prop · GI03231 · 1995-01-01 00:00:00 — Motivet för offentliga insatser för fiskevård utanför allmänna vatten är framför allt det allmänna intresset av en god miljövård och en ansvarsfull hushållning med naturresurserna. Ett annat motiv är att det genom dessa insatser kan skapas ökade fiskemöjligheter genom en god tillgång på fisk. Härtill kommer att fiskevårdsåtgärder i form av fiskvägar och biotopförbättring i rinnande vatten ger positiva effekter för fisket långt utanför den enskilda fastighetens gränser. Det är därför angeläget att en allmän fiskevårdsavgift även omfattar fiske på enskilt vatten. Fiskevårdsåtgärder utförda med stöd av medel från en allmän fiskevårdsavgift kommer på så sätt fiskevattenägarna till godo. Åtgärderna kan komplettera de insatser som görs av fiskevattenägarna. Avgiftsskyldigheten bör därför gälla även denna kategori fiskande. Det finns också ett behov av allmänna medel för fiskevård i de med allmänt vatten och fritt handredskapsfiske, dvs. i , , , och i . Behovet här gäller främst direkta fiskevårdsåtgärder och fisketillsyn. Längs hela behöver tillgången stärkas på fisk för alla kategorier fiskande. Tillrinnande vattendrag och angränsande vattenområden är rekryteringsområden inte bara för lax och öring utan också för bl.a. sik, abborre, gädda och gös. Stora delar har påverkats genom avsänkning, muddring och dammbyggen. Det behövs biotopvård också i vattendrag och i inre kustområden. har utsättningar av lax och öring förekommit längs kusterna. Andra arter som bör komma i fråga är gös, ål och älvsik. Åtgärderna kommer alla kategorier fiskande till godo, inte minst husbehovsfiskarna. Längs behöver biotopvård bedrivas för att förbättra rekryteringen av ungfisk. Genomströmningen i grunda produktiva havsvikar har t.ex. påverkats genom anläggning av vägbankar och småbåtshamnar som lett till igenslamning och syrgasbrist. Med särskilda insatser här kan rekryteringen och tillväxten öka av bl.a. torsk, öring, ål och plattfisk, arter som fiskas allmänt. Det finns alltså flera motiv för att en allmän fiskevårdsavgift omfattar allt fiske både i insjöar och i havet. Avgiften bör vidare omfatta alla kategorier fiskande eftersom alla fiskande kan dra nytta av en förbättrad fiskevård. Sportfiskare ges möjligheter till ett rikare utbyte av sin fritidsverksamhet. Husbehovsfiskare och yrkesfiskare ges möjligheter till bättre fångster. Nyttan tillkommer även fiskevattenägarna i form av bl.a. ökade resurser till fiskevård. Ungdomen behöver stimuleras till att utöva fiske som en del i sitt friluftsliv. Åldersgränsen för skyldighet att erlägga avgift bör därför fastställas till . Utredaren har föreslagit att undantag för erläggande av avgift skall medges för de renskötande samernas rätt till fiske enligt rennäringslagen på renbetesfjällen och i lappmarkerna. Motivet härför är att detta fiske berör en mycket liten grupp som fiskar med stöd av särskilda rättigheter. Härtill kommer att denna grupp inte behöver betala motsvarande avgift vid vistelse i . Enligt regeringens uppfattning bör en allmän fiskevårdsavgift vara generell med så få undantag som möjligt. Detta underlättar administration och kontroll. Avgränsningsproblem uppstår i det fall vissa grupper skall undantas från skyldighet att erlägga avgift. Fiskevård är en angelägenhet i alla vatten, även i de vatten där samerna bedriver frifiske. De renskötande samerna behövde tidigare inte betala jaktvårdsavgift. Denna befrielse är borttagen. Mot denna bakgrund är regeringen inte beredd att undanta de renskötande samernas rätt till fiske från erläggande av fiskevårdsavgift. Av rättviseskäl bör således avgift erläggas även av dessa fiskande. Regeringen föreslår att regleringen av den allmänna fiskevårdsavgiften sker genom ett bemyndigande i fiskelagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer befogenhet att närmare utforma reglerna för fiskevårdsavgiften. Den föreslagna regleringen förutsätter att den allmänna fiskevårdsavgiften lagtekniskt är att betrakta som en avgift och inte som en skatt. Avgörande för den frågan är bl.a. i vad mån det kan konstateras att det lämnas ett specificerat vederlag för den enskildes penningprestation. Ges det ett sådant vederlag är det som regel fråga om en avgift i konstitutionell mening, i annat fall är det en skatt. Den föreslagna fiskevårdsavgiften som företer stora likheter med jaktvårdsavgiften (se 41 § jaktlagen 1987:259) har till syfte att finansiera åtgärder för fiskevården. Avgiften skall erläggas av den fiskande som ett bidrag till statens kostnader på området. Avgiftsmedlens användning kommer de fiskande till del i form av åtgärder som på olika sätt befrämjar fiskevården och som därmed skapar goda fiskemöjligheter för den enskilde. Intäkterna från avgiften som bör disponeras av kommer heller inte att användas för annat än det avsedda ändamålet. Avgiftsintäkterna skall inte föras upp på statens budget som ett separat anslag. skall i årsredovisningen redovisa inkomster och utgifter. Med hänsyn till vad som anförts om den motprestation som lämnas utgör enligt regeringens mening den föreslagna fiskevårdsavgiften, en avgift i lagteknisk mening. Olika kategorier fiskande nyttjar fiskeresurserna i olika grad. Fiskevårds- åtgärderna kommer således de fiskande till del i växlande omfattning. En fiskevårdsavgift bör därför vara differentierad. Regeringen har för avsikt att besluta följande med stöd av de nya bestämmelserna. Fiskande som enbart använder handredskap som inte kräver användning av båt skall erlägga en avgift på . Fiskande som använder andra redskap än handredskap eller en fiskemetod som kräver användning av båt skall erlägga en avgift på . Denna avgift skall även berättiga till fiske med handredskap. Den högre avgiften gäller således även dem som fiskar med trollingmetoden o.dyl. Den som fiskar på eget vatten skall erlägga en avgift på oavsett redskap. Licensierade yrkesfiskare skall erlägga en avgift på . föreslår att begreppet yrkesfiske ges en bredare definition än den verket använder vid licensgivningen. Det är emellertid olyckligt att använda olika definitioner på yrkesfiskare. skall kunna besluta om lägre avgifter för andra fiskare än yrkesfiskare exempelvis vid fiske eller arrangemang där stora grupper fiskande deltar. En utgångspunkt skall dock vara att avgiften ger ett bidrag till fiskevården. 5.3 Användning av fiskevårdsmedel Regeringens förslag: Fiskevårdsavgiftsmedlen skall finansiera bidrag till förrättningskostnader vid bildande och ombildande av fiskevårdsområden, fiskevård, utsättning av fisk, information, tillsyn och administrativ hantering av avgiften. Utredarens förslag överensstämmer i stort med regeringens förslag. Remissinstanserna: och är tveksamma till att avgiften skall användas för serviceanläggningar och liknande. anser att medlen bör kunna användas även för fiskhälsoverksamhet. anser att avgiftsmedel bl.a. skall användas för att finansiera genomförandet av delar av aktionsplanen för biologisk mångfald. Skälen för regeringens förslag: Fiskevårdsområdena syftar till att främja ett ändamålsenligt nyttjande av fisket och möjliggöra en god fiskevård. har antalet fiskevårdsområden fyrdubblats till 1 328. Det innebär att av landets totala sjöareal ingår i fiskevårdsområden. Fiskekortsförsäljningen har i det närmaste fördubblats till 1 375 000. har tidigare beslutat att bidrag till bildande av fiskevårdsområde inte får lämnas om bidragsansökningen har kommit in efter . Enligt är medelsbehovet ca för att slutföra bildandet av de fiskevårdsområden för vilka det har ansökts om bidrag inom föreskriven tid. Enligt regeringens uppfattning är det angeläget att dessa fiskevårdsområden bildas . Fiskevårdsavgiftsmedel bör därför användas för att finansiera bidrag till förrättningskostnader vid bildande av fiskevårdsområden. Det är angeläget att det nybildas och ombildas fiskevårdsområden för att på bästa sätt främja en god fiskevård och öka tillgången på fiskevatten för allmänheten. Därför bör fiskevårdsavgiftsmedel användas även för att finansiera bidrag till förrättningskostnader för fiskevårdsområden som nybildas efter nämnda tidpunkt eller ombildas. Avgiftsmedlen bör vidare finansiera direkta fiskevårdsåtgärder. Här avses t.ex. medel till biotopvårdande åtgärder och utsättningar av fisk i sjöar, vattendrag och kustområdena. Ytterligare exempel är åtgärder för att stärka beståndet av flodkräfta och bedrivande av fiskhälsoverksamhet. Det är angeläget att de fiskutsättningar som har bekostats av prisregleringsmedel kan fortsätta. Information om genomförda fiskevårdsinsatser såsom exempelvis utsättningar av fisk är ett viktigt medel för att bibehålla och öka betalningsvilligheten av avgiften. Avgiftsmedlen bör därför kunna användas för information m.m. om fiskevård samt för att täcka kostnaderna för administration av bidragen och avgiften. Medlen bör också kunna användas för uppföljning och utvärdering av de utförda fiskevårdsåtgärderna. En god fiskevård förutsätter att fiskebestämmelserna efterlevs. Dagens fisketillsyn är otillräcklig främst längs kusterna och i de med allmänt vatten, i synnerhet i och . Avgiftsmedlen bör därför kunna användas för att finansiera en förbättrad fisketillsyn. Utredaren har föreslagit att avgiftsmedel skall kunna användas för anläggningar och service för sportfisket liksom för utsättningar för s.k. put-and-take fiske. Utgångspunkten för användning av medel bör emellertid vara att medlen bidrar till fiskevården. Enligt regeringens mening bör mot den bakgrunden bidrag inte ges för de angivna ändamålen. Regeringen avser att till ange vissa ramar och riktlinjer för medlens användning. Det är därvid av grundläggande intresse att långsiktiga åtgärder av bestående karaktär prioriteras och att olika delar av landet liksom olika grupper fiskande kommer i åtnjutande av de åtgärder som finansieras via stödet. Som nämnts har fått regeringens uppdrag att utarbeta en aktionsplan för biologisk mångfald avseende fisket. Planen skall redovisas . Enligt uppdraget skall planen avse åtgärder som syftar till att bevara biologisk mångfald och att hållbart nyttja de biologiska fiskeresurserna. De förslag till åtgärder som redovisar i aktionsplanen bör beaktas vid beslut om användning av avgiftsmedel. Enligt förordningen (1985:440) om statsbidrag till fritidsfisket får statsbidrag till fiskevårdsåtgärder som främjar fritidsfisket och servicean- läggningar för fritidsfiske som är av betydande allmänt intresse lämnas med högst eller, om det finns särskilda skäl, högst av den godkända kostnaden för åtgärden. Bidragen bör i fortsättningen finansieras med medel som helt kommer från den föreslagna fiskevårdsavgiften. Regeringen avser att föreskriva att bidrag skall kunna lämnas med högst av godkänd kostnad eller, om det finns särskilda skäl, högst . Vissa insatser såsom bidrag till fisketillsyn skall kunna finansieras helt av avgiftsmedel. 5.4 Administrativ hantering av avgiften Regeringens bedömning: bör ansvara för den administrativa hanteringen av avgiften. Inbetalning bör i första hand ske via post- och bankgiro till konto som disponeras av . Ett register bör inrättas över dem som har erlagt fiskevårdsavgift. Utredarens förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna är i allmänhet positiva till utredarens förslag. saknar i rapporten alternativ till hantering av uppbörd. förordar att det upprättas ett register över dem som erlagt fiskevårdsavgift. Skälen för regeringens bedömning: Inbetalning av fiskevårdsavgiften bör i första hand ske genom post- och bankgiro. Förtryckta postgiroblanketter bör genom försorg tillhandahållas bl.a. på postkontor, bankkontor, turistbyråer, försäljningsställen för fiskeutrustning och fiskekort och hos båtuthyrare. Försäljare av fiskekort, turistbyråer, turbåtsskeppare m.fl. bör mot kontant provision kunna förmedla bevis på erlagd avgift. Provisionen skall fastställas av . har föreslagit att det upprättas ett centralt register över dem som har erlagt fiskevårdsavgift. Registret skulle enligt förbundet underlätta uppbörden genom att ett inbetalningskort kan sändas ut till dem som betalat avgiften föregående år. Regeringen anser i likhet med förbundet att det bör inrättas ett register. Registret bör föras med hjälp av automatisk databehandling (ADB) och inrättas som ett s.k. statsmaktsregister genom en förordning. De totala kostnaderna för och länsstyrelsernas hantering av avgiftsmedlen kan beräknas till ca . Kostnader för uppbörd och kontroll bör inte överstiga och kostnader för information beräknas till ca . Regeringen har för avsikt att i regleringsbrevet för högstsätta den summa som får disponeras för dessa ändamål. Den allmänna fiskevårdsavgiften skall inte föras upp på statens budget som ett separat anslag. Verket bör få disponera de medel som flyter in till de ändamål som angivits under avsnitt 5.3. Redovisningen skall ske i årsredovisningen. 5.5 Beslut om medlens användning Regeringens bedömning: Hos inrättas ett särskilt råd som fattar de övergripande besluten om medlens användning. Länsstyrelserna beslutar om fördelningen av medel på regional nivå. Utredarens förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna är i allmänhet positiva till utredarens förslag. anser att bör utse en representant i rådet. Statskontoret föreslår att även naturvården bör vara representerad i rådet. föreslår att rådet bör förstärkas med fiskeribiologisk forskningskompetens. föreslår att bör vara representerat i rådet. anser att det bör bildas grupper på regional och lokal nivå med uppgift att besluta om medlens användning. anser att det är motiverat att verket får föreslå en representant i rådet. Skälen för regeringens bedömning: Berörda organisationer på fiskets område bör ha det avgörande inflytandet över avgiftsmedlens användning inom de av regeringen fastställda ramarna. Därför bör det till knytas ett särskilt råd som i verkets ställe beslutar om medlens användning i stort. Ett liknande råd finns redan hos för konsumentfrämjande åtgärder på fiskets område. Avsikten är att rådet skall bestå av verkets generaldirektör som ordförande och ytterligare fyra ledamöter som utses av regeringen. , och kommer att få föreslå var sin representant i rådet. Den femte ledamoten bör företräda allmänna naturvårdsintressen. Rådets huvuduppgift skall vara att besluta om fördelningen av medel till centrala ändamål. Hit räknas medel för större utsättningar liksom administration, information, utbildning samt åtgärder och utredningar där det nationella intresset dominerar. Rådet skall lägga fast en nationell plan för hur medlen skall användas. Planen skall redovisas för regeringen. Rådet skall vidare efter samråd med länsstyrelserna besluta om årliga regionala ramar som disponeras av länsstyrelserna. Det är angeläget att besluten om medlens användning så långt möjligt har en regional förankring. Därför bör merparten av besluten fattas av länsstyrelserna. Länsstyrelserna skall i första hand besluta om bidrag för bildande och ombildande av fiskevårdsområden samt bidrag till fiskevård där det regionala intresset dominerar. Även fisketillsynen i form av fisketillsynsmän är en regional angelägenhet. Länsstyrelserna skall samråda med berörda organisationer på länsnivå innan beslut om bidrag fattas. Länsstyrelserna kommer att få svara för kontroll, uppföljning och ekonomisk redovisning m.m. av sina beslut om medel. kommer att få svara för uppföljning av effekterna av de beslutade fiskevårdsåtgärderna. 5.6 Tillsyn och sanktioner Regeringens förslag: Den som ertappas med att fiska utan att ha betalat avgift bör åläggas att betala dubbel årsavgift för det bedrivna fisket. Avgiftskontroll skall ske inom ramen för den ordinarie fisketillsynen som utförs av , polisen och de fisketillsynsmän som förordnas av länsstyrelserna. Utredarens förslag överensstämmer i stort med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: har påpekat att en fiskevårdsavgift innebär kontrollsvårigheter. Statskontoret anser att efterlevnaden av en allmän fiskevårdsavgift framstår som omöjlig att kontrollera. har pekat på kontrollsvårigheter. anser att det bör införas en kontrollavgift, i stället för böter, som bör tillfalla fiskevården. Skälen för regeringens förslag: Fisketillsynen till havs, i kustvattnen och i och sköts till största delen av . Polisen övervakar fisket vid kusterna och i flera av de . Fisketillsynsmännen, som förordnas av länsstyrelserna, övervakar fisket utefter kusterna och i insjöar. Avgiftskontrollen bör ske inom ramen för denna ordinarie fisketillsyn. Det bör inte innebära några svårigheter att kontrollera om fiskevårdsavgiften har erlagts i samband med kontroll av giltigt fiskekort eller om fisket bedrivs efter tillåtna arter, med tillåtna redskap eller på tillåtna tider. Dagens fisketillsyn är dock otillräcklig på många håll. Detta gäller särskilt på allmänt vatten i de inre skärgårdsområdena och i de . Till havs och på enskilt vatten finns det i allmänhet en bättre fungerande kontroll. Detta gäller särskilt i områden som har aktiva fiskevårdsområdesföreningar. Bidrag till bildande av fler fiskevårdsområden bör därmed medföra en förbättrad kontroll. Det bör vidare kunna antas att fiskevattenägarnas kontroll på enskilt vatten i fortsättningen även kommer att omfatta avgiftskontrollen. Fisketillsynen kan behöva förstärkas i samband med att det införs en fiskevårdsavgift genom att den ordinarie kontrollen utökas. Detta bör i så fall ske genom att antalet frivilliga tillsynsmän förordnade av länsstyrelserna utökas. Fiskekontrollen i de är viktig. En allmän fiskevårdsavgift förutsätter att någon form av sanktion träffar den som ertappas med att fiska utan att ha betalat avgift. I annat fall kan betalningsfrekvensen bli oacceptabelt låg. Den påföljd som normalt förekommer för den slags överträdelse det är fråga om är ett lägre bötesstraff. Enligt regeringens mening bör emellertid ett mindre ingripande alternativ väljas. Den som ertappas med att inte ha betalat avgift bör åläggas att betala dubbel årsavgift för det bedrivna fisket. Praktiskt kan ett sådant åläggande hanteras på så sätt att den som har till uppgift att utföra kontroll av fiskebestämmelserna - polis, tjänstemän vid kustbevakning eller fisketillsynsman - anmodar den ertappade fiskaren att betala fiskevårdsavgiften och överlämnar ett inbetalningskort med den förhöjda avgiften. Regeringen avser att följa upp hur systemet med avgiftsuppbörden fungerar. fanns naturlax i ett 40-tal svenska älvar. Efter vatten- kraftsutbyggnaden återstår nu endast 19 älvar (inkl. bifloder) med naturligt lekande lax. Av dessa rinner 14 ut i och utgör basen för fortsatt förekomst av naturreproducerad lax. Den största laxälven i Östersjöbäckenet är , som gemensamt förvaltas av och genom den Finsk-svenska gränsälvskommissionen. är den sydligaste laxälven och därmed den mest produktiva per ytenhet. I finns en älv med naturlax och i övriga sex större älvar med naturlekande lax. För utbyggnad av vattenkraft krävs enligt vattenlagen (1983:291) tillstånd av vattendomstol. I dessa domar har kraftföretagen ålagts att kompensera ingreppen i älvarna främst genom odling och utsättning av lax. Det var i samband med att kraftverksföretag skulle börja kompensationsodla lax som i samarbete med kraftindustrin utarbetade en teknik för att odla utvandringsmogna laxungar i stor skala. kom utsättningarna i gång. Dessa kompensationsodlingar förlades oftast vid de älvar där utsättning skulle ske, eftersom det redan från början ansågs att kompensation skulle ske med material från den egna älven. Kompensationsodlingen i svarar för utsättning av ca 2 miljoner laxar i till en kostnad av ca . Villkoren i en tillståndsdom som meddelats enligt vattenlagen eller äldre vattenrättslig lagstiftning kan omprövas av vattendomstol . Vid omprövningen kan domstolen bl.a. föreskriva att tillståndshavaren vidtar skadeförebyggande och skadekompenserande åtgärder genom att t.ex. bygga fisktrappor eller sätta ut fisk. Matfiskodlingar av lax förekommer inte i . Av laxfiskarna odlas för konsumtion så gott som uteslutande regnbåge. Odling innebär ett onaturligt urval som minskar den naturliga genetiska variationen hos fisken. Denna olägenhet kan dock delvis motverkas genom en väl utvecklad odlingsmetodik. Den höga överlevnaden av ungar och det onaturliga urvalet medför att odlad lax får sämre förmåga till naturlig anpassning. Reproduktionsstörningar i form av avsevärt förhöjd dödlighet hos nykläckt laxyngel upptäcktes i en kompensationsodling vid . En serie symptom knutna till slutet av ynglets utveckling kunde iakttas. De följdes av en snabb och ofta hög dödlighet kort efter det att symptomen blivit synliga. Störningarna förmodades vara miljörelaterade och sjukdomen fick namnet M74. Överdödligheten har varierat cykliskt, men tenderat att öka successivt. skedde en dramatisk ökning av dödligheten. I vissa odlingar dog av laxynglen. Dödligheten låg högre vilket får till följd att kompensationsutsättningarna av smolt inte kan fullföljas. var dödligheten av samma storleksordning. Omfattande undersökningar utförda med s.k. elfiskemetodik har visat att tätheten av laxungar i de orörda vattendragen minskat mycket markant , från älv i norr till i söder. Det föreligger emellertid svårigheter att beräkna dödligheten hos den naturreproducerande laxen, men det mesta tyder på att dödligheten har varit ungefär densamma såväl hos material från de naturreproducerade älvarna som i odling. Endast Östersjölax har drabbats av M74. Syndromet har inte kunnat konstateras hos stammar på eller i . De tre senaste årgångarna av Östersjölax har således drabbats särskilt hårt av M74 och erfarenheten från avelsfisken ger ingen indikation på att skulle bli avsevärt annorlunda. Risken för de olika naturreproducerande laxstammarnas existens är därför överhängande om ingen lösning nås . M74 kan knytas till yngel från honor som efter uppväxt återkommer från södra för lek. Lax som även som vuxen hållits i odling ger dock en frisk avkomma. Det finska odlingsprogrammet bygger på en sådan modell och har därför inte drabbats av sjukdomen. Vilda stammar i är däremot utsatta för samma dödlighet som de svenska. Jämfört med annan fiskeriforskning inom landet intar forsknings- och undersökningsverksamheten i fråga om lax en särställning genom att det finns ett särskilt, artinriktat institut, (), samfinansierat av och vattenkraftintressenterna. I övrigt bedrivs FoU-verksamhet med anknytning till laxfrågor vid flera universitetsinstitutioner, främst vid (SLU:s) vattenbruksinstitution i samt vid och utredningskontoret i . FoU-verksamheten styrs bl.a. av förhållandet att endast av laxbestånd är naturreproducerande medan resten härrör från odling. Detta ställer särskilda krav på beståndsuppskattningarna vilka ligger till grund för studier om beskattningsmönster, bevarandefrågor, odlingens långsiktiga inverkan m.m. Regleringen av laxbestånden bygger på en långsiktig undersökningsverksamhet. För kust- och havsområdena utförs den av LFI medan laxens sötvattensfas, reproduktion och smoltutvandring i de outbyggda älvarna följs av , främst genom elfiskeundersökningar. Vid LFI görs också undersökningar som syftar till att ge kunskap om bästa sättet att bevara och förvalta den genetiska mångfalden. Vidare bedrivs vid LFI forskning om lax i odling. För att utveckla alternativa metoder att beskatta laxen i och för att minska fisketrycket på den naturligt reproducerande laxen pågår försök med s.k. fördröjd utsättning. Vidare finns det ett omfattande program för märkning av lax som skall ge kunskap om vandringsvägar, beskattningsmönster m.m. Grundforskningen om lax vid SLU omfattar bl.a. yngelbiologi hos olika laxpopulationer, faktorer som styr tidig könsmognad, övergångsfasen från yngel till smolt, beskattningsstrategier, tillväxt och överlevnad, relation mellan ålder och storlek samt studier av genetisk variation. Vid försöksstation i studeras hur odlingen förändrar laxens egenskaper.