prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Sådana varningssignaler kan då leda till skärpta regler för tillståndsgivningen och/eller nya normer. 6.17 Kammarrätten i : Kommittén tycks vilja skilja mellan bindande och icke-bindande miljökvalitetsnormer, jfr. lagförslaget 8 kap. 2 §, oaktat normerna i båda fallen skall komma till uttryck i föreskrifter. Detta förefaller författningsmässigt tveksamt. Föreskrifter brukar ju anses vara av bindande karaktär. Andra normer som meddelas av en förvaltningsmyndighet ges i form av allmänna råd, anvisningar eller dylikt. Ytterligare överväganden bör ske med avseende på miljökvalitetsnormerna och deras författningsmässiga förankring i balken. 6.18 : Kvalitetsnormer har blivit hörnstenen i hela lagförslaget. Nämnden ställer sig positiv till införande av kvalitetsnormer som ett efterlängtat kompletterande styrmedel i svensk miljölagstiftning. Införandet av dessa normer i balken har också möjliggjort infogandet av andra relevanta begrepp t.ex. överlåtelsebara utsläppskvoter (14 kap.). - - - Det bör dock noteras att kvalitetsnormer kan fungera som ett mål och/eller ett medel i miljöpolitiken. Så länge dessa normer kommer att vara ett mål och inte ett alternativ till emissionsnormer så instämmer nämnden i innehållet av 8 kap. Den stora platsen som kvalitetsnormer har fått i lagförslaget kan ge intrycket av att kvalitetsnormer som medel skall få ett slags företräde framför andra normer. Med tanke på erfarenheter i vissa delstater i (t.ex. ) och i delar av (t.ex. ), så finns det risk för att kvalitetsnormer, jämfört med emissionsnormer, leder till betydligt större utsläpp av miljöfarliga ämnen. En anledning till införandet av miljökvalitetsnormer i är anpassning till EG:s miljölagstiftning. Faktum är att de flesta miljödirektiv innefattar kvalitetsnormer som alternativ till emissionsnormer. Att istället för emissionsnormer använda kvalitetsnormer, skulle kunna leda till att uppmärksamheten flyttas från utsläppsförbudet för farligt ämne över en viss gräns (en maximinorm) till miljöns tålighet för mottagandet av en viss nivå av förorening (en miniminorm). Det bör, enligt nämndens mening, understrykas att kvalitetsnormer endast är en målsättning och att emissionsnormer därför även i fortsättningen skall vara primära styrmedel när det gäller kontroll av utsläpp. 6.19 , IMM: IMM är positivt till införandet av miljökvali- tetsnormer men vill påpeka svårigheter som kan uppstå. - - - Till skillnad mot de riktvärden och gränsvärden som finns skall hänsyn ej tas till vad som är tekniskt och ekonomiskt möjligt i enskilda fall när normerna fastställs. Sådana normer som avser hälsoeffekter skulle i så fall motsvara de förslag till riktvärden, eller s.k. lågrisknivåer, som IMM har tagit fram för en lång rad luftföroreningar och även för t.ex. ämnen i förorenad mark. Även om dessa riskbedömningar bygger på vetenskapliga data innefattar de stora mått av osäkerheter och utrymme för olika tolkningar. Man borde därför enas om vissa principer innan miljökvalitetsnormer fastställs. För allmäntoxiska ämnen handlar det främst om säkerhetsmarginalens storlek och för cancerframkallande ämnen om hur stor cancerrisk som kan anses vara "acceptabel". Vidare vill vi påpeka att miljö-kvalitetsnormer måste kunna revideras återkommande med hänsyn till nya vetenskapliga undersökningar. På s. 370 i huvudbetänkandet sägs att uppfyllda miljökvalitetskrav inte får innebära en befrielse från skyldigheten att vidta skyddsåtgärder. Skyldigheten att tillämpa bästa tillgängliga teknik (3 kap. 4 §) är en mycket viktig grundprincip i miljöskyddsarbetet. Miljökvalitetsnormerna skall användas som komplement, ej som alternativ, till kraven på bästa tillgängliga teknik. I linje med detta anser vi att den särskilda aktsamhetsregeln i 14 kap. 2 § borde omformuleras så att det framgår att de allmänna aktsamhetsreglerna enligt 3 kap. i form av bl a bästa tillgängliga teknik skall tillämpas även i de fall angivna miljökvalitetsnormer uppfylles. - - -Introduktionen av miljökvalitetsnormer motiveras i betänkandet bl.a. med att EG redan har sådana. Vi vill dock påpeka att EG-direktiven angående SO2 partiklar, NO2 och bly medger avsevärt högre luftföroreningshalter än vad IMM rekommenderar. I 8 kap. 5 § ges kommunerna skyldighet att mäta halterna av de nämnda luftföroreningarna om miljökvalitetsnormerna antas komma att överskridas. Enligt IMM:s uppfattning borde kommunerna alltid ha skyldighet att övervaka luftkvaliteten i större tätorter. (Även andra ämnen än de nämnda kan vara aktuella att övervaka, t.ex. vissa kolväten.) - - - På s. 371 diskuteras vilka miljöparametrar som skulle kunna användas. Där sägs att normer givetvis inte bör användas för de "kvalificerat farliga" ämnena. För dessa sägs att halterna i princip bör vara noll. Vad avses med detta? Syftar man på t ex cancerframkallande ämnen? För cancerframkallande ämnen anser även IMM att halterna i princip bör vara noll, men eftersom det inte är fallet i praktiken vad gäller t.ex. ämnen som bildas naturligt i förbränningsprocesser, så vore det klart motiverat att införa miljökvalitetsnormer för vissa sådana ämnen. 6.20 : 8 kap. handlar om miljökvalitetsnormer. Allmänt sett är det kapitlet i förslaget mycket oklart. Kommittén har inte ens gjort en tydlig åtskillnad mellan rättsligt bindande och inte bindande kvalitetsgränser. Vi föreslår att man reserverar beteckningen normer för sådant som skall gälla (typ gränsvärden) medan man bör överväga sådana beteckningar som mål eller riktvärden eller något liknande för kvalitetsgränser som inte skall ha direkt rättsverkan. En sådan uppdelning är bl.a. fullt kompatibel med EG-direktiv och med traditionell miljölagstiftningsteknik i länder som använder kvalitetsnormer. Vi föreslår vidare att man särskiljer bl.a. belastningsnormer från kvalitetsnormer. - - - Vidare saknar betänkandet rimliga rättsverkansregler kopplade till kvalitetsnormer. - - - Miljökvalitetsnormer skall vara gränsregler med rättsverkan avseende tillåtlighet m.m. Deras naturliga plats är i det kapitel som innehåller gränsregler. Kommittén ger till att börja med en delvis felaktig beskrivning av nuvarande svenska "gränsvärden och riktvärden". De läggs exempelvis vanligen inte i någon rättslig mening "till grund för myndighetsbeslut vid tillämpningen av de olika lagarna" när det gäller den yttre miljön utanför strålskyddsområdet. - - - Kommittén förefaller ge uttryck för är den felaktiga uppfattningen att kvalitetsnormer är in- och underordnade i aktsamhetsregelsystemet. Förhållandet är i stället det motsatta; kvalitetsnormer är gräns- och stoppregler överordnade sedvanliga aktsamhetsregler. Det konstateras helt riktigt i betänkandet att kvalitetsnormer avseende yttre miljö inte förekommer i den nuvarande svenska miljölagstiftningen förutom den möjlighet som införts för kommuner att genom PBL föreskriva om högsta tillåtna störningar inom detaljplanelagt område samt lagen om tillfälligt bilförbud. Det är synnerligen viktigt att begreppsanvändningen blir klar inför den nödvändiga utveckling av svensk miljölagstiftning som användningen av miljökvalitetsnormer och liknande innebär. Detta gäller dels begreppet i utländsk lagstiftning, dels vad kommittén lägger in i detta begrepp. Betänkandets genomgång av miljökvalitetsnormer i utländsk lagstiftning har i huvudsak begränsats till . Den amerikanska miljölagstiftningen där miljökvalitetsnormer ingår som ett grundläggande styrmedel berörs i förvånansvärt liten omfattning trots att det är där som den mest långt gående utvecklingen har skett. Miljökvalitetsnormer är en regeltyp och typ av styrmedel som återspeglar miljöpolitiska mål eller delmål som lagstiftaren har satt upp. Genom att i lagstiftning sätta rättsverkande gränser för vilken miljökvalitet som är tillåten, implicerar lagstiftningen att åtgärder skall vidtas eller restriktioner gäller om denna kvalitet inte nåtts. Dessa implikationer måste i sin tur återspeglas i genomföranderegler av olika slag. Samhällets målsättning för miljökvaliteten har blivit högre. En hög ambitionsnivå måste dock återspeglas av lagstiftning med kravregler som motsvarar dessa ambitioner. Av vad vi anfört tidigare behövs dessutom ett effektivt genomförandesystem för att kravreglerna skall följas. Balkförslaget anger att miljökvalitetsnormer kan utfärdas genom föreskrifter. Där anges också för vilka syften sådana kan föreskrivas samt av vem. Däremot anges inte sådana materiella kriterier eller utgångspunkter, utifrån vilka normerna skall formuleras. I den allmänna motiveringen sägs att fastställandet av miljökvalitetsnormer skall grundas på vad människan eller naturen anses kunna utsättas för utan risk för störningar. Denna grund överensstämmer med målsättningen att lagstiftningen skall främja en uthållig utveckling. Den är så viktig att den bör finnas i lagtexten. Den bör vidare utvecklas så mycket, så att det är möjligt att göra rättsliga bedömningar av föreskrifter om kvalitetsnormer. Enligt miljöskyddskommittén kan begreppet miljökvalitet användas för att beskriva graden av påverkan inom ett området med avseende på hälsa och miljö. Miljökvalitetsnormer skulle i linje med detta synsätt vara normer för påverkan av miljön. Detta är ologiskt förutsatt normal innebörd av ordet påverkan. Vad vi har att göra med är den enkla kedjan med tre led: Påverkan - Effekt - Miljötillstånd. - - - Miljökvalitetsnormer handlar om det tredje ledet, stoppregler handlar om alla tre led, belastningsnormer handlar i huvudsak om det första ledet. Begreppet miljökvalitet bör användas för att beskriva tillstånd eller liknande förhållanden i miljön (syrehalt i vatten, kon- centration av partiklar eller gaser i luften, sammansättning av växt- och djursamhällen i visst område etc.). Miljökvalitetsnormer blir därmed normer som beskriver vilket tillstånd lagstiftaren anser att miljön (i dess sämsta accepterade tillstånd) skall ha. De anger inte direkt vilken påverkan miljön får utsättas för. En av de mest elementära grunderna i miljöskyddet och miljörättslig metodik är insikten att miljön inte reagerar linjärt på påverkan. Förändringar i miljökvaliteten kan ske språngvis. Synergism komplicerar förhållandet påverkan-effekt ytterligare. Det förefaller därför som att miljöskyddskommittén inte har förstått miljökvalitetsnormtekniken ens som denna tillämpas i ett antal av EG:s miljödirektiv. "Environmental quality standards" är rättstekniskt sett med internationellt underlag normer med rättsverkan. De kan vara antingen bindande som absoluta gränsvärden (se ett antal av EG:s miljödirektiv där "I" står för "imperative") eller vägledande men ändå med rättsverkan (riktvärden, markerade med "G" i ett antal av EG:s miljödirektiv). I de fall de är bindande som absoluta gränsvärden gäller att, om de inte uppfylls, rättsläget för någon eller några påverkas starkt. De värdenas egenskap av att vara bindande samt deras däri liggande juridiska verkan är en förutsättning för att de på ett meningsfullt sätt skall definieras som rättsnormer. Utan denna bindande verkan skulle en miljökvalitetsnorm inte kunna skiljas från riktlinjer utan rättsverkan. Kvalitetsmål kan inte jämställas med miljökvalitetsnormer om ingen rättsverkan är knuten till kvalitetsmålet som sådant. Först när ett sådant mål är knutet till någon rättsföljd kan de likställas med normer. Kommitténs uppdelning i bindande miljökvalitetsnormer och icke-bindande normer är ägnad att skapa förvirring. Det är nödvändigt att reservera en viss term för sådant som skall vara bindande. Termen "miljögränsvärde" är otymplig, termen "miljökvalitetsnorm" har i vart fall den fördelen att de har paralleller i många länders terminologi samt helt och hållet ansluter till en mångårig doktrins begreppsbildning. - - - En miljökvalitetsnorm som är bindande borde innebära, enligt vad kommittén förefaller mena, att den på något sätt är straffsanktionerad och gäller i enskilda fall. - - - Att i ett lagstiftningssammanhang uttryckligen hävda att skillnaden mellan en bindande och en icke bindande norm är liten understryker antagandet att miljöskyddskommittén inte har en konsistent bild av kvalitetsnormer. En miljökvalitetsnorm ensam har egentligen ingen adressat. Sådana uppträder först när det knyts en rättsverkan till . Till miljökvalitetsnormer måste därför knytas rättsverkningar som ger möjlighet och skyldighet att fördela krav och restriktioner på olika aktörer. Det är i huvudsak först sådana fördelade krav som skulle kunna göras straffsanktionerade. Rättsverkningarna skall vara knutna till normerna och dessa förhållanden till det faktiska miljötillståndet. - - - förefaller tänka sig att bindande och icke bindande kvalitetsnormer har olika rättsverkan. - - - Vilken skall med miljöskyddskommitténs konstruktion vara rättsgrunden för sådana åtgärder? Får eller rent av måste myndigheterna ge ytterligare restriktioner för förorenande verksamhet i området? Hur skall rättsgrunden för detta se ut? Får tillstånd ges för ytterligare verksamhet inom området när en kvalitetsnorm är överskriden? Skall det vara någon skillnad härvidlag vad gäller olika typer av kvalitetsnormer enligt miljöskyddskommitténs synsätt? Enligt 8:1 i kommittéförslaget kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om kvalitetskrav på luft, vatten eller mark, om nivåer för buller, skakning, ljus, strålning eller annan sådan störning samt om skyddsavstånd mellan miljöfarliga verksamheter och bostäder, dvs miljökvalitetsnormer. I 8:3 sägs vad miljökvalitetsnormer får avse. Dessa två lagrum får kanske uppfattas som ett klargörande av vad kommittén menar att miljökvalitetsnormer är. Kommittén inbegriper i begreppet miljökvalitetsnorm således även andra typer av normer än normer för kvalitet. Den inbegriper bl.a. avståndsnormer och belastningsnormer. - - - Som redan framgått bör dock sådana normer inte inbegripas i begreppet miljökvalitetsnorm eftersom detta begrepp har en tillräckligt etablerad, mera begränsad betydelse. Högsta belastning av mark, vatten eller luft med kemiska eller biotekniska ämnen anger i högsta tillåtna påverkan. Vi föreslår att dessa normer skall anges som exempelvis belastningsnormer och utvecklas som en egen normtyp. Normer som avser kortaste avstånd mellan miljöfarlig verksamhet och bostäder eller lokaler för undervisning eller barnomsorg är inte heller en norm som anger ett miljötillstånd och kan därför inte betraktas som en miljökvalitetsnorm. Däremot är de två kvarvarande typerna av normer som nämns i kommittéförslagets 8:3 klara miljökvalitetsnormer. Om denna paragraf skulle fylla någon funktion bör även anges att miljökvalitetsnormer får avse högsta tillåtna förekomst i mark, vatten eller luft av ett visst ämne samt lägsta tillåtna förekomst av ett visst ämne, vilket är den vanligaste typen av miljökvalitetsnormer. - - - Regler om miljökvalitetsnormer, belastningsnormer, normer för skyddsavstånd samt övriga normer som på annat sätt anger gränser för miljöpåverkan som är absoluta i förhållande till övriga aktsamhetsregler bör samlas i ett eget kapitel om gränsregler eller stoppregler. - - - Själva normerna som sådana behöver inte återfinnas i själva lagtexten, förutsatt att lagtexten lägger den materiella grunden för utformningen av normerna. Tekniken är väl utprovad utomlands och behandlad i den svenska miljörättsliga baslitteraturen. På s. 372 talas om kvalitetsnormer knutna till skyddet av naturmiljön vilket illustreras med ett exempel att sätta miljökvalitetskrav på fosforhalten i mark och vattendrag. Det sägs dock inget om direkt landskapspåverkande kvalitetsnormer. Detta beror kanske på att sådana normer oftast inte skulle kunna uttryckas i siffror. Kommittén har uttryckt tveksamhet för att det skulle gå att i ord klart definiera gränser för miljökvalitet. - - - Det sägs att dessa normer skulle bli för vaga och svåra att tillämpa. Vi menar däremot att sådana normer skulle kunna sättas på samma sätt som numeriska miljökvalitetsnormer. Eftersom miljömål så långt möjligt bör återspeglas i materiella regler i lag, är det en rimlig utveckling att arbeta även med miljökvalitetsnormer knutna till ekologiska kriterier. Miljökvalitetsnormer skall kunna återspegla målet knutna till att som minimum upprätthålla en viss miljökvalitet. Sådana normer får ingen egentlig verkan om inte lagstiftningen också tillhandahåller de verktyg som behövs för att uppfylla miljökvalitetsnormerna - som ger dessa tillräcklig rättsverkan. Av betänkandet förefaller framgå att syftet med införandet av miljökvalitetsnormer bl.a. är att införa normer som mer direkt syftar till att bevara eller uppnå en viss miljökvalitet samt att skapa förutsättningar för mer samordnade miljöinsatser och mer kostnadseffektiva lösningar. - - - Det mesta - - - i miljöskyddskommitténs förslag är på ett eller flera sätt villkorat genom förbehåll och krav på avvägningar. I ett enskilt fall ställer balkförslaget inga absoluta krav på att miljökvalitetsnormerna verkligen skall genomföras. Visserligen kan beslutsfattaren ha beaktat miljökvalitetsnormerna vid tillståndsbeslutet men det är inte säkert att dessa får en styrande effekt på beslutet. De av kommittén föreslagna verktygen är inte tillräckligt kraftfulla för att genomföra miljökvalitetsnormer eftersom de i så liten grad är obligatoriska. - - - Det förefaller som att i ett område, där en miljökvalitetsnorm redan överskrids, ny miljöfarlig verksamhet skulle kunna påbörjas eftersom miljökvalitetsnormerna i en tillståndsprövning endast skall ses som vägledande. För icke-tillståndspliktig verksamhet för vilken föreskrifter inte meddelats förefaller det bli ännu lättare att bortse från miljökvalitetsnormerna. Befintliga verksamheter skulle kunna fortsätta sin verksamhet som tidigare genom att hävda att det inte är möjligt att genom tillämpning av 3 kapitlets aktsamhetsregler uppfylla miljökvalitetsnormerna. - - - Följaktligen har kommitténs sammanlagda konstruktion lett till att bindande miljökvalitetsnormer inte införs genom . Att så är fallet understryks när vi studerar förslaget i den del som rör åtgärdsplaner. Vid genomförandet av miljökvalitetsnormer skall det bl.a. kunna finnas åtgärdsplaner. Balkförslaget tillägger sådana planer ingen rättsverkan vilket vi här skall utveckla. I 8:4 sägs att eller i vissa fall skall upprätta en åtgärdsplan om det behövs för att miljökvalitetsnormerna skall kunna uppfyllas. Bedömningen av detta behov görs av eller . På vilket sätt kan då en åtgärdsplan bidra till att miljökvalitetsnormerna uppfylls? Vilken rättsverkan har en sådan plan? Planen skall utgöra underlag för myndigheters och kommuners planering. Detta innebär dock inte att kommunerna är rättsligt bundna av planen eller ens att de måste ta hänsyn till dess innehåll. Det ger endast en möjlighet och kanske skyldighet för t.ex. kommunerna att beakta åtgärdsplanen och det material som finns i denna i sin beslutsprocess. I åtgärdsplanen kan ingå att en viss verksamhet skall omprövas. Då får denna omprövas om verksamheten bidrar til att miljökvalitetsnormerna inte uppfylls. Om i en åtgärdsplan beslutat att en viss verksamhet skall omprövas och tillsynsansvaret ligger hos kommunen är det kommunen som beslutar om en sådan framställan. - - - Detta genomförandesystem kan jämföras med den amerikanska luftvårdslagens (CAA) krav på att staterna upprättar genomförandeplaner för att genomföra luftkvalitesnormer. - - - Ett svenskt system med miljökvalitetsnormer behöver naturligtvis inte vara uppbyggt på samma sätt som det amerikanska. Funktionerna måste dock vara likartade. Det är sålunda nödvändigt att det verkligen finns ett genomförandesystem som inbegriper en tillräcklig uppsättning verktyg. - - - Åtgärdsplanen måste därför få en mycket starkare rättslig ställning än i förslaget. Åtgärdsplanen bör bl a innehålla en samlad genomgång av situationen i området. - - - Vidare bör det finnas avvägningsregler för val av åtgärder. - - - Om miljön inte uppnår den i angivna kvaliteten inträder ett nytt rättsläge och åtgärder måste vidtas. Men en central fråga är vem som berörs av detta nya rättsläge, vem rättsverkan riktar sig mot. Miljökvalitetsnormen anger inte direkt vem som är dess adressat. Teoretiskt sett är alla personer som på något sätt påverkar uppfyllelse dess indirekta adressater. Det innebär att många olika källor måste göras till adressater; rörliga-fasta, punktkällor och diffusa källor. Det är dock inte troligt att alla dessa källor kan utsättas för krav om inte miljökvalitetsnormen uppfylls. I de flesta fall är praktiskt om en eller flera myndigheter ges huvudansvaret för att miljökvalitetsnormerna genomförs. Dessa skall då kunna drabbas av sanktioner i en eller annan form. Myndighetens uppgift är att översätta miljökvalitetsnormens krav till direkta handlingskrav riktade mot dem som påverkar uppfyllelse. En rättsgrund för detta måste finnas i balken och knytas till miljökvalitetsnormerna. Dessa handlingskrav skall kunna sanktioneras eller på andra sätt genomdrivas. Därtill kommer att det måste finnas ett generellt förbud att ge tillstånd till eller att inleda eller utöka en verksamhet, vars påverkan kan ha betydelse för miljökvaliteten, om aktuell miljökvalitetsnorm i området inte är uppfylld. - - - I betänkandet finns ingen myndighet som utpekas som egentligen ansvarig för att genomföra miljökvalitetsnormer. Inte heller regeringen eller den myndighet som beslutar om miljökvalitetsormer har enligt balken något övergripande planeringsansvar för miljökvalitetsnormernas genomförande. Däremot sägs i 8:4 att har den allmänna uppsikten över tillämpningen av miljökvalitetsnormer. Vad som ligger i denna uppgift är oklart men det tyder snarare på att verket skall ha en åskådarfunktin än krav att vidta åtgärder. Det sägs i specialmotiveringen till 8:4 att kommunen skall ta ställning till genomförandet om kvalitetsnormen endast berör en kommun. Detta framgår dock inte av förslaget till lagtext. Inte heller då kvalitetsnormen berör flera kommuner eller flera län uttalar lagtexten klart vem som ansvarar för dess genomförande. Dessutom finns det stora tveksamheter rörande möjligheter för kommuner att med rättsverkan genomföra en åtgärdsplan om denna går längre än aktsamhetsreglerna i 3 kap. För att miljökvalitetsnormer och liknande gränsnormer skall fylla den funkton som kommittén angivit krävs att det finns ett genomförandesystem i balken som fungerar. Det måste klart anges i balktexten vilken eller vilka myndigheter som har ansvaret för att kvalitetsnormer genomförs. 6.21 : Den grundläggande regeln för miljöskydd bör vara, att var och en som utövar miljöpåverkan är skyldig att inrätta sin verksamhet så att så små störningar som möjligt uppkommer. Gör man detta - med iakttagande av de generella aktsamhetsreglerna i 3 kap. - bör verksamheten som regel vara tillåtlig. - - - Dock utgör människans aktiviteter tyvärr på många områden så allvarliga störningar, att belastningen totalt sett blir långt större än vad miljön tål. En miljölagstiftning syftande till en uthållig utveckling måste därför innehålla kravregler som gör det möjligt att begränsa verksamheter, trots att man vidtagit alla rimliga försiktighetsmått, om de bidrar till att koncentrationen av hälso- och miljöskadliga ämnen i luft, mark eller vatten överstiger den nivå som är acceptabel med hänsyn till vad som behövs för att uppnå en uthållig utveckling. - - - Kommittén har föreslagit, att i balkens 8 kapitel intas regler om möjlighet för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om kvalitetskrav på luft, mark, vatten etc., s.k. miljökvalitetsnormer (MKN). Dessa normer skall i första hand baseras på bedömningar av vad människor och miljö kan antas tåla. Någon form av gränsvärden med utgångspunkt i miljökvalitet är under dagens förhållanden en nödvändig ingrediens i en allvarligt syftande miljöbalk. Hur dessa miljökvalitetsregler bör utformas, och vilka nivåer de bör ha, är svåra frågor som kräver noggrann eftertanke.