prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — 17.11.18 : Den föreslagna nya sanktionen miljöskyddsavgift får säkert, vid sidan av det utvidgade straffrättsliga ansvaret, stor betydelse för efterlevnaden av balken och föreskrifter m.m. - - - Kommittén föreslår att det skall ankomma på tillsynsmyndigheten att inför domstol föra talan om utdömande av miljöskyddsavgifter. får anses besitta erforderlig kompetens för denna uppgift, skriver kommittén. Vad gäller miljönämnderna torde dock, enligt vårt förmenade, kompetensen variera högst väsentligt. Antagligen innebär detta åliggande också en väsentllig ökning av arbetsbördan utan ekonomisk kompensation. Vi anser därför att detta förslag bör utredas vidare. 17.11.19 kommun: Enligt förslaget skall det vid överträdelser av balken, som innebär ansvar enligt 25 kap. 3-5 §§ tas ut en miljöskyddsavgift. Det är tillsynsmyndigheten som skall väcka talan om avgift hos länsrätten. I fall av mindre betydelse får tillsynsmyndigheten själv ta beslut om miljöskyddsavgift. - - - Vi anser att betänkandet i denna del lägger över arbetsuppgifter från åklagarmyndigheten på tillsynsmyndigheten. Utan tvekan kommer förslaget om miljöavgifter att medföra ett merarbete. Vi ser heller inte hur tillsynsmyndigheten resursmässigt skall kunna hantera detta. - - - Tillsynsmyndigheterna kommer heller inte att ha någon kostnadstäckning för arbetet med miljöavgifterna. Dessa föreslås gå in till statskassan. Vår uppfattning är att det är åklagarmyndighetens sak att handlägga och döma ut dylika avgifter. Därför föreslår vi att detta kapitel ändras så att åklagarmyndigheten blir den som dömer ut miljöskyddsavgifterna. - - - I det fall någon ändring inte görs i förslaget vad gäller vem som skall väcka talan m.m. så bör den ändringen göras att en viss del av miljöavgiften går till kommunen. Ett sådant förfarande finns i beträffande olovligt byggande. 17.11.20 kommun: I införs en ny sanktionsmöjlighet, miljöskyddsavgift. Enligt förslaget skall tillsynsmyndigheten föra talan om detta i domstol. Vi är tveksamma till att det i små och medelstora kommuner finns resurser att göra detta. 17.11.21 : Med anledning av förslaget om miljöskyddsavgiftens storlek (27 kap. 6 § i förslaget till miljöbalk) kan ifrågasättas om inte med tanke på inflationens inverkan avgiften bör relateras till basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. 17.11.22 , och Kemikontoret: Som framgår av ovan tillstyrker vi att kriminalisering i vissa fall ersätts av ekonomiska sanktioner mot företaget. Det finns emellertid skäl att med skärpa invända mot de kategoriska skrivningarna angående driftsstörningar i avsnittet om miljöskyddsavgift. Betänkandet ger uttryck för en övertro såvitt avser möjligheterna att helt undvika driftstörningar. Även med god organisation och förebyggande underhåll kan aldrig driftstörningar helt elimineras. Avgiften bör därför inte utgå i sådana fall där överträdelsen orsakats av omständigheter som verksamhetsutövaren inte rimligen kan anses kontrollera. Detta bör komma till uttryck i motivtexten och således ersätta den kategoriska skrivning angående driftstörningar som finns i betänkandet. Avslutningsvis vill vi betona vikten av att det snabbt utarbetas riktlinjer för avgiftssättningen. Endast härigenom kan det av rättssäkerhetsskäl betingade kravet på förutsebarhet tillgodoses. I avgiftssystem måste beloppsbestämningen utgå från faktorer som gör det möjligt att i förväg förutse avgiftens storlek. Endast i ett inledningsskede kan den osäkherhet som förutses i betänkandet accepteras. 17.11.23 : Miljöskyddsavgifter blir i princip en skatt till staten. anser att avgifterna i stället bör återföras till de betalande på samma sätt som sker beträffande NOx-avgiften. 17.11.24 Miljöcentrum: Utredningen tycks inte heller inse att miljöbrott är förknippade med grov ekonomisk brottslighet, eftersom att man föreslår att den s.k. miljöskyddsavgiften, vid överträdelse av meddelade villkor, som ej är belagda med särskild avgift eller skatt, maximeras till . Beloppet är för lågt i relation till den som kan vara förknippad med en villkorsöverträdelse (se t.ex. bilaga 3). I övrigt ifrågasätter vi den aktuella paragrafens skrivning: "Har en sådan överträdelse som anges i 25 kap. 3-5 §§ denna balk eller i 13 kap. 7 § ägt rum och är den inte av ringa betydelse skall, även om det ej skett uppsåtligt eller av oaktsamhet, en särskild avgift (miljöskyddsavgift) betalas". - - - Rekvisitet "inte av ringa betydelse" är svårtolkat. Kvantitativt ringa överutsläpp kan t.ex. vara förknippade med stor skaderisk eller med stor ekonomisk utan att skaderisk kan styrkas. Vi rekommenderar en lagtext, som innebär att alla icke tillåtna överutsläpp beläggs med en miljöskyddsavgift, som ställs i relation till vinningen av verksamheten och att begreppet "ringa betydelse" utgår ur lagtexten. 17.11.25 : Som i all annan samhällelig verksamhet måste det även på miljöområdet finnas straff för konstaterade lagöverträdelser. Men att som kommittén föreslår införa en miljöskyddsavgift som också skall kunna dömas ut för enklare former av överträdelser "där det inte går att utreda att någon varit oaktsam och i fall där oaktsamhet har förekommit, men denna inte är så påfallande att det finns anledning att straffa någon enskild person" är olämplig i ett rättssamhälle och motverkar sitt syfte om ett ökat miljöansvar i samhället. En sådan avgift bör därför inte införas. 18 Ersättning och skadestånd 18.1.1 : har ingenting emot förslagen om ersättning och skadestånd. 18.1.2 : Begreppet "pågående markanvändning" förekommer i flera lagar. Det är besvärande för såväl enskilda som för länsstyrelserna och andra inblandade myndigheter att det inte finns något klart uttalande om vad som inryms i begreppet. Det är nu angeläget att problemet får en snabb lösning. - - - förklarar på sidan 690 "Däremot torde omföring av åker, äng eller betesmark till skogsmark alltid vara att anse som ändrad markanvändning. Sålunda torde en markägare som genom föreskrift eller beslut enligt naturvårdslagen hindras från att odla energiskog inte vara berättigad till ersättning". Detta synsätt delar inte . - - - delar kommitténs uppfattning att de ersättningsregler som är kopplade till intrång skall ändras, så att vad som motsvarar intrång upp till den s.k. kvalifikationsgränsen skall avräknas vid sådana intrång som är ersätt- ningsgilla. delar vidare kommitténs inställning att intrånget bör relateras till "berörd del" av fastigheten. - - - Vid intrång i pågående markanvändning som beror av ett beslut enligt 11 kap. 4 § andra stycket skall ersättning kunna utgå med stöd av 28 kap. 2 § 1 st. I andra stycket sistnämnda paragraf inskränks dock möjligheten att utfå ersättning till situationer då tillstånd vägrats eller förenats med särskilda villkor. Detta i kombination med den föreslagna utformningen av 11 kap 4. § 1 och 2 st. innebär emellertid att förutsättningarna för ersättning aldrig kan inträda, eftersom det förbud som innebär intrång följer direkt av så snart en biotop utpekats på det sätt som där anges, och inte av ett beslut riktat mot den som nyttjar marken. 18.1.3 : anser att starka skäl talar för att dagens ersättningsregler i naturvårdslagen överförs till utan större ändringar. Detta innebär att intrånget även i fortsättningen skall relateras till "berörd del av en fastighet". Det är dock rimligt att värdet av hänsyn upp till kvalifikationsgränsen frånräknas ersättningen i enlighet med 3 §. tillstyrker således de föreslagna ersättningsreglerna, dock med ändring av 5 § första styckets sista mening "Dessutom skall beaktas ... " bör utgå. 18.1.4 , RAÄ: RAÄ delar i och för sig uppfattning att utgående ersättning skall minskas med det belopp som motsvaras av vad som en markägare får tåla utan ersättning, men vill åter framhålla att ersättningsreglerna i olika lagar bör systematiskt vara uppbyggda på liknande sätt så som ambition var 1986. ersättningsregler för avsevärt intrång i pågående markanvändning bör inte skilja sig från bl.a. . Vidare vill RAÄ åter betona att det inte räcker med att endast införa en självriskprincip i de berörda lagarna. Reglerna behöver genomgående förenklas och sättas in i ett större system. 18.1.5 : Domän välkomnar, att liksom har kommit fram till att ersättningsreglerna skall vara oförändrade med undantag för att tröskelvärdet skall dras av, då ersättning utgår. Något fungerande, genomtänkt alternativ har aldrig framförts i relateringsfrågan. Man har ibland talat om fastighet utan att klargöra om man menar skifte eller registerfastighet, ibland om brukningsenhet och ibland om innehav i kommunen. Hur värdering av en sådan till storleken mycket varierande relateringsenhet skall gå till har ännu inte redovisats, och inte om andra ekonomiska omständigheter skall beaktas, om nu intrång skall relateras till den ekonomiska bärkraften. Det är mycket klokt att hålla fast vid gällande regler, i varje fall så länge ett genomtänkt, praktiskt fungerande alternativ inte har presenterats för analys och diskussion. Med nuvarande regler blir lika mark lika bedömd när det gäller skyddsvärde och rätt till ersättning, och så bör det också vara. 18.1.6 Kammarkollegiet: I förslaget har det tagits upp en regel som begränsar markägarens ersättning med ett belopp som motsvarar vad han är skyldig att tåla utan ersättning (28 kap. 3 och 4 §§). En sådan regel kan uppfattas som mer rättvis, särskilt i de fall då intrånget ligger nära kvalifikationsgränsen. Mot detta bör dock ställas de ökade förvaltnings- och processkostnader som uppkommer genom att nämnda gräns måste fastställas i alla ersättningsfall. Kollegiet tillstyrker dock förslaget utom i inlösenfallen (§ 4). Om ett ingrepp är så väsentligt att inlösen blir aktuell, bör full ersättning utgå. 18.1.7 : Vi har inget att invända mot de föreslagna bestämmelserna om ersättning och skadestånd. 18.1.8 : Verket anser att ett annat synsätt behöver göra sig gällande beträffande definitionen av "intrång", innebärande att det inte kan vara ett ersättningsgillt ingrepp från samhällets sida, när en verksamhet som skadar naturmiljön hindras. Ansvaret för miljökostnaderna måste fördelas på ett rimligare sätt mellan samhället och den som förorsakar skadorna. Kommittén har föreslagit att 26 § naturvårdslagen (29 kap. 3 § ) ändras så att ersättning aldrig skall utgå för sådant hinder för brukaren som inte når upp till den s.k. kvalifikationsgränsen. Detta är en välkommen förbättring för miljövården. Den uppväger emellertid inte den betydande försämring som skedde genom ändringar av ersättningsbestämmelserna. Den nu föreslagna bestämmelsen kommer sannolikt att få endast marginelll ekonomisk betydelse så länge relateringen skall ske till berörd del av fastigheten och skadan endast får vara bagatellartad. Tillämpningen i det enskilda fallet har givit stora tolkningsproblem, något som visat sig tydligt i konkreta ärenden . Därtill kommer att bestämmelsen även kan ge upphov till betydande orättvisa mellan olika markägare. Gällande ersättningsregler motverkar förutsättningarna att inom de areella näringarna minska hotet mot naturmiljön och den biologiska mångfalden. Fördelningen mellan samhället och brukaren av det ansvar som skall gälla för att skona naturmiljön är inte förenlig med uppsatta mål. - - - Bestämmelserna om ersättning i samband med biotopskydd i 11 kap. 4 § bör ses över, eftersom det är tveksamt om ersättningstalan överhuvudtaget inte skulle kunna medges med den föreslagna formuleringen. 18.1.9 , LMV: LMV tillstyrker förslaget att ersättningen vid intrång samt vid inlösen skall minskas med det belopp som markägaren är skyldig att tåla utan ersättning. I konsekvens med detta bör en motsvarande bestämmelse om avräkning införas även i de fall det blir aktuellt med ersättning eller inlösen på grund av markreglerande bestämmelser enligt annan lagstiftning. - - - LMV delar inte kommitténs uppfattning om innebörden i begreppet pågående markanvändning. När det först gäller energiskog, bör denna betraktas som en jordbruksgröda. Odling av energiskog bör alltså inte betraktas som omföring till skogsmark. - - - Dessutom torde skogsplantering på jordbruksmark ofta vara en lämplig rationaliseringsmetod. Från denna synpunkt bör en sådan åtgärd hänföras till pågående markanvändning, åtminstone om det är fråga om ett kombinerat jord- och skogsbruksföretag. 18.1.10 : De föreslagna 14-16 §§ i 28 kap. är ologiskt placerade eftersom de främst handlar om att gå domstolsvägen för att en företagare skall tvingas vidta försiktighetsmått m.m. - - - Vad gäller ersättning för sådant som främst regleras i naturvårdslagen, föreslår vi att man behandlar alla markägare lika och inte ger ekonomiska fördelar till stora markägare. Bl.a. därför föreslår vi att man återgår till rättsläget , så att man relaterar intrånget till hela verksamheten på samma sätt som man i miljöskyddslagen relaterar reningskostnaden till hela verksamheten. Detta medför även att bedömningen skall vara relativ. Det skall inte finnas något absolut moment i bedömningen. Om en sådan relativ bedömning inte återinförs, blir små markägare hårdare behandlade än stora. - - - Vidare bör lagtexten förtydligas i ett antal hänseenden. Särskilt påpekar vi att detta kapitel inte är det rätta för de paragrafer som handlar om enskild talan avseende försiktighetsmått m.m. vid miljöfarlig verksamhet. 18.1.11 : Kommittén föreslår att ersättning skall utgå för avsevärt intrång i pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten, dock med den ändringen att avräkning bör ske för ersättning upp till den s.k. kvalifikationsnivån. - - - kan i princip godta förslaget, trots de nackdelar denna begränsade ersättningsskyldighet medför för den gröna miljövården. Skälen är framförallt samordningen med PBL. 18.1.12 i : Det framgår i motiven till PBL att verksamheter med så egenartade drag att de bara får utövas efter särskilt tillstånd är att betrakta som annan form av markanvändning. Dikesrensning och skyddsdikning bör enligt mening däremot vara ett led i pågående markanvändning. Ersättning bör utgå om denna typ av arbetsföretag ej får utföras och andra alternativ är uteslutna. - - - En viktig princip för skogsbruket är att avverkning i olika former, markberedning och plantering betraktas som pågående markanvändning. Trädslagsbyte bör även falla därunder. - - - Utgångspunkten att en markägare bör tåla ett intrång som är bagatellartat, är enligt vår mening riktig. - - - Förslaget att belopp upp till den s.k. kvalifikationsgränsen skall avräknas vid intrång som är ersättningsgilla är enligt vår bedömning logisk men kan möjligen vara orationellt. Det kan kanske finnas anledning att överväga att slopa kvalifikationsgränsen och istället välja principen "bagatellartad eller full ersättning". 18.1.13 i : Även fortsättningsvis är det den berörda delen av fastigheten som skall utgöra grund för bedömningen av vilka inskränkningar en markägare får tåla. Kommittén föreslår också att den del av kostnaden som uppgår till kvalifikationsgränsen skall avräknas vid intrång som är ersättningsgilla. ansluter sig till detta förslag. - - - anser att om avverkning inom svårföryngrad skog inte får utföras av naturvårdsskäl innebär detta att pågående markanvändning avsevärt försvåras, och att ersättningsfrågan då skall bedömas enligt samma principer som gäller för ordinär skogsmark. - - - anser vidare att normal naturhänsyn enligt 21 § SVL eller frivillig hänsyn utöver denna inte bör komma ifråga för ersättning. 18.1.14 i : Nuvarande lagstiftning har medfört att markägaren inte längre behöver tåla lika stort intrång som tidigare, innan ersättning skall utgå. - - - Kommitténs förslag att ersättning för intrång alltjämt skall utgå och relateras till berörd del av en fastighet i enlighet med riksdagsbeslut överensstämmer inte med de av kommittén i övrigt gjorda uttalandena om vikten av att bibehålla en biologisk mångfald samt behovet av att skydda fler naturområden än som är fallet. - - - anser att regeln om att ersättningen skall bestämmas i förhållande till "berörd del" av fastighet skall tas bort ur . Härigenom ges ökade möjligheter att använda områdesskydd för att bevara biologisk mångfald. 18.1.15 i : anser det rimligt att ersättningsregeln kombineras med en relatering av skadan till hela företaget eller brukningsenheten, inte bara till berörd del. Detta är befogat med hänsyn till den enskildes ansvar enligt 3:1 och 2:6 i ansöknings-/anmälningsärenden. 18.1.16 i : Ersättning för intrång baseras på nuvarande ersättningsregler i naturvårdslagen. Dessa regler ger ekonomiska fördelar för stora markägare. Rättvisekrav talar för att ersättning bör relateras till hela verksamheten och inte till "berörd del". 18.1.17 i : Utredningen konstaterar att måluppfyllelsen till stor del är en kostnadsfråga, men föreslår ingen ändring i nuvarande regler om ersättning för intrång. delar uppfattningen att ersättningen även i fortsättningen skall relateras till berörd del av fastigheten. 18.1.18 i län: delar utredningens uppfattning att ersättningen bör bestämmas i förhållande till "berörd" del av fastigheten. 18.1.19 i : förordar en återgång till vad som gällde , dvs. att ersättning relateras till hela brukningsenheten och inte till "berörd del". Under alla omständigheter bör en återgång ske beträffande förbud som meddelas i ett enskilt ärende enligt 10 kap. 6 § eller 12 kap. 5 § eftersom sådana beslut, till skillnad från permanenta föreskrifter tillkomna på initiativ av en myndighet, fattas som en följd av att en enskild sakägare ämnar utöva miljöpåverkan i enlighet med 2 kap. 6 §. Det synes befogat med hänsyn till den enskildes ansvar såsom detta framgår av 1 kap. 3 §. 18.1.20 i : vill konstatera att det hade varit önskvärt att gett ökade möjligheter att använda områdesskydd för att bevara biologisk mångfald. Detta kan enklast åstadkommas genom att regeln att ersättningen skall bestämmas i förhållande till "berörd del" av en fastighet tas bort i . - - - Frågor om ersättning är ofta tvistiga och för tillämpningen vore det därför värdefullt att vissa begrepp närmare definierades i lagen. 18.1.21 i : Kommittén föreslår att den del av kostnaden som motsvarar den s.k. kvalifikationsgränsen skall avräknas vid ersättningsgilla intrång. - - - Även om den föreslagna ändringen i sig är till fördel för naturvården och därtill motiverad av rättviseskäl, stämmer kommitténs ställningstagande i övrigt mindre bra med dess synsätt i 11:2 där man kraftigt understryker vikten av att värna om arternas betydelse i den biologiska mångfalden och människans ansvar inför kommande generationer. 18.1.22 i : 28 kap. Frågan om ersättning för berörd del bör ånyo utredas, bland annat mot bakgrund av införandet av biotopskyddet. 18.1.23 i : Begreppet "berörd del" bör definieras tydligare. Begreppet bör under alla förhållanden tillämpas endast i fråga om permanenta föreskrifter av typ biotopskydd enligt 11 kap. 4 § och inte de fall då det meddelas särskilda beslut i enskilda ärenden enligt 12 kap. 5 §. - - - 28 kap. 3 §: tillstyrker avräkningsbestämmelserna. 18.1.24 i län: Ersättning bör relateras till hela brukningsenheten och inte till "berörd del". 18.1.25 i : föreslår vidare att ersättning relateras till hela brukningsenheten och inte till "berörd del", som gäller . Under alla omständigheter bör begreppet tas bort beträffande sådana förbud som meddelas i ett enskilt ärende enligt 12 kap. 5 § eller 10 kap. 6 §, eftersom dess beslut (till skillnad från ovanstående permanenta föreskrifter på initiativ av myndigheten) fattas till följd av att berörda sakägare ämnar utöva miljöpåverkan i enlighet med 2 kap. 6 §. En sådan åtskillnad är även befogad med hänsyn till den enskildes ansvar så som framkommer av 1 kap. 3 §. - - - Vidare tillstyrker den föreslagna avräkningsprincipen som framgår av 3 §. Det är logiskt att den endast skall tillämpas när det är fråga om intrångsersättning. I fråga om inlösen bör alltjämt reglerna i expropriationslagen gälla utan den föreslagna avräkningen. - - - lämnar i övrigt de föreslagna reglerna om ersättning och skadestånd utan erinran. 18.1.26 i : anser att begränsning till berörd del av en fastighet bör utgå och att en återgång till äldre rätt bör ske där bedömningen gjordes utifrån hela fastigheten. Med tanke på de höga ambitionerna i balkens inledande avdelning synes en ändring i 2 § vara mycket välmotiverad. - - - Ingen ersättning för stängselgenomgång är påkallad i 7 §. Det är önskvärt att utjämna ersättningsreglerna mellan de areella näringar och annan verksamhet för att få en enhetlig tillämpning av balkens inledande bestämmelser. 18.1.27 i : Vi anser att kommitténs slutliga motiv för att inte ta bort "berörd del" (av fastighet) från kriteriet för avsevärt försvårande av pågående markanvändning är svaga. Denna fråga borde nu lösas på ett bättre sätt. - - - Intrångsvärderingen vid krav på naturvårdshänsyn som är relaterad till "berörd del" av fastighet eller brukningsenhet i främst skogsbruket är inte bra från naturvårdssynpunkt då den medger en viss manipulering med avverkningsytor och minimering av naturvårdshänsyn i främst det enskilda skogsbruket. - - - Kommittén föreslår tillståndskrav för husbehovstäkter, utan ersättningsrätt vid avslag. Vi ser i länets perspektiv de flesta (små) husbehovstäkter som mindre kontroversiella än frågan om "berörd del av fastighet" i skogsbruket. Vi vill trycka på behovet att man dels är konsekvent i värderingen av enskilda fastighetsägares miljöansvar, dels undviker onödig byråkrati när lagreglerna på dessa punkter skall stämmas av. 18.1.28 i : Begreppet "berörd del" i ersättningsbestämmelserna bör utgå. Normalt bör ersättningen i stället relateras till hela brukningsenheten. Särskilt viktigt är detta när ersättningskraven uppkommer till följd av beslut i enskilda ärenden, som gäller rätt att utöva miljöpåverkan. 18.1.29 i : Beträffande 28 kap. 2 § föreslås att biotopskyddet enligt 11 kap. 4 § benämns föreskrift och inte förbud, i enlighet med övriga förordnandeformer med stöd av 10 kap. Dessa har alla karaktären av permanenta inskränkningar och ersätts därefter. - - - I likhet med flera av reservationerna mot betänkandet föreslås att ersättning skall relateras till hela brukningsenheten och inte som "till berörd del". Under alla omständigheter bör begreppet tas bort beträffande sådana förbud som meddelas i ett enskilt ärende enligt 12 kap. 5 § eller 10 kap. 6 §. I övrigt tillstyrks de föreslagna ersättningsbestämmelserna och i synnerhet då den avräkningsregel som framgår av 3 §. 18.1.30 kommun: 28 kap. 2 §. Vi anser att uttrycket "berörd del" bör tas bort ur lagtexten. 18.1.31 : Kommittén föreslår visserligen att ersättningen endast skall utgå för den del som överskjuter den nivå man får tåla, men reglerna innebär fortfarande stora svårigheter att skydda skyddsvärd natur utan att betala stora ersättningsbelopp. Kommunen inser att för framförallt mindre fastighetsägare skulle en återgång till reglerna bli mycket kännbara men vi anser ändå att reglerna bör förändras på något sätt så att möjligheterna att kräva hänsynstagande mot rimlig ersättning ökas. 18.1.32 : Utredningens förslag att ersättning för intrång skall minskas med ett belopp som markägaren är skyldig att tåla utan ersättning avstyrks. I stället bör prövning ske i varje enskilt fall mot bakgrund av att olika former av intrång kan vara av avgörande betydelse för den som bedriver näring ur privatekonomiska och företagsekonomiska perspektiv. Vikten av att i möjligaste mån lämna äganderätten okränkt bör också understrykas. 18.1.33 : Ersättningen för försvårad pågående markanvändning relateras till "berörd del" av fastigheten. En återgång till tidigare gällande regler, där intrångsersättningen relaterades till brukningsenheten, skulle vara till stor nytta för naturvården. 18.1.34 kommun: Begreppet "berörd del" som används i samband med "avsevärt försvårande av pågående markanvändning" bör tas bort. Om principerna om biologisk mångfald skall gälla är det en förutsättning att de areella näringarna tål visst intrång.