prop · GI03129 · 1995-01-01 00:00:00 — Den tidigare kommunallagen hade samma jävsregler som kyrkolagen beträffande styrelsen och kommunallagsreglerade nämnder. För de specialreglerade nämnderna gällde däremot förvaltningslagens strängare bestämmelser. Med den nya kommu- nallagen blev dessa bestämmelser tillämpliga i hela den kommunala förvaltningen. kommunallag innehåller således, förutom sakägarjäv och undantagsregler om bortseende från jäv i vissa fall, följande jävsgrunder: - intressejäv, - ställföreträdarjäv, - ombudsjäv och - delikatessjäv. Kommunallagen saknade tidigare bestämmelser om hur en uppkommen fråga om jäv skall hanteras i fullmäktige och i nämnderna. För att säkerställa att jävssituationer hanteras enhetligt är det av värde att det finns enhetliga förfaranderegler. Från har det därför införts regler i kommunallagen som motsvarar förvaltningslagens regler om hantering av jävsfrågor (prop. 1993/94:188, bet. 1993/94:KU40, rskr. 1993/94:379, SFS 1994:690). Vi anser att principiella skäl talar för att strängare och i grunden enhetliga jävsregler av den typ som finns i kommunallagen även bör införas på det kyrkokommunala området. Härigenom inskärper man vikten av att garantera ob- jektivitet vid handläggningen av ärenden. Motsvarande gäller även beträffande de nya reglerna om hantering av jävsfrågorna. Vi föreslår alltså att regler motsvarande dem som finns i kommunallagen om intresse-, ställföreträdar-, ombuds- och delikatessjäv samt om bortseende från jäv och om hantering av jävsfrågorna förs in i kyrkolagen. Vi föreslår också att den särskilda bestämmelsen om undantag från tillämpningen av delikatessjävet vid dubbla engagemang i nämnder även blir tillämplig på det kyrkokommunala området. När det gäller egendomsnämnden saknas i kyrkolagen uttryckliga bestämmelser om jäv. Detta torde ha sin grund i att egendomsnämndens föregångare var den statliga stiftsnämnden som sedan blev en obligatorisk kyrkokommunal nämnd med enbart statliga förvaltningsuppgifter. Därmed har förvaltningslagens strängare jävsregler gällt för egendomsnämnden även om detta inte uttryckligen angetts i lagen (jfr prop. 1987/88:31, s. 214). När det nu skrivs in i kyrkolagen att förvaltningslagens jävsregler skall tillämpas på övriga kyrkokommunala nämnder bör det för tydlighets skull också uttryckligen anges att detsamma gäller för egendomsnämnden. Detta kan ske genom en hänvisning till de nya jävsreglerna i kyrkolagen i kapitlet om egendomsnämnden. Två remissinstanser har synpunkter på frågan om jäv vid dubbla engagemang i nämnder och i kyrkliga företag respektive på pastorats- och på stiftsnivå. När regeln om undantag från ställföreträdar- och delikatessjävet vid dubbla engagemang i nämnder och kommunala företag infördes i kommunallagen tänkte man på de fall där företagsverksamheten kan ses som ersättning för eller komplement till verksamhet i nämndregi. Dessa kommunala företag utgör i själva verket en del av den kommunala förvaltningen. Inom det kyrkokommunala området torde det vara ovanligt med sådana företag. Det finns därför inte något behov av denna undantagsregel förs in i kyrkolagen. Den föreslagna regeln om undantag från jäv vid dubbla engagemang i nämnder är inte avsedd att tillämpas beträffande nämnder på olika nivåer. Vid uppdrag både på pastorats- och stiftsnivå kommer den föreslagna regeln om delikatessjäv att hindra den situation som Stiftsstyrelsen i uttrycker farhågor för. Jäv föreslås alltså föreligga om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för någons opartiskhet. Om frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse skall man bortse från jäv. 12 Ekonomisk förvaltning och revision Regeringens förslag: Kommunallagens nya bestäm- melser om ekonomisk förvaltning och revision förs in i kyrkolagen. Beredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 135 och 137). Remissinstanserna: I stort sett alla remissinstanser tillstyrker förslagen eller har ingen erinran mot dem. kyrkomöte framhåller vikten av att kommunallagens bestämmelser om ekonomisk förvaltning och revision förs in i kyrkolagen redan till kommande årsskifte. Kyrkomötet påpekar bl.a. att ett nytt budget- och redovisningssystem i stor utsträckning har börjat tillämpas på den kyrkokommunala sidan utan formellt lagstöd. Skälen för regeringens förslag Det ställs allt större krav på att kommunerna kan hushålla med sina resurser. Kraven på ett effektivt utnyttjande av befintliga resurser har inneburit att nya former för ekonomistyrning har behövt tillskapas. Ett nytt budget- och redovis- ningssystem har därför införts hos de borgerliga kommunerna. Detta har i sin tur gjort det nödvändigt att anpassa kommunallagens regler till de nya systemen för ekonomistyrning. Sålunda har det i kommunallagen införts nya bestämmelser om budgethantering, redovisning och resultatuppföljning. De borgerliga kommunernas ekonomiska förvaltning är till stor del vägledande också för de kyrkliga kommunerna. Såsom kyrkomötet har påpekat har många kyrkliga kommuner redan börjat tillämpa ett nytt budget- och redovisningssystem. har utarbetat en ny budget- och redovisningsmodell för de kyrkliga kommunerna som bygger på de nya formerna för ekonomistyrning i de borgerliga kommunerna. Detta talar för att de nya ekonomibestämmelserna i kommunallagen i allt väsentligt bör transformeras till motsvarande regler i kyrkolagen. I syfte att skapa ökade förutsättningar för en god ekonomisk hushållning avser regeringen att göra en utvärdering av reglerna om ekonomisk förvaltning i den nya kommunallagen. Utvärderingen kan komma att leda till slutsatsen att de nu gällande reglerna behöver kompletteras. Ett eventuellt förslag om ändringar beträffande de borgerliga kommunerna kan medföra att ändringar bör göras även för de kyrkliga kommunerna. Regeringens förslag innebär att den nuvarande regeln om förmögenhetsskydd (19 kap. 1 §) slopas och ersätts av en allmän regel om att de kyrkliga kommunerna skall iaktta en god ekonomisk hushållning. Det är inte alltid möjligt att sätta likhetstecken mellan ett gott och sunt ekonomiskt handlande och en strävan att hålla förmögenheten intakt. kan man behöva använda sina ekonomiska resurser på ett friare sätt än vad som följer av förmögenhetsskyddsbestämmelsen. I stället bör det alltså mer allmänt anges att de kyrkliga kommunerna skall ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet. bör de åläggas att förvalta sina medel på ett sådant sätt att krav på god avkastning och betryggande säkerhet kan tillgodoses. Kravet på god avkastning får inte innebära att medlen riskeras genom placeringar som är tveksamma eller svårbedömda från rättslig synpunkt. Kyrkofullmäktige bör åläggas att meddela närmare föreskrifter om medelsförvaltningen. I kommunallagen har det tidigare kravet på en balanserad budget övergetts. Det kan diskuteras om detta krav också bör överges för kyrkokommunernas del. Balanseringskravet har onekligen bidragit till en god ordning som gett stadga och stabilitet i de kyrkliga kommunernas ekonomi. Detta kan tala för att behålla balanseringskravet. Å andra sidan kan det, liksom i de borgerliga kommunerna, finnas ett behov av ökad flexibilitet i verksamhetsfinansieringen med hänsyn till skilda ekonomiska förhållanden som kan råda under olika år. Det kan sålunda vara fördelaktigare att hålla nere församlingsskatten och i stället använda sig av ekonomiska reserver eller av upplåning. Dessutom tycks det vara så att balanseringskravet ändå inte garanterar någon verklig balans i de kyrkliga kommunernas budget. Kravet kan nämligen i formellt hänseende uppfyllas genom användning av olika s.k. budgetregleringsposter som används för att rent tekniskt balansera budgeten. Det finns också en möjlighet att balansera budgeten med förskott. En formell balansering kan också göras genom avsättning till eller disposition av fonder. Någon balans i verklig mening behöver alltså inte föreligga enligt den nuvarande bestämmelsen i kyrkolagen. Eftersom balanseringskravet ändå kan sägas vara i viss mån fiktivt och då det heller inte finns anledning anta annat än att kyrkokommunerna, i likhet med de borgerliga, kan ges förtroendet att planera sin finansiering på ett mera allsi- digt sätt, anser vi att kyrkolagen inte bör hindra detta. Det formella balan- seringskravet bör alltså slopas. I detta läge är det dock extra viktigt att de kyrkliga kommunerna gör klart för sig hur den planerade verksamheten kommer att påverka kapitalanvändningen och kapitalanskaffningen. Anpassningen till kommunallagens ekonomiregler bör vidare innebära bl.a. att det av budgeten skall framgå hur den ekonomiska ställningen beräknas vara . Dessutom bör det införas ett krav på verksamhetsplan och ekonomisk planering. Reglerna om rätt att bilda fonder, ta upp lån och ingå borgen samt om fondmedlens användning kan slopas, eftersom dessa rättigheter ändå tillkommer kyrkokommunerna i deras egenskap av juridiska personer. Sammantaget innebär våra förslag i fråga om den ekonomiska regleringen att de kyrkliga kommunerna får ökad frihet men också ökat ansvar på det ekonomiska om- rådet. Det övergripande syftet är att de härigenom skall få bättre möjligheter att bedriva en långsiktig ekonomisk planering. Detta blir allt mer viktigt i takt med en försämrad samhällsekonomi. Kraven på att församlingar och samfälligheter hushållar med sina resurser ökar. Befintliga resurser måste utnyttjas effektivare och sannolikt i ökad omfattning omfördelas mellan olika verksamhetsområden. I detta perspektiv är det viktigt med en flerårig ekonomisk planering som komplement till de ettåriga budgetarna. Regeringen vill i detta sammanhang betona att slopandet av det formella kravet på att budgeten skall vara balanserad inte får innebära en konsekvent underbalansering av budgetarna. Ett sådant handlande skulle inte vara förenligt med en god ekonomisk hushållning som det ställs krav på i den av oss föreslagna lagregleringen. Vi vill också framhålla den ekonomiska flerårsplaneringens betydelse som en utgångspunkt för diskussioner om behovet av strukturella åtgärder inom den kyrkokommunala verksamheten. I konsekvens med att ekonomibestämmelserna anpassas till kommunallagens regler bör även revisionsbestämmelserna i kyrkolagen anpassas till motsvarande regler i kommunallagen. 13 Bestämmelser om överklagande Regeringens förslag: Den första domstolspröv- ningen i mål enligt kyrkolagen skall göras i länsrätt i stället för i kammarrätt. Prövningstillstånd skall gälla för sådana mål i ledet länsrätt - kammarrätt. Beredningen har inte behandlat denna fråga. kyrkomöte har inte uttalat sig om instansordningen. Skälen för regeringens förslag: Inom de allmänna förvaltningsdomstolarna pågår en reformering av bl.a. instansordningen. De grundläggande förslagen har lagts fram av i dess betänkande Domstolarna inför 2000-talet Arbetsuppgifter och förfaranderegler (SOU 1991:106). Betänkandet har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna samt en sammanställning av remissvaren finns intagen i Ds 1993:5. När det gäller instansordningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna har uttalat att en principiell utgångspunkt bör vara att den första prövningen av ett överklagat ärende sker i länsrätt. I propostionen 1994/95:27 Fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna har tankegångar fullföljts bl.a. i fråga om kommunalbesvärsmål. I propositionen föreslås således att kommunalbesvärsmål skall prövas i länsrätt i stället för i kammarrätt som första instans. Vidare föreslås att det skall krävas prövningstillstånd för en prövning av länsrättens beslut i kammarrätten. För att behålla den kunskap om kommunala förhållanden som de särskilda ledamöterna i sådana mål bidrar med, föreslås i propositionen att särskilda ledamöter även skall ingå i prövningen av kommu- nalbesvärsmål i länsrätt (a. prop. s. 149). Som skäl för en sådan nedflyttning av målen anförs i propositionen bl.a. att det är positivt att en prövning inom länet återinförs och att den svåra gränsdragningen mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär blir lättare att hantera rent praktiskt eftersom länsrätten ju prövar även förvaltningsbesvär. Huvudskälet är dock att man på detta sätt följer principen att tyngdpunkten i rättsskipningen skall ligga i första instans (a.a. s. 146). När det gäller förslaget att det skall krävas prövningstillstånd i ledet länsrätt - kammarrätt motiveras detta bl.a. med att instanskedjan genom nedflyttningen av mål förlängs och att en förlängd handläggningstid till följd av det kan motverkas genom ett krav på prövningstillstånd. Det sägs dock att målens karaktär gör att det kommer att bli vanligt att prövningstillstånd beviljas (a.a. s. 149). De skäl som har redovisats för en ändrad instansordning när det gäller kommunalbesvärsmål i borgerliga kommuner äger samma giltighet i fråga om kyrkokommunala mål. Med det nära samband som finns mellan kyrkolagens och kommunallagens regler i övrigt, ett samband som för övrigt förstärks genom de förslag som vi nu lägger fram, får det anses lämpligt att överklaganden enligt de båda lagarna hanteras på ett enhetligt sätt även i fortsättningen. Enligt regeringens mening bör därför en motsvarande ändring göras för de kyrkokommunala målens vidkommande genom ändringar i kyrkolagen. Vidare bör föreskrifterna om överklagande av val av prästledamot i i 44 kap. 11 § kyrkolagen och elektors- och biskopsval i 45 kap. 29 § kyrkolagen ändras på motsvarande sätt. Dessa föreskrifter kan inte anses utgöra grundläggande föreskrifter om prästtjänster i eller om biskopar. Kyrkomötets yttrande över lagförslaget i denna del behöver därför inte inhämtas. Regeringens förslag: Kyrkolagens regler om kommunalbesvär anpassas till kommunallagens regler om laglighetsprövning. Beredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 138). Remissinstanserna motsätter sig inte beredningens förslag. Kammarkollegiet och efterlyser dock ett förtydligande av vem som har rätt att överklaga. kyrkomöte har tagit upp en fråga som rör förfarandet vid överklagande av kyrkokommunala prästtillsättningar. Sådana beslut av kyrkorådet, tillsättningsnämnden eller stiftsstyrelsen överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning (33 kap. 30 § kyrkolagen). Detta får till följd att en präst som söker tjänst i ett annat pastorat eller stift än det där han är bosatt inte har någon rätt att få tillsättningsbeslutet prövat. Detta är enligt kyrkomötet inte tillfredsställande. Kyrkomötet föreslår därför en ny regel av följande innebörd: "Ett beslut om tillsättning av en prästtjänst får också överklagas av den som sökt tjänsten." Skälen för regeringens förslag: I 22 kap. kyrkolagen finns bestämmelser om kommunalbesvär. De motsvarar de regler som fanns i den äldre kommunallagen. I den nya kommunallagen har reglerna gjorts tydligare och mer överskådliga. Vissa särdrag för kommunalbesvären som har utbildats i rättspraxis har uttryckts direkt i lagtexten. Termen kommunalbesvär har ersatts av laglighetsprövning. Reglerna om kommunalbesvär i kyrkolagen bör anpassas till de nya reglerna om laglighetsprövning i kommunallagen. Därvid bör - på samma sätt som har gjorts i kommunallagen - vissa särdrag för kommunalbesvärsprocessen som har utbildats i rättspraxis framgå direkt av lagtexten. Det gäller bl.a. det att domstolen bara får upphäva eller inte upphäva ett beslut, men inte sätta ett nytt beslut i dess ställe. På så sätt markerar man att det är fråga om en ren laglighetsprövning och inte en lämplighetsprövning. Ett skäl för att byta ut termen kommunalbesvär mot laglighetsprövning har varit den allmänna strävan att ta bort ordet besvär ur all författningstext. Det har också funnits ett behov av att på ett ännu bättre sätt klargöra skillnaden mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär. Eftersom kärnpunkten i kommunalbesvärsprövningen är just legalitetsprövningen har ordet laglighetsprövning ansetts vara ett bra ersättningsord. Termen bör införas också i kyrkolagen. I kommunallagen har två av de tidigare prövningsgrunderna slopats, nämligen att ett beslut "kränker klagandens enskilda rätt" eller att det "vilar på orättvis grund". I samband med tillkomsten av lagen konstaterades att båda prövningsgrunderna hade en synnerligen begränsad användbarhet, men att de ofta åberopades av de klagande och därmed kunde ge upphov till åtskilliga missförstånd och en onödig handläggning. Prövningsgrunden "vilar på orättvis grund" torde ursprungligen ha införts för att ge uttryck åt kravet på likställighet mellan kommunmedlemmarna. Men genom att likställighetsprincipen nu skrivs in i lagen kan prövningsgrunden "står i strid mot lag eller annan författning" användas om någon anser att ett beslut strider mot likställighets- principen. Vår slutsats är att de två aktuella prövningsgrunderna kan slopas också i kyrkolagen. Den av kyrkomötet föreslagna ändringen om överklagande av beslut om prästtillsättning skulle innebära en avvikelse från den bärande principen i laglighetsprövningen, nämligen att det bara är kommunmedlemmar som får klaga. En laglighetsprövning kan, som förut har nämnts, bara leda till att beslutet upphävs eller inte upphävs. Någon utvidgad talerätt är mot bakgrund av dessa förhållanden inte motiverad. 14 Närvaro- och yttranderätt i vissa utskott och nämnder Regeringens förslag: Biskop, domprost och kyrko- herde får närvaro- och yttranderätt i vissa ut- skott och nämnder. Kyrkoherden får därvid rätt att få sin mening antecknad i protokollet. Beredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag såvitt gäller närvaro- och yttranderätt (se betänkandet s. 163 f.). Remissinstanserna tillstyrker beredningens förslag. Många av dem tycker dock att förslaget inte är tillräckligt långtgående. Endast två är tveksamma. kyrkomöte föreslår en ny regel av innebörd att kyrkoherden har rätt att få sin mening antecknad i protokollet, när han eller hon har utnyttjat sin rätt att närvara och delta i överläggningarna. Skälen för regeringens förslag: Kyrkoherden är självskriven ledamot i kyrkorådet och har närvaro- och yttranderätt i de nämnder som kyrkofullmäktige har utsett. Utöver de nämnder som kyrkofullmäktige utser kan ett kyrkoråd tillsätta s.k. utskott för att avgöra vissa ärenden eller för beredningen av ärenden till kyrkorådet. Några bestämmelser om kyrkoherdens ställning i utskott som kyrkorådet tillsatt finns inte. Detsamma gäller för biskopen i fråga om de utskott som stiftsstyrelsen har tillsatt. Bestämmelsen om kyrkoherdens självskrivenhet i kyrkorådet är ett uttryck för principen om den dubbla ansvarslinjen. Denna princip brukar beskrivas så att ett grundläggande element i kyrkans uppbyggnad är föreningen av folkligt förankrad självstyrelse och prästerlig ämbetsförvaltning. På grund av principen skall den prästerliga ämbetsförvaltningen tillförsäkras ett visst inflytande i de lokala organen. Ställningstagandet att på den lokala nivån låta kyrkoherden vara ledamot i kyrkorådet medan hans deltagande i övriga av kyrkofullmäktige utsedda nämnder inskränks till närvaro- och yttranderätt synes i huvudsak ha bestämts av att kyrkorådet är den nämnd där behovet av prästerligt inflytande är störst. De av kyrkorådet tillsatta utskotten kan givetvis vara av skiftande karaktär och betydelse. Intresset av prästerligt inflytande torde vara störst i de utskott som har beslutanderätt i vissa ärenden. Men mellan de beslutande utskotten kan det finnas stora skillnader. En typ av utskott, t.ex. arbetsutskott, behandlar centrala ärenden för den kyrkliga verksamheten medan andra endast avgör speciella ärenden av begränsad art. Det största intresset av prästerligt inflytande torde finnas i de utskott som har en central funktion i ett pastorats arbete. Frågan om kyrkoherdens självskrivenhet som ledamot i utskott behandlades vid kyrkomöte. Kyrkomötet förordade därvid en ordning som innebär att kyrkoherden får närvaro- och yttranderätt i utskott (1KL 1992:1 s. 8, kskr. Även regeringen anser att det finns skäl att utvidga närvaro- och yttran- derätten för en kyrkoherde till vissa utskott. Frågan är då hur avgränsningen skall göras. I enlighet med kyrkomötets mening anser regeringen att det lämpligaste är att kyrkoherden får närvaro- och yttranderätt i utskott till vilka kyrkorådet har delegerat beslutanderätt. Det måste vara i sådana organ som behovet av det prästerliga inflytandet är störst. Ett tillägg bör göras i kyrkolagen så att kyrkoherden får en sådan närvarorätt. Dessutom bör kyrkoherden ha rätt att få sin mening antecknad i protokollet. Frågan om kyrkoherdens rätt att delta i arbetet i vissa utskott aktualiserar frågan om biskopen bör ges samma rätt när det gäller vissa utskott till vilka stiftsstyrelsen har delegerat beslutanderätt. Enligt vår mening talar samma skäl som talar för kyrkoherdens närvarorätt även för biskopens rätt att delta i arbetet i stiftsstyrelsens utskott. En annan fråga i detta sammanhang gäller biskopens närvaro- och yttranderätt i nämnder som stiftsfullmäktige har tillsatt. När biskopen har förhinder finns det ingen företrädare för det kyrkliga ämbetet som har denna rätt. Förhållandena på stiftsplanet skiljer sig på denna punkt från motsvarande förhållanden i pastora- ten, där en vikarie för kyrkoherden kan träda in vid t.ex. semester och sjukdom. För biskopen förordnas däremot ingen vikarie. Enligt regeringens mening bör därför införas en rätt för domprosten att i biskopens ställe träda in i de nämn- der som stiftsfullmäktige har tillsatt. Förslaget gäller dock inte egendomsnämnden, där någon ändring enligt vår uppfattning inte är motiverad med hänsyn till att nämnden endast sysslar med frågor om kyrklig jord. 15 Val av utskott i kyrkoråd m.m. Regeringens förslag: Samtliga val som förrättas av kyrkokommunala organ skall kunna vara pro- portionella. Beredningen har inte uttalat sig i denna fråga. kyrkomöte har hemställt om en sådan ändring i kyrkolagen. Skälen för regeringens förslag: I 47 kap. 1 § kyrkolagen räknas upp vilka kyrkliga organ som kan väljas proportionellt. Det gäller bl.a. val av ledamöter och ersättare i kyrkoråd och övriga nämnder, dels i församlingar (punkten 4), dels i kyrkliga samfälligheter (punkten 5). Utskott, dvs. avdelning av kyrkorådet enligt 17 kap. 27 § första stycket, saknas dock i uppräkningen. har gällt att även val till kyrkorådets utskott har omfattats av en sådan möjlighet. I 7 kap. 14 § församlingslagen (1988:180) angavs således att proportionellt val även kunde användas vid val av utskott. Genom en hänvisning i 8 kap. 2 § samma lag gällde detsamma för kyrkorådets utskott i kyrkliga samfälligheter. Enligt kommunallagen (1991:900) gäller att proportionellt valsätt enligt lagen (1992:339) om proportionellt valsätt skall tillämpas när kommunstyrelsen eller en annan nämnd väljer utskott bland sina ledamöter och ersättare. Såsom kyrkomötet har påpekat (1KL 1993:1 och 1KL 1994:2) torde avsikten inte ha varit att den nya kyrkolagen skulle innebära någon ändring i dessa avseenden. Detta vinner stöd av uttalanden i förarbetena till kyrkolagen (jfr prop. 1991/92:85 s. 157 f.). För att det inte skall råda någon tvekan om att även kyrkorådsutskott skall kunna väljas proportionellt enligt kyrkolagen bör 47 kap. 1 § ändras. 16 Tystnadsplikt för diakoner Regeringens bedömning: Någon absolut tystnads- plikt för diakoner bör inte införas. Beredningens förslag: Tystnadsplikten för diakoner utvidgas så att den på samma sätt som för prästerna blir absolut. (Se betänkandet s. 156). Remissinstanserna: Ungefär hälften av remissinstanserna tillstyrker beredningens förslag, ett par med tveksamhet. Övriga avstyrker helt eller anser att frågan bör utredas ytterligare. noterar att med förslaget ges större möjligheter att möta det ökade behov av själavård som gör sig alltmer märkbart i samhället som den viktiga resurs som diakoner och diakonissor utgör i församlingsarbetet kan tas till vara på ett bättre sätt. i har inga invändningar mot beredningens förslag.