prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — I betänkandet anges att redan uttrycket "som behövs" ger utrymme för skälighetsprövning och att sådan prövning kunnat ske inom ramen för lagen om kemiska produkter. Kemikalieinspektionen delar denna uppfattning. Kemikalieinspektionen föreslår att 3 kap. 6 § utgår och ersätts av skrivningar i specialmotiveringen till 3 kap. 3 §. 4.15 Kammarrätten i : Kommitténs långtgående ambitioner och höga målsättning i miljöfrågorna kommer till uttryck bl.a. i de allmänna aktsamhetsreglerna i balkens 3 kap. Även om det kan synas angeläget från miljösynpunkt att så sker måste framhållas att möjligheterna ter sig små att få till stånd en effektiv efterlevnad av vissa av aktsamhetsreglerna. Framför allt kan invändningar av denna art anföras mot principen om bästa tillgängliga teknik, så som den är uttryckt i 3 kap. 4 §, och mot stoppregeln i 3 kap. 7 §. Domstolen ansluter sig till de farhågor mot dessa som har anförts i ett särskilt yttrande (s. 262 f.). Kammarrätten anser att kraven måste mildras för att reglerna över huvud taget skall kunna betraktas som praktiskt användbara som grundval för föreskrifter och direkta tillämpningsbedömningar. 4.16 : En viktig förebyggande princip som har utvecklats inom EG, och andra internationella fora är principen om bästa tillgängliga teknik, som har kommit till uttryck i 3 kap. 4 §. Stötestenen i tolkningen av denna princip har alltid varit ordet "tillgänglig". Utgångspunkten för de flesta bedömarna har varit att tekniken skall vara tillgänglig inom landet. Inom EG har man lyckats, trots starkt motstånd från , att komma överens om att tekniken skall vara tillgänglig inom Gemenskapen. Detta innebär att i händelse av ett svenskt EG-medlemskap så är det troligt att den svenska prövningsmyndigheten i ett tillståndsärende inte lägre kan begränsa sig till den teknik som finns i landet, utan sökanden måste föreläggas att beakta den bästa tillgängliga tekniken i hela EG. Den geografiska omfattningen av denna princip bör därför förtydligas. - - - vill understryka behovet att gå vidare med lagstiftning om utsläppsrättigheter, t.ex. regionala bubblor för kväveutsläpp, där rättigheterna är överlåtbara mellan företag inom regionen. 4.17 : I de allmänna aktsamhetsreglerna i 3 kap. 5 § anges den s.k. substitutionsprincipen enligt viken kemiska eller biotekniska produkter eller varor skall undvikas om de kan ersättas med "mindre farliga" produkter eller varor. Vi står naturligtvis bakom denna princip, men vill påpeka att sådana bedömningar av relativ "farlighet" kan var mycket komplicerade och svåra att göra. Kemikalieinspektionen bör därför satsa avsevärda resurser på att ta fram väl genomtänkta vägledningar till hjälp för leverantörer och användare av kemiska produkter, för att undvika felaktiga val. 4.18 : Betänkandet behandlar "allmänna aksamhetsregler" som något speciellt (s. 23 ff.). Här ligger enligt vår mening brister i balkförslaget som, om de inte åtgärdas, ensamma kan medföra att hela balkens funktion äventyras. Kommittén redovisar eller uttrycker en mycket oklar uppfattning om handlingsregler. Två saker är helt nödvändiga att klargöra, nämligen när en kravregel gäller och för vilka den gäller. En handlingsregel i en lag gäller för alla dess adressater från den tidpunkt, vid vilken regeln träder i kraft. Här kan diskuteras två huvudlinjer. Den ena huvudlinjen för när regeln blir gällande representeras av miljöskyddslagen. Denna lag har full direktverkan, dess kravregler gällde gentemot alla adressater ikraftträdandet. Detta yttrar sig i att vid en tillståndsprövning enligt denna tillämpas kravreglerna direkt ur lagboken. Samma gäller vid tillsyn. En miljö- och hälsoskyddsnämnd tillämpar 5 § miljöskyddslagen direkt på en miljöfarlig verksamhet, även om verksamheten inte är tillståndspliktig och även fastän det inte finns några centrala föreskrifter om tillämpningen av denna §. - - - Ett annat, men inte helt fullgånget exempel, är vattenlagen. Dess kravregler i 3 kap. är direktverkande vid all vattendomstolsprövning. Däremot är den lagens tillsynsregler ofullkomliga. - - - Den andra huvudlinjen är den renodlade ramlagstiftningen och representeras av bl.a. bilavgaslagen. En sådan lag innehåller inga egentliga handlingsregler med direktverkan. Kraven på bilavgaser blir gällande först efter det att bemyndigandet har utnyttjats. Tidsmässigt börjar reglerna gälla först än lagens ikraftträdande. Innehållsligt utformas reglerna helt eller delvis av någon annan än lagstiftarna (). Ju tydligare ramarna är, desto starkare styrs regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer av lagstiftarna. Tidpunkt för när regler börjar gälla samt reglers innehåll, dessa är två synnerligen viktiga faktorer som kommit i skymundan i kommittéförslaget. Vid direktverkande lag bestäms innehållet av lagstiftarna och tidsmässigt gäller reglerna från den dag lagen träder i kraft. Vid renodlad ramlagstiftning bestäms innehållet i reglerna av andra än lagstiftarna och tidpunkten för när sådana regler träder i kraft kan bli betydligt senare än tidpunkten för själva ramlagens "ikraftträdande". 4.19 : Tredje kapitlet innehåller något man kallar "allmänna aktsamhetsregler", även dessa tämligen obestämda. Kommittén avser att reglerna skall kunna ligga till grund för olika förvaltningsrättliga ingripanden. Enligt kommittén bör aktsamhetsreglerna dock ges en sådan allmängiltig utformning att de också kan läggas till grund för utbildning, undervisning och opinionsbildning. Det är svårt att kombinera dessa två funktioner. De föreslagna reglerna är mera ägnade att ligga till grund för utbildning och opinionsbildning än för rättsliga ingripanden. En ytterligare precisering av kraven finns i specialkapitlen, som behandlar olika typer av "miljöpåverkan". Avsiken är dessutom att såväl de allmänna aktsamhetskraven som kraven i specialkapitlen skall kompletteras med generella föreskrifter, utfärdade av regeringen eller någon myndighet. - - - Eftersom kap. 1 och 3 inte i första hand är utformade med tanke på att reglerna skall tillämpas, är sannolikheten stor att tillämparna i praktiken inte heller kommer att ägna dessa kapitel tillbörlig uppmärksamhet. Specialkapitlens regler, och framför allt de föreskrifter som kommer att utfärdas, kommer istället att utgöra den reella legala grunden för miljöskyddet. Ett av syftena med förslaget är, som tidigare nämnts, att åstadkomma en skärpning av miljökraven. Men istället föreslår man, såvitt forskningsnämnden förstår, snarare en nedrustning. De grundläggande miljörättsliga principerna är placerade i tredje kapitlet i kommitténs förslag. Otydligheten i 1 och 3 kap. medför att man omvandlar 5 § ML och 5 § LKP (vilka paragrafer har fått stå modell för 3 kap.) från rättsregel med direkt rättsverkan till allmänna riktlinjer och önskemål. Det som finns kvar av regler med rättsverkan är specialkapitlen, vilka till större delen innehåller formella regler, och de föreskrifter som meddelats med stöd av balken. I stället för att såsom ställa direkta krav på alla som utövar miljöfarlig verksamhet eller hanterar kemiska produkter att vidta åtgärder för miljöskyddet, kommer i princip endast sådant som behandlas i föreskrifterna att vara reglerat. En ur miljösynpunkt bättre lösning vore att formulera de grundläggande kravreglerna relativt enkelt och tydligt, så att det klart framgår att de alltid skall tillämpas av envar som utövar miljöpåverkan. Naturligtvis behövs förutom denna generella kravregler även specialregler för olika typer av verksamheter. - Opinionsbildning och utbildning bör lämpligen ske på annat sätt än genom lagtext. - - - kan i princip ställa sig bakom de grundläggande aktsamhetskrav som kommittén formulerat. Nämnden ställer sig dock kritisk till den utformning reglerna fått. Förslaget är alltför otydligt och allmänt hållet, och det ger i grunden inte heller uttryck för en realistisk kravnivå - något som bidragit till förslagets otillfredsställande utformning. Här riktar sig nämndens kritik framförallt emot 7 §. Regeln i 7 § är till sin funktion inte någon förbudsregel utan istället en regel som möjliggör dispens/undantag från reglerna i 3-6 §§. Detta kan tolkas så, att själva aktsamhetskravet är alltför högt satt. 7 § kan sägas uttryckas en slags kompletterande nyttoöverviktsprincip - miljöskador etc får vägas mot de samhällsintressen som står på spel, och ibland kan de senare tillåtas vinna. Renhårigare vore alltså att låta detta komma till tydligt uttryck i lagtexten som en begränsning av aktsamhetskravets räckvidd - inte som en föregiven förbudsregel! - - - De grundläggande miljökraven bör istället sammanfattas i några ganska enkla, men ändå relativt konkreta, paragrafer, i vilka ges klara och lättförståelig anvisningar för de förutsättningar under vilka miljöpåverkan får bedrivas. Dessa paragrafer bör innehålla huvudparten av den materiella regleringen i balken, och vända sig till såväl myndigheter som direkt till enskilda och företag. 4.20 : Stoppreglerna synes vara helt orealistiska tillika motstridiga (3:7 och 17:12), alltså helt omöjliga vid praktisk tillämpning. 4.21 i : 3:1 Syftet måste alltid vara att undvika (att utöva) miljöpåverkan. 3:5 Uttrycket "påtaglig fördel" innebär en förskjutning i förhållande till nuvarande utbytesregler med risk för ökad osäkerhet vid tillämpningen. Det bör därför bytas ut mot ett svagare uttryck. 3:7 är kanske den mest genomgripande och betydelsefulla i hela balken med hänsyn till den väsentliga skärpning som den innebär. Den är logisk med beaktande av balkens mål och grundläggande principer (1:1-2). Men begreppet "befaras leda till att människors hälsa skadas" är mycket långtgående särskilt om känsliga människors problem skall beaktas. Det är angeläget att en kommande proposition ytterligare belyser frågan till ledning för tillämpningen. Beroende på tolkningen av uttrycket "påtaglig skada" och "påtagligt äventyras" kan regeringen få ett mycket stort antal ärenden. Det vore rimligt att tillståndsmyndigheten har dispensmöjlighet om särskilda skäl föreligger. Generellt kommer stoppregeln annars att stå i dålig samklang med tillstånd till markavvattning, där en risk för påtaglig skada är vanlig, men där enligt 11:1 kan ge tillstånd om det föreligger synnerliga skäl. Detta gäller även täkttillstånd som får lämnas enligt 12:2 trots förekomsten av sällsynta och hotade arter. En likvärdig behandling bör gälla för tillståndsgivningen oavsett näring och markägarkategori. föreslår följande lydelse: "Var och en som utövar miljöpåverkan eller planerar åtgärder som kan innebära (utövande av) miljöpåverkan skall ... äventyras". Motsvarande skrivning bör ersätta "ämna utöva" även i den följande lagtexten. 14:1-3 höga målsättningar beträffande den biologiska mångfalden har inte fått genomslag beträffande bl.a. platsvalet för miljöfarlig verksamhet. Detta bör åtgärdas genom att 5 kap. 3 § ändras till att gälla "Mark- eller vattenområden som har betydelse för den biologiska mångfalden eller är särskilt känsliga från ekologisk synpunkt ...". Vidare bör strandskyddet tillgodoses i samband med platsvalet genom att även 10 kap. 9 § skall beaktas vid sidan av de nämnda 5, 6 och 8 kap. 4.22 i : anser att de grundläggande aktsamhetsreglerna - vilka kan sägas utgöra grunden för det ansvar för miljöarbetet som åvilar enskilda människor, företagare och samhällets skilda sektorer - måste samordnas tydligare mellan balkens olika delar så att nivån på miljöanpassningen blir mera likartad än i förslaget. Det bör övervägas om inte alla aktsamhetsregler, således även de särskilda reglerna, bör samlas till balkens inledande kapitel. Förhållandet mellan allmänna aktsamhetsregler och eventuella hjälpregler för respektive specialområden bör annars göras tydligare så att inte tolkningssvårigheter senare uppkommer. - - - 3:3 Regeln bör kompletteras med " ... som behövs för att skydda människors hälsa och miljön mot skador eller olägenheter, för att bevara den biologiska mångfalden, eller för att främja en långsiktigt god hushållning med naturresurser." - - - Stoppregeln i 3:7 är i den första delen i och för sig lovvärd men orimlig, nämligen att alla potentiellt hälsoskadliga verksamheter m.m. är förbjudna, speciellt om försiktighetsprincipen skall tillämpas. --- Det är också orimligt med ett absolut stopp för befintlig verksamhet i områden där miljökvalitetsnormer överskrids, åtminstone om man med sådana normer menar någon typ av miljötillstånd som är önskvärd utan att några ekonomiska eller andra hänsyn är tagna. Tilltron till lagen kommer att bli dålig om inte regeln modifieras. Vidare bör stoppregeln kompletteras med ett förbud för åtgärder som kan leda till att en hotad art (åtminstone arter som är globalt hotade) kan försvinna. I paragrafens andra stycke finns oklara kriterier: "påtaglig skada", "skada ... av allvarlig art". Detta bör utvecklas. 4.23 i : Den s.k. stoppregeln (3:7 § första stycket) riktar sig till alla och envar men siktar så högt att den inte kommer att fungera. Det finns en stor mängd företeelser i vårt samhälle som kan "befaras leda till att människors hälsa skadas". Dessa skulle bli otillåtna med den föreslagna bestämmelsen. Detta saknar stöd i nuvarande miljöpolitik. Visserligen föreslås inga sanktioner för brott mot denna bestämmelse. Detta gör inte saken mindre allvarlig. En omöjlig bestämmelse riskerar att minska trovärdigheten hos hela balken i övrigt. Bestämmelsen bör formuleras om med utgångspunkt från 3:7 § andra stycket. 4.24 i : Såväl bestämmelsen om "bästa tillgängliga teknik" i 3 kap. 4 § som stoppregeln i 3 kap. 7 § är mycket långtgående och uttrycker högt ställda ambitioner. är medveten om att direktiven ger uttryck för en höjning av ribban i miljöarbetet. Emellertid omfattar bestämmelserna med den formulering de fått all mänsklig aktivitet som kan påverka människors hälsa och miljön. En så långt gående ambition kan inte upprätthållas, eftersom den rent faktiskt innebär att sådant som gräsklippning med motorgräsklippare, rökning och alkoholkonsumtion skulle inbegripas. Ambitionsnivåerna bör ges en formulering som gör att deras trovärdighet inte kan ifrågasättas. - - - 3 kap. 7 § andra stycket bör ges en klarare formulering. I andra stycket första meningen talas om "påtaglig skada" och i andra meningen om "skada ... av allvarlig art". En påtaglig skada är enligt uppfattning av allvarlig art. Så synes det dock inte vara i detta fall utan en skada av allvarlig art förefaller vara en "påtagligt påtaglig skada". Dispensförutsättningarna bör framgå tydligare. 4.25 i : Det är viktigt att aktsamhetsreglernas tillämplighet utanför förtydligas. 4.26 i : Det bör förtydligas att de allmänna aktsamhetsreglerna i 3 kap. gäller fullt ut i de lagar som knyts till balken. - - - Aktsamhetsreglerna i 3 kap. är mycket allmänt formulerade. Detta är i viss mån nödvändigt för att bestämmelserna skall kunna få ett brett tillämpningsområde. Det innebär en pedagogisk effekt att dessa bestämmelser, som inte direkt är straffsanktionerade, riktar sig till envar och pekar på allas ansvar för den gemensamma miljön. Vissa av reglerna är dock mycket långtgående och kan för enskilda framstå som egendomliga och därigenom förringa tilltron till lagstiftningen. 4.27 i : 3 kap. 2 § Stryk: "genom märkning eller på annat sätt lämna information". Preciseringen hör inte hemma i en ramlag. - - - 3 kap. 3 § I fjärde strecksatsen bör övervägas om man kan stryka "att föreskrivna krav och villkor är uppfyllda". Kontrollen bör kunna omfatta annat än sådant som krävs i tillståndsbeslut eller föreskrifter. En likformighet bör råda mellan utformningen av de fyra strecksatserna. - - - 3 kap. 5 § Ordet "påtaglig" bör strykas. Utbytesprincipen är redan väsentligt urholkad genom att den direkta straffsanktioneringen har tagits bort. Ordet "påtaglig" innebär ett krav på dokumentation av en åtgärds effekter som allvarligt kan hindra utbytesprincipens tillämpning. Det är olyckligt om utbytesregelns direkta rättsverkan tas bort. Den infördes i lagen om kemiska produkter och har ännu inte tillräckligt prövats i praktiken. - - - 3 kap. 6 § En skälighetsregel bör ingå i aktsamhetsreglerna, men man bör inte införa en bestämmelse som kan tolkas som en sänkning av ambitionsnivån jämfört med t.ex. nuvarande regel i 5 § miljöskyddslagen. 7 § Stoppregeln: Även om denna bestämmelse inte är straffsanktionerad finns det ändå anledning att något uppehålla sig vid den. Regeln har fått en alldeles för vid omfattning då den enligt sin ordalydelse kommit att avse även beteenden som är allmänt godtagna. Så till exempel omfattas såväl rökning (passiv rökning), som motorfordonstrafik (avgasutsläpp, buller). Även sådana nödvändiga nyttigheter som sop- och avfallshantering kan tänkas omfattas av regeln. - - - Paragrafens omfattning bör begränsas så att de nu nämnda "verksamheterna" faller utanför lagens räckvidd. 4.28 i : En av de viktigaste grunderna för en ny miljöbalk är att miljöns krav och förutsättningar ges större genomslag i svensk samhällsutveckling. Nationella miljömål och miljöintressen skall omsättas till handling och hänsyn på det lokala planet. Till detta föreslår mijöskyddskommittén ett antal grundläggande principer för miljöarbetet som återfinns i de allmänna aktsamhetsreglerna i balken. - - - vill understryka vikten av att dessa aktsamhetsregler verkligen blir styrande. I förslaget förefaller avståndet ganska stort mellan de allmänna aktsamhetsreglernas ambitionsnivå och de bestämmelser i balken, som är direkt bindande för myndigheterna och den enskilde och som i stort känns igen från dagens lagstiftning. Det är också osäkert i vad mån aktsamhetsreglerna kommer att kunna styra beslut enligt annan lagstiftning. tas inte tillräcklig hänsyn till miljövårdsintressena i många vattendomstolsärenden trots bestämmelserna i naturresurslagen. Den vilja som uttrycker att vårda och skydda naturresurser och biologisk mångfald som är knutna till olika vattenmiljöer förutsätter att ett så kraftfullt instrument som vattenlagen verkar i samma riktning. I förslaget till miljöbalk saknar en uttrycklig koppling mellan de allmänna aktsamhetsreglerna och beslut enligt annan lagstiftning. Om inte balken kan borga för en starkare inriktning mot miljöhänsyn och resurshushållning även i sådana beslut bör viss exploateringslagstiftning, främst vattenlagen, föras in i balken, trots risken för minskad överskådlighet. Bestämmelserna i 19 kap. vattenlagen om skydd för vattenförsörjning passar dessutom dåligt in i vattenlagens regelsystem och skulle i stället med fördel kunna föras över till den nya balken. Sammanfattningsvis måste de allmänna aktsamhetsreglerna knytas betydligt starkare till kravreglerna i följande kapitel och till annan lagstiftning kopplad till balken, exempelvis genom en ändring i 2 kap. 1 §. Delar av vattenlagen bör också föras till . - - - Stoppregeln i 3 kap. 7 § är en mycket betydelsefull markering av att människans och miljöns toleransgränser skall vara avgörande. Däremot kan det diskuteras om den obligatoriska regeringsprövningen vid risk för påtaglig skada stämmer överens med balkens övriga prövningsregler. Risken är att den medför en alltför hög belastning på regeringen. I naturresurslagen och skall exempelvis en sådan fråga i första hand lösas mellan kommun och länsstyrelse. 4.29 i : 3 kap. 7 § Tanken bakom denna s.k. stoppregel är i och för sig positiv och riktig, men paragrafen torde i sin nuvarande förmulering inte kunna tillämpas ordagrant. På många håll i landet torde t.ex. trafikbelastningen i vissa områden stå i strid med denna regel. I tätorterna är detta särskilt markant då utsläppen sker i nivå med barns inandningsorgan. Detsamma torde vara fallet vid passiv rökning. Sådana förhållanden gör den föreslagna paragrafen mindre trovärdig. 4.30 i län: 3 kap. 2 § Syftet med bestämmelserna är mycket bra. Som den är formulerad riskerar den att mista trovärdighet. Syftet är ju inte att alla som ämnar eller ämnar utöva miljöpåverkan skall lämna upplysningar och information åt alla möjliga håll, utan att man skall kunna lämna sådan information om det behövs (jämför kunskapskravet i 1 §) och att man skall vara skyldig att göra detta om någon begär så. Formuleringen bör istället vara "Var och en som utövar eller ämnar utöva miljöpåverkan skall på begäran kunna lämna information om sina åtgärder till myndigheter samt genom märkning eller på annat sätt lämna information till enskilda, allt i den mån det behövs för att myndigheter eller enskilda skall kunna bedöma riskerna för att människors hälsa eller miljön skadas eller för att en långsiktigt god hushållning med naturresurserna äventyras." - - - Formuleringen av första stycket i 3 kap. 3 §, som motsvarar miljöskyddslagens lokaliseringsparagraf, är utmärkt. gäller ju formellt att man skall välja i princip den bästa lokaliseringen i landet, men i praktiken fungerar detta inte, eftersom den som skall bedriva någon form av verksamhet som regel förfogar över en särskild lokal eller en särskild plats. För att inte få en försvagning gentemot naturvårdslagens nuvarande aktsamhetsregel bör följande ändring göras "som behövs för att skydda människors hälsa, begränsa eller motverka skador och olägenheter på miljön eller för att främja en långsiktigt god hushållning med naturresurser." 3 kap. 5 §: Detta är en mycket central bestämmelse. anser att det är bra att bestämmelsen inte direkt är straffsanktionerad, eftersom det inte är rimligt att en så pass oprecis skrivning skall kunna leda till straff. Som regeln ser ut är den straffsanktionerad, men den tillämpas dåligt och förlorar därmed i trovärdighet. Däremot bör naturligtvis föreskrifter och förpliktande beslut kopplade till bestämmelsen vara straffsanktionerade. - - - 3 kap. 7 §: Att en stoppregel införs i balken är mycket bra. Regeln behöver omformuleras så att det blir tydligt att alla verksamheter omfattas av den, föreslår därför att regeln förtydligas med "Om en verksamhet ... inte utövas eller vidtas. Detta gäller även verksamheter som tidigare erhållit tillstånd enligt bestämmelser i eller tidigare miljölagstiftning." Vad som menas med "påtaglig skada" behöver definieras. I vissa fall blir avvägningen svår när man skall bedöma vad som är "en långsiktigt god hushållning med naturresurser" när olika naturresurser är inblandade. - - - 3 kap. 9 §: Bestämmelsen är bra, men specialmotiveringen är tyvärr formulerad på ett sätt som gör att det blir tveksamt om och hur regeln kommer att tillämpas. Meningarna i specialmotiveringen "Även om lagbestämmelsen getts ett visst tillämpningsområde torde bestämmelsen i första hand komma att tillämpas vid utfärdande av föreskrifter och vid prövning av miljöfarlig verksamhet." och "I det senare fallet innebär det att energifrågorna skall beaktas vid prövning av skyddsåtgärder enligt den allmänna försiktighetsregeln i 3 § och bästa tillgängliga teknikregeln i 4 §. ", bör tas bort, då de begränsar paragrafens tillämpningsområde till att gälla miljöpåverkan från fasta anläggningar. 4.31 i : 3 kap. Det är tveksamt om det finns skäl att i en särskild paragraf medge möjligheter till avsteg från att föreskriva bästa tillgängliga teknik. Enligt 4 § skall varje åtgärd som föreskrivs vara ekonomiskt möjlig att genomföra. Det innebär att en skälighetsbedömning måste ske i varje prövning. anser att 6 § bör utgå. 4.32 i : I förslaget föreslås såväl allmänna som särskilda aktsamhetsregler. Det framgår inte klart om man avsett att dessa kravregler skall vara i alla delar bindande eller om de skall uppfattas som målsättningar, i vart fall inte när det gäller den allmänna aktsamhetsregeln. Det framgår inte heller klart till vem man riktar sig med bestämelserna - till myndigheterna eller till en var. De allmänna och särskilda aktsamhetsreglerna är också i vissa delar motstridiga. Kommittén uttalar att, om avvikelser från de allmänna aktsamhetsreglerna görs i de särskilda aktsamhetsreglerna så följer av grundläggande lagstiftningsprinciper att undantaget gäller framför den allmänna regeln.