prop · GI0334 · 1995-01-01 00:00:00 — Godkänd mottagare innebär att varusändningar kan under transitering föras ända fram till mottagarens eget lager, där varan kan frigöras efter att en underrättelse lämnats till tullmyndigheten. Denna underrättelse innebär att en anmälan till förtullning har skett. I tullkodexen finns bestämmelser om betalningsanstånd i artikel 224 och efterföljande artiklar. Detta ses i EG-rätten inte som bestämmelser om förenklat förfarande. Kredittiden vid betalningsanstånd skall enligt artikel 227 i tullkodexen vara . I artikeln anges ett antal olika sätt att beräkna tiden beroende av om anstånd med betalningen beviljas separat för varje tullbelopp eller gemensamt för alla tullbelopp som bokförts . De olika beräkningsmetoderna ger en genomsnittlig kredit om från den dag varan frigörs. Utredningen har föreslagit att en tullräkning skall omfatta en importörs import under en kalendervecka och att betalning skall erläggas fredagen i fjärde veckan efter . Förslaget följer den beräkningsmetod som anges i punkt 3 a i artikel 227 i tullkodexen och ger en kredittid om mellan beroende på när under kalenderveckan varan frigörs. Detta innebär att nuvarande förfarande med sammanföring av all import till en gemensam tullräkning kan behållas. En övergång till en uppsamling av import , upp till en månad vore möjligt enligt . Det skulle innebära att en kredittid skulle kunna tillämpas som för de varuposter som lämnades tidigt skulle kunna uppgå medan kredittiden för de varuförsändelser som frigörs i slutet av uppsamlingstiden är nere . Vid ett sådant system skulle den som kan styra sin import till kunna få en kredittid som överstiger dagens, medan den som har en jämnt fördelad import i genomsnitt skulle få en kredittid om . Även om en sådan ordning skulle innebära möjligheter till längre kredittid för vissa varuförsändelser skulle det innebära väsentligt kortare kredittid för andra. Det är inte självklart att en sådan ordning sammantaget skulle vara fördelaktigare för näringslivet än den av utredningen föreslagna. Regeringen anser att det i vart fall inte är möjligt att välja en annan ordning än den utredningen föreslagit. Följderna av att övergå till en annan period för utfärdande av tullräkningar kan inte till fullo överblickas. Det torde i vart fall leda till behov av inte obetydliga och kostsamma omställningar. EG-förordningarna innehåller även bestämmelser om förenklade förfaranden. Sådana förfaranden kan enligt EG-bestämmelserna förekomma vid varje tullförfarande och inte endast vid övergång till fri omsättning. De grundläggande reglerna om förenklade förfaranden finns i artikel 76 i tullkodexen. I tillämpningskodexen identifieras tre typer av förenklade förfaranden 1. ofullständiga deklarationer, 2. förenklat deklarationsförfarande, och 3. lokalt klareringsförfarande. Det utmärkande för de förenklade förfarandena är att deklaranten inte behöver lämna alla uppgifter eller handlingar vid klareringstillfället, utan får lämna de kompletterande uppgifterna eller handlingarna . Förenklingen kan också bestå i att tulldeklarationen får lämnas på annan handling än enhetsdokumentet. Något förenklat förfarande motsvarande ofullständiga deklarationer har vi inte i . Det motsvaras närmast av att den lokala tullmyndigheten i enskilda fall medger att preliminär tulldeklaration lämnas eller medger uppskov med att lämna vissa uppgifter. Hemtagning för egen eller för annans räkning motsvaras närmast av förenklat deklarationsförfarande. Förfarandet med godkänd mottagare påminner om lokalt klareringsförfarande men en väsentlig skillnad är att anmälan till förtullning enligt i detta fall rättsligt består i att den godkände mottagaren registrerar en mottagen varuförsändning i sin egen bokföring och inte av den underrättelse om sändningen som han skall lämna till tullmyndigheten. Gemenskapsreglerna lämnar förhållandevis stor frihet för tullmyndigheterna att utforma villkoren för att tillämpa de förenklade förfarandena. Det gäller t.ex. vilka uppgifter som skall lämnas vid importtillfället respektive senare i den kompletterande deklarationen. När det gäller förenklade förfaranden för övergång till fri omsättning har utredningen ansett att det behövs reglering i lag. Som skäl har angetts att detta tullförfarande även avser uttag av annan skatt än tull och att tillämpningen i dess grunddrag bör vara enhetlig hos alla tullmyndigheter. Regeringen delar denna bedömning. Vid den närmare utformningen av förenklat deklarationsförfarande och lokalt klareringsförfarande måste hänsyn tas till tullkodexens regler om frist för betalning vid betalningsanstånd. Dessa bestämmelser ger den yttre ramen för de förenklade förfarandenas utsträckning i tiden. Regeringen delar utredningens bedömning att hemtagningssystemet bör behållas i sina grunddrag inom ramen för det förenklade förfarandet och att tullräkning skall utfärdas för import som anmäls till förtullning under en kalendervecka. Enligt vad som anförts ovan innebär detta en genomsnittlig kredittid inom vilket tidsintervall tre faser skall fullgöras; 1. importören skall lämna kompletterande uppgifter, 2. skall på grundval av dessa uppgifter fastställa tull och annan skatt samt avgifter att betala samt utställa tullräkning, och 3. importören skall betala tullräkningen. Utredningen har föreslagit att tidsfristen för den första fasen, lämnande av kompletterande uppgifter, skall bestämmas . Motsvarande frist enligt nuvarande bestämmelser är som sagts ovan . Utredningen föreslår att den andra fasen skall avslutas inom sådan tid att importören har på sig att betala pålagorna från dess tullräkningen utfärdas (mot enligt dagens bestämmelser). Detta innebär att tullmyndigheten i snitt har på sig att fastställa pålagor att betala och utfärda tullräkning. Enligt artikel 218 i tullkodexen skall den sammanlagda beloppet att betalas bokföras av myndigheten enligt huvudregeln från den införselperioden beloppet avser. Framställningen av tullräkningen får ses som en sådan bokföring. Någon tidigare tidpunkt där en sådan bokföring kan anses ha skett finns inte. Med stöd av artikel 219 i tullkodexen kan tiden dock utsträcks till längst . kan således i praktiken högst utnyttja tiden fram t.o.m söndagen efter den vecka som tullräkningen avser för att framställa tullräkningen. Enligt uppgift från kräver det tekniska förfarande med framställning av tullräkning att de sista uppgifterna som skall ingå i tullräkningen är lämnade före onsdagen efter den vecka tullräkningen avser. Med en inlämningstid skall de sista uppgifterna lämnas efter den vecka tullräkningen avser. Det ger i reserv. Regeringen inser att denna dag vore värdefull för tullmyndigheten att ha tillgång till för att möta olika förseningar och problem som kan uppstå under hanteringen, men finner ändå att denna dag i stället bör utnyttjas till att utsträcka tiden för inlämnande av kompletterande uppgifter i förhållande till vad utredningen föreslagit. Regeringens förslag: Kravet på att ombud som lämnar tulldeklaration för förtullning skall ha godkänts av tullmyndigheten avskaffas. Vidare ges ett bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om villkor och inskränkningar i användningen av ombud i vissa fall. Bemyndigandet skall kunna delegeras vidare till . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och Sydsvenska Handels-kammaren anser att kravet på att ombud skall vara godkända bör behållas. anser att den av utredningen föreslagna bestämmelsen innebär att regeringen ges rätt att föreskriva undantag från gemenskapensrätten och ifrågasätter om detta är tillåtet. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande 13 § TL måste ett ombud ha godkänts av för att få lämna en tull-deklaration. I artikel 5 i tullkodexen finns bestämmelser om ställande av ombud för kontakter med tullmyndigheterna. Enligt dessa bestämmelser kan en medlemstat ställa krav på att ett ombud skall bedriva sin verksamhet inom landet enligt reglerna för direkt eller indirekt ombudskap. Enligt artikel 227.1 i tillämpningskodexen får tullmyndighet föreskriva att muntlig tulldeklaration inte får avges genom ombud och enligt artikel 794 i tillämpningskodexen får medlemsstaten föreskriva att exportdeklaration i vissa fall inte får avges genom ombud.Det är inte helt klart om tullkodexens och tillämpningskodexens bestämmelser utgör ett hinder för att behålla kravet på godkännande. Det kan väl hävdas att sådant hinder inte finns. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det inte har framkommit några starka skäl för att behålla kravet på godkännande. Mot bakgrund av att det saknas i lag eller eljest angivna kriterier för prövning av ombudets lämplighet är det oklart vilken betydelse ett godkännande kan ha. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det inte finns tillräckliga skäl att behålla kravet på godkännande av ombud. I den mån tullkodexen och tillämpningskodexen ger utrymme för föreskrifter om villkor och inskränkningar i användningen av ombud finns skäl att ge ett bemyndigande till regeringen att meddela sådana föreskrifter på det sätt som utredningen föreslagit. Detta bemyndigande skall kunna delegeras till . Bemyndigandet kan naturligtvis inte utnyttjas för villkor och begränsningar som går utöver vad som får göras enligt gemenskapsrätten. 6.1.4 Tillfälliga lager, tullager, frizon, frilager och exportbutik Regeringens förslag: I den nya tullagen införs bestämmelser om exportbutiker som motsvarar bestämmelserna i den nuvarande tullagen. I sådana exportbutiker skall även viss skattefri försäljning till resande till annat EU-land tillåtas. Den nya tullagen skall vidare innehålla vissa kompletterande bestämmelser till tullkodexens och tillämpningskodexens bestämmelser om tillfälliga lager, tullager, frizoner och frilager. En övergångsordning behövs för tullager och frihamnar av ett svenskt medlemskap i . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft någon erinran mot förslagen. har framhållit att det är väsentligt att de lagerformer som förekommer i EG-rätten tillämpas på ett så smidigt sätt som möjligt. Förbundet ifrågasätter om det bör finnas en skyldighet för fraktförare att lägga upp icke-gemenskapsvara på tillfälliga lager. Förbundet anser att begreppet "tillfälliga lager" inte bör användas eftersom det inte är lagret som skall vara tillfälligt utan förvaringen där. Förbundet ifrågasätter om regeringen kan ges rätt att meddela föreskrifter om industriell verksamhet i frizon. Förbundet efterlyser en precisering av vilken övervakning och kontroll från tullmyndigheterna som de olika lagerformerna skall underkastas. anser att det föreligger betydande oklarheter beträffande regelverket för olika typer av tullfri lagring. Innan klar information lämnas om detta bör möjligheter till smidig tillämpning av handelsrestitution kvarstå. Sydsvenska Handelskammaren anser att det lagrum i vilket det anges möjlighet att inskränka rätten att bedriva verksamhet i frizon eller frilager måste få en utformning där det klart framgår att det endast är i undantagsfall som man kan begränsa verksamheten i frizoner. önskar att det klarare skall framgå vad som skall ske med det . Skälen för regeringens förslag: Enligt den nuvarande svenska tullagstiftningen utgör förvaring på tullupplag eller tullager eller i frihamn eller exportbutik särskilda klareringsformer. Vid ett svenskt medlemskap i kommer tullkodexens och tillämpningskodexens institut tillfälliga lager, tullager samt frizon och frilager att ersätta de nuvarande lagringsformerna tullupplag, tullager och frihamn. Tillfälliga lager tjänar i stort sett samma ändamål som nuvarande tullupplag, dvs. för korttidsförvaring av importerade varor i avvaktan på att de övergår t.ex. till fri omsättning. Till skillnad från uppläggning på tullupplag utgör dock förvaring på tillfälligt lager inte ett tullförfarande. Tullager enligt tullkodexen motsvarar i princip det nuvarande tullager. Det finns dock många skillnader i enskildheter. En väsentlig skillnad jämfört med nuvarande svenska bestämmelser är att förvaringstiden på tullager enligt EG-bestämmelserna är obegränsad. Tillämpningskodexen definierar sex olika typer av tullager som betecknas med bokstäverna A-F. Frizoner och frilager behandlas i tullkodexen som ett enhetligt institut. Den enda väsentliga skillanden är att frizoner är inhägnade områden medan frilager utgör enskilda byggnader eller lokaler. Den närmaste svenska motsvarigheten är frihamnar men skillnaderna är avsevärda. Enligt övergångsbestämmelserna till anslutningsakten får bl.a. behålla frizoner och frilager som inte uppfyller villkoren i gemenskapslagstiftningen under högst efter anslutningen till EU. Den nuvarande tullagens bestämmelser om tullager och frihamnar skall gälla övergångsvis. Detta innebär att frihamnsinstitutet formellt upphör från medlemskapet, men kan i praktiken bestå . Tullkodexen och tillämpningskodexen innehåller inte några regler om exportbutiker, dvs. butiker avsedda för försäljning av tullfria varor till flygpassagerare som avreser till annat land. Det finns inte heller i övrigt några begränsningar i gemenskapsrätten av möjligheterna till sådan försäljning till resande till tredje land. Vid ett medlemskap i kan vi således behålla nuvarande bestämmelser om försäljning av tull- och skattefria varor i exportbutik till resande till tredje land. För försäljning till resande till annat EU-land gäller som huvudregel att försäljningen skall beskattas av det land som enligt beskattningsordningen har beskattningsrätten. Som en övergångsregel gäller dock att viss skattefri försäljning får tillåtas även till sådana resande. Sådan försäljning på flygplats bör från praktisk synpunkt ske i exportbutik. Eftersom den skattefria försäljningen till resande inom EU inte medför rätt till frihet från tull behövs dock särskilda bestämmelser för att försäkra att tull utgår när det rör sig om försäljning av importerade varor. Det faktiska monopol som SAS och har enligt 45 § nuvarande tullförordningen har i olika sammanhang ifrågasatts. Regeringen avser dock inte att i detta sammanhang behandla den frågan. I tullagen föreslås förutom bestämmelserna om exportbutiker vissa utfyllande bestämmelser om tillfälliga lager, tullupplag samt frizoner och frilager. Bestämmelserna gäller meddelande av tillstånd, skyldighet att lägga upp varor på tillfälligt lager i vissa fall, anmälningskyldighet i fråga om varor som förs till eller från frizon eller frilager, möjlighet till begränsningar och villkor för verksamhet i frizon, övervakning och kontroll av tillfälliga lager, tullager, frizon och frilager samt vissa bestämmelser om tystnadsplikt. Regeringen finner att de av utredningen föreslagna bestämmelserna är väl avvägda och att de inte på något sätt står i strid mot gemenskapsrätten. Regeringens förslag: I den föreslagna nya tullagen införs bestämmelser om kontrollverksamhet som i huvudsak överensstämmer med motsvarande bestämmelser i den nuvarande tullagen. Tullkodexen och tillämpningskodexen innehåller praktiskt taget inte några bestämmelser om kontrollverksamheten. Frågorna om tullmyndigheternas kontrollverksamhet hör därför i huvudsak till den nationella kompetensen. Ett undantag är artikel 14 i tullkodexen som har ett innehåll som motsvarar bestämmelserna i 65 § nuvarande tullagen om skyldighet för transportförare att förete de handlingar som behövs för tullkontroll. Någon bestämmelse motsvarande 65 § nuvarande tullagen föreslås därför inte i den nya tullagen. kontrollverksamhet enligt den nya tullagen kommer vid ett medlemskap att i huvudsak endast avse varurörelser över s.k. yttre gräns. En möjlighet att föreskriva anmälningsskyldighet för transportmedel som ankommer till eller avgår från även från annat EU-land bör dock behållas. Regeringen föreslås få bemyndiga att meddela sådana föreskrifter. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: anser att en hänvisning i den nya tullagen bör göras till artikel 14 i tullkodexen i förtydligande syfte. anser att fartyg som ankommer till eller avgår från det svenska tullområdet - oberoende av om det kommer från eller avgår till tredje land eller annat medlemsland - skall lämna anmälan och uppgifter om fartyget och om varor som medförs på detta i enlighet med vad föreskriver. anför att fartygs och luftfartygs ankomst och avgång som huvudregel bör anmälas för oavsett varifrån de kommer eller vart de är destinerade. Från denna huvudregel bör undantag kunna föreskrivas av i fråga om viss trafik, t. ex. för färjor som går i regelbunden trafik mellan enbart medlemsländer och för viss flygtrafik mellan EU-länder. anser att förslagen om kontrollverksamhet innebär en skärpning av och att de ger intryck av att svenska företag som sysslar med utrikeshandel är synnerligen opålitliga. Företagens Uppgiftslämnardelegation (FUD) avstyrker utredningens förslag beträffande anmälningsskyldighet till den del den avser trafik mellan EU-länder, då detta förslag anses strida mot strävandena att eliminera kostnadskrävande gränsformaliteter på den inre marknaden. Skälen för regeringens förslag: Tullmyndigheternas kontrollverksamhet och myndigheternas befogenheter i anslutning därtill regleras i huvudsak i 61-79 §§ TL. Begreppet "stå under tullkontroll" innebär att tullmyndighet och tulltjänstemän automatiskt får befogenhet att utöva kontroll över varor och transportmedel som förs till eller från tullområdet. Enligt 63 § TL får tullmyndighet, i syfte att kontrollera att föreskriven anmälnings- och uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt, undersöka bland annat utrymmen där varor kan förvaras vid införsel och utförsel såsom transportmedel, lådor, handresgods och handväskor. Den befogenhet som föreskrivs i 63 § TL innebär att kontroll får utföras utan att någon misstanke behöver föreligga i det enskilda fallet. I samma syfte som gäller för åtgärd enligt 63 § TL får tullmyndighet enligt 75 § TL förelägga bland annat den som är uppgiftsskyldig att för granskning tillhandahålla räkenskaper och andra handlingar som rör hans verksamhet. Den befogenhet som avses i 75 § TL utgör stödet för tullmyndigheternas efterkontroll. Några motsvarande bestämmelser finns i stort sett inte alls i tullkodexen. Kontrollverksamheten behandlas där på ett sätt som leder till bedömningen att dessa frågor tills vidare avses bli reglerade väsentligen i medlemsstaternas nationella lagstiftning. De artiklar i tullkodexen som kan bli aktuella är 13, 37, 38, 78 och 183. Enligt artikel 13 får tullmyndigheterna, i enlighet med de villkor som anges i gällande bestämmelser, utföra alla de kontroller som de bedömer som nödvändiga för att säkerställa att tullagstiftningen tillämpas korrekt. Med gällande bestämmelser avses enligt artikel 4 punkt 23 både gemenskapsbestämmelser och nationella bestämmelser. I artikel 37 sägs att varor som förs in i gemenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning från och med införseln och att de får utsättas för kontroll av tullmyndigheterna enligt gällande bestämmelser. Övervakning av myndigheterna innebär varje allmän åtgärd som vidtas av tullmyndigheterna i syfte att säkerställa att tullagstiftningen och andra bestämmelser som rör varor som är underkastade tullövervakning iakttas. Varorna skall enligt artikel 37 kvarstå under denna övervakning som krävs för att fastställa deras tullstatus och i fråga om icke-gemenskapsvaror till dess att deras tullstatus förändras, de förs in i en frizon eller ett frilager eller återexporteras eller förstörs. Kontroll av tullmyndigheterna exemplifieras i tullkodexen genom uppräkning av särskilda åtgärder som undersökning av varor, kontroll av att dokument finns och är äkta, granskning av företags räkenskaper och andra handlingar, undersökning av transportmedel, undersökning av bagage och andra varor som personer bär eller har på sig samt genomförande av förhör. Då tullkodexen inte ger tullmyndigheterna kontrollbefogenheter krävs kompletterande bestämmelser på nationell nivå. De nuvarande bestämmelserna i tullagen om kontrollverksamhet bör därför, med undantag för stadgandet i 65 § TL om skyldighet för transportförare att förete de handlingar som behövs för tullkontroll som blir överflödigt på grund av bestämmelserna i artikel 14 i tullkodexen, föras över med i stort sett oförändrat innehåll till den nya tullagen. Hänvisningar i nationella bestämmelser på lagnivå till enskilda artiklar i EG-rättsakter bör undvikas eftersom ändringar i artikelnumreringen i en rättsakt annars leder till behov av lagändring. Utförselkontrollen regleras i artikel 183 där det sägs att varor som förs ut ur genenskapens tullområde skall underkastas tullövervakning och att de får underkastas kontroller av tullmyndigheterna enligt gällande bestämmelser. Enligt nuvarande tullagstiftning skall införsel och utförsel av transportmedel anmälas till tullmyndighet. En sådan regel bör behållas och regeringen bör bemyndigas att ge rätt att utföra föreskrifter om sådan anmälan. Därvid kan finnas skäl att begränsa eller helt upphäva anmälningsskyldigheten avseende transportmedel som ankommer från annat EU-land. I avsnitt 6.1.9 redogörs för en övergångsbestämmelse som skall göra det möljigt för tullmyndigheterna att fortsätta att utföra kontroller vid inre gräns för vissa typer av in- och utförsel enligt dagens bestämmelser. 6.1.6 Straffbestämmelser och administrativa sanktioner Regeringens förslag: De bestämmelser om straff- och administrativa sanktioner som finns i den nuvarande tullagen överförs till den nya tullagen med de justeringar som är nödvändiga för att bestämmelserna skall passa in i EG:s regelsystem. Vidare föreslås att tulltillägg skall återinföras avseende belopp som motsvarar avdragsgill mervärdesskatt. Sådant tulltillägg skall tas ut . Nuvarande bestämmelser om vite skall behållas. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. framför synpunkten att det nu vore lämpligt att kritiskt studera regelverket för tulltillägg, förseningsavgift, straff och vite med syftet att minska antalet nationella bestämmelserna. anför bland annat följande. Uttagsprocenten för tulltillägg bör vara inte bara när den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av kontrollmaterial som bifogats deklarationen utan även när det gäller mervärdesskatt som, om den hade påförts, skulle ha varit avdragsgill. Det kan vidare övervägas om inte förseningsavgift bör kunna komma i fråga som sanktion mot den som tillämpar tillstånd till förenklat förfarande vid export och som lämnar kompletterande deklaration . Beträffande vite föreligger inte någon anledning att ompröva den ordning som gäller och som innebär att frågor om utdömande av vite prövas av . Skälen för regeringens förslag: Frågor om sanktioner mot överträdelser av tullagstiftningen hör till den nationella kompetensen. Den nuvarande tullagen innehåller bestämmelser om administrativa sanktioner i form av tulltillägg och förseningsavgift samt straff- och vitesbestämmelser. De nuvarande bestämmelserna bör med vissa justeringar kunna behållas. De centrala straffbestämmelserna för överträdelser av föreskrifter om in- eller utförsel av varor finns huvudsakligen i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (VSL). Lagen är i princip tillämplig på alla brott vid införsel och utförsel av varor som innebär att staten undandras pålagor eller att varor införs eller utförs i strid mot förbud. Straffbestämmelser finns emellertid också i den nuvarande tullagen. Sålunda kan enligt 94 § TL den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att lämna uppgifter eller handlingar till ledning för förtullning bestraffas med böter i likhet med den som underlåter att lägga upp en vara på tullupplag.