prop · GI0356 · 1995-01-01 00:00:00 — Den nuvarande svenska tulltaxelagen är, i likhet med EG:s tulltaxa, utarbetad på grundval av en internationell konvention rörande ett system för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (, ). Den svenska tulltaxans kapitelrubriker och tulltaxenummer överensstämmer med EG:s tulltaxa. Dessutom har dock EG:s tulltaxa, där varorna benämns i enlighet med en s.k. Kombinerad Nomenklatur kod (CN codes), flera led av underrubriker som saknar motsvarighet i den nuvarande svenska tulltaxan. Vid ett medlemskap kommer dock EG:s tulltaxa att införlivas med svensk rätt. I före- liggande lagrum har därför ändring gjorts på så sätt att "tulltaxenr" ändrats till nr i Kombinerade nomenklaturen enligt förordningen EEG 2658/87. I EG-direktiven har de olika tobaksvarorna givits följande beskrivningar. Cigarrer och cigariller definieras med ledning av bl.a. tobakspartiklarnas storlek samt det material med och det sätt på vilket tobaken rullas. I artikel 2 i direktiv /32/EEG som ändrats genom 92/78/EEG sägs att med cigarrer eller cigariller avses, om de kan rökas som de är: 1. tobaksrullar gjorda uteslutande av naturtobak, 2. tobaksrullar med yttre täckblad av naturtobak, 3. tobaksrullar med yttre cigarrfärgat täckblad och ett omblad av rekonstitue- rad tobak där av vikten av tobakspartiklarna är både större och längre än och där täckbladet är spiralrullat med en spetsig vinkel på till den längsgående axeln på cigarren, 4. tobaksrullar med yttre cigarrfärgat täckblad av rekonstituerad tobak där den sammanlagda vikten (exklusive filter eller munstycke) inte understiger och om av vikten av tobakspartiklarna både är vidare och längre än och omkretsen på minst en tredjedel av längden inte understiger . Enligt artikel 7 i direktiv /32/EEG skall även varor som helt eller delvis består av annat än tobak, men som i övrigt uppfyller de för cigarrer och cigariller uppställda kriterier beskattas som cigarrer och cigariller, under förutsättning att de har ett täckblad av naturtobak eller ett täckblad och ett omblad av rekonstituerad tobak eller ett täckblad av rekonstituerad tobak. I artikel 3 i direktivet 79/32/EEG ändrat genom 92/78/EEG har begreppet cigaretter definierats enligt följande: a) färdiga tobaksrullar som kan rökas direkt och som inte är att hänföra till begreppen cigarrer eller cigariller, b) färdiga tobaksrullar som med ett enkelt handgrepp kan införas i en cigarett- pappershylsa, c) färdiga tobaksrullar som med ett enkelt handgrepp kan omslutas med ciga- rettpapper. Cigaretter med en längd (exklusive filter eller munstycke) som överstiger men inte anses som två cigaretter. Överstiger längden (exklusive filter eller munstycke) men inte anses den som tre cigaretter osv. Denna regel föreslås införd i 2 § andra stycket. Med röktobak avses, enligt artikel 4 i direktiv /32/EEG, 1. tobak som är snittad eller på annat sätt delad, vriden eller pressad till ett block och som kan rökas utan vidare industriell hantering, 2. tobaksavfall som är förpackat i detaljhandelsförpackningar och som kan rökas men som inte omfattas av definitionen på cigaretter, cigarrer eller cigariller enligt ovan. Vidare indelas röktobak i fin- respektive grovsnittad tobak beroende på tobaks- partiklarnas storlek. Enligt artikel 4a i direktiv /78/EEG anses tobaken som finsnittad avsedd till rullning av cigaretter om av vikten innehåller tobakspartiklar som är mindre än i omfång. I övrigt anses tobaken som grovsnittad. Under förutsättning att tobaken är avsedd att användas till cigarettrullning, står det emellertid medlemsländerna fritt att hänföra tobak till gruppen finsnittad även om snittbredden överstiger . Varor som helt eller delvis består av annat än tobak, men som i övrigt uppfyller de under cigaretter eller röktobak nämnda kriterierna skall, enligt artikel 7 i direktiv /32/EEG, beskattas som cigaretter eller röktobak. De ovan angivna definitionerna i EG-direktivet torde i praktiken överensstämma med nuvarande avgränsning enligt de svenska reglerna. Det torde därför inte vara nödvändigt att ta in bestämmelserna i lagstiftning. Varken den nuvarande tobaksskattelagen, dess förarbeten eller tulltaxelagen innehåller någon egentlig definition av de olika tobaksprodukterna. I samband med en skattehöjning (SFS 1992:1086) ändrades 1 § såtillvida att med cigarett enligt lagen även skall anses maskinellt framställda tobakssträngar vilka är avsedda att rökas efter omslutning av papper och som inte är cigarrer eller cigariller. I förarbetena till denna lagändring (prop. 1992/93:52 s. 7) angavs att det i tobaksskatteutredningens betänkande (Fi 1968:12) hade framhållits att vid tillämpning av tulltaxan hade utvecklats en praxis som innebar att som cigarett betraktades vara med inlaga av skuren tobak och hölje av enbart papper samt att med cigarr och cigarill förstods rökverk vars hölje inte enbart bestod av papper. Denna praxis hade bestått oförändrad. Skälet till denna utvidgning av begreppet cigarett var att det på den europeiska marknaden såldes lösa maskinellt framställda tobakssträngar som användaren själv förde in i färdiga cigarettpappershylsor med filter, vilka såldes i separata förpackningar. För att inte tveksamhet skulle råda hur sådana maskinellt fram- ställda tobakssträngar skulle beskattas infördes tillägget i lagens 1 §. Lagrådet har påpekat att denna bestämning i praktiken stämmer överens med det nämnda EG-direktivet och att det synes inkonsekvent att i svensk lag reglera endast denna enda definitionsdetalj men i övrigt falla tillbaka på direktivet. Lagrådet har därför föreslagit att denna definition inte tas med i förevarande paragraf. Regeringen har följt Lagrådets förslag. I 1 § andra stycket nuvarande lag finns en regel om skattefrihet i de fall tobaksvaror inkommer till riket som gåva till enskild person för dennes eget bruk. I tredje stycket anges att i dessa fall skall, där tullfrihet inte åtn- jutes, i stället för skatt erläggas särskild stadgad tull (s.k. schablontull). I 1 § förordningen (1961:395) om tobaksskatt anges att den skattefrihet som kan komma ifråga gäller enstaka gåvoförsändelse som innehåller högst tobaksvaror till enskild person. Bestämmelser om skattefrihet för vissa situationer får inte finnas utöver de som regleras i EG-direktiven. EG har numera inte några särskilda regler beträffande gåvoförsändelser inom gemenskapen. I princip torde skattefrihet råda i fråga om sådana försändelser, som är beskattade i ett annat , förutsatt att fråga är om försändelser av ren gåvokaraktär där inga kommersiella moment föreligger. Gåvoförsändelser som kommer från länder utanför EG bör alltjämt be- skattas. Se vidare under 19 §. I den föreslagna paragrafens fjärde stycke anges att tobaksskatt även skall betalas för snus och tuggtobak. Denna beskattning är en rent nationell svensk angelägenhet, och förutsätts ske enligt i huvudsak motsvarande regler som de nu gällande. Denna beskattning regleras enbart i 37-41 §§ i den nya lagen, och de regler om skattskyldighet m.m. som återfinns i 10 § och följande paragrafer avser således inte snus och tuggtobak. 2 § Den nuvarande skatten på cigaretter tas ut som en styckeskatt, där cigaretterna är indelade i fem olika viktgrupper, med ett fast skattebelopp i varje grupp. EG-reglerna har utformats så att punktskatten på cigaretter obligatoriskt består av två delar, en styckeskatt och en värderelaterad skatt (artikel 4 i direktiv /464/EEG, ändrat genom 92/78/EEG). Styckeskatten skall utgöra lägst men högst av den samman- lagda summan av punktskatten, dvs. den värderelaterade skatten och styckeskat- ten, och mervärdesskatten (artikel 10b.2 i direktiv /464/EEG ändrat genom 77/805/EEG). Styckeskatten skall beräknas med utgångspunkt i priset på den mest sålda kategorin cigaretter. Vilken kategori som är den mest efterfrågade bestäms med ledning av förhållandet (artikel 10b.1 sistnämnda direktiv). Den värderelaterade skatten skall beräknas efter maximalt detaljhandelspris (eventuellt kan tullavgifter avräknas), vilket fritt kan fastställas av tillverkare och importörer. För både den värderelaterade skatten och styckeskatten gäller att de måste vara lika för alla cigaretter, dvs. Slutligen skall, enligt artikel 2 i direktiv /79/EEG, den totala punktskatten på cigaretter uppgå till av maximalt detaljhandelspris (inklusive mervärdesskatt) för de cigaretter som efterfrågas mest på den nationella marknaden. För övriga cigarettmärken gäller inte detta krav. Nivån på cigarettskatten skall baseras på den prisnivå som gäller för cigaretter i den mest efterfrågade kategorin. Som framgått avviker den svenska cigarettbeskattningen avsevärt från EG-reg- lerna. En harmonisering innebär att måste införa ett helt nytt system med en enhetlig styckeskatt och en värderelaterad skatt. Det mest efterfrågade märket i är Blend med ett detaljhandelspris på . beskattas Blend med per cigarett eller per paket. Cigarettskattens andel av detaljhandelspriset uppgår således till . Den svenska cigarettskatten når alltså inte upp till 57-procentsnivån, trots att internationellt sett har en mycket hög pris- och skattenivå på cigaretter. Det finns två anledningar till detta. Den ena är att priset på cigaretter, exklusive alla skatter, är högt i . Detta beror i huvudsak på att handelsmarginalen på cigaretter i är mot 8 - inom EG. Det andra är den höga generella mervärdesskattesatsen i . Den slutsats som utredningen har dragit är att det inte går att föreslå skattesatser som gör att 57-procentnivån uppfylls. har också i förhand- lingarna med EG om medlemskap framfört krav på en längre övergångstid för att uppnå 57-procentnivån. En fyraårig övergångsperiod har avtalats. Mot denna bak- grund lägger regeringen, i enlighet med vad utredningen föreslagit, fram ett förslag om endast en teknisk anpassning av nuvarande beskattning på så sätt att en del av cigarettskatten blir värderelaterad. Försäljningen av cigaretter utgörs till av cigaretter i skatteklass 1 medan resterande består av cigaretter i klass 2. Försäljning av cigaretter i skatteklass 3, 4 och 5 är i det närmaste obefintlig. Den genomsnittliga skattesatsen på cigaretter blir med nuvarande fördelning per cigarett. En övergång till en enhetlig cigarettskatt innebär att cigaretter som är i skatteklass 1 får en skattehöjning medan cigaretter i de högre skatteklasserna får en skattesänkning. För ett paket blir skattehöjningen . Under förutsättning att skattehöjningen helt slår igenom på detaljhandelspriset innebär det en prishöjning från 28,50 till per paket. Med en styckeskatt på och en värdeskatt om blir skatten per cigarett . Vid oförändrade försäljningsvolymer kommer skatteomläggningen att vara statsfinansiellt neutral. Mot bakgrund av ovanstående föreslås att styckeskatten sätts till , sedan hänsyn tagits till förändringar i det allmänna prisläget, samt att den värdere- laterade skatten skall uppgå till av detaljhandelspriset inklusive mervärdesskatt. I förhandlingarna om medlemskap i har begärt en övergångstid även med att införa värdeskatten. En ettårig övergångsperiod har överenskommits. En införandebestämmelse till den nya lagen föreslås som reglerar denna fråga. Som framgår av motiveringen till 1 § skall enligt artikel 3 i direktivet 7- 9/32/EEG cigaretter med en längd (exklusive filter eller munstycke) som överstiger men inte anses som två cigaretter. Överstiger längden men inte anses den som tre cigaretter osv. Om längden är t.ex. skall således dubbel styckeskatt (2 x ) tas ut. Värdeskattedelens procentsats skall däremot naturligtvis inte fördubblas. Avsikten med regeln är att förhindra skatteundandragande genom att tillverka extremt långa cigaretter som sedan efter beskattning och försäljning skulle kunna delas av kunden till flera cigaretter av normallängd. Denna reglering har tagits in i den föreslagna paragrafens andra stycke. 3 § I denna paragraf finns en bestämmelse om vad som avses med detaljhandelspris i denna lag. Varje cigarettprodukt skall åsättas ett högsta pris - inklusive tobaksskatt, mervärdesskatt och eventuell annan statlig skatt eller avgift - som cigarettmärket får säljas för i detaljhandeln. Denna regel är nödvändig, eftersom skatten fastställs till en viss procentsats av detta maximala pris. Någon regel som hindrar att handeln tar ut ett lägre pris finns däremot inte. Enligt artikel 5 i direktiv /464/EEG, som ändrats genom direktiv /78/EEG, kan tillverkare av cigaretter inom EG, eller om det är lämpligare, dennes repre- sentant eller auktoriserad agent samt importörer från icke medlemsland (tredje land) fritt fastställa det högsta tillåtna detaljhandelspris för varje enskild produkt för varje medlemsland. Regeringen föreslår att motsvarande regel tas in i förevarande paragraf. En tillverkare i ett medlemsland skall således fastställa ett maximalt detaljhandelspris för de cigaretter som han tillverkar, även för dem som han säljer till . Tillverkaren har dock möjlighet att istället låta en representant eller agent fastställa det högsta detaljhan- delspriset för den svenska marknaden. Priset skall fastställas till ett visst belopp för varje enskild produkt (visst märke, typ etc). Vid import, dvs. importerade cigaretter från tredje land, är det importören som skall fastställa det maximala detaljhandelspriset. Detta kan i praktiken in- nebära att två olika importörer av samma cigarettmärke kan fastställa olika maximalt detaljhandelspris och att olika priser därför kan förekomma i handeln för lika produkter. Det finns inget formellt EG-krav på att cigarettpaketen skall vara märkta med det maximala försäljningspriset, men regeringen har funnit att en sådan märkning är ändamålsenlig. Regeringen anser att det krävs en sanktionsregel för de fall cigaretter säljs till högre pris än det maximala försäljningspriset. En sådan regel föreslås i 5 § (se nedan). I tredje stycket regleras det fall då något högsta tillåtna detaljhandelspris inte har fastställts av tillverkaren inom EG eller av importören vid import från tredje land. Eftersom cigarettskatten skall bestå av en styckeskatt och en värderelaterad skatt som beräknas på detaljhandelspriset, måste ett detalj- handelspris fastställas. Finns inget sådant pris får beskattningsmyndigheten beskatta varan efter ett uppskattat detaljhandelspris som kan anses skäligt. 4 § I paragrafen föreslås att cigaretter får säljas endast i originalförpackning som försetts med särskild märkning med uppgift om paketets detaljhandelspris. Något formellt EG-krav på särskild märkning finns inte, men har nästan genomgående regler om märkning. Eftersom högre pris än detaljhandelspriset inte får tas ut är det enligt regeringens bedömning i praktiken nödvändigt att märka cigarettpaketen med detta pris. Märkning av cigarettpaketen kan även utgöra ett bevis på att cigarettför- packningen är avsedd för försäljning på en viss nationell marknad. En särskild etikett, "fiscal banderol", kan också användas som ett bevis på att skatten betalats, eller så kan utlämnandet av sådant märke utgöra beskattnings- grundande händelse, som t.ex. i . Märkning med detaljhandelspris och skattemärkning kan också, som i bl.a. , ske genom en gemensam etikett. Regler om sådana märken finns i artikel 21 i cirkulationsdirektivet, som överlämnar åt varje enskild medlemsstat att avgöra om märkning skall krävas. Utredningen föreslår inga sådana "skattekvitton". har tidigare haft bestämmelser om kontrollstämpel på cigaretter. Den nuvarande lagens 9 § innehåller en regel om att regeringen får föreskriva att tobaksvara får förekomma till försäljning inom riket endast i originalförpack- ning försedd med särskild kontrollstämpel. Motiven till 9 § framgår av prop. 1961:115, där departementschefen uttalade att avsikten med kontrollstämpling var att underlätta beivrandet av smuggling av cigaretter. Med stöd av 9 § nuvarande lag föreskrevs i 2 § förordningen (1961:395) om tobaksskatt att cigaretter fick förekomma till försäljning inom riket endast i originalförpackning försedd med i 9 § avsedd kontrollstämpel. RSV fick medge att stämpel trycktes på förpackningen. Kostnaden för att förse förpackning med kon- trollstämpel åvilade den skattskyldige. Kontrollstämpel skulle åsättas senast då skattskyldigheten inträdde. Stämpelns innehåll och utform- ning fastställdes av och gemensamt. upphörde 2 § i tobaksskatteförordningen om kontrollstämpel att gälla (SFS 1- 982:862). Den föreslagna paragrafen motsvarar den nuvarande 9 § med den skill- naden att den nya paragrafen anger att den särskilda märkningen skall innehålla uppgift om det detaljhandelspris som cigarettförpackningen får försäljas till. Märkningen kan ske på olika sätt. Uppgiften kan tryckas direkt på förpackningen eller så kan lösa kontrollmärken klistras på cigarettpaketen. Den närmare utformningen av kontrollmärkningen bör framgå av tillämpningsföreskrifter. Bestämmelserna om kontrollmärkning behöver givetvis inte införas förrän den värderelaterade punktskatten på cigaretter införs. Detta anges under 2 § samt ikraftträdandebestämmelserna. Skyldigheten att märka cigarettpaketen med detaljhandelspriset torde i en del fall kunna förorsaka vissa praktiska svårigheter i samband med tobaksskattehöjningar. Detta beror bl.a. på vilken teknik som valts för prismärkningen. Inneliggande lager hos den skattskyldige av förpackningar kan t.ex. behöva märkas om. Det kan emellertid inte accepteras att en ordning till- skapas enligt vilken avsteg från märkningsprincipen skulle få ske i samband med skattehöjningar. 5 § Som framgår av föreslagna 2 § första stycket skall skatten på cigaretter tas ut med visst belopp per styck och med viss procent av det detaljhandelspris som tillverkaren respektive importören fastställt. Vidare framgår av 3 § andra stycket att cigaretter inte får säljas till högre pris än det fastställda. Om ett högre pris än detaljhandelspriset ändock tas ut innebär det att den värde- relaterade delen av skatten har beräknats på ett för lågt belopp. Regeringen föreslår därför en regel enligt vilken den som säljer cigaretter till för högt pris kan påföras ett belopp motsvarande den ytterligare skatt som skulle ha utgått om detaljhandelpriset hade varit fastställt till det pris som varan fak- tiskt sålts för. Andra stycket anger att beloppet kan påföras efter skälig grund om inte beloppet enligt första stycket kan tillförlitligen bestämmas. Detsamma gäller om erforderliga uppgifter saknas. Att beslut enligt denna paragraf kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol framgår av 35 §. 6 § I denna paragraf straffbeläggs försäljning av cigaretter på annat sätt än i originalförpackning som försetts med särskild märkning om det detaljhandelspris som får tas ut enligt 3 § första stycket. Bestämmelsens innehåll motsvarar i huvudsak nuvarande lags 11 §. Den som säljer förpackningar utan kontrollmärken kan dömas till böter eller fängelse . I paragrafens andra stycke anges att i ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt första stycket. 7 § I paragrafen har tagits in en förverkandebestämmelse som delvis motsvaras av 12 § i nuvarande lag. I överensstämmelse med vad Lagrådet föreslagit har paragrafen omformulerats något för att överensstämmelse skall uppnås med vad som föreskrivs i andra liknande bestämmelser. framgår hur man skall förfara med cigaretter som förklarats förverkade av förordningen (1961:395) om tobaks- skatt. Denna fråga bör regleras på ett likartat sätt framgent. Skatt på cigarrer, cigariller och röktobak 8 § Skatt på cigarrer, cigariller, rulltobak och annan röktobak kan enligt utgå som en styckeskatt, en värdeskatt beräknad efter detaljhandelspriset för varan eller som en kombination därav (artikel 3 i direktiv /80/EEG). Följande miniminivåer måste dock uppfyllas (1 ECU = ). - Cigarrer/cigariller: 7 ECU per 1000 st (= per st), eller 7 ECU per kg (= per kg), eller av detaljhandelspriset inklusive alla skatter. - Rulltobak (dvs. finsnittad tobak avsedd för cigarettrullning; se ovan under anmärkning till 1 §): 20 ECU per kg (= per kg), eller av detaljhandelspriset inklusive alla skatter. - Annan röktobak: 15 ECU per kg (= per kg), eller av detalj- handelspriset inklusive alla skatter. Inom respektive grupp skall samma skattesats tillämpas. Om man exempelvis väljer en styckeskatt för cigarrer/cigariller måste denna avse alla produkter oavsett vikt. Å andra sidan kan man välja att beskatta hela gruppen strikt efter vikten. Den nuvarande skatten på cigarrer och cigariller utgår som en styckeskatt med indelning i fyra skattegrupper efter varans vikt. Skattesatsen uppgår till per styck. Till övervägande del - - härrör statens skatteintäkter avseende cigarrer/cigariller till grupp I, dvs. cigaril- ler med en vikt t.o.m. och med en skatt på per styck. Som framgått kan medlemsländerna välja en värderelaterad skatt som skall beräknas på detaljhandelspriset i enlighet med vad som obligatoriskt gäller för cigaretter. Enligt utredningens uppfattning, vilken delas av regeringen, saknas emellertid skäl att övergå till en värdeskatt på cigarrer. Vid val av en styckeskatt kan skatten beräknas efter vikt per kilo eller per styck. Utredningen har förordat en styckeskatt. Regeringen ansluter sig till denna uppfattning. En enhetlig styckeskatt med per styck för cigarrer och cigariller föreslås och detta beräknas ge i huvudsak oförändrade skatteintäkter. Hänsyn har tagits till förändringar i det allmänna prisläget. Beträffande röktobak föreslås ingen ändring alls. 9 § Som tidigare nämnts regleras beskattningsförfarandet för de EG-anpassade varuom- rådena huvudsakligen i cirkulationsdirektivet. De varor som omfattas av direktivet blir skattepliktiga i och med att de framställs inom gemenskapen eller i och med att de importeras till gemenskapen från tredje land (artikel 5). Om varorna står under tullkontroll när de införs till gemenskapen skall dock importtillfället anses vara när de lämnar EG:s tullprocedur. Cirkulationsdirektivet innehåller ingen definition av begreppet "skattskyldig" utan beskriver snarare vem som har ansvaret för betalningen av punktskatterna. Regeringen anser emellertid, i likhet med utredningen, att det är möjligt att även fortsättningsvis använda det i väl inarbetade begreppet skattskyl- dig även på de EG-anpassade skatterna. Med anledning härav föreslås i förevarande paragraf att skattskyldig för cigaretter, cigarrer, cigariller och röktobak är den som har godkänts som upplagshavare enligt 10 § eller den som inom landet yrkesmässigt tillverkar sådan skattepliktig vara. Vidare är den skattskyldig som yrkesmässigt från ett annat tar emot skattepliktig vara. Fråga är då om registrerad eller oregistrerad varumottagare enligt 13 och 14 §§. I vissa fall kan också en skat- terepresentant utses här i landet av en utländsk upplagshavare (15 §) och denne är då skyldig att betala skatten i för de varor som den utländske upplagshavaren levererar till varumottagare i . När fråga är om s.k. dis- tansförsäljning enligt 16 § och varan tas emot av annan än upplagshavare enligt 10 § eller varumottagare enligt 13 och 14 §§, är säljaren dock skattskyldig. Om en vara beskattats i ett annat och sedan förs till för att användas i kommersiell verksamhet, måste det säkerställas att beskattning sker här, artikel 7 och 9 i cirkulationsdirektivet. Beskattningen kan ske genom att en svensk upplagshavare eller varumottagare blir skattskyldig enligt punkterna 1 och 2 i förevarande paragraf. Om däremot en beskattad vara förs hit på annat sätt måste en särskild regel om skattskyldighet finnas. En regel om detta har tagits in i femte punkten av denna paragraf. Den kan avse flera situationer. Ett fall är då en näringsidkare för hit en skattepliktig vara som beskattats i ett annat för att använda den i kommersiell verksamhet här. Ett annat fall är då t.ex. en organisation eller en myndighet förvärvar skattepliktiga varor i ett annat och transporterar hit dem för användning i . I dessa fall skall beskattning ske i , men möjlighet till återbetalning av den i utlandet erlagda skatten finns, jfr under 29 §.