prop · GI03117 · 1995-01-01 00:00:00 — Denna lag gäller för skatter och avgifter som tas ut enligt 1. lagen (1928:376) om skatt på lotterivinster, lagen (1941:251) om särskild varuskatt, lagen (1957:262) om allmän energiskatt, lagen (1961:372) om bensinskatt, lagen (1961:394) om tobaksskatt, lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam, lagen (1972:820) om skatt på spel, lagen (1973:37) om avgift på vissa dryckesförpackningar, lagen (1973:1216) om särskild skatt för oljeprodukter och kol, bilskrotningslagen (1975:343), lagen (1977:306) om dryckesskatt, lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon, lagen (1978:144) om skatt på vissa resor, lagen (1982:691) om skatt på vissa kassettband, lagen (1982:1200) om skatt på videobandspelare, lagen (1982:1201) om skatt på viss elektrisk kraft, lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper, lagen (1983:1104) om särskild skatt för elektrisk kraft från kärnkraftverk, lagen (1984:351) om totalisatorskatt, lagen (1984:355) om skatt på vissa dryckesförpackningar, lagen (1984:405) om stämpelskatt på aktier, lagen (1984:410) om avgift på bekämpningsmedel, lagen (1988:1567) om miljöskatt på inrikes flygtrafik, lagen (1990:582) om koldioxidskatt, lagen (1990:587) om svavelskatt, 2 § första stycket 6 lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel, lagen (1990:662) om skatt på vissa premiebetalningar, lagen (1990:1087) om lagerskatt på vissa oljeprodukter, lagen (1990:1427) om särskild premieskatt för grupplivförsäkring, m.m., lagen (1991:1482) om lotteriskatt, lagen (1991:1483) om skatt på vinstsparande m.m., lagen (1992:1479) om lagerskatt på viss bensin, lagen (1992:1438) om dieseloljeskatt och användning av vissa oljeprodukter, lagen (1992:1439) om lagerskatt på dieselolja, lagen (1994:000) om tobaksskatt, lagen (1994:000) om alkoholskatt, lagen (1994:000) om skatt på energi. 2. lagen (1967:340) om 2. lagen (1967:340) om prisreglering på prisreglering på jordbrukets område, jordbrukets område, lagen lagen (1974:226) om (1974:226) om prisreglering på fiskets prisreglering på fiskets område, lagen (1984:409) område, lagen (1984:409) om avgift på gödsel- om avgift på gödselmedel, medel, lagen (1990:615) lagen (1990:615) om av- om avgifter på vissa gifter på vissa vissa jordbruksprodukter jordbruksprodukter m.m., m.m., lagen (1990:616) lagen (1990:616) om om införande av lagen införande av lagen (1990:615) om avgifter (1990:615) om avgifter på på vissa jordbrukspro- vissa jordbruksprodukter dukter m.m. m.m., lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium. Har i författning som anges i första stycket eller i författning som utfärdats med stöd av sådan författning lämnats bestämmelse som avviker från denna lag gäller dock den bestämmelsen. Denna lag träder i kraft . **Fotnot** [5]Senaste lydelse 1993:853. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , justitierådet . , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss (Miljö- och naturresurs- departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter, 2. lag om ändring i jaktlagen (1987:259), 3. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822), 4. lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrätts- assessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter Lagrådet anmärker inledningsvis att granskningen av lagförslaget utmynnat i så många ändringsförslag att det befunnits lämpligt att, som en bilaga till detta protokoll, redovisa den lydelse av lagen i dess helhet som Lagrådet förordar. I denna lydelse ingår då även ett antal förslag till redaktionella ändringar som inte särskilt kommenteras i det följande. Av 1 § framgår att lagen är avsedd att skydda vilt levande djur- och växtarter vid in- och utförsel, handel, förvaring, förevisning, preparering och transport. Den föreslagna benämningen "lag om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter" kan inte anses ge en rättvisande bild av lagens innehåll. I den till grund för remissen liggande departementspromemorian betecknades lagen som "lag om handel med skyddade djur- och växtarter". Inte heller den benämningen var emellertid särskilt träffande. Lagrådet förordar att lagen i stället benämns "Lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter." Före 1 och 2 §§ har satts in en rubrik med lydelsen "Lagens tillämpningsområde". Rubriken ger emellertid ingen adekvat beskrivning av paragrafernas innehåll. Lagrådet föreslår att rubriken i stället får lydelsen "In- och utförsel, handel m.m." Före 8 § har satts in rubriken . Den täcker 8-13 §§. Dessa paragrafer behandlar så vitt skilda områden som straffansvar, konkurrens mellan vitesföreläggande och straffansvar, förverkande samt tystnadsplikt. Rubriken kan således inte anses väl vald. Lagrådet förordar att den ersätts av tre nya rubriker. Före 8 § sätts in rubriken Förverkande" och före 13 § rubriken . När det gäller rubriken före 14 § "Instanser för överklagande" föreslår Lagrådet att den ändras till "Överklagande". 1 § Paragrafen som är lagens portalparagraf ger i första stycket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att i fråga om sådana åtgärder som Lagrådet nämnt ovan meddela föreskrifter för att skydda vilt levande djur- eller växtarter, i den mån så behövs för att uppfylla internationella åtaganden eller av andra skäl. I andra stycket anges att föreskrifterna får innefatta förbud mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för hantering av exemplar etc. Som andra stycket avfattats ger det intryck av att utgöra en begränsning av bemyndigandet i första stycket. Enligt vad som upplysts vid föredragningen har detta inte varit avsikten. Bestämmelsen har i stället tillkommit i syfte att exemplifiera vad en föreskrift kan innehålla. Andra stycket bör enligt Lagrådets mening avfattas så att denna avsikt framgår tydligare. I tydlighetens intresse bör paragrafen även i övrigt ges en annan redaktionell utformning. 4 § Enligt denna paragraf har en tillsynsmyndighet rätt att för tillsynen på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs. I paragrafen anges inte vem som har den motsvarande skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar. Vad som anförs i författningskommentaren tyder emellertid på att en avgränsning till personer som bedriver någon verksamhet som nämns i 1 § är avsedd. Enligt Lagrådets mening bör paragrafen kompletteras så att det klart framgår vem som har den berörda skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar. Att klarhet råder på den punkten är angeläget, inte minst därför att skyldigheten avses bli straffsanktionerad. 5 § Förevarande paragraf innehåller bestämmelser om föreläggande och förbud. I första stycket anges att en tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för efterlevnaden av den föreslagna lagen eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av den lagen liksom för efterlevnaden i av en viss angiven EG-förordning. Enligt andra stycket får ett föreläggande eller förbud förenas med vite. I tredje stycket föreskrivs att, om någon underlåter sina skyldigheter enligt föreskrifter eller villkor som meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets före- läggande, myndigheten får förordna om rättelse på hans eller hennes bekostnad. I författningskommentaren har i anslutning till bestämmelsen i tredje stycket anförts att det är kronofogdemyndigheten som får verkställa rättelsebeslutet, varvid hänvisas till 16 kap. utsökningsbalken. I anledning härav vill Lagrådet framhålla följande. utgör en förvaltningsmyndighet. Enligt 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken är det en förutsättning för att för- valtningsmyndighets beslut skall utgöra verkställbar exekutionstitel att beslutet enligt särskild föreskrift får verkställas. (Jfr 13 § lagen 1981:775 om införande av utsökningsbalken.) För att tillsynsmyndighetens beslut om rättelse skall kunna verkställas av kronofogdemyndigheten krävs det alltså att det i den föreslagna lagen införs en bestämmelse om att sådant beslut får verkställas. Lagrådet föreslår att så sker. 8 § I denna paragraf föreslås straffansvar för vissa åtgärder. I första stycket anges att till böter eller fängelse döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § (punkt 1) eller i bryter mot bestämmelserna om in- och utförsel, handel, förevisning eller transport i den EG-förordning som nämns i 3 och 5 §§ (punkt 2). Andra stycket innehåller regler om grovt brott och tredje stycket en regel om lagkonkurrens. I paragrafens fjärde stycke finns en bestämmelse om straffrihet i ringa fall. Lagrådet har inte möjlighet att bedöma hur omfattande de föreskrifter som avses meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 § kommer att bli. Vad som sägs i 1 § andra stycket om föreskrifter avseende förbud mot åtgärder samt tillstånd och andra villkor för åtgärder avses dock endast utgöra exempel på föreskrifter som omfattas av bemyndigandet. Man synes därför få räkna med att föreskrifter kommer att meddelas även i andra hänseenden. Av vad sagts framgår att straffbestämmelsen i första stycket punkt 1 i förevarande paragraf omfattar samtliga åtgärder som innebär åsidosättande av föreskrifter, vilka meddelats med stöd av delegationsbestämmelsen i 1 §; här bortses från ringa fall av överträdelser. Mot bakgrund av det tidigare anförda ifrågasätter Lagrådet om inte det föreslagna straffansvaret går för långt. EG-förordningen nr 3626/82 innehåller bl.a. föreskrifter om krav på att importtillstånd, exporttillstånd eller annan handling skall uppvisas vid införsel eller utförsel av vissa djur m.m. (artikel 5). Det torde inte vara avsett att sådana skyldigheter skall vara straffsanktionerade. Lagrådet anser att punkt 2 i paragrafens första stycke bör förtydligas så att det klart framgår vilka bestämmelser i förordningen som omfattas av straffansvaret. Straffbestämmelsen i nämnda punkt 1 kommer att gälla bl.a. åsidosättande av villkor, som i normföreskrifter uppställs för att viss åtgärder skall få vidtas beträffande berörda djur eller växter m.m. Däremot omfattas inte åsidosättande av villkor, vilka har meddelats i samband med tillstånd till viss åtgärd eller verksamhet eller som annars har upptagits i beslut för enskilda fall. Vid föredragningen inför Lagrådet har emellertid upplysts att det är avsett att även sådana villkor skall vara straffsanktionerade. Om denna avsikt skall genomföras, måste bestämmelsen kompletteras. Det kan ske genom att i punkt 1 tillfogas förslagsvis följande: "------ eller mot ett villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i annat beslut i ett enskilt fall". Det bör dock understrykas att detta innebär att straffansvaret blir än mera långtgående. 11 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande. Enligt första stycket skall, om någon har begått brott som avses i 8 §, de djurexemplar och de växtexemplar m.m. som han eller hon hanterat i strid mot förbud eller föreskrift som med- delats med stöd av 1 § förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. I andra stycket anges att i stället för egendomen egendomens värde kan helt eller delvis förklaras förverkat. I 8 § straffbeläggs dels brott mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 §, dels brott mot bestämmelserna i en angiven EG-förordning. Som förevarande paragraf utformats kan emellertid förverkande ske endast i det förstnämnda fallet. Av författningskommentaren framgår att denna begränsning inte varit avsedd. Eftersom förverkande rimligen bör kunna ske vid alla brott enligt 8 § bör förevarande paragraf ges en lydelse som medger detta. Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 46 § Denna paragraf innehåller bestämmelser om ansvar för jakthäleri. I ett nytt tredje stycke föreslås en konkurrensregel med avseende på den föreslagna nya lagen. Där anges att till ansvar enligt första eller andra stycket döms inte om gärningen är belagd med straff i lagen om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter. I det föregående har Lagrådet förordat att rubriken till den föreslagna nya lagen ges annan lydelse än som föreslagits. Till följd härav och med en mindre formell jämkning bör tredje stycket i förevarande paragraf ges följande lydelse: "Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i lagen (1994:000) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter." 51 a och 51 b §§ Enligt 51 a § döms den som har begått brott enligt denna lag utanför svenskt territorium vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. I 51 b § finns en forumbestämmelse för det fallet att ett brott mot denna lag eller mot någon föreskrift som meddelats med stöd av lagen har förövats inom den ekonomiska zonen. I ett sådant fall får enligt bestämmelsen åtal för brottet väckas vid den tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet förövades. Såvitt framgår av den motivering till 51 a § som lämnas i lagrådsremissen tar den bestämmelsen sikte endast på brottslighet som begås inom ekonomiska zon. Denna begränsning bör enligt Lagrådets mening komma till uttryck i lagtexten. Lagrådet förordar mot denna bakgrund att orden "utanför territorium" i 51 a § byts ut mot "inom ekonomiska zon". Enligt lagförslaget rör 51 a § fall då någon begått "brott enligt denna lag" medan det i 51 b § är fråga om "brott mot denna lag eller mot någon föreskrift som meddelats med stöd av lagen". Såvitt framgår av vad som anförs i lagråds- remissen synes det inte vara avsett annat än att de båda paragraferna skall avse samma slags brott. Lagrådet förordar därför att de avfattas likalydande i det berörda hänseendet. Enligt Lagrådets mening är avgränsningen "brott enligt denna lag" att förorda. I remissen föreslås beträffande jaktlagen bl.a. att 37 och 38 §§ skall upphöra att gälla. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om handel med vilt och preparering av vilt. I följd av detta förslag föreslås också att vad 45 § inne- håller om straffansvar med avseende på nämnda bestämmelser skall utgå. Någon särskild övergångsbestämmelse med anledning härav har inte tagits upp i remissen. 37 och 38 §§ jaktlagen ersätts av bestämmelser i den föreslagna särskilda lagen, vilken också innehåller ansvarsbestämmelser som ansluter därtill. Dessa blir tilllämpliga på otillåtna åtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Om någon som före ikraftträdandet har handlat i strid med 37 eller 38 § jaktlagen lagförs först efter ikraftträdandet, bör ansvarsbestämmelserna i 45 § jaktlagen i dess äldre lydelse kunna tillämpas; annars torde gärningen inte kunna föranleda straffansvar. På grund av det anförda föreslår Lagrådet att efter ikraftträdanderegeln tas upp en övergångsbestämmelse av följande lydelse: "45 § i dess äldre lydelse gäller fortfarande i fall då någon före ikraft- trädandet har underlåtit att fullgöra vad som ålegat honom enligt 38 § andra stycket eller brutit mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 37 § eller 38 § första stycket." Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822) 12 § I första stycket föreskrivs att i särskilda fall får medge undantag från meddelade reservatföreskrifter. Om det finns synnerliga skäl får myndighet som meddelar beslut om naturreservat och föreskrifter i anslutning därtill helt eller delvis upphäva beslutet. Enligt andra stycket får , när beslut enligt första stycket meddelas för att lämna rum för ett arbetsföretag, ge vissa föreskrifter för företaget. I remissen föreslås att till paragrafen fogas ett nytt tredje stycke, enligt vilket ett beslut att göra undantag från eller helt upphäva reservatföreskrifter för en skyddad våtmark får meddelas endast om intrånget i naturvårdsintresset i skälig utsträckning gottgörs. Som tredje stycket utformats gäller den där föreskrivna begränsningen i förhållande till första stycket endast undantag från reservatföreskrifter och helt upphävande av sådana föreskrifter. Vid föredragningen har upplysts att avsikten varit att begränsningen också skall gälla vid ett delvis upphävande av ett beslut om reservatföreskrift. Lagtexten bör utformas så att denna avsikt tydligt framgår. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att tredje stycket ges följande lydelse: "Ett beslut enligt första stycket som avser en skyddad våtmark får meddelas endast om intrånget i naturvårdsintresset i skälig utsträckning gottgörs." 19 a § I denna paragraf föreslås bestämmelser om skyldighet för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att upprätta en förteckning över områden som bör beredas skydd enligt internationella åtaganden om skydd av natur- områden. Enligt första stycket andra meningen skall av förteckningen framgå vilket områdesskydd och vilka skyddsföreskrifter i övrigt som behövs för att de internationella åtagandena skall uppfyllas. I tredje meningen föreskrivs att det när förteckningen upprättas skall särskilt beaktas om nödvändiga skyddsåtgärder medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Av förslaget synes framgå att de skyddsföreskrifter som ansetts behövliga i samband med förteckningens upprättande inte är bindande vid senare behandling av frågan; detta har också bekräftats vid föredragningen inför Lagrådet. Mot bakgrund härav finns knappast anledning att i paragrafen medtaga den bestämmelse som tagits upp som tredje mening i första stycket. Den torde dessutom kunna föranleda missförstånd. Lagrådet förordar därför att tredje meningen får utgå. 37 b § I paragrafen förs in ansvarsbestämmelser motsvarande bestämmelserna om jakthäleri i 46 § jaktlagen. Tredje stycket innehåller en regel om lagkonkurrens av innebörd att till ansvar enligt paragrafen inte döms om gärningen är belagd med straff i lagen om hantering och förvaring av skyddade djur- och växtarter. Om Lagrådets förslag till ändrad benämning på sistnämnda lag följs bör tredje stycket med en viss redaktionell ändring ges följande lydelse: "Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i lagen (1994:000) om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter." Förslaget till lag om ändring i lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter In- och utförsel, handel m.m. 1 § För att skydda vilt levande djur- och växtarter får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i den mån det behövs för att uppfylla internationella åtaganden på området eller av andra skäl, meddela före- skrifter angående in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering och förevisning avseende djur och växter. Föreskrifterna får också reglera motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller annan produkt som utvunnits av djur eller växter. Föreskrifter som avses i första stycket får, förutom annat, innefatta förbud mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för sådana åtgärder som anges där. 2 § Tillstånd får inte ges till den som underlåtit att fullgöra sina skyldig- heter enligt ett tidigare meddelat tillstånd, om inte särskilda omständigheter föranleder något annat. 3 § Tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Detta gäller också i fråga om tillsyn över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter. 4 § En tillsynsmyndighet har rätt att av den som yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte tar sådan befattning med djur eller växter som avses i 1 § på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. 5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter samt för efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82. Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite. Underlåter någon att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskrifter eller villkor som avses i första stycket eller enligt villkor som meddelats i samband med föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse. Sådant beslut får verk- ställas enligt utsökningsbalken. Verkställigheten sker på den försumliges bekostnad. 6 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, fordon och fartyg som används vid yrkesmässig eller annars i förvärvssyfte bedriven verksamhet enligt denna lag och där göra under- sökningar. Vad nu sagts gäller dock inte beträffande bostäder. skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna paragraf. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för tillsynsmyndigheternas verksamhet. 8 § Till böter eller fängelse döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § (eller mot ett villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i annat beslut i enskilt fall), 2. bryter mot bestämmelserna om in- och utförsel, transport, handel och förevisning i rådets förordning (EEG) nr 3626/82. Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den utförts vanemässigt eller i större omfattning. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling. 9 § Till böter döms den som i en ansökan eller annan handling, som ges in enligt denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt rådets förordning (EEG) nr 3626/82, med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för tillstånd eller tillsyn. 10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. 11 § Om någon har begått brott som avses i 8 § skall egendom, som nämns i 1 § och som gärningsmannen tagit befattning med, förklaras förverkad om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. 12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. I stället för hjälpmedlet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. 13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid erfarit om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). 14 § En myndighets beslut i särskilda fall enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om meddelande av föreskrifter med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet .