prop · GI0325 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:92 lämnas förslag om ändrade tidpunkter för redovisning och betalning av bl.a. preliminär F-skatt, innehållen preliminär skatt, socialavgifter och vissa punktskatter och om en uppjustering av schablonen för debitering av F-skatt och särskild A-skatt. Budgeteffekterna av dessa åtgärder redovisas också i tabellen. Den statliga skatten på förvärvsinkomster höjs från till . Höjningen skall gälla t.o.m. . Åtgärden är alltså temporär vilket innebär att den varaktiga effekten utgörs av räntan på de extra inkomsterna . Den varaktiga effekten uppgår till 1,4 mdkr medan budgetför- stärkningen per kalenderår uppgår till 4,3 mdkr. Grundavdraget vid beräkning av statlig inkomstskatt återinförs , dvs. än enligt gällande regler. Detta ger ett inkomstbortfall för staten för om ca 1,8 mdkr. Den varaktiga effekten utgörs av ränta på detta belopp, vilket är 0,2 mdkr. Med bestående verkan höjs det inte avdragsgilla beloppet för resor till och från arbetet från till . Detta ger en inkomstförstärkning på 0,7 mdkr. Det begränsade genomslaget för inflationen på grundavdraget och skiktgränsen ger en successivt stigande inkomstförstärkning fram . Den fulla effekten detta år beräknas uppgå till 4,5 mdkr[2]. Uttag av socialavgifter på vinstandelar beräknas ge en budgetförstärkning på 0,1 mdkr. Den successivt höjda allmänna avgiften till sjukförsäkringen ger en varaktig inkomstförstärkning på 14,1 mdkr. Detta avser den fulla effekten . Även här är den varaktiga effekten något lägre på grund av att regelförändringen sker successivt. Höjningen av den särskilda löneskatten sker i två steg dels en höjning , dels en höjning som under 1996-1998 beräknas uppgå till . Den sammanlagda budgetförstärkningen beräknas uppgå till 0,6 mdkr. 8.7 Visst återställande av nivån på äldre statliga räntebidrag samt höjd fastighetsskatt Regeringens förslag: Den 1993 beslutade extra höjningen av den garanterade räntan 1995 och 1996 avseende räntebidrag för nybyggnad, ombyggnad, energi- besparande åtgärder eller förvärv av bostäder enligt och äldre regler genomförs inte. Den budgetförstärkning om som beslutet skulle medföra görs i stället genom en höjning av fastighetsskatten för småhus och hyreshusenhet till den del den avser värderingsenhet för bostäder samt tillhörande mark. Skatten höjs från 1,5 till fr.o.m. . Bakgrunden till regeringens förslag: beslöt på förslag av den dåvarande regeringen (prop. 1993/94:8, bet. 1993/94:BoU3, rskr. 1993/94:40) om vissa höjningar 1994-1996 av de s.k. garanterade räntenivåerna i det statliga systemet för räntesubventioner vid ny- och ombyggnad m.m. av bostadshus. Utgångspunkten för beslutet var att de statliga bostadssubventionerna skulle minskas med som ett led i arbetet med att sanera de statliga finanserna. Den beslutade utgiftsminskningen är fördelad med 1994, 1995 och 1996 och genomförs automatiskt om inte annat beslutas. Utgiftsminskningarna berör närmare bestämt räntebidrag för ny- och ombyggnad enligt förordningen (1991:1933) om statligt räntebidrag för ny- och ombyggnad av bostäder och motsvarande äldre bestämmelser i ny- och om- byggnadslåneförordningarna för bostäder och bostadsfinansieringsförordningen. Vidare berörs räntebidrag enligt förordningen (1989:858) om ersättningslån för bostadsändamål, förordningen (1986:82) om ränta och amortering m.m. i fråga om vissa statliga tilläggslån till kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och förordningen (1989:573) om ändrade villkor för vissa lån som beviljats för anordnande av studentbostäder. Utgiftsminskningarna berör därutöver räntebidrag enligt förordningen (1977:332) om statligt stöd till energibesparande åtgärder i bostadhus m.m. (upphävd 1980:334), förordningen (1984:614) om lån för vissa fastigheter som förköpts enligt förköpslagen (upphävd 1992:411) och förordningen (1987:258) om stöd till flerbarnsfamiljer för köp av egnahem (upphävd 1991:410). Minskningen görs dels genom en extra höjning av den garanterade räntan vardera året 1994-1996 om bidragstiden påbörjats innan något av de nämnda åren, dels genom att den garanterade räntan för av bidragstiden höjs vad gäller räntebidrag där bidragstiden börjar 1995, respektive 1996 eller . Skälen för regeringens förslag: beslut innebär att bostads- sektorns bidrag till saneringen av den statliga budgeten i huvudsak belastar endast bostäder med räntesubventioner, dvs. i allt väsentligt bostäder som byggts eller byggts om och . Beslu- tet berör därmed de bostäder i det svenska bostadsbeståndet som redan i utgångsläget har de högsta kapitalkostnaderna. I det ränteläge som råder riskerar beslutet att leda till ett stort antal konkurser. Särskilt påtagliga är problemen när det gäller bostäder tillhöriga bostadsrättsföreningar och mindre hyreshusägare. Dessa har små eller inga möjligheter att omfördela den extra kostnadsbelastning som beslutet innebär över ett större bestånd för att på så sätt begränsa de avgifts- eller hyreshöjningar per enhet som behövs för att täcka de ökande kapitalkostnaderna. Bostadssektorn måste bidra till att stärka statsfinanserna. En fördelaktig ränteutveckling innebär i sig ett viktigt bidrag till att lösa problemen inom bostadsmarknaden. Den nödvändiga budgetförstärkningen bör ske på sådant sätt att hela fastighetsbeståndet berörs. Att bara belasta en del av beståndet innebär för den del som berörs sådana fastighetsekonomiska försämringar att det riskerar att verka destabiliserande även på fastighetsmarknaden i övrigt. De problem som vi upplever på bostads-och bostadskreditmarknaden kan inte lösas men väl mildras genom ett tillvägagångssätt där bostadssektorns bidrag till saneringen kommer från alla bostäder. Regeringen förordar således att den tidigare beslutade extra höjningen 1995 och 1996 av de garanterade räntenivåerna i det statliga systemet för räntesubventioner enligt och äldre räntebidragsregler inte genomförs. Förslaget innebär också att de höjningar av den garanterade räntan för av bidragstiden som beslutades som en konsekvens av att äldre bidragsärenden fick höjd garanterad ränta inte bör genomföras. Den budgetförstärkning om 1,6 miljarder (2,7 miljarder brutto) som beslutet om höjda garanterade räntor 1995 och 1996 skulle medföra bör i stället åstadkommas genom en höjning av den statliga fastighetsskatten. I nuvarande statsfinansiella situation är det inte möjligt att avstå från en sådan förstärkning av de offentliga finanserna. Bestämmelser om statlig fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Fastighetsskatt tas ut på taxeringsvärdet för småhusenhet, på bostadsbyggnadsvärde och tomtmarksvärde avseende småhus på lantbruksenhet och på taxeringsvärdet avseende hyreshusenhet till den del det avser värderingsenhet för bostäder med tillhörande mark (3 § lagen om statlig fastighetsskatt). För nybyggda bostäder tas ingen fastighetsskatt ut och endast halv fastighetsskatt de därpå följande fem åren. För att åstadkomma den erforderliga budgetförstärkningen bör skattesatsen höjas . Den högre skattesatsen, , bör gälla från och med (taxering). Det bör anmärkas att 3 § lagen om statlig fastighetsskatt också föreslås ändrad i propositionen om Omräkningsförfarande vid fastighetstaxeringen, m.m (prop. 1994/95:53). **Fotnot** [1] Vid beräkningen har beaktats möjligheten att avsätta till periodiseringsfond vilket ger en effektiv bolagsskattesats på . [2] I strikt mening är den varaktiga effekten något lägre än detta belopp genom att den fulla effekten uppnås först , men avvikelsen är begränsad. 8.8 Ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn Regeringens förslag: Vid utbetalning av kommunalskattemedel för skall kommunalskattemedlen för kommunerna minskas med per invånare i kommunen i stället för av tidigare beslutade per invånare. Vid utbetalning av landstingsskattemedel för skall lands- tingsskattemedlen för landstingen minskas med per invånare i i stället för av tidigare beslutade per invånare. För de landstingsfria kommunerna skall kommunalskattemedlen för vid utbetalningen minskas med per invånare i kommunen i stället för av tidigare beslutade per invånare. Skälen för regeringens förslag: kompletteringsproposition föreslogs vissa förtydliganden vid tillämpningen av den kommunala finansieringsprincipen. Det gjordes bl.a. klart att principen inte omfattar statliga beslut om åtgärder som inte direkt tar sikte på, men som ändå får direkta ekonomiska effekter för kommunsektorn. Det gäller t.ex. åtgärder som påverkar det kommunala skatteunderlaget. Effekterna av sådana åtgärder skall beaktas vid den bedömning som görs av det skattefinansierade utrymmet i samband med att statsbidragsramen fastställs. godkände det som regeringen förordat (bet. 1993/94:FiU19, rskr. 1993/94:442). Regleringarna bör således i princip göras genom förändring i statsbidragsramen. Övergångsvis görs emellertid ekonomiska regleringar till följd av åtgärder som påverkar det kommunala skatteunderlaget m.m. genom att skattemedlen justeras med ett tillägg eller avdrag per invånare. Sedan regleringsbeloppet fastställts för har förutsättningarna förändrats. Detta bör föranleda vissa ytterligare ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn. De nedan redovisade förslagen till ekonomiska regleringar omfattar de förslag som regeringen lagt fram t.o.m. denna proposition. Regleringarna föranleds av att vissa tidigare beslutade åtgärder återtas. Regeringen har föreslagit att vissa beslutade förändringar i arbets- löshetsförsäkringen (prop. 1993/94:209). Reformeringen ledde till ändringar i såväl lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring som lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd, vilka trädde i kraft . Regeringen har föreslagit (prop. 1994/95:99) att ändringarna, med verkan från , upphävs. Av detta skäl bör staten för återreglera till kommuner och landsting. kompletteringsproposition föreslogs också reglering med anledning av lagen (1994:553) om vårdnadsbidrag. Regeringen har föreslagit att även denna lag upphävs fr.o.m. (prop. 1994/95:61). Av detta skäl bör staten för återreglera till kommuner och landsting. Vi har föreslagit (avsnitt 8.4.3) att rätten till kvittning av underskott i aktiv näringsverksamhet mot inkomst av tjänst skall slopas. Av detta skäl bör staten för återreglera från kommuner och landsting. Denna proposition innehåller även andra förslag som kan påverka kommunsektorns skatteunderlag. Dessa är bl.a förslag till förändringar i uppräkningen av basbeloppet. Förslaget bedöms inte påverka kommunsektorns skatteunderlag för . Den föreslagna höjningen av gränsen för avdrag för kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats bedöms påverka den kommunala sektorns skatteunderlag positivt för . Även förändringen i reglerna för utbildningsbidraget påverkar kommunsektorns skatteunderlag positivt för . Effekten på kommunsektorns skatteunderlag vad gäller regeringens proposition 1994/95:41 egenavgiften i ålderpensionssystemet är svårbedömd för . Ovan föreslagna åtgärder beaktas vid bedömningen av det skattefinansierade utrymmet för . För en sammanställning av tidigare beslutade regleringar för hänvisas till kompletteringsproposition (bilaga 7, avsnitt 2.4.2) Tillkommande regleringar (miljoner kr): Skatteunderlagsförändringar Upphävande av försämringar i arbets- löshetsförsäkringens arbetsvilkor - 538 Slopande av vårdnadsbidrag - 867 Slopande av möjligheterna till kvittning av underskott i aktiv näringsverksamhet mot inkomst av tjänst 540 Summa att reglera enligt tidigare beslut 12 787 Summa att reglera inklusive nya förslag 11 922 varav från kommuner 8 955 landsting 2 715 kyrkliga kommuner 252 Regleringen av de tillkommande beloppen bör som nämnts göras på samma sätt som den tidigare fastställda regleringen för . Med hänvisning till det redovisade bör det belopp med vilket skattemedlen skall minskas för ändras från per invånare till per invånare för kommu- ner, från per invånare till per invånare för landsting och från per invånare till per invånare för kommuner som inte ingår i ett landsting. Förslaget föranleder en ändring i lagen (1994:961) med särskilda bestämmelser om utbetalning av skattemedel . För de kyrkliga kommunerna får de tillkommande förändringarna av skatteunderlaget genomslag först , varför den tidigare beslutade ekonomiska regleringen för inte ändras på grund av vad som anförts. 8.9 Reducering av de kyrkliga kommunernas skattemedelsfordran Regeringens förslag: De kyrkliga kommunernas skattemedelsfordran vid ingången av skall minskas i stället för av tidigare beslutade . Skälen för regeringens förslag: har beslutat (prop. 1993/94:150 bil. 7, bet. 1993/94:FiU19, rskr. 1993/94:442) om ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn. För de kyrkliga kommunerna avser regleringarna ändringar som påverkar skatteunderlaget och verkställs genom att skattemedelsfordran vid ingången av minskas . Vid samma tillfälle beslutade efter förslag i årets budgetproposition (bil. 8) att vid utbetalning av skattemedel till kyrkliga kommuner skall förskottet minskas motsvarande det belopp som avser lindring i skattskyldigheten för dem som inte tillhör . Detta medför övergångseffekter på så sätt att görs vid utbetalningen av skattemedel avdrag dels i förskottet, dels i slutavräkningen avseende inkomståren 1993 och 1994. Det uppstår således en dubbeleffekt under två övergångsår. För vardera året beräknas skattemedlen av detta skäl minska med ca . I propositionen anfördes att de kyrkliga kommunerna vid bokslut hade ett rörelsekapital och att detta kunde förväntas öka ytterligare , bl.a. på grund av att skattesänkningar med anledning av överföringen av folkbokföringen till skattemyndigheterna endast har gjorts i begränsad utsträckning. När nu det samlade resultatet av de kyrkliga kommunernas bokslut för föreligger, visar det sig att rörelsekapitalet har ökat till ca . I likhet med tidigare råder dock stora variationer mellan kommunerna vad gäller ekonomiska resurser och ekonomiska förutsättningar. Skattemyndigheterna tog över folkbokföringen och därmed kostnaderna för denna verksamhet . De bortfallande kostnaderna för de kyrkliga kommunerna (jfr prop. 1991/92:100 bil. 8) borde ha föranlett att det kyrkliga skatteuttaget minskades. Så har emellertid endast skett i begränsad omfattning, trots att såväl regeringen som vid upprepade tillfällen rekommenderat skattesänkningar. De uteblivna skattesänkningarna kan generellt sett i betydande utsträckning antas ha bidragit till de kyrkliga kommunernas mycket goda ekonomi. Regeringen gör bedömningen att den ekonomiska situationen för de kyrkliga kommunerna i allmänhet kommer att vara fortsatt god även om rörelsekapitalet kommer att minska till följd av de ändrade reglerna för utbetalning av skattemedel avseende dem som inte tillhör och i övrigt vikande skatteinkomster. Vidare svarar staten utan ersättning för de administrativa kostnader som föranleds av uppbörd, taxering, indrivning och utbetalning av kommunalskatt. Statens totala administrationskostnader avseende inkomstskatter har bedömts till ca (jfr Århundradets skattereform, Uppföljning av skattereformen 1990-1991 del 1, 1994). Mot bakgrund av vad som har anförts i det ovanstående och det svåra statsfinansiella läget anser regeringen det vara skäligt, att staten för för statskassans räkning tar ut en skatteadministrationsersättning om av de kyrkliga kommunerna. föreslås detta ske genom att de kyrkliga kommunernas skattemedelsfordran vid ingången av året minskas i stället för av tidigare beslutade . För tiden därefter avser regeringen att återkomma till med förslag. Eftersom flertalet kyrkliga kommuner har god ekonomisk situation bör förslaget i huvudsak kunna genomföras utan att skatteuttaget ökar. För att motverka de behov av skattehöjningar som i viss utsträckning ändå kan tänkas uppstå finns möjlighet för Kyrkofonden att bistå med extra utjämningsbidrag. Regeringen avser att beakta detta vid kommande fastställelse av fondens budget. Lagförslag har upprättats i enlighet med förteckning i avsnittet Förslag till riksdagsbeslut. Lagförslagen finns i bilaga 1. Vid beredningen av lagförslagen har synpunkter inhämtats från . De synpunkter som har framförts har varit av tekniskt slag och har med någon avvikelse beaktats i det fortsatta arbetet. Lagförslagen är i flertalet fall av den beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Vissa andra lagförslag är sådana att Lagrådets yttrande normalt bör inhämtas. Det gäller bl.a. förslaget till lag om direktavdrag för byggnader m.m. Det bör emellertid påpekas att lagförslagen i stor utsträckning innebär en återgång till de regler som beslutades skattereform och som gällde fram till . Dessa lagregler har tidigare granskats av Lagrådet. En förnyad granskning i dessa delar framstår därför som obehövlig. Förslagen, som materiellt och systematiskt utgör en sammanhållen helhet, är ett mycket viktigt inslag i den del av regeringens ekonomiska politik som bör ta ställning till . En lagrådsgranskning skulle fördröja avlämnandet av propositionen så att det inte vore möjligt att åstadkomma en avslutad riksdagsbehandling . Det innebär att Lagrådets hörande skulle fördröja lagstiftningsfrågornas behandling så att avsevärt men skulle uppkomma. 8.11.1 Lagen om direktavdrag för byggnader m.m. avdrag eller direktavdrag får göras för utgifter för investeringar i byggnader och markanläggningar. Med byggnader och markanläggningar avses sådan egendom som behandlas i punkterna 6 och 7 av anvisningarna till 23 § KL. Av punkt 7 av anvisningarna till 23 § KL framgår att till markanläggning hänförs även markarbeten, t.ex. röjning, schaktning och rivning. Till markanläggning hänförs vidare olika anordningar som vägar, kanaler och diken. Avdrag medges enbart för utgifter som den skattskyldige eller, i fråga om handelsbolag, bolaget lagt ner. En arrendator kan alltså få direktavdrag för förbättringar på en byggnad på en arrenderad fastighet (punkt 15 av anvisningarna till 23 § KL). Däremot kan fastighetsägaren inte få direktavdrag för samma arbeten när det är arrendatorn som svarat för utgifterna (jfr punkt 8 av anvisningarna till 22 § samt punkt 6 femte stycket och punkt 7 andra stycket av anvisningarna till 23 § KL). Huvudregeln är att direktavdrag medges för utgifter som lagts ner under beskattningsåret. Genom 8 § får direktavdraget sparas till ett senare år om avdragsutrymmet enligt 6 § inte förslår. För handelsbolag beräknas direktavdraget för bolaget. Som framgår av 6 § sker en interaktion mellan handelsbolaget och delägarna när det gäller beräkningen av avdragsutrymmet. Direktavdrag skall avse utgifter för ny-, till- eller ombyggnad som enligt punkterna 6 och 7 av anvisningarna till 23 § KL aktiveras och dras av genom årliga värdeminskningsavdrag. Det är den som anskaffar en byggnad eller markanläggning som får göra direktavdrag. Det är ett avdrag för anskaffningsutgifter innan byggnaden eller markanläggningen är färdigställd och ordinarie värdeminskningsavdrag kan göras. Utgifter för mark- och byggnadsinventarier, som skrivs av enligt inventariereglerna, omfattas inte av direktavdraget. Detsamma gäller för anslutningsavgifter och anläggningsbidrag. Utgifter för reparation och underhåll, när statliga räntebidrag utgått eller för andelshus (punkterna 4 och 5 av anvisningarna till 23 § KL), som skall läggas till anskaffningsvärdet för byggnaden (punkt 6 femte stycket av anvisningarna till 23 § KL) omfattas inte av direktavdraget eftersom det inte är fråga om ny-, till- eller ombyggnad. Dessutom tar dessa bestämmelser närmast sikte på bostäder som inte omfattas av direktavdrag över huvud taget. Byggnader som huvudsakligen används för bostadsändamål exkluderas helt och hållet från möjligheten till direktavdrag. För byggnader som i mer begränsad omfattning innehåller bostäder får direktavdrag inte göras till den del utgifterna avser bostäder. En proportionering får göras för utgifter som kan anses vara gemensamma. Motsvarande bedömning var aktuell i fråga om investeringsskatt enligt lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten. Motsvarande begränsningar för bostäder gäller även i fråga om markanläggningar. Härigenom undantas t.ex. planteringar och parkeringsplatser i anslutning till bostadsbyggande. På samma sätt som för byggnader med ett begränsat bostadsinnehåll får en proportionering göras för sådana utgifter för markanläggningar som kan anses vara gemensamma. Direktavdrag medges endast för utgifter som lagts ner . Det är däremot utan betydelse när ett byggnadsarbete påbörjas och när det avslutas. I paragrafen förklaras bl.a. när en utgift skall anses ha lagts ner på en byggnad eller markanläggning. Direktavdrag kan bara komma i fråga för utförda arbeten. I lagen om särskilt investeringsavdrag för byggnadsarbeten ansågs utgifter hänförliga till den kvalificerande tiden om utgifterna "avser material som har fogats in i en byggnad eller annat arbete som har utförts ." Främst när det gäller markanläggningar och markarbeten kan det i vissa situatio- ner vara missvisande att tala om material som fogas in. Därför anges att utgifter har lagts ner om material har fogats in i eller på liknande sätt har tillförts byggnaden eller markanläggningen. När det gäller arbeten som utförts på byggnaden eller markanläggningen används uttrycket på samma sätt som i förordningen (1987:941) om frisläpp av investeringsfonder och lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten. Vid byggnads- eller anläggningsentreprenader erlägger beställaren ofta förskott eller a conto-betalningar till entreprenören. Gjorda förskott eller a conto-betalningar avräknas i slutfakturan. För att säkerställa möjligheten till direktavdrag för byggen som sträcker sig längre än beställarens beskattningsår föreskrivs att sådana betalningar skall anses som utgifter. A conto-betalningar under beskattningsårets två första månader får hänföras till föregående beskattningsår om arbetet utförts då. Vid byggnads- och anläggningsentreprenader används enbart uttrycket arbete eftersom ett byggnadsarbete för beställaren får ses som en enhet (arbete och material). Det är alltså inte någon skillnad på de krav som i det här avseendet uppställs för direktavdrag vid entreprenader jämfört med arbeten på löpande räkning. Direktavdrag får göras med högst av utgifterna under beskattningsåret. Avdrag medges dock endast i den mån det finns avdragsutrymme enligt 6 §. Överstiger det högsta avdragsbeloppet avdragsutrymmet får enligt 8 § det överskjutande beloppet sparas till ett senare år. Av bestämmelsen framgår avdragsutrymmet för direktavdraget och i vilken turordning avdrag skall göras. I första hand skall direktavdrag göras mot survåterföring. Det gäller alltså den surv som sammantaget skall återföras till beskattning, inte enbart den surv som måste återföras till beskattning för det aktuella beskattningsåret. Vad som skall återföras till beskattning är avdraget för avsättning till surv. Enligt förslagen till ändring i återföringslagen skall i princip sammanlagt nio tiondelar av surven återföras till beskattning. Den tiondel av surven som får upplösas utan skattekonsekvenser skall alltså inte räknas in i avdragsutrymmet. Om den skattskyldige yrkar ett direktavdrag som överstiger den egna survåterföringen och företaget ingår i en koncern finns en särskild regel om överföring inom en koncern av utrymme mot survåterföring (9 §). Ett företag inom koncernen kan återföra surv till beskattning och därigenom skapa ett avdragsutrymme åt det investerande företaget. Det är inte något som hindrar att flera företag i koncernen återför surv för att öka avdragsutrymmet. I andra hand skall alltså det investerande företaget ta i anspråk det avdragsutrymme som kan skapas genom att ett företag inom samma koncern återför sin surv till beskattning (jfr ovan under punkten 1). Det företag som återför surven till beskattning kan genom koncernbidrag till det investerande företaget neutralisera survupplösningen.