prop · GI03117 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:34). 6.3 Anmälningsskyldighet vid införsel av aluminiumburkar Regeringens förslag: Anmälningsskyldighet införs för den som importerar aluminiumburkar med eller utan dryck. Reglerna i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter görs tillämpliga på avgiftsförfarandet. Statens jordbruksverks förslag: har föreslagit krav på tillstånd för yrkesmässig import av aluminiumburkar med eller utan dryck och som villkor för tillståndet att importören är ansluten till AB Svenska Returpacks återvinningssystem eller ett liknande system. Motsvarande krav föreslås för inhemska tillverkare av aluminiumburkar. Som ett alternativ har föreslagit anmälningsskyldighet för tillverkare och importörer. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig är positiva till att anmälningsskyldighet införs för importörer. Skälen för regeringens förslag: Det nuvarande pantsystemet för aluminium- burkar fungerar på det sättet att burktillverkaren vid försäljning till bryggerierna tar betalt för den pant som belöper på varje burk. Burktillverkaren betalar i sin tur detta belopp till AB Svensk Returpack som administrerar pantsystemet. Kostnaden övervältras på konsumenten som får betala panten när han köper dryck i aluminiumburk. Å andra sidan återfås panten när den tomma burken återlämnas. AB Svenska Returpack ersätter butiken för utbetalda panter. För att uppnå konkurrens på lika villkor mellan inhemska burktillverkare och importörer av aluminiumburkar tas en avgift ut, f.n. , vid import av alumi- niumburkar. Avgiftssystemets nuvarande utformning förutsätter medverkan i samband med att aluminiumburkarna anges till förtullning. I stället för dessa regler som bygger på gränskontroll har , efter regeringens uppdrag, lämnat förslag till en annan ordning. har föreslagit krav på tillstånd och anslutning till AB Svenska Returpack eller något annat återvinningssystem för importörer av aluminiumburkar med eller utan dryck. Det skulle med en sådan ordning inte föreligga någon skyldighet att erlägga avgift för importerade burkar. Motsvarande krav på tillstånd skulle även åläggas inhemska tillverkare av aluminiumburkar. Som ett alternativ till krav på tillstånd har verket föreslagit anmälningsskyldighet för tillverkare och importörer. I valet mellan de två förslag till nyordning som föreslagit konstaterar regeringen, att förslaget om krav på tillstånd skulle kräva en omfattande administration och enligt regeringens uppfattning vara mer ingripande än vad som är nödvändigt med hänsyn enbart till kravet på minskat behov av gränskontroller. Regeringen förespråkar istället att det nuvarande avgiftssystemet i allt väsentligt bibehålls och att medverkan ersätts med en an- mälningsskyldighet hos , huvudsakligen i enlighet med verkets alternativa förslag, för importörer av aluminiumburkar. Avgiften skall alltså erläggas direkt till . Även möjligheten till befrielse från avgiftsskyldighet för den som anslutit sig till AB Svenska Returpack skulle därmed kunna behållas. I lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium införs således en anmälningsskyldighet för importörer av aluminiumburkar med eller utan dryck. Särskilda regler om sanktioner föreslås också ingå i lagen som en följd av att lagen om straff för varusmuggling inte längre kommer att vara tillämplig. som nya straffbestämmelser införs föreslås att det för straffbarhet skall krävas grov oaktsamhet eller uppsåt. Kriminalpolitiska skäl talar för att kvalificera de gärningar som skall vara straffbelagda. För att på ett effektivt sätt skall kunna fullgöra sin nya uppgift bör den föreslagna regleringen lagtekniskt knytas till lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Lagändringarna förutsätter också ändringar i förordningen (1983:847) om avgift vid införsel av aluminiumburkar. Den föreslagna ordningen med ett anmälningsförfarande kommer inte att medföra några kostnadsökningar för staten. Den gällande ordningen är avgiftsfinansierad och även kostnader enligt den föreslagna ordningen kommer att täckas av avgifter. 7.1 Förslaget till lag om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter har ingått flera internationella överenskommelser om skydd för vilda djur- och växtarter. I samband med utarbetandet av promemorian Regler om handel med skyddade djur- och växtarter m.m. Ds 1993:64 framkom att svensk lagstiftning i vissa fall behöver ändras för att tydligare skall uppfylla sina internationella åtaganden. Vidare framkom bl.a. att lagstiftningen om befattning med skyddade vilda djur och växter behöver kompletteras för att uppnå, också från svenska utgångspunkter, ett tillräckligt skydd för hotade djur- och växtarter. När blir medlem i EU tillkommer dessutom ytterligare krav på regleringar inom detta område. I promemorian föreslogs att vissa av de nuvarande bemyndigandereglerna på området skulle kompletteras och sammanföras i en lag om handel med skyddade djur- och växtarter m.m. Lagen skulle utgöra stöd för meddelandet av föreskrif- ter om förvaring och handel med exemplar av sådana arter. Den nu föreslagna lagen är en ramlag och innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela de föreskrifter om in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering och förevisning som behövs för att skydda en vilt levande djur- eller växtart eller som behövs för att uppfylla ett svenskt internationellt åtagande att skydda en sådan art. Föreskrifterna får också reglera motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller annan produkt som utvunnits av djur eller växter. Vidare ger lagen möjlighet att meddela föreskrifter om att krav på särskilt tillstånd eller andra särskilda villkor skall gälla för yrkesmässig eller i förvärvssyfte bedriven verksamhet med vilda djur och växter. Lagen innehåller därutöver regler om tillstånd, tillsyn och ansvar. Lagreglerna har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, om inte annat anmärks. In- och utförsel, handel m.m. 1 § För att skydda vilt levande djur- och växtarter får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i den mån det behövs för att uppfylla internationella åtaganden på området eller av andra skäl, meddela före- skrifter angående in- och utförsel, transport, handel, förvaring, preparering och förevisning avseende djur och växter. Föreskrifterna får också reglera motsvarande befattning med ägg, rom eller bo eller med annan produkt som utvunnits av djur eller växter. Föreskrifter som avses i första stycket får, förutom annat, innefatta förbud mot eller krav på tillstånd eller andra särskilda villkor för sådana åtgärder som anges där. Paragrafens reglering vad avser in- och utförsel har i huvudsak överförts från 1 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor. En utvidgning av bemyndigandet har skett genom att rekvisitet "skydd för utrotningshotade eller sällsynta arter av djur eller växter" bytts ut mot rekvisitet "att skydda vilt levande djur- eller växtarter". Paragrafens syfte är att möjliggöra införande av sådan reglering som behövs för att förhindra att vissa arter utrotas eller alltför kraftigt decimeras. Arterna behöver således inte vara utrotningshotade. Paragrafen innefattar det nuvarande bemyndigandet för regeringen enligt lag att genom föreskrifter uppfylla åtaganden enligt konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES). Bemyndigandet i paragrafen kan också vid behov användas för att införa strängare reglering än konventionens. En sådan reglering kan omfatta såväl arter som omfattas av CITES som andra arter. Enligt paragrafen blir det möjligt att förbjuda eller begränsa angivna åtgärder beträffande levande eller döda djur eller växter av vilt levande arter. Med stöd av paragrafen kan t.ex. som en förutsättning för hantering eller förvaring föreskrivas krav på myndighetstillstånd. Tillståndet får förenas med villkor. Även utan ett tillståndsförfarande kan särskilda villkor för olika åtgärder meddelas. Paragrafen innefattar det nuvarande bemyndigandet för regeringen i 38 § jakt- lagen att föreskriva tillståndskrav för konservatorsverksamhet beträffande vilda däggdjur och fåglar. Bemyndigandet ger även en möjlighet att föreskriva om tillståndskrav för annan verksamhet där vilda djur och växter hanteras t.ex. uppvisning av djur i djurparker eller på andra platser. Med stöd av bemyn- digandet kan t.ex. förutom tillståndskrav införas en skyldighet att föra förteckning över vissa djur och växter som hanteras i sådana verksamheter. Det bör föreskrivas att skall vara tillståndsmyndighet. Därigenom får kunskap om förekomsten av t.ex. handels-, förevis- nings- och konservatorsverksamhet. En sådan kunskap är nödvändig för full- görandet av den tillsynsverksamhet som skall förekomma enligt denna lag. I lagen avses med exemplar av vilt levande djur- eller växtarter exemplar som i modern tid har fångats eller tagits direkt i naturen i eller i ut- landet och exemplar som härstammar från sådana exemplar. Med exemplar avses också delar av exemplar. För växtarter avses med exemplar också frö. Handel innefattar saluförande, försäljning och byte. Montering innefattas i prepare- ring. Uppfödning och odling innefattas i förvaring. Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att ett tillstånd kan återkallas. En återkallelse får anses förutsätta ett visst kvalificerat åsido- sättande av skyldigheter enligt denna lag. 2 § Tillstånd får inte ges till den som underlåtit att fullgöra sina skyldig- heter enligt ett tidigare meddelat tillstånd, om inte särskilda omständigheter föranleder något annat. Enligt paragrafen skall tillstånd vägras en tidigare misskötsam tillståndshavare då denne söker ett nytt tillstånd, om inte särskilda skäl föranleder att tillståndsmyndigheten bör göra en annan bedömning. Vid denna bedömning får beaktas vilken underlåtenhet tillståndshavaren gjort sig skyldig till och vilken betydelse detta har för möjligheten att uppnå eller vidmakthålla det skydd för djur- och växtarter som tillståndsregleringen åsyftar. 3 § Tillsyn över efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Detta gäller också i fråga om tillsyn över efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter. Tillsyn enligt lagen och EG-förordningen bör utövas av förutom när det gäller in- och utförsel där tillsyn och kontroll redan nu utövas av tullmyndigheten och . 4 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen av den som yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte eller på grund av tillstånd tar sådan befattning med djur, växter, ägg, rom, bon eller produkter som avses i 1 §. Bestämmelsen i paragrafen ger tillsynsmyndigheten möjlighet att få tillgång till förteckningar över djur och växter som hanteras i en verksamhet samt fakturor, handelsböcker, följesedlar, leveransverifikationer och liknande handlingar. De uppgifter som framkommer i samband med tillämpningen av denna paragraf kan i sin tur ligga till grund för vitesbeslut och andra ingripanden. Underlåtenhet att lämna upplysningar och handlingar kan medföra straffansvar enligt 9 §. rätt till upplysningar och handlingar omfattar i Lagrådets förslag inte annan än den som yrkesmässigt eller i förvärvssyfte tar befattning med skyddade växter eller djur. Som utvecklats i avsnitt 5.3 bör även upplysningsplikten och skyldigheten att tillhandahålla handlingar omfatta den som i enlighet med ett tillstånd enligt denna lag tar sådan befattning med det som är skyddat enligt de bemyndiganden som utfärdats med stöd av lagen. En redaktionell bearbetning har också gjorts av Lagrådets förslag. 5 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag och av villkor som meddelats med stöd av sådana föreskrifter samt för efterlevnaden av rådets förordning (EEG) nr 3626/82. Ett föreläggande eller förbud får förenas med vite. Underlåter någon att fullgöra sina skyldigheter enligt föreskrifter eller villkor som avses i första stycket eller enligt villkor som meddelats i samband med föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse. Ett sådant beslut får verkställas enligt utsökningsbalken. Verkställigheten sker på den försumliges bekostnad. I paragrafens första stycke regleras tillsynsmyndighetens möjligheter att använda förelägganden och förbud enligt lagen. En tillsynsmyndighet bör vid den enskildes bristande efterlevnad av föreskrifter försöka få denne att vidta rättelse på frivillig väg genom råd och anvisningar. Om den frivilliga vägen inte är framkomlig kan ett vitesföreläggande vara ett alternativ till en åtalsanmälan. Ett vitesföreläggande är också bättre än en åtalsanmälan när det är angeläget att erhålla en snabb effekt av myndighetsin- gripandet, t.ex. om ett nyfångat djur hålls i fångenskap i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 1 § och djuret riskerar att ta skada av fångenskapen. Vitesföreläggande bör dock inte tillämpas som ett alternativ till åtalsanmälan i de fall då frågan lämpligen bör prövas straffrättsligt. Förelägganden och förbud får förenas med vite. Bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. Om någon inte vidtar en åtgärd som åligger honom enligt föreskrifter eller villkor som meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets föreläggande får tillsynsmyndigheten, enligt paragrafens tredje stycke, förord- na om rättelse på hans bekostnad. Det blir sedan kronofogdemyndigheten som får verkställa rättelsebeslutet (jfr. 16 kap. utsökningsbalken). I enlighet med vad Lagrådet påtalat har i tredje stycket införts en bestämmelse om att sådant beslut får verkställas. 6 § För tillsynen har en tillsynsmyndighet rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, fordon och fartyg som används vid yrkesmässig eller annars i förvärvssyfte bedriven verksamhet eller som omfattas av tillstånd enligt denna lag och där göra undersökningar. Vad nu sagts gäller dock inte beträffande bostäder. skall lämna det biträde som behövs för tillsynen enligt denna paragraf. Bestämmelsen i paragrafens första stycke ger tillsynsmyndigheten rätt att för tillsynen få tillträde till visst område m.m. och där göra undersökningar. En sådan rätt är en förutsättning för en effektiv tillsyn.Beträffande rekvisiten yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte anförs följande. Med yrkesmässig avses i paragrafen en verksamhet där den som är ansvarig är näringsidkare och hanteringen ingår i en verksamhet av ekonomisk art. Med näringsidkare och näringsverksamhet avses här detsamma som i civilrättslig lagstiftning, t.ex. bokföringslagen (1976:125). också 16 kap. 10 c § (prop. 1980/81:176 s. 14). Utanför begreppet yrkesmässig faller emellertid sådan verksamhet i vinstsyfte som sker i mindre omfattning, t.ex. en verksamhet vid sidan av den egentliga sysselsättningen. Även sådan verksamhet omfattas dock av paragrafen genom tillägget eller annars i förvärvssyfte. Verksamheten måste dock ha viss omfattning för att det skall kunna vara fråga om verksamhet i förvärvssyfte. Enligt paragrafens andra stycke skall polismyndigheten på begäran biträda tillsynsmyndigheten med tillträde och undersökning. I allmänhet brukar föreskrivas att kronofogdemyndigheten skall biträda tillsynsmyndigheten i liknande fall som här avses. Den särskilda regleringen i detta fall utgår från att det vid varje länspolismyndighet finns en polisman som är kontaktperson i s.k. CITES-frågor. Den särskilda kompetens som den berörda polispersonalen har tillägnat sig bör tas tillvara och vidareutvecklas på detta sätt. Tillsynsmöjligheten måste även omfatta dem som utan att bedriva yrkesmässig verksamhet befattar sig med skyddade djur och växter. Paragrafen har därför i förhållande till Lagrådets förslag utvidgats till att omfatta tillträde i de fall då tillstånd föreligger. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndigheternas verksamhet. Genom bestämmelsen i denna paragraf får föreskrifter utfärdas om skyldighet för den som bedriver sådan verksamhet som berörs av tillsynen enligt denna lag att betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet. Lagrådet har i sitt förslag begränsat dessa avgifter till tillsynsmyndighetens verksamhet. Av vad som sagts framgår emellertid att avsikten är att också tillståndsgivning skall kunna avgiftsbeläggas. Regeringen anser att det därför klart bör framgå av lagens utformning att även sådana avgifter får tas ut av myndigheterna. 8 § Till böter eller fängelse döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet tar sådan befattning med djur, växter, ägg, rom, bon eller produkter av djur eller växter 1. som strider mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § eller mot ett villkor som har uppställts i samband med att ett tillstånd meddelats eller i annat beslut i enskilt fall, 2. som strider mot en bestämmelse om in- och utförsel, transport, handel och förevisning i rådets förordning (EEG) nr 3626/82. Om ett brott enligt första stycket är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen avsett exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller om den utförts vanemässigt eller i större omfattning. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling. I denna och i närmast följande paragraf finns lagens straffbestämmelser. Strafflatituderna överensstämmer huvudsakligen med strafflatituderna för motsva- rande eller liknande brott i naturvårdslagen och jaktlagen. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Detta undantag medför att oaktsamma handlingar som i sig kan vara ursäktliga inte behöver medföra något straff. Det som straffbeläggs är överträdelse av föreskrifter och tillståndsvillkor beträffande själva befattningen med de skyddade djur, växter, ägg, rom, bon eller med produkter som anges i 1 § eller ifrågavarande EG-förordning. Paragrafen har som framgår av avsnitt 5.3 ändrats något i förhållande till Lagrådets förslag. 9 § Till böter döms den som i en ansökan eller annan handling som ges in enligt denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller enligt rådets förordning (EEG) nr 3626/82, med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna en uppgift eller lämnar en oriktig uppgift om förhållanden av betydelse för tillstånd eller tillsyn. Genom paragrafen straffbeläggs vissa förseelser mot uppgiftsskyldighet som finns reglerad i lagens bestämmelser eller mot föreskrift som meddelats med stöd av lagen eller den angivna EG rättsakten. Förevarande paragraf är inriktad på brott där en tillstånds- eller tillsynsmyndighets verksamhet försvåras av handlingen eller underlåtenheten. 10 § Den som inte rättat sig efter ett vitesföreläggande enligt 5 § eller som överträtt ett vitesförbud enligt samma paragraf får inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Om ett vitesföreläggande eller förbud och en straffregel bygger på samma grund skall inte mer än en sanktion dömas ut. Vitet ges därvid företräde. 11 § Om någon har begått brott som avses i 8 §, skall egendom som nämns i 1 § och som gärningsmannen tagit befattning med, förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendom kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. I paragrafen regleras möjligheterna att förverka egendom som hanterats eller förvarats i strid mot förbud eller annan föreskrift som meddelats med stöd av 1 § eller i strid mot vissa bestämmelser i förordning (EEG) nr 3626/82. Enligt bestämmelserna i lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. skall förverkad egendom i allmänhet försäljas. Det kan dock i vissa fall finnas anledning att från sådan försäljning undanta dels djur eller växt som behövs för forskningsändamål, dels djur eller växt som kan återföras till vilt tillstånd. Undantag från försäljning får ske genom att en föreskrift om detta tas in i en lag eller förordning. Regeringen har således möjlighet att i en förordning föreskriva om erforderliga undantag från bestämmelserna i den ovannämnda förfarandelagen. 12 § Fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts eller medförts vid brott som avses i 8 § får förklaras förverkade, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. I stället för hjälpmedlet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Paragrafen har sin motsvarighet i 49 § jaktlagen. Förslaget har kommenterats i avsnitt 5.4. Av paragrafen framgår att fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som har använts vid brott som avses i 8 § får förklaras förverkade. Bestämmelsen är konstruerad så att förverkande får ske. Därmed föreligger inte en presumtion för förverkande. Som allmän förutsättning för förverkande enligt paragrafen gäller att det skall vara påkallat för att förebygga brott eller att det annars föreligger särskilda skäl. Som exempel på andra hjälpmedel som det kan bli aktuellt att förverka med stöd av denna paragraf kan nämnas värmelådor för transport av levande ägg och fågelungar samt frysboxar för förvaring av döda djur. Genom bestämmelsen i paragrafens andra stycke öppnas en möjlighet för domstolen att i stället för sakförverkande besluta om värdeförverkande. Domstolen har därvid möjlighet att av billighetsskäl förklara endast en del av hjälpmedlets värde förverkat. 13 § Den som har tagit befattning med ärende som avses i denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han därvid fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). I tillsyns- eller tillståndsärende enligt denna lag kommer myndigheterna att i vissa fall behöva anlita biträde av utomstående experter bl.a. för att artbestämma djur och växter. Dessa experter kan i samband med deltagandet i myndighetsverksamheten få kännedom om någons affärs- eller driftförhållanden. Det är därför nödvändigt att lagen innehåller särskilda bestämmelser om tystnadsplikt. Brott mot paragrafens bestämmelser utgör brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . 14 § En myndighets beslut i särskilda fall enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Föreskrifter om överklagande av en myndighets beslut om meddelande av föreskrifter med stöd av ett bemyndigande enligt denna lag meddelas av regeringen. Bestämmelserna i första stycket i denna paragraf reglerar rätten att överklaga beslut som har meddelats i enskilda fall enligt lagen och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Här innefattas beslut avseende bl.a. beviljande av tillstånd, tillståndsvillkor, förbud och förelägganden samt påförande av avgifter. För överklagande till kammarrätt krävs i enlighet med andra likartade bestämmelser prövningstillstånd. 7.2 Förslaget till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 1 § Ändringen behandlas i avsnitt 5.6. I den nuvarande lydelsen av paragrafen anges inte lagens geografiska tillämpningsområde. Genom bestämmelserna i lagen (1992:1140) om ekonomiska zon omfattas bl.a. skydd för och bevarande av den miljön och utnyttjande av naturtillgångar inom ekonomiska zon av svensk jurisdiktion. Genom ändring av paragrafen har jaktlagens tillämpningsområde utvidgats till att i de fall som anges särskilt omfatta även ekonomiska zon. Genom valfångstkonventionen har åtagit sig att reglera val- fångstverksamhet av personer eller med fartyg under svensk jurisdiktion.