prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Till grupp B räknas vidare placeringar och fordringar för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som avses i B 1-4. I 3 kap. 1 § första stycket B 1 ingår AP-fonden. Eftersom AP-fonden inte är någon emittent av ränteanknutna finansiella instrument har det inte ansetts relevant att ta med fonden i grupp B i den förevarande paragrafen. Grupp C upptar övriga placeringar och åtaganden. Av tredje stycket framgår hur stort kapitalkravet för den specifika risken skall vara, dvs. till vilken procentsats instrumenten skall tas upp. Kapitalkravet skall bestämmas separat i varje valuta. När de riskviktade positionerna beräknats skall de summeras, varvid kapitalkravet för den specifika risken för ränteanknutna finansiella instrument erhålls. I fjärde stycket omnämns de skilda metoder som direktivet erbjuder för beräkning av den generella ränterisken, nämligen löptidsmetoden och dura- tionsmotoden. Den metod som väljs av ett institut skall tillämpas genomgående för samtliga ränteanknutna finansiella instrument. Av 7 kap. 17 § 5 framgår att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall meddela närmare föreskrifter om beräkning av kapitalkravet för bl.a. ränterisker. Kapitaltäckningsbestämmelserna avseende ränterisker har behandlats i all- mänmotiveringen (avsnitt 6.9.2). 4 kap. 3 § Paragrafen, som svarar mot artikel 4 och punkterna 31-38 i bilaga I i kapital- kravsdirektivet, anger i första stycket kapitalkravet för positionsrisker i aktier och aktieanknutna (aktierelaterade) finansiella instrument som ingår i ett instituts handelslager. Med aktieanknutna instrument avses derivatinstrument med aktier eller aktieindex som underliggande tillgång. De vanligaste aktierelaterade finansiella instrumenten är aktieoptioner och aktieterminer samt optioner och terminer på aktieindex. Bestämmelsen i första stycket har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 6.9.3). Enligt andra stycket får ett lägre kapitalkrav för den specifika aktiekurs- risken tillämpas under vissa förutsättningar. Dessa har beskrivits närmare i allmänmotiveringen (avsnitt 6.9.3). En aktieindextermin som omsätts på börs och bedöms representera ett brett diversifierat index skall enligt punkt 37 i direktivet inte vara föremål för kapitalkrav för den specifika risken. Vidare gäller att en aktieindextermin, som inte kan fördelas på underliggande positioner, får behandlas som om den vore en enskild aktie. Den specifika risken för en sådan aktie kan lämnas utan avseende, om aktieindexterminen i fråga omsätts på börs och bedöms utgöra ett brett diversifierat index (punkt 38). Av 7 kap. 17 § 5 framgår att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall utfärda närmare föreskrifter i fråga om beräkningen av kapitalkravet för aktiekursrisker. 4 kap. 4 § Paragrafen bygger på bestämmelserna i artikel 4 och punkt 39 i bilaga I i kapitalkravsdirektivet och har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 6.9.4). Paragrafen innehåller en alternativ metod till dem som anges i 2 och 3 §§ för att beräkna positionsrisker i de fall ett institut agerar som emissionsgarant. Sedan institutets nettopositioner räknats fram med stöd av den alternativa metoden skall institutet beräkna kapitalkravet enligt 2 och 3 §§. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att den alternativa beräkningsmetod som paragrafen ger möjlighet till bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. Den av Lagrådet föreslagna lydelsen överensstämmer emellertid inte med punkten 39 i kapitalkravsdirektivet. Paragrafens lydelse har därför i förhållande till Lagrådets förslag ändrats så att orden "genom avtal" flyttats fram i texten och de omfattar därigenom både sådana delar av emissionen som tecknats av tredje man och som garanterats av tredje man. Begreppet fondpapper är definierat i lagen om handel med finansiella instrument (1 kap. 1 §). Därmed avses aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis). För att uppfylla kravet på att vara avsett för allmän omsättning skall enligt förarbetena instrumentet vara konstruerat på ett sådant sätt att det enkelt och smidigt kan överlåtas på värdepappersmarknaden. Instrumentet bör för varje behörig innehavare medföra en självständig, av föregående innehavares förhållande oberoende rätt att göra handlingen gällande. Löpande skuldebrev anges som ett exempel på ett sådant instrument (prop. 1990/91:142 s. 87). Enligt bestämmelsen i 7 kap. 17 § 5 skall regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, meddela närmare föreskrifter om beräkningen av kapitalkravet enligt den särskilda metod som emissionsgaranter får använda. 4 kap. 5 § Paragrafen föreskriver kapitaltäckning mot de avvecklingsrisker ett institut är utsatt för i transaktioner i sådana finansiella instrument som ingår i handelslagret och där affären inte fullföljts på avtalad avvecklingsdag. Be- stämmelsen svarar mot artikel 4 och punkterna 1 och 2 i bilaga II i kapi- talkravsdirektivet. I direktivet görs ett undantag (punkt 1 i bilaga II) från kravet på kapitaltäckning för avvecklingsrisker beträffande transaktioner i repor och omvända repor samt utlåning och lån av värdepapper. Undantaget har kommit till uttryck i sista stycket. Med repa förstås ett avtal om försäljning av ett värdepapper där säljaren förbinder sig att återköpa papperet inom till ett överenskommet pris. Repan kan även vara omvänd, dvs. avtal om köp i kombination med framtida försäljning. Det som är en repa för den ena parten är en omvänd repa för motparten, och tvärtom. Ett värdepapperslån är en affär där ett institut eller dess motpart överför värdepapper mot lämplig säkerhet under förutsättning att låntagaren åtar sig att återlämna likvärdiga värdepapper vid någon framtida tidpunkt eller vid anfordran från den som gör överföringen. Affären är utlåning av värdepapper för det institut som överför värdepapperen och inlåning av värdepapper för det institut till vilka de överförs. Av 7 kap. 17 § 5 framgår att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall meddela närmare föreskrifter om beräkningen av kapital- kravet för bl.a. avvecklingsrisker. Bestämmelsen har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 6.9.5). har i sitt remissvar föreslagit antingen en avkortning av de tidsspann som anges i direktivet för beräkning av kapitalkravet för avvecklingsrisker eller en skärpning av de faktorer som enligt den i direktivet föreskrivna metoden skall användas för beräkning av kapitalkravet för avvecklingsrisker. Närmare anvisningar om beräkningen av kapitalkravet enligt denna paragraf skall ges i föreskrifter meddelade av regeringen eller . Det är i det sammanhanget som inspektionens synpunkter får övervägas. 4 kap. 6 § Paragrafen, som svarar mot artikel 4 och punkterna 3-5 i bilaga II i kapital- kravsdirektivet, anger i första stycket kapitalkravet för motpartsrisker ett institut utsätter sig för om institutet betalat för finansiella instrument innan det har mottagit dessa eller levererat sådana instrument innan det har fått betalning för dem och, i de fall transaktionen skett över en stats gräns, en eller har förflutit efter det att betalningen eller leveransen ägt rum. Begreppet finansiellt instrument har använts för att paragrafen skall omfatta såväl värdepapper som anges i punkten 3 i direktivet som de övriga finansiella instrument såsom repor, värdepapperslån och OTC-derivat som behandlas i punkterna 4 och 5 i direktivet. Kapitalkravet för motpartsrisker skall bestämmas till av värdet av det finansiella instrumentet eller av likviden sedan hänsyn tagits till det riskvikttal som gäller för motparten i transaktionen. Med riskviktning avses i artikel 2.9 i kapitalkravsdirektivet storleken av den kreditrisk som gäller för berörda motparter enligt direktivet om kapitaltäckningsgrad (89/647/EEG). Därutöver skall tillgångar som utgörs av fordringar mot och andra exponeringar i förhållande till värdepappersföretag eller erkända värdepappersföretag i tredje land och exponeringar gentemot erkända clearingorganisationer och börser ges samma vikt som den som ges när berörd motpart är ett kreditinstitut. Riskgraderingen i förevarande paragrafs andra stycke följer, med vissa juste- ringar med hänsyn till denna definition, de placeringar i grupper efter riskgrad som återfinns i bl.a. 2 kap. 10 § andra och tredje styckena bankrörelselagen och 5 kap. 3 § andra och tredje styckena i lagen om värdepappersrörelse (0, 20, 50 eller riskviktning) och som i huvudsak överförts till 3 kap. 1 §. Indelningen av motparter har därför i jämförelse med vad som anges i 3 kap. 1 § första stycket avseende beräkning av kapitalkravet för kreditrisker, kompletterats med motparter i form av svenska värdepappersbo- lag, utländska värdepappersföretag i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, svenska börser och clearingorganisationer samt utländska börser eller clearingorgansationer i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver. För clearingorganisationer som drivs i statlig regi är motpartsrisken 0 enligt grupp A. Motpartsgruppen i 3 kap. 1 § första stycket C har inte ansetts tillämplig i detta sammanhang. Det kan noteras att regeringens lagförslag skiljer sig från promemorieförslaget genom att hänvisningen i det senare till 3 kap. 1 § första och andra styckena i regeringens förslag ersatts med en uppräkning av berörda motparter. För repor, omvända repor samt utlåning och lån av finansiella instrument som grundas på sådana instrument som ingår i handelslagret samt för OTC-derivat föreskriver kapitalkravsdirektivet särskilda beräkningsmetoder, som närmare skall beskrivas i föreskrifter meddelade av regeringen eller . Lagrådet har i sitt yttrande föreslagit att undantaget från huvudregln om hur motpartsriskerna skall beräknas för dessa särskilda instrument bör komma till uttryck i författningstexten. Den av Lagrådet föreslagna lagtexten kan ge ett felaktigt intryck av att dessa instrument helt skall undantas från detta kapitalkrav. Sista stycket skiljer sig därför från Lagrådets förslag genom att det särskilt angetts att kapitalkravet för motpartsrisker avseende dessa instrument skall beräknas enligt vad som föreskrivs av regeringen. Vidare används - med hänsyn till den specifika definition därav som ges i artikel 2.10 i kapitalkravsdirektivet - inte det av Lagrådet föreslagna begreppet OTC-derivat. Här anges i stället att de särskilda beräkningsmetoderna skall gälla sådana derivatinstrument som regeringen föreskriver. Bestämmelserna i paragrafen skall enligt 7 kap. 17 § 5 kompletteras med närmare föreskrifter - meddelade av regeringen eller - om beräkningen av kapitalkravet enligt denna paragraf. Bestämmelsen om kapitalkrav för motpartsrisker har kommenterats i allmän- motiveringen (avsnitt 6.9.6). 4 kap. 7 § Paragrafen svarar mot artikel 4 och punkt 6 i bilaga II i kapitalkravsdirek- tivet. För risker som sammanhänger med vissa exponeringar som ett institut har i resultatförda men inte reglerade fordringar vilka är relaterade till poster i handelslagret skall, under förutsättning att dessa poster inte räknats av från kapitalbasen samt inte omfattas av kapitalkraven i 2-6 §§, kapitalkravet beräknas enligt reglerna i direktivet om kapitaltäckningsgrad (89/647/EEG), dvs. enligt de principer som gäller för beräkning av kapitalkrav för kreditrisk. Detta innebär att fordringarna - efter en reducering med hänsyn till det riskvikttal som gäller för gäldenären (motparten) - kräver kapitaltäckning. De fordringar som enligt direktivet är föremål för kapitaltäckning är bl.a. fordringar på avgifter, provisioner, räntor och utdelningar. I direktivet anges också marginalsäkerhet avseende derivatinstrument som är föremål för börshandel. I paragrafen hänvisas i fråga om den riskviktning som skall göras till bestämmelserna i 6 §. Riskviktningen skall göras med hänsyn till vem som är motpart och med beaktande av bestämmelsen i artikel 2.9 i kapital- kravsdirektivet. Denna artikel har närmare beskrivits i författningskommentaren till 6 §. Enligt 7 kap. 17 § 5 skall närmare föreskrifter för beräkning av kapitalkravet för bl.a. de risker som behandlas i paragrafen meddelas av regeringen eller . Bestämmelserna om kapitalkrav för andra risker har kommenterats i allmän- motiveringen (avsnitt 6.9.7). 4 kap. 8 § I paragrafens första stycke behandlas en av de metoder som kapitalkravs- direktivet anvisar för att beräkna kapitalkravet för valutakursrisker som ett institut utsätts för i sin totala verksamhet genom olika placeringar och åtaganden på valutamarknaderna. Kapitalkravet skall beräknas på ett instituts nettoposition i utländsk valuta. Kapitalkravsdirektivet (bilaga III) anger en rad olika poster som skall inräknas i nettopositionen (punkt 3.1). I andra stycket lämnas en beskrivning av vad som avses med ett instituts totala nettoposition i utländsk valuta (punkterna 2-4 i bilaga III). Beräkningen sker i två steg. Först fastställs institutets öppna nettoposition i varje enskild valuta, inkl. den valuta i vilken rapportering sker. I nästa steg skall dessa positioner - korta och långa - i olika valutor, var för sig ( med undantag för rapporteringsvalutan) räknas om till den valuta i vilken rapportering sker. Därefter summeras de korta resp. de långa positionerna var för sig och den högsta av dessa båda summor utgör institutets totala nettoposition i utländsk valuta, dvs. institutets totala valutaexponering. I tredje och fjärde styckena anges att vissa alternativa metoder för beräkning av valutakursrisker får tillämpas. Tredje stycket andra meningen innefattar den möjlighet som ges i direktivet att tillåta ett lägre kapitalkrav motsvarande för avstämda positioner i sådana valutor som ingår i andra etappen av den Europeiska monetära unionen. Med stöd av 7 kap. 17 § 5 skall regeringen eller, efter regeringens be- myndigande, med utgångspunkt i de metoder för beräkning av kapitalkravet för valutakursrisker som paragrafen anvisar utfärda närmare föreskrifter om bl.a. dessa metoder samt om vilka poster som skall ingå i beräkningen av ett instituts nettoposition i utländsk valuta. Paragrafen har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 6.9.8). 5 kap. Stora exponeringar 5 kap. 1 § I paragrafens första stycke anges den största tillåtna exponering som ett institut får ha gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning. Vid beräkningen läggs således samman samtliga exponeringar som ett institut har gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning och det är totalsumman som inte får överstiga av kapitalbasen. I andra stycket behandlas exponeringar som ett institut har gentemot sin egen företagsgrupp. I dessa fall är gränsvärdet för maximal exponering mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning inom företagsgruppen sänkt från . Av tredje stycket följer att när en bank inte ägs av en annan bank eller annat institut, ett försäkringsföretag eller motsvarande utländskt företag så får den totala exponeringen som banken har mot ett eller flera andra företag inom samma koncern inte överstiga av bankens kapitalbas i stället för huvudregelns . Skälen för denna ytterligare begränsning har utvecklats i allmänmotiveringen avsnitt 7.3. Exponeringar inom företagsgrupper kan i vissa fall undantas från be- gränsningsreglerna i 5 kap. 1 och 3 §§. Detta regleras i 6 kap. 10 §. I 4 § anges några av de poster som inte skall räknas in vid bestämmandet av ett instituts exponeringar. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall enligt 7 kap. 17 § 6 meddela närmare föreskrifter om hur exponeringarna skall värderas vid beräkningen av ett instituts exponeringar. Det finns enligt bestämmelserna i artikel 4.8, 4.9 och 4.10 i direktivet om stora exponeringar möjlighet till viktning av värdet av vissa exponeringar. Beräkningen av exponeringar i handelslagret gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning beskrivs i allmänmotiveringen, avsnitt 7.3. 5 kap. 2 § I första stycket definieras begreppet grupp av kunder med inbördes anknytning. En grupp av kunder med inbördes anknytning föreligger när det finns affärs- eller intressegemenskap mellan kunderna. Som exempel på sådan gemenskap kan nämnas gemensamt ägande, gemensam ledning, korsvisa garantier och ett direkt kommersiellt beroende som inte kan brytas på kort sikt. Följden av gemenskapen kan bli att om ett av företagen i gruppen får finansiella problem så är det sannolikt att även de andra företagen i gruppen får problem. I andra stycket definieras begreppet kund. Med kund avses i fråga om placeringar i finansiella instrument emittenten eller i fråga om derivat- instrument emittenten av den underliggande tillgången enligt bestämmelserna i punkt 2 i bilaga VI och punkt 12 i bilaga 1 i kapitalkravsdirektivet och i fråga om andra fordringar eller åtaganden den som svarar för fordringen eller åtagandet. 5 kap. 3 § Det sammanlagda värdet av ett instituts samtliga stora exponeringar får inte överstiga av institutets kapitalbas. I 4 § anges några av de poster som inte skall räknas in vid bestämmandet av ett instituts exponeringar. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall enligt 7 kap. 17 § 6 meddela närmare föreskrifter om hur exponeringarna skall värderas vid beräkningen av ett instituts exponeringar. I andra stycket definieras begreppet stor exponering. 5 kap. 4 § Enligt paragrafens första stycke skall vid bestämmandet av ett instituts ex- poneringar inte räknas in de poster som anges i 3 kap. 1 § första stycket A 2-6. Det gäller exponeringar där risken att engagemangen inte infrias är liten beroende på den som exponeringen riktar sig emot eller förekomsten av betryggande säkerhet. Dessa poster skall viktas till noll, dvs. undantas, vid kapitalkravsberäkningen. Enligt artikel 4.7 i direktivet om stora exponeringar får vissa i artikeln angivna poster undantas vid tillämpningen av begränsningsreglerna. De poster som tagits upp i paragrafens första stycke överensstämmer med posterna i artikel 4.7 a-g i direktivet. Bestämmelsen i andra stycket motsvaras av en bestämmelse i artikel 1 h i direktivet om stora exponeringar. Regeringen får enligt bestämmelsen i tredje stycket föreskriva att även andra poster än dem som anges i första stycket får undantas från tillämpningen av begränsningsreglerna om stora exponeringar. Det gäller övriga i artikel 4.7 i direktivet om stora exponeringar angivna poster med låg kreditrisk. Vidare får enligt bestämmelsen i artikel 1 h i samma direktiv alla poster som i sin helhet täcks av eget kapital med de behöriga myndigheternas medgivande undantas från begränsningsreglerna om stora exponeringar under förutsättning att detta egna kapital inte ingår i beräkningen av kapitaltäckningsgraden eller andra beräkningskvoter för övervakning som fastställts i gemenskapslagstiftningen. Enligt bestämmelsen i 7 kap. 18 § andra stycket får regeringen överlåta sin föreskriftsrätt till . 5 kap. 5 § Bestämmelser om beräkning av kapitalbasen finns i 2 kap. 6-8 §§. Vid be- stämmandet av ett instituts exponering i handelslagret kan den utvidgade kapitalbasen (2 kap. 8 §) användas enligt bestämmelsen i punkt 10 i bilaga VI i kapitalkravsdirektivet. Vid bestämmandet av exponeringar i verksamheten utanför handelslagret skall enligt direktivet om stora exponeringar kapitalbasen bestämmas enligt definitionen i direktivet 89/299/EEG, om kapitalbasen i kreditinstitut. 5 kap. 6 § undantas från bestämmelserna om begränsningar av stora exponeringar. Skälen för undantaget redovisas närmare i allmänmotive- ringen, avsnitt 7.3. omfattas dock av rapporteringsskyldigheten enligt 7 kap. 11 § och för kassan skall även i fortsättningen gälla de bestämmelser om enhandsengagemang som finns i 7 § andra stycket lagen (1980:1079) om . 6 kap. 1 § Definitionen av en finansiell företagsgrupp är ny. Den följer av artikel 3.1 och 3.2 i direktivet om gruppbaserad tillsyn. I en finansiell företagsgrupp ingår enligt första stycket ett moderföretag som är kreditinstitut, värdepappersbolag eller holdingföretag med finansiell verksamhet och alla dess dotterföretag som är kreditinstitut, värdepappersbolag eller motsvarande utländska företag. Även dotterföretag som är finansiella institut ingår. Vidare kan i en finansiell företagsgrupp ingå vissa fall av ägarintressen. En finansiell företagsgrupp kan således omfatta både dotterföretag och företag som det finns ägarintresse i. För att ett ägarintresse skall ingå i en finansiell företagsgrupp krävs att företaget vari ägarintresse föreligger är kreditinstitut, värdepappersbolag, motsvarande utländskt företag eller finansiellt institut och att det leds tillsammans med ett eller flera andra företag. Ansvaret hos de företag som leder företaget vari ägarintresse föreligger måste vara begränsat. Det skall således föreligga en form av "samriskföretag" (joint venture). Som ett exempel på en situation som kan omfattas av bestämmelsen kan nämnas att ett kreditinstitut äger av företaget och att tre andra företag äger var. Ett samriskföretag karaktäriseras vanligen av att dess verksamhet drivs gemensamt av ägarna och att inte någon av dessa har ett ensamt bestämmande inflytande. Större beslut fattas gemensamt av ägarna och det finns i regel ett kontrakt mellan dem som reglerar hur besluten skall fattas. Detta är något som saknas i andra fall av ägar- intressen. När en finansiell företagsgrupp föreligger skall enligt andra stycket även an- knutna företag ingå. Det anknutna företaget kan antingen vara dotterföretag eller ett företag vari ägarintresse förligger. Beteckningen finansiell företagsgrupp avviker från koncernbegreppet, dels genom att sådana ägarintressen som inte är dotterföretag kan ingå dels genom att inte alla dotterföretag ingår. 6 kap. 2 § Enligt artikel 5.3 och 5.4 i direktivet om gruppbaserad tillsyn skall de behöriga myndigheterna få bestämma om reglerna för finansiella företagsgrupper skall gälla även i andra fall än de som anges i 1 §. Regeringen ges därför i denna paragraf möjlighet att i varje enskilt fall som uppfyller förutsättningarna i paragrafen och som inte omfattas av 1 § föreskriva huruvida bestämmelserna om finansiella företagsgrupper skall gälla. Regeringen kan med stöd av 7 kap. 18 § andra stycket överlämna till att meddela föreskrifter enligt denna paragraf. I första punkten anges att det föreligger andra ägarintressen än som anges i 1 § första stycket 2. Härmed menas andra former av ägarintresse än sådana som uppstår i samriskföretags-fallen. Exempelvis kan ett kreditinstitut inneha av rösterna eller kapitalet i företaget vari ägarintresse föreligger som det övriga ägandet är spritt på många små ägare. Ett annat exempel är att det ägande företagets ansvar inte är begränsat. Så är fallet vid ägande av ett handelsbolag. Det kan också enligt andra punkten föreligga andra former av kapitalbindningar. Med detta kan avses att ägarandelen understiger av rösterna och kapitalet. Det kan även i dessa fall föreligga skäl för att anse att reglerna om finansiella företagsgrupper skall äga tillämpning. Av tredje punkten framgår att reglerna om finansiella företagsgrupper kan tillämpas även när ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag utövar ett väsentligt inflytande. Trots att det inte föreligger något ägarintresse eller någon annan form av kapitalbindningar kan det tänkas att ett företag utövar ett väsentligt inflytande över ett annat företag. Om så är fallet kan regeringen föreskriva att en sådan grupp skall omfattas av reglerna om finansiella företagsgrupper. Av fjärde punkten framgår att en finansiell företagsgrupp kan föreligga även om två eller flera kreditinstitut, värdepappersbolag, motsvarande utländska företag eller finansiella institut har en gemensam eller i huvudsak gemensam ledning.