaterar LRF med tillfredsställelse att kommit fram till att naturvårdslagens ersättningsregler, som dessa kommit att utformas genom lagstiftning, i princip skall vara oförändrade. - - - LRF kan inse att förslaget vilar på en viss logisk grund. Enbart logiska skäl är emellertid inte tillräckliga för ett ändringsförslag av förevarande slag. Om man som kommittén nu gör, rycker bort en del av kompromissen, rubbar man hela grunden för denna. LRF avstyrker därför förslaget. LRF delar inte i alla delar uppfattning om nuvarande ersättningsprinciper enligt naturvårdslagen vid förfogandeinskränkningar speciellt vad gäller innebörden i begreppet pågående markanvändning. Enligt LRFs uppfattning finns det flera tillståndspliktiga verksamheter som med stort fog kan betraktas som pågående markanvändning. Statens dubbla budskap som kommer till uttryck i och olika uppfattningar om innebörden i begreppet är oacceptabelt och sätter rättssäkerheten ur spel. - - - LRF motsätter sig den ändring gör i förhållande till nuvarande regler vad gäller ersättning vid intrång enligt 28 kap. 3 §. - - - I förhållande till naturvårdslagen ändras avgränsningsbegreppet i 10 kap. 3 § så att uttrycket "inom berörd del" utgår. LRF avstyrker detta ändringsförslag. 18.1.47 Akademikers , /SR: Det framgår i motiven till PBL att verksamheter med så egenartade drag att de bara får utövas efter särskilt tillstånd är att betrakta som annan form av markanvändning. jägmästares och forstmästares riksförbund, menar då att nydikning bör vara en annan form av markanvändning. Dikesrensning och skyddsdikning bör däremot vara ett led i pågående markanvändning. Ersättning bör därför utgå om denna typ av arbetsföretag ej får utföras och andra alternativ är uteslutna, exempelvis en dränerande skärm, samt om skadebeloppet ej är bagatellartat. - - - En viktig princip för skogsbruket är avverkning i olika former, markberedning och plantering betraktas som pågående markanvändning. Trädslagsbyte, med undantag för där trädslagvalet bestäms via ädellövskogslagen, bör falla under begreppet pågående markanvändning. - - - Utgångspunkten att en markägare bör tåla ett intrång som är bagatellartat är enligt vår mening riktig. - - - anser att begreppet "berörd del" som används i samband med "avsevärt försvårande av pågående markanvändning" måste lyftas bort helt. Om grundprinciperna om bevarande av biologisk mångfald och PPP skall gälla är det en förutsättning att de areella näringarna tål ett större intrång än de som relateras till berörd del av fastighet, särskilt med tanke på att det ofta sker en godtycklig bedömning av vad "berörd del" är. 18.1.48 Föreningen : I det skogspolitiska beslut som fattade förändrades ersättningsreglerna vid intrång på skogsfastighet. har lagt fram motsvarande förslag i sitt betänkande. Denna förändring innebär att skogsägaren skall stå för kostnaden upp till kvalifikationsgränsen. Krav har framförts från vissa håll om ytterligare inskränkning av ersättningsrätten. Att ytterligare övervältra kostnader för gemensamma samhällskrav på skogsägarna är enligt vår mening inte rimligt och kan dessutom leda till en felaktig hushållning med naturresursen skog. Det är därför tillfredsställande att kommittén i övrigt förutsätter att ersättningsregler skall ligga fast. Speciellt viktigt är att bibehålla principen om relatering till berörd del av fastigheten. Om denna princip överges, blir ersättningsrätten i många fall illusorisk och de intrång som skall accepteras utan ersättning beroende på fastighetsindelning, fastighetsstorlek m.m. i stället för de objektiva skyddsbehoven. 18.1.49 : Texten "inom berörd del" bör strykas ur paragrafen. Denna konstruktion på paragrafen gör att markägaren inte behöver ta något ansvar för naturvärdena, vilket bl.a. kan innebära att markägaren exploaterar skyddsvärd natur, om inte möjlighet finns till ersättning. 18.1.50 : Kommittén drar, efter en diskussion om principer, slutsatsen att intrång skall relateras till direkt berört område, dvs. man anför samma princip som Skogsägarna hävdar. - - - Kommitténs "bevisföring" beträffande ersättning vid tillståndsprövning är fullkomligt ologisk och skulle leda till stor rättsosäkerhet. När beslutar om tilstånd skulle, enligt kommitténs omvända bevisföring, en åtgärd automatiskt betraktas som förändrad markanvändning och ersättningsrätten därmed försvinna. när företagen tvingas söka nya verksamhetsgrenar borde samhället tillämpa en mycket vid syn på begreppet. Definitionen av pågående markanvändning måste förbli oberoende av eventuella styrmedel som t.ex. tillståndsplikt. 18.1.51 : Kommittén anser att rätten till ersättning ökar "samhällets" kostnader för naturvården. Den föreslår därför att rätten till ersättning skall begränsas ytterligare så att "den del av kostnaden som motsvarar ett intrång upp till den s.k. kvalifikationsgränsen skall avräknas vid intrång som är ersättningsgilla". avstyrker kommitténs förslag. - - - Inskränkningar i rätten till ersättning innebär i verkligheten inte några samhällsekonomiska besparingar, men däremot stora samhällsekonomiska kostnader och ökad miljöförstöring genom en sämre hushållning med resurserna. - - - En annan viktig funktion hos ett rättvis ersättningssystem är att förhindra den konfrontation och de konflikter mellan olika samhälls- grupper som är oförenliga med en harmonisk samhällsutveckling. Detta syfte kan uppnås först om privata ägare får ersättning för hela förlusten, när deras egendom tas i anspråk för att tillgodose kollektiva intressen. Sammanfattningsvis anser att ersättningsreglerna i måste utformas så att den faktiska ekonomiska skadan ersättes. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt grunderna för skadeståndsrätten och vad som flertalet medborgare anser vara rättvist. Det är en nödvändig förutsättning för marknadsekonomi. 18.1.52 : 28 kap. avser enligt kapitelrubriken regler om ersättning för intrång. 14-15 §§ i detta kapitel gäller emellertid en helt annan sak, nämligen frågan om forum vid och verkan av en talan som avser andra enskilda anspråk än skadestånd. Reglerna är tillämpliga på enskilda anspråk om förbud, skadeförebyggande åtgärder och begränsning i miljöfarlig verksamhet. 14 § bör enligt vår uppfattning utvidgas till att gälla generellt för miljöpåverkan. Reglerna bör i alla händelser inplaceras i ett sammanhang där de hör hemma, lämpligen i balkens femte avdelning. 18.2.1.1 kommun: har i sitt yttrande berört väghållarens begränsade styrmöjligheter i befintlig miljö och en skadeståndsaspekt på detta. - - - Enligt kommunstyrelsens mening bör skadeståndsansvar inte drabba t.ex. en väghållare för förhållanden över vilka han ej råder och inte kan påverka. Regeln om ortsvanlighet m.m. i 1 § sista stycket ger enligt styrelsens mening inte tillräckligt skydd mot detta. Frågan bör ses över. 18.2.1.2 : har föreslagit att atomansvarighetslagen avskaffas och att skador orsakade av joniserande strålning skall omfattas av skadeståndsbestämmelser. Krav på miljöskadeförsäkring enl. 30 kap. skall gälla för innehavare av kärntekniska anläggningar. 18.2.1.3 , : hävdar att den licensierade yrkesfiskare som fiskar med rörliga redskap efter tillstånd av myndighet på allmänt vatten, skall få sina skador ersatta om någon förstör hans fiskevatten. Skadeståndet skall då givetvis betalas av den som orsakat skadan enligt reglerna i lagförslagets 29 och 30 kap. 18.2.1.4 : - Anser att rättspraxis är för restriktiv när det gäller att ekonomiskt kompensera den som drabbas av miljöskador. Även svårigheter att utreda och styrka skadornas omfattning är ett stort problem. De föreslår därför, att reglerna efter mönster i t.ex. 7 kap. 54 § upphovsrättslagen och 55 § lagen om medbestämmande i arbetslivet kompletteras med föreskrifter om ersättning även för lidande och annat förfång samt om att hänsyn skall tagas även till intresset av att lagens bestämmelser iakttages och till övriga omständigheter av annat än rent ekonomisk betydelse. 18.2.1.5 Miljöcentrum: Miljöcentrum anser att det i också bör intas en lagtext, som utan begränsning garanterar miljöoffer full rättshjälp vid skadeståndsprocesser. - - - Det bör dessutom i införas föreskrifter om rättshjälp till sakägare vid koncessionsprövning. Alternativt kan det åläggas sökanden att stå för sakägarnas kostnader vid koncessionsprövning enligt de regler som gäller vid vattenmål. - - - Slutligen bör försäkringsbolagen åläggas att till privatpersoner tillhandahålla en rättsskyddsförsäkring till ett belopp i storleksordningen . 18.2.2 Bör miljöskadelagen ingå i ? 18.2.2.1 , SJ: SJ tillstyrker kommitténs förslag att införa miljöskadelagens regler i den nya . Skadestånd vid miljöskada är ett betydelsefullt sanktionsmedel med nära anknytning till de övriga sanktioner som behandlas i . Skadeståndsinstrumentet måste dock tydligare kopplas till till de allmänna aktsamhetsreglerna och de regler som baseras på gränsvärden, t.ex. miljökvalitetsnormer. Kommittén konstaterar själv i kap. 18 att denna koppling är otydlig i förslaget och att en skadeståndsskyldighet inom hela område skulle medföra en mycket stor utvidgning av det strikta skadeståndsansvaret. Kommitte''''n har därför avstått från en sådan lösning. Enligt SJ:s mening visar detta mer på svagheterna i de övergripande reglerna i , än att principen som sådan skulle vara felaktig. 18.2.2.2 : Kommunen tillstyrker förslaget om att införliva miljöskadelagen i . delar utredarens uppfattning att skadestånd vid miljöskada onekligen har ett nära samband med kravet på en ren och hälsosam miljö. Införs miljöskadelagens regler i balken ges dessutom en bättre överblick över sanktionssystemet inom hela miljörätten. 18.2.2.3 kommun: Kommunen har anfört att en utökning av miljöskadelagens omfattning fås genom att den införs i . För att miljöskadelagens intentioner skall kunna förverkligas krävs enligt kommunens uppfattning vissa förändringar av det nuvarande systemet. Förändringarna rör miljöskadeförsäkringen. 18.2.2.4 : Föreningen har anfört att förslaget innebär att den relativt färska miljöskadelagens regler nu skulle föras över till den nya , där de bl.a. med tanke på sin civilrättsliga karaktär passar mindre väl. Som berörs i motiven, arbetar man vidare inom på en konvention om ersättning för miljöskador; miljöskyddskommittén har dock inte kunnat anpassa sitt förslag till konventionsförslaget som det ter sig. Också konventionsarbetet kan vara ett skäl för att tills vidare inte vidta några mera genomgripande ändringar i skadeståndssystemet på området. 18.2.3.1 , och Miljöskadeförsäk- ringsutredningen: Dessa är positiva till att fastighetsanknytningen frångås. Detta främst eftersom gränsdragningen är oklar och då det är omotiverat att göra skillnad mellan t.ex., å ena sidan, skador som härrör från verksamhet på en fastighet och, å andra sidan, skador vid transporter. har tillagt att regleringen bör kunna ske utan att avvakta det pågående internationella arbetet. tillägger att gränsdragningsproblem kan uppstå vad angår de ersättningsberättigade, vilket bör föranleda ytterligare utredning. 18.2.3.2 och : Dessa anser att det pågående internationella arbetet bör avvaktas. Någon ordentlig analys har inte gjorts i betänkandet. Det är olämpligt med en svensk särlösning. Det skulle bl.a. kunna störa arbetet med en genom att omöjliggöra en uppdelning av det strikta ansvaret mellan redarna och lastägarna. 18.2.3.3 och : De är kritiska. Konsekvenserna av förslaget är inte tillräckligt utredda. Dagens trafikförsäkring omfattar inte ren förmögenhetsskada. Konsekvenserna av en ren förmögenhetsskada är omöjliga att beräkna. Det är därför osäkert om försäkrings- bolagen kan åta sig att teckna försäkring för ren förmögenhetsskada vid t.ex. transporter. Vem som skall vara ansvarig enligt är oklart. Är det fordonsägaren? Vem blir i så fall ansvarig om fordonet brukas olovligen? Vid transporter kan flera olika rättssubjekt vara inblandade. Den faktiske fraktföraren kan sakna kännedom om vad lasten består av. I kommittéförslaget saknas vägledning om vem som i sådant fall har ansvaret. Ansvarighetsreglerna för internationella godstransporter grundas på internationella konventioner. Eftersom transporter ofta är gränsöverskridande bör reglerna vara enhetliga i olika länder. Detta för att inte störa den internationella handeln och snedvrida konkurrensförhållandena. Stor möda har i det internationella arbetet lagts ned på detta. Kommittéförslaget berör överhuvudtaget inte denna typ av aspekter. 18.2.3.4 : Föreningen har anmärkt att förslaget innebär en avsevärd utvidgning av skadeståndsansvaret genom att bl.a. vattenförorening från fartyg och buller från flygplan och båtar kommer att omfattas. Vidare är det ovisst vad som krävs för att medverkan skall anses föreligga och hur ansvaret i sådana fall skall fördelas. Skälighetsregeln som i miljöbalksförslaget återfinns i 29 kap. 5 § 2 stycket lär bli betydligt svårare att tillämpa om förslaget genomförs. Det uppstår försäkrigstekniska svårigheter, som inte närmare behandlats i betänkandet. Det är lämpligt att avvakta det internationella arbete som pågår för sjöfartens del (). 18.2.4.1 : Utredningen har lämnat två exempel på nackdelar med det använda begreppet omgivning. Det första är ett som framförts från försäkringshåll. Det har därifrån framhållits att ett vanligt avgränsningsproblem , vid bedömningen av om försäkringsfall föreligger eller ej, är vad som är att hänföra till omgivningen när en fabriksägare (verksamhetsidkare) har anlitat en byggentrepenör för att utföra t.ex. målningsarbeten som får till följd att inom fabriksområdet parkerade bilar, som tillhör de anställda, får lackskador genom färgfläckar. Fabriksägaren har för sådant fall låtit bedriva den skadegörande verksamheten (6 § miljöskadelagen). När det gäller att bedöma fabriksägarens ansvar, uppstår frågan om det är i förhållande till fabriksägarens egna verksamhet eller till entrepenörens verksamhet som avgränsningen mot omgivningen skall ske. Vad svaret är på denna fråga är oklart. Det andra exemplet som har tagit upp rör att avgränsning mellan verksamhetsområdet och omgivningen har fått en mindre lyckad lösning när det gäller flygbesprutning (jfr. förarbetena till miljöskadelagen, prop. 1985/86:83 s. 39). Om ett bekämpningsmedel sprids genom flygbesprutning som har skett inom ett noga avgränsat område och allmänheten har varnats för tillträde så betraktas besprutningsområdet som verksamhetsområde. Den som med stöd av allemansrätten uppehåller sig inom området och lider t.ex. personskada med anledning av besprutningen kan därför inte åberopa den nuvarande miljöskadelagen som grund för rätt till ersättning. Den skadelidande har att hålla sig till skadeståndslagen (1972:207) med dess krav på uppsåt eller vållande. Detta anser utredningen inte vara tillfredsställande. 18.2.4.2 : har anfört att det är oklart vad som menas med skada på "omgivningen". Är det meningen att personer eller föremål som vistas tillfälligt på fastigheten skall omfattas av lagen?