prop · GI03224 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt vad regeringen berört tidigare (se avsnitt 7.2.2) finns det brister i en del kommuner när det gäller att i vårdnadsutredningar beskriva barnet och dess behov och det kan förekomma att den som skall utföra en vårdnads- eller umgängesutredning inte har träffat ett barn alls eller bara vid något enstaka tillfälle. Om domstolarna skall kunna utröna barnets vilja och ta hänsyn till den, är sådana utredningar inte fullständiga. Om det i pågående mål finns utredningsmaterial som är behäftat med sådana brister som berörts, är det ingen tillräckligt tungt vägande nackdel att komplettering måste ske - även i högre rätt. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att några särskilda övergångsbestämmelser inte bör meddelas utan bestämmelserna tillämpas fullt ut även i pågående mål och ärenden. De föreslagna ändringarna i och namnlagen är avsedda att säkerställa att barns rätt att komma till tals i mål som rör deras person tillgodoses. Domstolarna får i vissa fall en i lag föreskriven skyldighet att beakta barnens vilja. Socialnämnderna får en motsvarande skyldighet att söka utröna barnens inställning. Några ökade kostnader för utredningar bör inte uppstå genom ändringarna. Inte heller i övrigt bör det bli några ökade kostnader i de ifrågavarande målen eller ärendena. Den ändring som föreslås i LVU innebär att det offentliga biträde som i vissa fall skall förordnas för barn i mål och ärenden enligt denna lag också skall vara barnets särskilda ställföreträdare. Inte heller den ändringen medför några beaktansvärda ökade kostnader för det allmänna. Ansvaret för att information angående de föreslagna lagändringarna når ut till de enskilda och socialnämnderna bör vila på inom befintliga budgetramar. 10.1Förslaget till lag om ändring i I föreslås ändringar i 4 kap. om adoption och i 6 kap. om vårdnad och umgänge. 4 kap. 6 § Rätten skall pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd får ges endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptio- nen. Vid bedömningen av om det är lämpligt att adoptionen äger rum skall rätten, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Ansökningen får inte bifallas, om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Underhållsbidrag i form av engångsbelopp är dock inte hinder för tillstånd till adoptionen, om beloppet har inbetalts till socialnämnden i den kommun där adoptanten är folkbokförd eller om det till nämnden har utfärdats en förbindelse på beloppet, vilken har godkänts av sökanden och nämnden. För det belopp som har inbetalts till nämnden skall genom dess försorg hos en försäkringsgivare inköpas en efter underhållsskyldigheten anpassad livränta åt barnet, om inte avtalet hindrar det eller nämnden finner att beloppet kan användas på något annat lämpligt sätt för barnets underhåll. Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen avslogs om rätten hade känt till avtalet, är utan verkan även om ansökningen bifalls. Genom den nya bestämmelsen i tredje meningen i första stycket får domstolen en skyldighet att ta hänsyn till barnets vilja vid bedömningen av om adoptionen bör äga rum. Därvid skall domstolen beakta barnets ålder och mognad. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Regeln är avsedd att stärka barnens rätt genom att det skapas en garanti för att adoptioner inte äger rum utan att hänsyn tas till viljan hos de barn som har en egen inställning till adoptionen. Att domstolen skall beakta barnets ålder och mognad medför att hänsyn skall tas i högre grad till de större barnens inställning än till de mindre barnens. De minsta barnen kan inte ha någon inställning till adoptionen över huvud taget. Regeln innebär för de fallen att domstolen inte alls behöver ta hänsyn till barnets vilja. Att domstolen enligt bestämmelsen skall ta hänsyn till barnets vilja innebär att en adoption normalt inte bör äga rum, om ett barn som har en grundad egen inställning i saken är motståndare - uttalat eller inte - till adoptionen. I de flesta adoptionsärenden är dock förhållandena sådana att det inte råder någon tvekan om det lämpliga i att adoptionen äger rum. Sålunda föregås internationella adoptioner normalt av en utredning som tydligt klargör detta. Merparten av sådana adoptionsärenden gäller dessutom små barn som antingen inte kan uttrycka någon egen vilja över huvud taget eller som är för små för att själva kunna ta ställning till adoptionsfrågan. Att rätten skall beakta barnets ålder och mognad betyder att barnets inställning inte behöver utrönas i sådana fall. I de flesta adoptionsärenden innebär därför den nya regeln i praktiken inte någon förändring. När det gäller barn som har fyllt är domstolen på grund av kravet på samtycke i 5 § första stycket skyldig att kontrollera att det finns ett uttryckligt godkännande till adoptionen från barnet. På grund av den nya bestämmelsen bör domstolen dessutom se till att barnet har haft en möjlighet att närmare redovisa sin inställning. Men även barn är ofta så mogna att deras inställning i adoptionsfrågan måste efterhöras och hänsyn tas till deras inställning. Undantagsbestämmelsen i 5 § andra stycket har inte ändrats. Det innebär att barnets samtycke inte behövs, om barnet skulle ta skada av att tillfrågas eller om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Enligt ett tillägg i 10 § skall socialnämnden söka klarlägga barnets inställning, om det inte är olämpligt. Frågan om i vilka fall utredningen bör innehålla något om barnets inställning behandlas i kommentaren till 10 §. I andra stycket har två ändringar gjorts. Genom den första har ordet "församling" bytts ut mot "kommun" för att socialnämnderna organisatoriskt hör till kommunerna. Den andra innebär att kravet på att försäkringsgivaren skall vara svensk har tagits bort. En sådan begränsning kan numera inte anses förenlig med internationella åtaganden. 4 kap. 10 § I ärenden om adoption skall rätten inhämta upplysningar om barnet och sökanden samt huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats. Har barnet inte fyllt , skall yttrande inhämtas från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd. i den kommun där sökanden är folkbokförd skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. Fader eller moder, vars samtycke till adoptionen inte krävs, skall ändå höras, om det kan ske. Vid adoption av adoptivbarn skall vad nu sagts i stället gälla adoptanten eller, om en make adopterat den andra makens barn, var och en av makarna. Finns en särskild förmyndare vars samtycke inte krävs, skall även han eller hon höras. I ett nytt andra stycke ges en föreskrift om socialnämndens yttrande till domstolen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Det lämpligaste sättet för domstolen att få kännedom om barnets inställning är att yttrandet innehåller upplysningar härom. Yttrandena innehåller ofta sådana upplysningar. Genom den föreslagna nya föreskriften säkerställs att domstolen får den nödvändiga informationen. I den nya bestämmelsen anges att barnets inställning skall klarlägga "om det inte är olämpligt". Det är självfallet inte lämpligt att försöka klargöra en inställning hos ett barn som inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken. Det går inte att säga någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas. Utredaren får bedöma detta från fall till fall. Även i andra situationer än då barnet är mycket ungt kan det vara olämpligt att forska i barnets inställning. Det kan vara fallet om barnet är känsligt och labilt och om dess inställning har klarlagts genom annan utredning. måste också beakta bestämmelserna i 5 § om att samtycke inte behövs om barnet skulle ta skada av att tillfrågas. För att socialnämnden skall kunna lämna upplysningar i de fall detta bör ske måste utredaren sammanträffa med barnet och ställa frågor som kan ge kunskap om barnets inställning. Utredaren måste därvid uppträda med varsamhet och bör inte försöka pressa barnet på synpunkter. Om möjligt bör det dock klarläggas om barnet känner tvekan inför adoptionen. Av yttrandet bör det framgå om barnet har några synpunkter på adoptionen. Ofta kan det räcka att det anges att barnets inställning efterforskats och att det därvid inte framkommit något som ger anledning att anta att barnet är tveksamt inför en adoption. Har det enligt utredarens bedömning inte varit lämpligt att tillfråga barnet, bör detta och skälen därtill anges. Barnet torde i de stora flertalet adoptionsärenden vistas hos sökanden. I enlighet med ett påpekande från Lagrådet har bestämmelsen därför utformats som en skyldighet för socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd att klarlägga barnets inställning till adoptionen. Om i det enskilda fallet barnet vistas i någon annan kommun, kan socialnämnden begära biträde av socialnämnden i den kommunen med inhämtande av erforderlig utredning. 6 kap. 10 d § Vid bedömningen av frågor om vårdnad skall rätten ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Paragrafen är ny. Den gäller mål och ärenden angående vårdnad enligt 6 kap. Den är avsedd att säkerställa att hänsyn tas till barnets vilja i sådana mål. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.2.2. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall domstolen ta hänsyn till barnets vilja. Därvid skall barnets ålder och mognad beaktas. Att domstolen skall beakta barnets ålder och mognad betyder att det normalt skall fästas mer avseende vid de större barnens inställning än vid de mindres. De minsta barnen kan inte ha någon uttalad uppfattning över huvud taget. Regeln innebär för de fallen att domstolen inte alls behöver ta hänsyn till barnets vilja. Att det anges särskilt i lagen att domstolen skall ta hänsyn till barnets vilja är avsett att markera att barnets vilja är en viktig omständighet vid den prövning som skall göras i mål och ärenden om vårdnad. Hänsyn skall tas till barnets vilja vid alla frågor om vårdnad enligt 6 kap. Det innebär att bestämmelsen skall tillämpas även vid interimistiska beslut enligt 20 §. Den frågan behandlas närmare i avsnitt 7.2.2 och i kommentaren till 19 §. Den nya bestämmelsen innebär att domstolen måste se till att barnet har haft en möjlighet att närmare redovisa sin inställning. Finns inte underlag för att ta hänsyn till barnets vilja bör därför - om barnet nått en sådan mognad att viljan har betydelse - utredningen kompletteras. Enligt ett föreslaget nytt stycke i 19 § skall den som verkställer en vårdnadsutredning söka klarlägga barnets inställning, om det inte är olämpligt. Frågan om i vilka fall utredningen bör innehålla något om barnets inställning behandlas i kommentaren till 19 §. Genom ändringar i förmynderskapslagstiftningen införs tre nya paragrafer, 10 a - c §§, i 6 kap. (se avsnitt 5.1.4). Den nu aktuella bestämmelsen har placerats efter dessa paragrafer och betecknas därför 10 d §. 6 kap. 15 § Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Vårdnadshavaren skall, om inte särskilda skäl talar mot det, lämna sådana upplysningar rörande barnet som kan främja umgänget. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Vid bedömningen av frågor om umgänge skall rätten ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Rätten skall vidare beakta risken för att barnet i samband med utövande av umgänge utsätts för övergrepp, olovligen bortförs eller kvarhålls eller annars far illa. I ett tillägg till fjärde stycket föreskrivs att domstolen i mål om umgänge med barn enligt 6 kap. skall ta hänsyn till barnets vilja. Det skall ske med beaktande av barnets ålder och mognad. Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.2.2. Den har sin motsvarighet i bestämmelserna om vårdnad i 10 d §. Här kan i övrigt hänvisas till vad som anförts i kommentaren till den paragrafen. 6 kap. 19 § Rätten skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verk- ställa sådan. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma inom vilken utredningen skall vara slutförd. Om det behövs får rätten förlänga . Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. I ett nytt tredje stycke föreslås en regel om skyldighet för utredaren att, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning. Regeln skall gälla för både vårdnads- och umgängesmål och är avsedd att säkerställa att domstolen får det underlag som är nödvändigt för att domstolen skall kunna ta hänsyn till barnets vilja. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.2.2. Barnets inställning skall klarläggas "om det inte är olämpligt". Det är givetvis inte lämpligt att försöka få fram en inställning hos ett barn som inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken. Det går inte att säga någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas. Utredaren får bedöma detta från fall till fall. Även i andra situationer än då barnet är mycket ungt kan det vara olämpligt att forska i barnets inställning. Det kan vara fallet om barnet är särskilt känsligt och dess huvudsakliga inställning är känd genom annan utredning. Med anledning av vad anfört finns det anledning att betona att bestämmelsen tar sikte på vad som kan vara olämpligt för barnet. För att socialnämnden skall kunna lämna upplysningar i de fall detta bör ske måste utredaren sammanträffa med barnet och ställa frågor som kan ge kunskap om barnets inställning. Det är utredarens uppgift att på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till barnets ålder och mognad bedöma om barnet bör tillfrågas om sina synpunkter. Utredaren måste uppträda med varsamhet och med respekt för den lojalitetskonflikt som barnet befinner sig i. Barnet får inte pressas på syn- punkter. Av yttrandet bör framgå sådana observationer som utredaren kunnat göra och som kan ge en bild av barnets inställning. Eventuella uttalade ståndpunkter från barnets sida bör noteras, varvid utredaren bör ange vilken betydelse som enligt hans eller hennes mening bör tillmätas sådana uttalanden. Har det enligt utredarens bedömning inte varit lämpligt att tillfråga barnet, bör detta och skälen därtill anges. Skyldigheten för domstolen att ta hänsyn till barnets vilja gäller även interi- mistiska beslut enligt 20 §. Inför sådana beslut kan ingen egentlig utredning göras. Om föräldrarna inte är överens om vårdnad och umgänge när frågan skall avgöras interimistiskt, torde rätten dock i allmänhet inhämta upplysningar från socialnämnden inför beslutet. I sådana upplysningar bör barnets inställning anges, om det är möjligt och lämpligt. Barnets vilja kan emellertid självfallet inte utredas och redovisas lika utförligt som i en fullständig vårdnads- eller umgängesutredning. Denna lag träder i kraft . De nya bestämmelserna träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att de nya bestämmelserna tillämpas även i mål som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se avsnitt 8). Det kan i något fall innebära att utredningen får kompletteras i efterhand. 10.2 Förslaget till lag om ändring i namnlagen (1982:670) I namnlagen föreslås ändringar i 45 och 48 §§. En ansökan om förklaring att ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt med barnets bästa prövas av den domstol som tar upp frågor om vårdnaden om barnet. I ärenden enligt första stycket skall domstolen, om det kan ske, höra den vars efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen skall även in- hämta yttrande från socialnämnden. skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets in- ställning och redovisa den för rätten. I ärenden enligt första stycket får domstolen förordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad. Genom ett nytt tredje stycke åläggs socialnämnden en skyldighet att, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning när det gäller namnändringen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Den överensstämmer i sak med en motsvarande regel i 4 kap. 10 § angående adoption. Här kan hänvisas till vad som anförts i författningskommentaren till den bestämmelsen. För den som är görs anmälan eller ansökan i mål eller ärenden enligt denna lag av barnets vårdnadshavare. Har barnet fyllt får sådan anmälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endast om barnet är varaktigt förhin- drat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Vid bedömningen av om ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § är förenligt med bar- nets bästa skall rätten, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. I ett nytt andra stycke åläggs domstolen att ta hänsyn till barnets vilja i ärenden om namnbyte enligt 6, 8 eller 11 §. Det skall ske med beaktande av den ålder och mognad som barnet nått. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.4.1. Regeln är avsedd att stärka barnens rätt genom att det skapas en garanti för att namnbyten inte äger rum utan att hänsyn tas till viljan hos de barn som har en egen inställning till namnfrågan. Att domstolen skall beakta barnets ålder och mognad betyder att mer avseende skall fästas vid de större barnens in- ställning än vid de mindre barnens. De allra minsta barnen kan naturligtvis inte ha någon inställning till namnbytet över huvud taget. Barnets vilja är en viktig omständighet. I de fall där barnets samtycke inte är en absolut förutsättning för namnbyte är dock barnets inställning inte avgöran- de; andra omständigheter kan tillsammans väga tyngre. På grund av den nya bestämmelsen bör domstolen se till att de barn som kan antas ha uppnått tillräcklig mognad har haft en möjlighet att närmare redovisa sin inställning. Enligt ett tillägg i 45 § skall socialnämnden söka klarlägga barnets inställning, om det inte är olämpligt. Denna lag träder i kraft . De nya bestämmelserna träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att de nya bestämmelserna tillämpas även i ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se avsnitt 8). Det kan i något fall innebära att utredningen får kompletteras i efterhand. 10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga I lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) föreslås ett tillägg till 36 §. Tillägget rör frågan om vem som skall vara ställföreträdare för barn . Den nya bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.5.2. Om den unge har fyllt , har han rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt denna lag. Den som är förordnad enligt rättshjälpslagen (1972:429) som offentligt biträde för någon som är , utan att vara biträde för vårdnadshava- ren, är utan särskilt förordnande den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Barn som är bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada av att höras. I mål och ärenden enligt LVU har barn ställning som part. Barn som har fyllt är själva processbehöriga, medan yngre barn måste företrädas av en ställföreträdare. Utan att det sägs i paragrafen är den eller de som är vårdnadshavare legala ställföreträdare för barnet. Det gäller oavsett om barnet fyllt eller inte. I ett nytt andra stycke införs nya regler om att barnet ibland kan få ytterligare en ställföreträdare. Bakgrunden till den bestämmelsen är att det med hänsyn till att barn och vårdnadshavare kan ha motstridiga intressen i vissa mål och ärenden är mindre lämpligt att barn är beroende av föräldrarnas vilja när det t.ex. gäller att överklaga ett beslut. Den nya regeln innebär att för det fall ett offentligt biträde förordnats för den unge enligt rättshjälpslagen, biträdet automatiskt också är den unges särskilda ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Genom lagändringen får barnet en självständig ställning gentemot vårdnadsha- varen i vissa mål och ärenden enligt LVU. Sålunda kan barnet genom sin ställföreträdare överklaga domstolens avgöranden och vidta andra processhandlingar. Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intresse. Han bör alltså framföra de synpunkter och de önskemål som barnet har. Skulle ställföreträdaren ha en annan uppfattning än barnet, bör han med beaktande av barnets önskemål hävda den uppfattning som han anser bäst tjänar barnets intresse. Om barnet så önskar, skall han t.ex. se till att beslut och domar blir överklagade. Ställföreträdaren är barnets offentliga biträde och skall i den egenskapen ta till vara barnets bästa i olika hänseenden. Han skall bl.a. fungera som barnets rådgivare. Vidare skall han bevaka att nödvändig utredning angående barnets person, t.ex. utlåtanden från barnpsykologer eller annan expertis, inhämtas. I tredje stycket har gjorts en redaktionell förändring. Denna lag träder i kraft . Den nya bestämmelsen träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser har inte meddelats. Det innebär att den nya bestämmelsen tillämpas även i mål och ärenden som anhängiggjorts före ikraftträdandet (se avsnitt 8). 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap 3 kap. 2 § Registrerade partner får varken gemensamt eller var för sig anta adoptivbarn enligt 4 kap. . Inte heller får registrerade partner enligt 6 kap. 10 a § utses att gemensamt utöva vårdnaden om en underårig. Lagen (1984:1140) om insemination och lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen gäller inte för registrerade partner. Paragrafen har ändrats på så sätt att hänvisningen nu avser de nya bestämmelserna om särskild vårdnadshavare i 6 kap. 10 a § i stället för som tidigare bestämmelserna om särskilt förordnade förmyndare i 13 kap. 8 §. Ändringen är en följdändring till de nya förmynderskapsbestämmelserna (se avsnitt 5.1.4 och 7.4.2). aktuella lagförslag i betänkandet Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barn m.m. (SOU 1987:7) Betänkandet innehåller vissa lagförslag som saknar betydelse i detta ärende. Här anges endast nu aktuella förslag tillsammans med lagrummens eller relevanta delar av lagrummens nuvarande lydelse. Övriga förslag i betänkandet samt där i övrigt återgivna lagrum eller del av lagrum markeras här med ... (tre punkter). Ingresserna till lagförslagen anges här på samma sätt som i betänkandet. 1 Förslag till lag om ändring i