prop · GI033 · 1995-01-01 00:00:00 — Om det blir aktuellt att ge andra områden motsva- rande skydd bör formuleringen liksom i övriga paragrafer i kapitlet utgå från exploateringsföretaget och dess tillåtlighet och inte, som i förslaget, från det nu aktuella området. finner det väl motiverat att områdets rekreationsvärde ingår och till- mäts betydelse vid bedömningen av vad som är tillåten skada (3 kap.7 §). Det är dock natur- och kulturvärdena som utgör grunden för områdets riksintresse (3 kap 1 §) vilket bör framgå tydligare även i motivtexten. Även om exploatering utanför gränserna, i likhet med vad som gäller för övriga områden av riksintresse, inte är tillåten om den påtagligt skadar riksintresset bör enligt inte bara områdets yttre gränser utan även innebörden av begreppet parker och historiska landskap inom området (kärnområdena) vara klarlagt. Det har bl.a. betydelse för att bedöma vilken exploatering som kan vara tilllåten (icke påtaglig skada) samt behovet av att fullfölja skyddet på olika sätt. Skyddet genom 3 kap. 7 § behöver uppmärksammas i kommande prövnings- beslut vilket enligt kan påkalla tillämpning av 12 kap. . tillstyrker att kulturminneslagen knyts till naturresurslagen. Det saknas saklig grund att göra skillnad mellan naturvårdslagens och kulturminnes- lagens funktionssätt i beslut om mark- och vattenområden och den fysiska miljön i övrigt. och statens historiska museer tillstyrker förslaget att införa en bestämmelse om natio- nalstadspark i naturresurslagen. Området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården är även i internationellt perspektiv unikt och genom sitt läge nära ständigt exploateringshotat. Ämbetet finner det synnerligen angeläget att hela området ges ett långsiktigt och effektivt skydd. Ämbetet tillstyrker även förslaget att knyta lagen om kulturminnen m.m. till naturresurslagen men anser att det krävs ett visst ytterligare beredningsarbete beträffande konsekvenserna för kulturminneslagens Tillämpning och pekar på några oklarheter som bör klarläggas så att det klart framgår att den föreslagna kopplingen endast avser att tydliggöra kulturmiljövårdens roll i planeringen och i förhållandet till andra samhällsintressen. Områdets avgränsning bör i huvudsak följa den fastlagda gränsen för riksin- tresseområdet. finner det dock lämpligt att innefatta såväl som Sörentorpsområdet i . anser att ett par begrepp i lagtexten bör ändras. Begreppet "parker" måste ses som en del av begreppet "historiskt landskap". Ordet "förvanskas" är inte tillräckligt tydligt och bör därför ersättas med "skadas" vilket skulle medföra att tolkningsutrymmet för intrång i kulturmiljön tydligt begränsas som det överensstämmer bättre med motsvarande begrepp i 2 kap. 6 §. Av motiven till den nya paragrafen bör dessutom klart framgå att områdets skydd även inbegriper störningar från trafikanläggningar. Enligt mening förutsätter förslaget att arbetet med att säkerställa och konkretisera bevarandevärdena drivs vidare till en faktisk mark- användningsreglering bl.a. genom att använda kulturminneslagens möjligheter. Det kulturreservatsinstitut som regeringens lagrådsremiss föreslår med anledning av Miljöskyddskommittens betänkande Miljöbalk skulle kunna vara väl lämpat som skydd för väsentliga delar av . Därvid förutsätts att fri- luftslivets intressen och den biologiska mångfalden kan skyddas på ett tydligt sätt. Den föreslagna ändringen i naturresurslagen ger enligt ett angeläget grundskydd som bör kompletteras med beslut och föreskrifter enligt naturvårdslagen och kulturminneslagen för att uppnå tillräckligt skydd och ändamålsenlig vård av särskilt värdefulla delområden. Vissa begreppet bör förtydligas. Begreppet "parker och historiska landskap" i lagtexten bör enligt ersättas med ett begrepp som täcker alla de objekt och företeelser som bestämmelserna enligt lagens bakgrund och motiv avser att omfatta. Det bör också tydligare framgå att det nya uttrycket att kultur-, natur- och rekreationsvärden inte får "förvanskas" avser att ge området ett starkare skydd än det annars i 3 kap. naturresurslagen använda uttrycket att natur- och kulturvärden inte får "påtagligt skadas". Eftersom förslaget inte avser att hindra all komplettering eller naturlig omvandling och utveckling inom befintliga bebyggelseområden anser att områdesavgränsningar och avsedda åtgärder måste preciseras tydligare. Det bör även framgå på vilket sätt kommunernas program knyts till lagen. I programmet anges t.ex. att höga miljökrav skall ställas på sådana förändringar inom eller intill området som kan påverka miljön. anser att miljökraven måste preciseras. Buller liksom utsläpp i luft och vatten påverkar i hög grad området. Miljökraven måste därför följas upp genom beslut enligt miljöskyddslagen och . Beslut om förvaltarorganisation bör fattas av regeringen sedan beslutat om lagändring. anser att staten skall ha huvudansvaret och bör, liksom för nationalparkerna (se 3 § nationalparksförord- ningen, SFS 1987:938), vara ansvarig för förvaltningen. Ett särskilt skötselråd bör inrättas där bl.a. representanter för landsting och berörda kommuner ingår. Kostnadsfördelningar mellan olika intressenter bör regleras genom förhandling och avtal. Enligt är Värtabanan en viktig länk i transportsystemet mellan , och . I kommunens översiktsplan anges den som riksin- tresse ur kommunikationssynpunkt. anser därför att det bör framgå tyd- ligt av motivtexten att den föreslagna lagändringen inte begränsar önskvärd ut- veckling av järnvägstrafiken eller förhindrar erforderliga kapacitetshöjande åt- gärder på banan. tillstyrker förslaget men anser att syfte och motiv bör formuleras tydligare. Vidare måste det nya begreppet "förvanska" pre- ciseras närmare. finner det positivt att kulturminneslagen knyts till naturresurslagen. framhåller att skyddet bör utformas så att trafikförsörjningen av norra delar kan lösas och åtgärder enligt väghållningsplanen och kan genomföras. Det är därför viktigt att det finns ett framtida handlingsutrymme. Den närmare avgränsningen av bör enligt mening göras i kommunernas översiktsplaner. bör t.ex. inte ingå i natio- nalstadsparken. Kopplingen mellan och behöver byggas om och kanske flyttas norrut. Även vid Storängsbotten kan avgränsningen behöva studeras närmare. är angeläget att bidra till att områdets unika natur- och kulturvär- den bevaras och förstärks. I samarbete med planeras förbättringar av stadsbilden vid . kommer även att medverka till att minska de miljöstörningar och barriäreffekter som orsakar. Tillfarten till från enligt det s.k. alternativ innebär förbättringar för miljön vid Kräftriket. Anslutningen av till enligt aktuellt alternativ sker utanför . Åtgärder utefter trafiklederna som förbättrar stadsbilden, minskar bullerstör- ningar, ökar tillgängligheten och förstärker de ekologiska sambanden kan komma att innebära ökade kostnader för . Verket anser att dessa åtgärder är av intresse för alla berörda parter och att en lämplig kostnadsfördelning får diskuteras. har ingen erinran mot att det aktuella området ges ett starkare skydd mot exploateringsföretag m.m. men är tveksamt till den föreslagna gräns- dragningen och den lagtekniska lösningen. anser att: - gräns bör följa södra strandlinje - Rosenvik, med kontor för Stockholms sjötrafikområde, förtöjningsplats, bojförråd och bojverkstad, bör undantas - det föreslagna stadgandet i 3 kap 7 § hör hemma i naturvårdslagen - justeringen i 3 kap 1 § inte behövs. tillstyrker förslaget under förutsättning att det inte hindrar de ändringar av kraftledningsstråken inom området som bedöms som rationella med hänsyn till förändringar i samhället. delar uppfattningen att det föreslagna området bör ha ett särskilt skydd med hänsyn till de unika kultur-, natur- och rekreationsvärdena. delar också uppfattningen att konflikten mellan önskemålen om skydd för området och det hårda exploateringstrycket här är mycket tydlig. anser dock att den föreslagna lydelsen av 3 kap. 7 § inte är förenlig med förslagets syfte och innehållet i 3 kap. 1 §. Uttrycket "påtaglig skada" i 1 § ger enligt uppfattning ett mer långtgående skydd mot förändringar än det nya begreppet "förvanska" i 7 §. Dessutom avser 1 § hela där 7 § inskränker sig till parker och historiska landskap. ifrågasätter lämpligheten av att inskränka möjligheten till undantag för utvecklingen av befintliga tätorter m.m. genom reglering i natur- resurslagen som har en övergripande karaktär och inte innehåller någon reglering av ersättningsfrågor. En stor del av marken ägs av staten. Om bestämmelser om kulturhistoriskt intressant bebyggelse kan införas i naturvårdslagens regler vore det därför enligt inte främmande att istället ge området ett skydd motsvarande naturvårdslagens nationalpark. Det bör därvid övervägas om inte ett sådant skydd har en lämpligare plats bland den nya hus- hållningsbestämmelser än bland naturvårdsbestämmelserna. har ingen annan invändning mot förslaget om ändring i kulturminneslagen än att ordet "tillbörlig" bör utgå. Hovrätten har ingen erinran mot förslaget i sak men avstyrker den föreslagna lagtekniska lösningen. Den nya paragrafen säger inte något om vad som utmärker en nationalstadspark och ger inga besked om vilka bedömningar som skall göras när ett område klassificeras som nationalstadspark eller vilka rättsverkningar som följer av en sådan klassificering. Nödvändiga bestämmelser i detta avseende har sin plats i speciallagstiftningen. Det mest närliggande exemplet är bestämmelserna om nationalparker i naturvårdslagen. Sådana parker avsätts genom beslut i varje särskilt fall. En sådan ordning är enligt hovrättens mening lämplig även för del. Åtgärder som inte kräver tillstånd enligt någon av de lagar som är förtecknade i 1 kap. 2 § träffas inte av de nya bestämmelserna i 3 kap. 7 §. Hovrätten ifrågasätter om området därmed får det heltäckande skydd som åsyftas. Även detta förhållande talar för att nationalstadsparker bör inrättas efter beslut i varje särskilt fall. Det blir då möjligt att på ett för myndigheter och enskilda bin- dande sätt precisera parkens omfattning och de restriktioner som skall gälla inom området. Kammarrätten har ingen erinran mot ändringarna i naturresurslagen men ifråga- sätter behovet av och avstyrker ändringen i kulturminneslagen. Plan- och byggutredningen (M 1992:03) Utredningen, som behandlat frågorna om säkerställande av parker och grönområden i den fysiska planeringen i betänkandet Miljö och fysisk planering (SOU 1994:36), har inte någon erinran mot de framlagda förslagen om ändringar i naturresurslagen och kulturminneslagen. anser att särskild lagstiftning behövs för att långsiktigt garantera att de oexploaterade och kulturhistoriskt värdefulla miljöerna får ett permanent och effektivt skydd. Enligt uppfattning är det viktigt att syftet med nationalstads- parken tydligt formuleras och att motiven för lagtexten förtydligas. Motivskriv- ningen bör t.ex precisera den närmare innebörden av begreppet "förvanska". Begreppet förekommer i annat sammanhang i både kulturminneslagen och i . Konsekvenserna av kulturminneslagens koppling till naturresurslagen bör analyseras närmare. anser vidare att gränser bör läggas fast i kommunernas översiktsplanearbete på motsvarande sätt som görs för andra områden som berörs av naturresurslagens bestämmelser. Naturlig omvandling, utveckling och användning av redan exploaterade områden, liksom erforderlig vägar och kollektivtrafik i området, får inte förhindras. Eftersom naturresurslagen får genomslag först vid tillämpningen av andra lagar förutsätter att eventuella ersättningar utgår enligt nuvarande regler. kommun tillstyrker förslagets innebörd och syfte. Lagtexten bör dock förtydligas i vissa delar. Konsekvenserna av att knyta kulturminneslagen till naturresurslagen bör belysas mer ingående. Innebörden av begreppet "förvanska" i lagtexten måste förtydligas. Det övergripande ansvaret för utveckling och skötsel bör behandlas. Kommunen framhåller vikten av att sammanhängande park- och naturområden bibehålls och utvecklas. Det bör därför övervägas om inte område bör utvidgas till att även omfatta dels ett brett strandområde vid inom kommun och dels ett område väster om kring . Delområden inom som redan tagits i anspråk för bebyggelse - , , , Stora Lappkärrsberget, Frösundavik, kv Skogskarlen, , - bör avgränsas i detaljplaner eller områdesbestämmelser. Avgränsningarna bör inte vara så snäva att de omöjliggör kompletteringar som är angelägna för pågående markanvändning och möjliga med hänsyn till den föreslagna . För och kan avgränsningen i huvudsak följa befintlig bebyggelsegräns. ingår enligt kommunens översiktsplan i ett tänkbart utbyggnadsområde för bostäder. För kv Skogskarlen finns en i gällande detaljplan outnyttjad byggrätt omfattande ca . Kommunen kommer att i samarbete med markägaren söka ändra detaljplanen och tomtens byggrätt på ett sätt som så långt möjligt tar hänsyn till natur- och kulturvärdena. Enligt ett avtal mellan kommun och SAS skall kommunen verka för detaljplaneläggning för utbyggnad vid Frösundavik med ytterligare om detta behövs för SAS huvudkontor och om det är förenligt med kulturmiljön. Kommunen anser att staten bör medverka i förhandlingar med SAS om ändringar av avtal och detaljplan i syfte att tillvarata naturvårdsintressena i området. För övriga delar av Frösundavik avser kommunen att upprätta detaljplan med möjlighet till försiktig komplettering och med preciserat skydd för natur-, kultur- och rekreationsvärdena. För de historiska parkerna anger kommunen att fler byggnader i slottsområde samt bör byggnadsminnesmärkas. Vid bör natur- reservat bildas med bestämmelser om skydd och skötsel. För Tivoliområdet avser kommunen att upprätta detaljplan. Sambandet mellan stenstaden och saknar enligt kommunens uppfattning ännu fullgod lösning. Pågående detaljplanearbete visar bl.a. komplettering med ett mindre hotell och byggnader för publikt ändamål vid och f.d. flygterminalen. Kommunen anser att ett samlat synsätt bör tillämpas för förbättring av stadsinfarterna. Närmast gäller det vägavgiftsstationer. bör åtgärder vidtas för att förbättra hela stråket från till . Det finns t.ex. anledning att överväga en sänkning av i samband med en ombyggnad av för att återskapa sambandet mellan och . Vid korsar en i regionplanen redovisad ny spårväg både och på en lång bro som medför allvarliga komplikationer för landskapsbilden. Departementets syfte att ge området Ulriksdal-Haga-Brunnsviken-Djurgården ett förstärkt skydd överensstämmer med de mål staden redan uttalat. Området är unikt för storstadsförhållanden. Med förslaget till lagstiftning följer en rad frågeställningar som måste klarläggas innan ställning kan tas till förslaget. Ett flertal frågor är av sådan karaktär att de måste utredas och ges en lösning efter samråd mellan berörda kommunala och statliga organ. Beträffande den lagtekniska sidan har ifrågasatts om ett lagskydd bäst uppnås genom en ny bestämmelse inom naturresurslagen vilken har en mer övergripande roll inom lagstiftningen. Överväganden bör göras om regler för nationalstadspark är mer lämpade för naturvårdslagen. Den geografiska gränsdragningen bör penetreras noggrannare i samråd mellan stat och kommun innan ställning tas till förslaget. Lagförslaget är otydligt beträffande hur skyddsbestämmelserna påverkar de områden som ligger direkt utanför parken. På denna punkt måste syfte och innebörd preciseras närmare innan konsekvenserna för staden kan överblickas fullt ut och slutlig ställning tas till förslaget. På grund av den korta remisstiden har det inte varit möjligt att undersöka vilka byggrätter som kan finnas inom området. Dessa kan, liksom andra faktorer, leda till ersättningsanspråk från olika intressenter. Även på denna punkt anser kommunen att ett klarläggande behövs innan staden kan ta slutlig ställning till skyddsbestämmelserna. Rollfördelningen mellan stat och kommun behöver förtydligas. Genomförandet av PBL hade bl.a. som syfte att stärka kommunernas ställning. Ett statligt beslut om nationalstadspark får inte motverka detta syfte och bör därför innehålla regler för ansvarsfördelningen mellan stat och kommun. I detta ligger också att ekonomiska åligganden måste klargöras. förutsätter att staten bär de tillkommande kostnaderna som kan följa av ett införande av lagförslaget. I sammanhanget måste även konsekvenserna för redan planerade infrastruktur- investeringar och planerad bebyggelse i anslutning till området belysas närmare, liksom statens kostnadsansvar. Kommunen tillstyrker att får ett starkt skydd. En särskild lagstiftning är sannolikt det bästa sättet att säkerställa skyddet för bevarandevärdena och freda området mot starka exploateringsintressen. Kommunen kommer i sin hantering av frågor rörande mark- och vattenanvändning att ta hänsyn till att den gränsar till det skyddsvärda området. Inom ramen för förslaget måste det dock vara möjligt att bygga Ringen och förbättra framkomlig- heten på . Det måste också vara möjligt att genomföra en över kommungränserna samordnad markförläggning av högspänningsledningar. kommun har ingen erinran mot förslaget. kommun har inga synpunkter på själva förslaget men påpekar att national- med den utformning och reglering som föreslås påverkar Nackas intressen. har tidigare uttalat sitt stöd för den regionala grönstrukturen. Ett införande av kan förstärka bevarandet av stränderna kring det gemensamma vattenområdet. Den föreslagna har en annan historisk och kulturell bakgrund än . Det kan därför ses som naturligt att dra gränsen i vattenområdet mellan och . Motiven och syftena med blir då entydiga. Kommunen förutsätter att både den planerade Ringen och kan genomföras på sådant sätt att någon intressekollision inte behöver uppkomma. kommun anser att det är viktigt att säkerställa natur- och kulturkvaliteterna kring de kungliga lustslotten och samt den kungliga . Dagvattenhanteringen längs upptagningsområde och vattenlandskapet längs behöver studeras för att klarlägga kvaliteer, tillgänglighet och spridningsvägar för växter och djur. Undantag i bör göras för . Det är också viktigt att ej förhindrar att E4 byggs ut. anser inte att ett utökat skydd för området genom särskilda bestämmelser i naturresurslagen är nödvändigt. Tillämpning av nuvarande lagstiftning bör kunna ge ett fullgott skydd. Konsekvenserna för möjligheterna att utveckla viktiga regionala funktioner, som kan komma att inverka på är svåra att överblicka. Nämnden anser att det finns risk för att en ny lagstiftning kan komma att hindra utvecklingen av befintliga verksamheter eller angelägna vägar och kollektivtrafikanläggningar i området. Enligt nämndens uppfattning bör en bearbetning av kommunernas översiktsplaner läggas till grund för överväganden om hur en eventuell nationalstadspark bör avgränsas. Det finns starka motiv för att reservera delar av och Margareteborg för framtida bebyggelse. Dessa områden kan med sitt centrala läge och goda möjligheter till bra kollektivtrafik bli attraktiva för bostäder. Avgränsningen av mot bör därför omprövas. Fisksjöäng bör som en naturlig del av kunna bebyggas med bostäder. Vidare bör utbyggda stadsdelar inom området ges en möjlighet att i rimlig utsträckning kompletteras och förändras. Nämnden utgår från att sådana utbyggnader som från miljösynpunkt är regionalt angelägna inte skall förhindras, t.ex. Norra Länken-Österleden eller snabbspårvägen . Ringen som i huvudsak går i tunnel genom området syftar tillsammans med bilavgifterna till att avlasta innerstan från trafik. Förslaget om en snabbspårväg i tvärled syftar till att minska behovet av biltrafik. Ett av de viktigare syftena bakom var att förtydliga ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och övriga parter. Kommunerna har sålunda tilldelats ökade befogenheter och ökat ansvar. Staten äger erforder- liga instrument för bevakning av riksintressena. Med föreliggande lagstift- ningsförslag kan det enligt regionplane- och trafiknämnden ifrågasättas var kommunens befogenheter och ansvar finns vid behandling av frågor som berör enligt de olika lagar som kan tillämpas för området. Några särskilda skäl finns inte för en begränsning av kommunens befogenheter. Rådet till skydd för skönhet Rådet välkomnar förslaget om en nationalstadspark som en framsynt åtgärd som höjer sig över dagens kortsiktiga exploateringspolitik. En ytterst försiktig och till naturen anpassad utbyggnad av de i området etablerade institutionerna är den enda åtgärd som möjligen kan tillåtas inkräkta på de redan svårt skadade grönytorna. Enligt rådets mening bör omfatta även KTH och . KTH med sina förnämliga, tidstypiska tegelbyggnader företräder just begreppet "kultur i natur". är ett tidigt och ovanligt lyckat exempel på funk- tionalismens strävan att bygga högklassiga arbetarbostäder luftigt lagda i naturen. Dessa områden utgör dessutom viktiga delar av naturkorridoren mellan och . Miljövårdsråd stöder oreserverat förslaget om ett utökat skydd för området genom särskilda bestämmelser om nationalstadspark i naturresurslagen. Av promemorian framgår att Österleden förorsakar trafikökning på . miljövårdsråd har i en rad remissvar med skärpa framhållit att Österleden kommer att ha negativ inverkan på miljön i . anser därför att Österleden bör utgå ur planeringen. Området vid , som via gränsar till , har stora naturvärden. Bergets sydvästsluttning är en klassisk lokal för flera sällsynta växter som har kallats "botaniska fornminnen" från värmetiden . I vikens inre del finns även s.k. "ruderatväxter" som senare kommit in via sjöfarten. Ur naturvårdssynpunkt finns självfallet ingen anledning att dra en gräns för just vid , eftersom vattendrag av denna typ inte utgör naturliga gränser för ekosystem. Ur naturens synpunkt är Svindersvik en fortsättning på söderut även om dess kultur- historia är annorlunda. Vidare är det - med tanke på grönstråk och spridnings- korridorer - viktigt att notera att avståndet från Svindersvik till Erstaviksområdet (Nackareservatet) endast är 900 m. anser att det finns skäl att utöka söderut så att även delar av inkluderas. Förvaltningsansvariga myndigheter/sakägare m.fl. Enligt synes föreslagna tillägg i naturresurslagen tillgodose ämbetets tidigare framförda förslag om en heltäckande lagstiftning för att värna området. Ämbetet anser dock att KTH, och bör ingå i natio- nalstadsparken och påpekar vikten av hänsyn till parken även vid exploateringar i angränsande områden, t.ex vid Frösundavik, , och angränsande delar av södra samt kring institutionerna på . Ämbetet anser att det är av stor vikt att får en effektiv förvaltning. Eftersom berör flera kommuner bör ha en sammanhållande myndighetsroll. En stor del av marken inom området ägs av staten och disponeras av H M Konungen. är förvaltande organisation med Djurgårdsförvalt- ningen och slottsförvaltning som verkställande organ. Ståthållaräm- betet och dess verkställande organ bör därför ha en central roll i förvaltaror- ganisationen. I avvaktan på fortsatta utredningar, beslutshandläggning m.m. föreslår ämbetet att det aktuella området avsätts som interimistiskt naturreservat. stöder förslaget att göra området till nationalstadspark genom en särskild paragraf i naturresurslagen. Verket poängterar och ytterst regeringens skyldighet att bevaka att områdets natur- och kultur- värden inte äventyras. Den föreslagna ändringen i kulturminneslagen finner fastighetsverket däremot inte vara meningsfull.Fastighetsverket anser att uttrycket "parker och historiska landskap" i lagtexten bör utgå eller ersättas med en mer heltäckande formulering. Det kan annars tolkas så att skyddets omfattning inte kommer att motsvara den allmänna beskrivningen av områdets skyddsvärde. Det måste t.ex. tydligare framgå att naturmarken är en del av den historiska parken. Området skulle kunna avgränsas än mer strikt till att omfatta enbart områden som har de kvaliteter som utgör grunden för förslaget. Då skulle t.ex. omvand- lingsområdet , kontoren vid Frösundavik och i kv Skogskarlen och bostads- områdena och Lappkärrsberget inte omfattas av skyddet.