prop · GI036 · 1995-01-01 00:00:00 — Det ligger i sakens natur att uppskov inte kan beviljas med krigs- tjänstgöring och beredskapstjänstgöring. Behovet av ledighet vid sådan tjänst- får tillgodoses genom tjänstledighet enligt särskilda föreskrifter. Bestämmelsen motsvarar i sak 22 § kungörelsen (1969:380) om värnpliktigas tjänstgöring m.m. (tjänstgöringskungörelsen) om anstånd, som enligt 15 § för- ordningen (1977:577) om grundutbildning och övning inom civilförsvaret också gäller för den som är inskriven i civilförsvarsorganisationen. Ändringarna i bestämmelsen i första stycket första punkten är i övrigt av enbart språklig art. I första stycket andra punkten har tagits in en bestämmelse som närmast mot- svarar bestämmelsen i 4 § andra stycket värnpliktslagen om befrielse på grund av tillfälligt nedsatt prestationsförmåga. Uppskov enligt denna punkt liksom enligt första punkten förutsätter att inkallelse har utfärdats. Om den tillfälliga nedsättningen av prestationsförmågan visar sig redan vid mönst- ringen, bör detta leda till att inkallelsen uppskjuts till en tidpunkt då hindret för tjänstgöring har fallit bort. Det är vidare en förutsättning för uppskov att den totalförsvarspliktige ansöker om uppskov. Om någon ansökan inte görs, är den som har kallats in skyldig att inställa sig enligt kallelsen, om detta är möjligt. För en totalförsvarspliktig som har inställt sig till utbild- ning i motsvarande situation avgör bestämmelsen i 12 § 2 frågan om utbildningen skall fortsätta eller avbrytas. Sedan ett uppskov har beslutats bör frågan om den fortsatta tjänstgöringen be- dömas på nytt inom en inte alltför . Enligt bestämmelsen i andra stycket får ett uppskov därför inte beslutas än i sänder räknat från inställelsedagen. När har gått ut ankommer det på att på nytt ta ställning till den framtida tjänstgöringsskyldigheten. Eftersom en totalförsvarspliktig som regel skall inkallas till grundutbildning som är längre än före utgången av det kalenderår när han fyller , skall uppskov med sådan utbildning normalt inte beviljas för tiden därefter. Tjänstgöring som inte är förenad med vapenbruk är i det nya systemet ett normalt alternativ till annan tjänstgöring. Det innebär att en totalförsvarspliktig som redan vid mönstringen ger till känna att han har en sådan allvarlig personlig övertygelse rörande bruk av vapen mot annan som är oförenlig med en viss tjänst- som regel inte skall skrivas in mot en befattning som förutsätter sådan tjänstgöring. Detta har kommenterats närmare i anslutning till bestämmelserna om rätten att vara vapenfri i 3 kap. 16 - 22 §§. Bestämmelsen i denna paragraf reglerar vad som gäller för en totalförsvarsplik- tig som ansöker om att vara vapenfri sedan han eller hon har kallats in till grundutbildning eller repetitionsutbildning. I 13 § första stycket 1 och andra stycket finns motsvarande bestämmelse för det fallet att ansökningen görs sedan tjänstgöringen har påbörjats. Enligt första stycket skall en totalförsvarspliktig som huvudregel beviljas uppskov med utbildningen, om han eller hon efter inkallelsen men innan utbild- ningen har påbörjats ansöker om att vara vapenfri. En förutsättning för detta är självfallet att den tjänstgöring som inkallelsen avser är förenad med bruk av vapen. Uppskovet skall beviljas för tiden till dess ansökningen om rätt att vara vapenfri har prövats slutligt. En ansökan om rätt att vara vapenfri som görs skall anses innefatta en ansökan om uppskov. Uppskov skall inte beviljas, om särskilda skäl talar mot detta. Sådana skäl fö- religger som regel vid inkallelse till krigstjänstgöring och beredskapstjänstgö- ring. Vid inkallelse för utbildning kan ett sådant skäl vara att sökanden har gjort en ansökan om rätt att vara vapenfri. Utbildningen skall då som regel påbörjas enligt kallelsen och genomföras med den inskränkning som följer av andra stycket. Det gäller oavsett om den tidigare ansökningen avslogs eller inte ledde fram till något beslut, t.ex. för att den återkallades. Även i vissa andra situationer kan särskilda skäl föranleda att utbildningen skall påbörjas oaktat att en ansökan gjorts om rätt att vara vapenfri. En sådan situation kan föreligga, om det är fråga om en ansökan som inte är allvarligt menad, t.ex. därför att den är gjord enbart för att få uppskov. I andra stycket finns en bestämmelse som tar sikte på det fallet att den som ansöker om rätt att vara vapenfri skall påbörja sin tjänstgöring eftersom upp- skov enligt första stycket inte har beviljats. Enligt bestämmelsen, som överens- stämmer med vad som gäller för värnpliktiga i motsvarande situation, får den som har gjort ansökan inte övas i bruk av vapen eller beordras att bära vapen eller ammunition. Att han eller hon inte får tillgodoräkna sig tid med sådan tjänstgöring som fullgjord utbildning framgår av 18 §. I paragrafen behandlas frågan om vem som får besluta om uppskov. Enligt 25 § tjänstgöringskungörelsen görs en ansökan om anstånd hos trupp- registreringsmyndigheten. Uppskovsfrågorna skall avgöras av utan möjlighet för verket att delegera beslutanderätten till någon an- nan myndighet. En begäran om uppskov enligt 8 § skall liksom göras skrift- ligt samt ange de skäl som åberopas och vara åtföljd av de skriftliga intyg och andra handlingar som åberopas. Bestämmelser om detta kan dock regleras i förord- ning. Enligt denna paragraf, som motsvarar bestämmelsen om anstånd i 20 § tjänstgöringskungörelsen, skall en totalförsvarspliktig som fullgör vissa uppdrag ha uppskov utan särskilt beslut. Uppskovet är begränsat till den tid under vilken uppdraget fullgörs. Därefter är den som har innehaft ett sådant uppdrag underkastad samma tjänstgöringsskyldighet som andra totalförsvarsplikti- ga. Avsikten är att skall få uppgift om vilka personer som fullgör sådana uppdrag och att dessa personer inte kallas in till värnplikt och civilplikt så länge uppdraget varar. Liksom enligt de nuvarande bestämmelserna i värnpliktslagen om befrielse och anstånd och om hemförlovning i tjänstgöringskungörelsen bör det vara möjligt att avbryta grundutbildningen och repetitionsutbildningen under vissa förutsättningar. Paragrafen gäller för såväl värnplikt som civilplikt. Den är inte tillämplig på krigstjänstgöring eller beredskapstjänstgöring. I första punkten behandlas avbrott på grund av frånvaro från tjänsten. Utbild- ningen skall avbrytas, om en totalförsvarspliktig har varit frånvarande från tjänsten under en så att utbildningsmålet inte kommer att nås. Skälet till frånvaron kan vara sjukdom eller skada som åsamkats i tjänsten eller under fritid. Bestämmelsen omfattar emellertid också olovlig frånvaro av en total- försvarspliktig som inte inställer sig till tjänstgöring eller som avviker från denna. Enligt andra punkten skall utbildningen avbrytas, om en totalförsvarspliktig insjuknar eller skadar sig under utbildningen och sjukdomen eller skadan kan antas komma att leda till en så lång frånvaro att utbildningsmålet inte kommer att nås. I motsats till vad som gäller för värnpliktiga görs alltså inte någon skillnad mellan sjukdom och skada som kan antas vara orsakad av tjänsten och sjukdom och skada som inte har ett sådant samband. Enligt de nuvarande bestämmelserna har en värnpliktig som ådrar sig en sjukdom eller skada i tjänst- en rätt att fullgöra återstoden av tjänstgöringen och får alltså inte utan eget medgivande hemförlovas. Han kommer därigenom så länge tjänstgöringen pågår i åt- njutande av de förmåner som gäller under denna och får också tillgodoräkna sig tiden som fullgjord tjänstgöring. Enligt denna bestämmelse skall dock utbildningen avbrytas även om sjukdomen eller skadan kan antas ha orsakats i tjänsten. Även rätten för en totalförsvarspliktig att tillgodoräkna sig tjänst- göringstid och att få fullgöra utbildningen regleras lika oavsett om sjukdomen eller skadan kan antas vara orsakad av tjänsten eller inte. Bestämmelser om tillgodoräknande av tjänstgöringstid finns i 17 §. I lagtexten har inte närmare preciserats längden av den tid som frånvaron skall ha varat eller antas komma att vara för att föranleda avbrott i tjänstgöringen. Bestämmelser om detta kommer att regleras i förordning såvitt gäller grundut- bildning . I fråga om kortare grundutbildningar och repeti- tionsutbildning kommer det inte att gå att generellt sätta någon tidsgräns. Det får i det enskilda fallet avgöras hur lång frånvaro som kan godtas utan att ut- bildningsmålet går förlorat. Paragrafen reglerar avbrott i värnplikt och civilplikt i andra fall än som avses i 12 §. Enligt första stycket första punkten skall liksom en totalförsvars- pliktigs tjänstgöring som huvudregel avbrytas när han eller hon ansöker om rätt att vara vapenfri, om utbildningen är förenad med bruk av vapen. Om det finns särskilda skäl skall tjänstgöringen dock fortsätta trots ansökningen. Vad som kan vara sådana särskilda skäl har berörts i anslutning till 9 §. Särskilda skäl att inte avbryta tjänstgöringen föreligger därutöver normalt vid krigstjänst- och beredskapstjänstgöring. En totalförsvarspliktig som först under sådan tjänstgöring ansöker om rätt att vara vapenfri skall därför som regel inte medges avbrott med sin tjänstgöring. Enligt första stycket andra punkten skall tjänstgöringen vidare avbrytas om en totalförsvarspliktig vägrar eller underlåter att fullgöra sina skyldigheter under tjänstgöringen. Detta överensstämmer med dagens ordning. I andra stycket finns en hänvisning till bestämmelsen i 9 § andra stycket för det fallet att den som ansöker om att få vara vapenfri skall fortsätta sin tjänstgöring. Avbrott skall också göras i en totalförsvarspliktigs grundutbildning eller repe- titionsutbildning, om han eller hon har sådana skäl för detta som anges i 8 § första stycket 1 och ansöker om att utbildningen skall avbrytas. Detta motsvarar vad som gäller enligt bestämmelserna om anstånd, vilka är tillämpliga även på tjänstgöring som har påbörjats. Ärenden om avbrott i utbildningen skall avgöras av eller en myndighet som bestämmer. Paragrafen öppnar möjlighet för verket att överlåta beslutanderätten i dessa frågor till olika myndigheter inom det civila försvaret där totalförsvarspliktiga tjänstgör. Ärenden som avses i 14 § skall dock alltid handläggas av Totalförsvarets plikt- verk. Grundutbildningen sker i stor omfattning av personal och med materiel som i krig behöver tas i anspråk i totalförsvarets krigsansträngningar. Om försvarsberedskap höjs, kan det därför bli nödvändigt att avbryta den pågående utbildningen av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt eller civilplikt. Regeringen har därför enligt denna bestämmelse getts möjlighet att avbryta grundutbildningen för totalförsvarspliktiga, om utbildningsorganisationens re- surser behövs för att höja försvarsberedskap. Motsvarande behov finns inte när det gäller repetitionsutbildningen. I första stycket regleras vad som gäller i fråga om tillgodoräknande av tjänst- göringstid, om en totalförsvarspliktigs grundutbildning har avbrutits. I överensstämmelse med vad som gäller för värnpliktiga bör en total- försvarspliktig såsom fullgjord grundutbildning inte få tillgodoräkna sig någon tjänstgöringstid, om grundutbildningen avbryts innan han eller hon har tjänst- gjort en viss minsta del av hela grundutbildningstiden. Enligt 39 § tjänstgöringskungörelsen skall tjänstgöringen ha uppgått till minst en tiondel av inkallelsetiden för att den tjänstgöringsskyldige skall ha rätt att få tillgodoräkna sig de fullgjorda tjänstgöringsdagarna. I denna bestämmelse regleras i stället frågan uttryckt i en minsta tid - - vilket motsvarar den allmänmilitära delen av grundutbildningen inom värnpliktssystemet. Endast den som har fullgjort minst får tillgodoräkna sig tiden före avbrottet som fullgjord grundutbildning. Bestämmelsen är tillämplig vid såväl värnplikt som civilplikt. Om avbrottet sker sedan en totalförsvarspliktig har fullgjort 40 tjänstgörings- dagar, får han eller hon tillgodoräkna sig dagarna före avbrottet med ett undan- tag, nämligen de dagar då tjänstgöring inte fullgjorts på grund av frånvaro. I andra - fjärde meningarna regleras det fallet att en totalförsvarspliktigs grundutbildning avbryts har fullgjorts och det enda skälet till avbrottet är frånvaro på grund av sjukdom eller skada. Det är därvid utan betydelse om sjukdomen eller skadan har åsamkats i tjänsten eller på friti- den. I dessa fall är den som har avbrutit grundutbildningen inte skyldig att fullgöra någon ytterligare sådan utbildning. Om han eller hon av någon anledning vill fullgöra ytterligare grundutbildning, finns emellertid en rätt att få bli inkallad på nytt. I sådant fall får med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet bestämma i vilken utsträckning den tidigare tjänstgöringen skall tillgodoräknas. Om anledningen till frånvaron helt eller till någon del är en annan än sjukdom eller skada, kvarstår skyldigheten att fullgöra återstoden av tjänstgöringstiden. Det är alltså endast om skälet till avbrottet uteslutande är att hänföra till den inkallades sjukdom eller skada som grundutbildningen skall anses helt fullgjord. Enligt andra stycket får en totalförsvarspliktig inte tillgodoräkna sig någon annan utbildning som avbryts än grundutbildning som har fullgjorts under minst . Enligt paragrafen får en totalförsvarspliktig inte tillgodoräkna sig tjänst- som fullgjorts enligt 9 § andra stycket eller 13 § andra stycket. Det överensstämmer med vad som gäller . Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen och, efter bemyndigande av regeringen, en myndighet att överlämna åt enskilda rättssubjekt att meddela beslut i enskilda ärenden som rör ledighet och förmåner för totalförsvarsplik- tiga som fullgör civilplikt. Eftersom sådana beslut innefattar myndighetsutöv- ning mot enskilda skall bemyndigandet ske med stöd av lag. Handläggningen av ärendena bör ske med tillämpning av de regler om offentlighet som gäller hos myndigheter och besluten bör kunna överklagas. Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller i fråga om dem som fullgör vapenfri tjänst. I paragrafen behandlas de grundläggande förutsättningarna för att en totalför- svarspliktig skall vara skyldig att fullgöra allmän tjänsteplikt. En totalförsvarspliktig är skyldig att fullgöra allmän tjänsteplikt endast om höjd, dvs. skärpt eller högsta, beredskap enligt lagen om höjd beredskap råder i den del av totalförsvaret där tjänstgöringen skall fullgöras. Frågan om när sådan beredskap råder har behandlats i anslutning till 4 kap. 7 §. Bestämmelsen innebär en utvidgning av tillämpningsområdet jämfört med vad som gäller . Enligt den nuvarande lagstiftningen kan förordnande om allmän tjänsteplikt och tjänsteförlängning komma i fråga endast i krig och vid krigsfara. Bestämmelsen möjliggör att det kan föreskrivas om allmän tjänsteplikt också om det råder utomordentliga förhållanden i på grund av att det är krig utanför Sveri- ges gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara. Enligt bestämmelsen saknar det betydelse för möjligheten att ta i anspråk en totalförsvarspliktig med allmän tjänsteplikt om han eller hon är anställd hos staten eller hos någon annan. Utöver att höjd beredskap råder krävs liksom enligt den nuvarande lagstiftning- en att regeringen har föreskrivit att totalförsvarspliktiga skall fullgöra all- män tjänsteplikt. Föreskriften kan vara begränsad till en viss del av eller till någon särskild verksamhet. Förutsättningen för en föreskrift enligt paragrafen är att regeringen finner att allmän tjänsteplikt är nödvändig för att verksamhet som är av särskild vikt för totalförsvaret skall kunna upprätthållas. I första stycket anges vad som innefattas i den allmänna tjänsteplikten. Enligt första punkten kan liksom allmän tjänsteplikt fullgöras genom att en totalförsvarspliktig kvarstår i sin anställning. I detta ligger att han eller hon är skyldig att utföra arbete enligt anställningsavtalet. Därutöver omfattar bestämmelsen fysiska personer som innehar uppdrag av olika slag utan att vara anställda. De blir underkastade den allmänna tjänsteplikten så länge uppdraget fullgörs. Såväl förtroendeuppdrag av olika slag som uppdrag i affärsförhållan- den avses. Skyldigheten att fullgöra ett affärsuppdrag innebär att det skall slutföras i enlighet med avtalet. Ett beslut om allmän tjänsteplikt kan meddelas ända till dess anställningen - eventuellt efter en uppsägningstid - har upphört. Bestämmelsen är avsedd att även täcka in det förbud som gäller för en ar- betstagare hos staten att lämna sin anställning utan särskilt tillstånd. Genom den föreslagna bestämmelsen kommer därför i detta hänseende samma regler att gälla för statligt anställda som för andra arbetstagare. Jämfört med den nuvarande bestämmelsen i 5 kap. 2 § lagen om offentlig anställ- ning som fr.o.m. kommer att föras över till den arbetsrättsliga beredskapslagen (1987:1262) - och som föreslås ersättas med denna bestämmelse - medför detta att, om kommer i krig, skyldigheten för en statligt anställd att kvarstå i sin anställning blir beroende av i vad mån regeringen enligt 1 § har föreskrivit att totalförsvarspliktiga skall fullgöra allmän tjänsteplikt. Därutöver innebär andra punkten att den som har åtagit sig att tjänstgöra under höjd beredskap skall vara skyldig att göra detta med allmän tjänsteplikt. Att tjänstgöringen sker med allmän tjänsteplikt innebär att den som omfattas av tjänstgöringsskyldigheten kan straffas inom ramen för bestämmelsen i 10 kap. 3 §, om skyldigheterna enligt avtalet inte fullgörs. För den som har förbundit sig att i krig tjänstgöra hos Försvarsmakten och därigenom blir krigsman innebär detta inte någon förändring i förhållande till vad som gäller . Den som har ingått ett sådant avtal är redan enligt dagens regler underkastad samma straff- ansvar för olovlig utevaro och lydnadsbrott m.m. som bl.a. värnpliktiga. Be- stämmelsen får därför en självständig betydelse endast för den som har avtalat om sådan tjänstgöring som inte medför status som krigsman i krig, vid krigsfara eller andra utomordentliga förhållanden. Enligt tredje punkten kan allmän tjänsteplikt även fullgöras genom att den som är totalförsvarspliktig utför arbete som anvisas honom eller henne av en myn- dighet som regeringen bestämmer. Bestämmelsen motsvarar 9 § allmänna tjänste- pliktslagen. Som framgår av bestämmelsen i 1 kap. 3 § 2 får inte heller vid allmän tjänsteplikt arbetsuppgiften vara mer krävande än vad kroppskrafterna och hälsotillståndet medger för den som skall utföra uppgiften. Det vilar på såväl den som tar ut totalförsvarspliktiga till uppgifter enligt denna punkt som den förman eller annan chef som närmast beordrar någon att utföra en arbetsuppgift att se till att denna inte går utöver vad som sålunda får utkrävas av den som omfattas av totalförsvarsplikten. Allmän tjänsteplikt enligt denna punkt ställer inga krav på utbildning eller träning för arbetsuppgiften. Den kommer därför att bli aktuell främst när det gäller att uppbåda arbetskraft för enklare uppgifter. Enligt andra stycket får arbete som fullgörs efter ett beslut enligt första stycket 3 inte vara förenat med bruk av vapen mot annan. Tjänstgöring som inne- fattar sådant vapenbruk bör endast fullgöras av den som har genomgått nödvändig utbildning för att handha vapen. Enligt bestämmelsen, som tar sikte på allmän tjänsteplikt enligt 2 § första stycket 1, förutsätter ianspråktagandet att regeringen eller en myndighet som regeringen har bestämt avgränsar hos vilka arbetsgivare och uppdragsgivare tjänsteplikten skall fullgöras samt vilka arbetstagare och uppdragstagare som berörs av beslutet. Detta kan avse t.ex. hela arbetsstyrkan vid en viss arbets- plats eller hos en viss arbetsgivare. Det behöver i så fall inte vara preciserat till vissa personer. Om de personer som skall tas i anspråk med allmän tjänste- plikt inte kan avgränsas på något sådant sätt, måste varje enskild person som omfattas av beslutet namnges eller på annat sätt individualiseras. Bestämmelsen reglerar inte konkurrensen mellan å ena sidan allmän tjänsteplikt och å andra sidan värnplikt och civilplikt. Frågor om sådan konkurrens skall vara avgjorda genom krigsplaceringsförfarandet. Bestämmelsen reglerar att en totalförsvarspliktig skall få del av ett beslut att fullgöra allmän tjänsteplikt. Sättet för hur detta skall gå till kan variera. Det kan ske muntligen eller genom att ett skriftligt avfattat beslut överlämnas till honom eller henne. Det kan också ske genom exempelvis ett anslag på en arbetsplats eller på något annat lämpligt sätt. För att en totalförsvarspliktig skall kunna tas i anspråk med allmän tjänste- plikt är det en förutsättning att han eller hon har fått del av det beslut vari- genom ianspråktagandet skett. I sista hand avgörs frågan om en totalförsvars- pliktig har fått del av beslutet av en domstol i ett mål om ansvar för brott mot totalförsvarsplikten. Bestämmelsen i denna paragraf ersätter bestämmelsen i 21 § förvaltningslagen om underrättelse av beslut. Innebörden av detta är att en totalförsvarspliktig inte har rätt att få en skriftlig underrättelse om beslutet. Paragrafen, som motsvarar 20 § i den nuvarande allmänna tjänstepliktslagen, in- nehåller en bestämmelse om uppgiftsskyldighet för arbetsgivare m.fl. i frågor som har betydelse för tillämpningen av den allmänna tjänsteplikten beträffande anställda och uppdragstagare. Bestämmelsen innehåller däremot inte någon motsvarighet till den nuvarande skyldigheten att i sådant syfte personligen in- ställa sig hos en myndighet. Uppgiftsskyldigheten får sanktioneras genom vites- föreläggande enligt bestämmelsen i 10 kap. 7 §. Bestämmelsen möjliggör att det, liksom enligt de nuvarande bestämmelserna om allmän tjänsteplikt, i särskilda fall kan medges undantag från skyldigheten att fullgöra allmän tjänsteplikt. 7 kap. Allmänna skyldigheter I denna paragraf anges vissa skyldigheter som alltid gäller för totalförsvars- pliktiga och som således inte har något samband med fullgörande av tjänstgöring. Bestämmelserna motsvarar närmast 34 och 35 §§ värnpliktslagen och 79 § 3 mom. andra stycket civilförsvarslagen. Skyldigheterna är inte straffsanktionerade. Första punkten syftar till att skall kunna nå total- försvarspliktiga med postförsändelser inom rimlig tid. Av bestämmelsen följer att den som är totalförsvarspliktig skall underrätta verket när han eller hon byter bostadsort. Detta sker i allmänhet utan någon särskild åtgärd, om en begäran görs hos posten att få postförsändelser eftersända till den nya adres- sen. Genom att den totalförsvarspliktige anmäler sin nya adress hos posten får också i allmänhet kraven enligt denna punkt anses ha blivit uppfyllda. När det gäller tillfällig bortovaro från den ordinarie bostaden får kraven på en total- försvarspliktig inte ställas alltför högt. Han eller hon bör sålunda inte vara skyldig att ordna eftersändning av sin post under en normal semesterresa om någ- ra veckor. Detta framgår av att försändelserna skall kunna nå honom eller henne inom rimlig tid och av bestämmelserna om att kallelser och inkallelser skall sändas ut . Bestämmelsen i andra punkten överensstämmer i stora drag med vad som gäller för värnpliktiga och civilförsvarspliktiga. Tillämpningsområdet är dock delvis ett annat. En totalförsvarspliktig är enligt bestämmelsen skyldig att på begäran bekräfta mottagandet av vissa handlingar från myndigheter, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner och också skyldig att ta del av handlingarnas innehåll. Skyldigheten gäller bara för kallelser till utredning, inkallelser till tjänstgöring och beslut om krigsplacering. Bestämmelsen är tillämplig på dessa handlingar oavsett hur de har överbringats. Bekräftelsen att handlingen har mottagits skall ske på det sätt som begärs, t.ex. genom att ett undertecknat mottagningskvitto återsänds per post eller via telefax eller genom att mottagandet bekräftas vid ett telefonsamtal. Om en totalförsvarspliktig underlåter att kvittera ut en försändelse, kan myndigheten tillgripa delgivning enligt bestämmelserna i delgivningslagen.