prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — 3 § Den som är avgiftsskyldig enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 1 § första stycket eller 2 § eller som är skyldig att ersätta kostnad enligt 18 kap. 15 § andra stycket eller enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 18 kap. 17 § tredje stycket skall till den myndighet som regeringen bestämmer och i den omfattning regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, myndigheten föreskriver lämna de uppgifter som behövs för att bestämma avgiftens storlek. Om avgiften skall bestämmas av en myndighet får kommunen meddela föreskrifter om uppgiftsskyldighet. 4 § Kommunen får meddela föreskrifter om att avgift skall betalas för sådan bortforsling och sådant slutligt omhändertagande av avfall som sker genom kommunens försorg enligt denna balk. Avgiften skall enligt kommunens bestämmande betalas till kommunen eller till den som utför renhållningen. I fråga om avgift för hantering av avfall från fartyg finns särskilda bestämmelser i lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. 5 § Avgift som avses i 4 § skall vara årlig eller på annat sätt periodisk. Om avgiften avser bortforsling och slutligt omhändertagande vid enstaka tillfällen, får kommunen besluta att avgiften skall betalas särskilt för varje tillfälle i fråga. Avgiften skall bestämmas till högst det belopp som behövs för att täcka nödvändiga planerings-, kapital- och driftskostnader för renhållningen. Från dessa kostnader skall avräknas kostnaderna för vad som kan belöpa på användning av anläggningar eller utrustning för annat ändamål än renhållning. Avgiften får tas ut på ett sådant sätt att återanvändning, återvinning eller annan miljövänlig avfallshantering främjas. Om kommunen uppdrar åt någon annan att utföra renhållningen, får avtalet med denne läggas till grund för beräkning av avgiften, om inte kostnaden därigenom blir väsentligt högre än om kommunen själv utför renhållningen. 6 § Avgift enligt 4 § skall betalas enligt taxa, som antas av kommunfullmäktige. I taxan skall anges hur avgiften skall bestämmas när taxan saknar tillämplig bestämmelse om avgift. Därvid skall de grunder som anges i 5 § beaktas. Taxan skall innehålla föreskrifter om vem som är avgiftsskyldig och till vem avgiften skall betalas. 7 § Regeringen eller efter regeringens bemyndigande kommuner eller en myndighet får meddela föreskrifter om att avgift för bortforsling och slutligt omhändertagande genom kommunens försorg av avfall som avses i 16 kap. 5 § får tas ut av producenten. Avgiften skall betalas till myndighet som regeringen bestämmer. 1 § Om inte något annat framgår av 2 eller 3 §§ får i ett enskilt fall ett beslut enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats enligt balken överklagas 1. hos , om beslutet har meddelats av en kommun eller en nämnd, 2. hos , om beslutet har meddelats av någon annan statlig myndighet och avser en fråga om miljöfarlig verksamhet, 3. hos regeringen, om beslutet har meddelats av , Försvarsmakten eller generalläkaren. beslut i ett dit överklagat ärende får inte överklagas. i ett överklagat ärende finner att hinder mot den sökta verksamheten möter enligt 13 kap. 5 § men att det finns sådana omständigheter som avses i andra stycket nämnda paragraf eller ärendet på något annat sätt rör en fråga av särskild vikt, skall myndigheten med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för prövning av tillstånd till verksamheten. 2 § Beslut i enskilda fall av annan statlig myndighet än regeringen i frågor som avses i 9-11 kap. och i 14-16 kap., överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut av Försvarsmakten eller generalläkaren överklagas dock hos regeringen. Beslut i frågor som avses i 9 kap. och som rör bildande av naturreservat, naturvårdsområde, kulturreservat, kulturvårdsområde eller dispens från bestämmelserna om strandskydd eller frågor som avses i 10 kap. och som rör tillstånd till markavvattning och detaljdränering genom täckdikning eller frågor som avses i 11 kap. och som rör tillstånd till täktverksamhet eller i 14 eller 16 kap. och som avser tillstånd till eller förbud av export eller import över- klagas dock hos regeringen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 3 § Beslut i ett enskilt fall i fråga om ersättning för kostnader enligt 18 kap. 15 § andra stycket eller 17 § tredje stycket eller beslut i fråga om förbud vid vite enligt 18 kap. 16 § första stycket samt beslut i ett enskilt fall i fråga om sådana avgifter som avses i 19 kap. 1, 2 §§, 4 § första stycket och 7 § första stycket och som inte meddelats av Försvarsmakten eller generalläkaren skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Övriga beslut i enskilda fall i frågor som avses i 18 kap. skall, om inte annat sägs i 1 § första stycket, överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 4 § Andra beslut än de som avses i 1-3 §§ meddelade av annan statlig myndighet än regeringen med stöd av ett bemyndigande i balken överklagas hos regeringen. 5 § Rätt att överklaga beslut enligt denna balk eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av balken och som inte avses i balkens sjätte och sjunde avdelningar har även 1. i frågor som avses i 9-13 kap., 3. en organisation som är att anse som central arbetstagarorganisation enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller motsvarande organisation på arbetsgivarsidan, 4. en sammanslutning av konsumenter i frågor som regleras i 14 kap. eller i föreskrifter som är utfärdade med stöd av 14 kap., om i ett särskilt fall beslutar att inte överklaga, 5. en intresseorganisation för yrkesfiskare i frågor som avses i 13 kap. Första stycket 1, 3, 4 och 5 gäller inte beslut som avser Försvarsmakten, eller . 21 kap. Straffbestämmelser m.m. 1 § Den som vid hantering eller import eller export av en kemisk produkt, eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, med uppsåt eller av grov oaktsamhet åsidosätter vad som är föreskrivet i 1 kap. 8 § döms för oförsiktig kemikaliehantering till böter eller fängelse i högst . 2 § Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bedriver en verksamhet, hanterar en kemisk produkt, eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, eller vidtar någon annan åtgärd utan att ha tillstånd, godkännande eller medgivande eller utan att ha gjort en anmälan, döms om tillstånd, godkännande, medgivande eller anmälan föreskrivs i denna balk eller i en föreskrift som har meddelats med stöd i balken, för otillåten miljöverksamhet till böter eller fängelse i högst . 3 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna en uppgift eller den som lämnar en oriktig uppgift och därigenom försvårar en tillståndsprövning eller en tillsynsmyndighets kontroll av en verksamhet, av hanteringen av en kemisk produkt, eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, eller av någon annan åtgärd döms för för- svårande av miljökontroll till böter eller fängelse i högst . 4 § Den som i något annat fall än som avses i 3 § med uppsåt eller av oaktsamhet underlåter att lämna uppgifter i en handling eller genom märkning av en kemisk produkt, eller en vara som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, eller som i en sådan handling eller märkning lämnar oriktig uppgift eller utelämnar uppgift döms, om åtgärden eller underlåtenheten är ägnad att försvåra bedömningen av riskerna för att hälsa eller miljö skall skadas eller för att en hållbar hushållning med mark och vatten eller material skall äventyras, för bristfällig miljöinformation till böter eller fängelse i högst . 5 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet skräpar ned utomhus, på plats som allmänheten har tillträde eller insyn till, med plåt, glas, plast, papper, avfall eller annat döms för nedskräpning till böter eller fängelse i högst . 6 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot villkor, inskränkningar eller förbud enligt 1. 5 kap. 3 §, 2. 9 kap. 4, 6, 11, 14 och 15 §§, 3. 10 kap. 1 och 3-6 §§, 4. 11 kap. 2, 4, 6, 7 och 9 §§, 5. 13 kap. 6, 20, 23, 24, 25, 31, 32, 33, 34 och 37 §§, 6. 14 kap. 11 och 12 §§, 7. 16 kap. 7, 11, 13 och 14 §§. För försök till brott mot 16 kap. 11 § döms till ansvar enligt 23 kap. . 7 § Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 1. 9 kap. 16 §, 2. 10 kap. 7 §, 3. 13 kap. 7, 8, 9, 10 och 38 §§, 4. 14 kap. 5, 6, 8, 9 och 10 §§, 5. 15 kap. 7 och 8 §§, 6. 16 kap. 5 och 6 §§, 7. 17 kap. 1 §. 8 § Är ett brott som avses i 1-2 eller 6-7 §§ grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Är brott som avses i 3 § grovt döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om ett brott är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen begåtts systematiskt eller , varit av mer omfattande art, innefattat vilseledande av tillsynsmyndighet eller inneburit stora risker för människors hälsa eller miljön. 9 § För ringa brott döms inte till ansvar enligt detta kapitel. Till ansvar enligt detta kapitel döms inte om gärningen är belagd med strängare straff i eller om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Om ett vitesföreläggande har överträtts, döms inte till ansvar enligt detta kapitel för en gärning som omfattas av föreläggandet. 10 § Kemiska produkter, eller varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt, eller annan egendom som har varit föremål för brott enligt 1, 2, 6 och 7 §§ eller värdet därav samt utbyte av sådant brott skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. I övrigt finns bestämmelser om förverkande i 36 kap. . 1 § Har en sådan överträdelse som avses i 21 kap. 1, 2, 6 eller 7 §§ ägt rum och är överträdelsen inte av obetydlig beskaffenhet, skall en särskild avgift (miljöskyddsavgift) betalas. Miljöskyddsavgift skall betalas även om överträdelsen inte skett med uppsåt eller av oaktsamhet. Miljöskyddsavgiften tillfaller staten. 2 § Miljöskyddsavgiften skall betalas av den fysiska eller juridiska person som har bedrivit den verksamhet i vilken överträdelsen har skett. 3 § När en miljöskyddsavgift bestäms, skall det ske med hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är. Därvid skall särskilt beaktas omfattningen av överträdelsen och den fara eller skada som överträdelsen har inneburit samt om överträdelsen inneburit ekonomiska fördelar. Närmare föreskrifter för bestämmande av miljöskyddsavgiften får meddelas av regeringen. En tillståndsmyndighet får, med beaktande av vad som anges i första stycket och i 4 §, vid prövning av ett villkor för tillstånd till miljöfarlig verksamhet bestämma det belopp som skall betalas i miljöskyddsavgift om villkoret överträds. Ett sådant beslut skall ligga till grund för ett beslut om miljöskyddsavgiftens storlek. 4 § Miljöskyddsavgift skall bestämmas till lägst och högst femhundra . Om en överträdelse har inneburit ekonomiska fördelar eller vid synnerligen försvårande omständigheter får miljöskyddsavgiften fastställas till ett högre belopp än som anges i första stycket, dock högst . 5 § Miljöskyddsavgiften får jämkas eller efterges om det till följd av särskilda skäl skulle vara oskäligt att bestämma avgiften enligt 3 och 4 §§. 6 § Frågor om miljöskyddsavgift prövas av länsrätten på talan av . Talan väcks genom ansökan. 7 § Fråga om påförande av miljöskyddsavgift får i fall som inte är av större vikt prövas av genom avgiftsföreläggande. Avgiftsföreläggande innebär att den som antas ha gjort sig skyldig till en överträdelse som avses i 1 § föreläggs miljöskyddsavgiften till godkännande eller . Har föreläggandet godkänts, gäller det som domstols lagakraftvunna dom varigenom miljöskyddsavgift påförts. Ett godkännande som sker sedan den i föreläggandet utsatta tiden har gått ut är dock utan verkan. 8 § Miljöskyddsavgift får inte påföras, om ansökningen inte har delgetts den som anspråket riktas mot från det att förutsättningarna för att besluta om avgift inträffat. 9 § En påförd miljöskyddsavgift bortfaller i den mån verkställighet inte har skett från det att domen vann laga kraft. 1 § Ägare av en fastighet och innehavare av särskild rätt till en fastighet har rätt till ersättning i den utsträckning som anges i 2, 5 och 7 §§. Att i vissa fall även en borgenär som har panträtt i fastigheten har rätt till ersättning framgår av 11 § andra stycket. Om inlösen av fastighet finns föreskrifter i 4 §. I fråga om ersättning och inlösen gäller expropriationslagen (1972:719) om inte avvikande bestämmelser meddelas i denna balk. Bestämmelserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen gäller i fråga om värdeökning före det talan väcktes vid domstol. 2 § Fastighetsägare och innehavare av särskild rätt till en fastighet har rätt till ersättning av staten för den skada de lider om föreskrifter enligt 9 kap. 2, 4, 5 eller 8 § eller förbud enligt 10 kap. 4 § andra stycket eller 11 kap. 5 § tredje stycket medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av en fastighet eller att mark tas i anspråk. Har föreskrifterna efter förordnande enligt 9 kap. 16 § beslutats av en kommun, skall ersättningen i stället betalas av kommunen. En begränsning av rätten till jakt efter björn, lo, varg, järv, älg eller örn som föreskrivs enligt 9 kap. 2 § medför inte rätt till ersättning. Innebär en föreskrift eller ett beslut enligt 9 kap. 2, 4 eller 8 § såvitt avser naturreservat eller kulturreservat eller 10 kap. 4 § andra stycket att det är förbjudet att vidta en viss åtgärd utan tillstånd, betalas ersättning endast om tillstånd vägrats eller förenats med särskilda villkor. Har förbud meddelats enligt 9 kap. 6 § och vägras tillstånd som där avses, gäller första stycket. 3 § Ersättning som avses i 2 § betalas inte om skadan är av mindre omfattning. Ersättning skall minskas med ett belopp som motsvarar vad som på grund av 2 § första stycket skall tålas utan ersättning. 4 § Ägare får kräva att deras fastighet löses om det uppstår synnerliga men i fall som avses i 2 § första stycket när fastigheten används. 5 § Vid tillämpningen av 2 och 4 §§ skall även beaktas andra beslut enligt 9 kap. 2, 4, 5 och 8 §§ samt förbud enligt 10 kap. 4 § andra stycket och 11 kap. 5 § tredje stycket, beslut enligt 18 § skogsvårdslagen (1979:429), 19 kap. 2 § vattenlagen (1983:291) samt beslut som avses i 14 kap. 8 § första stycket (1987:10), under förutsättning att besluten har meddelats före det senaste beslutet. Dessutom skall beaktas sådan inverkan av hänsynstaganden enligt 30 § skogsvårdslagen som i särskilda fall har inträtt . Har talan eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning av beslut som anges i första stycket förlorats på grund av bestämmelserna i 9 eller 10 § eller motsvarande bestämmelser i vattenlagen eller , utgör detta förhållande inte något hinder mot att beslutet beaktas enligt första stycket. 6 § För skada och intrång som tillfogas ägare av en fastighet och innehavare av en särskild rätt till fastighet genom undersökning enligt 12 kap. 2 § betalas ersättning av staten. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom vars område marken eller större delen av den finns. 7 § Den som håller stängsel och har anordnat en grind eller någon annan genom- gång på grund av ett föreläggande enligt 18 kap. 7 § är berättigad till ersättning av staten för detta och för underhåll av genomgången. Ersättning skall dock inte betalas, om det är uppenbart att stängslet endast avser att utestänga allmänheten från ett område där den annars skulle fått färdas fritt. Detta gäller också, då en övergång anordnats över ett dike på grund av ett föreläggande enligt 18 kap. 7 §. 8 § Det skall bestämmas att ersättning enligt 2 § tredje stycket skall betalas med ett visst årligt belopp. Om det finns särskilda skäl får ersättningen räknas av mot ersättning som kan komma att lämnas enligt 2 § första stycket eller 4 §. Om det finns särskilda skäl, kan det också fastställas att ersättning enligt 2 § första stycket eller 7 § på begäran av staten, kommunen, fastighetsägaren eller annan sakägare betalas med ett visst årligt belopp med rätt för staten eller kommunen eller den ersättningsberättigade att få omprövning vid ändrade förhållanden. Betalas ersättning enligt 2 § till följd av skada eller olägenhet för renskötseln gäller 28 § andra stycket rennäringslagen (1971:437). 9 § Innan en myndighet fattar ett beslut som kan leda till ersättning enligt detta kapitel, får myndigheten förelägga den som vill göra anspråk på betalning eller inlösen av en fastighet och inte vill förlora sin rätt till talan att , , göra anmälan om sitt anspråk och ange sina yrkanden. Vad som i fråga om ersättning eller inlösen har avtalats eller förutsatts gälla mellan staten och sakägare eller mellan kommunen och sakägare gäller även mot den som efter det att rätten till betalning uppkom har sakägarens rätt till fastigheten. 10 § Har en överenskommelse inte träffats om ersättning enligt 2 eller 7 § eller om inlösen av en fastighet enligt 4 § och om den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen enligt 9 § första stycket inte har förlorat sin talan, skall denna person väcka talan hos fastighetsdomstolen mot staten eller kommunen. Sådan talan skall väckas från det att beslutet på vilket anspråket grundas har vunnit laga kraft, om inte rätten att kräva ersättning eller inlösen skall gå förlorad. När föreskrifter skall meddelas enligt 9 kap. 2, 4, 5 eller 8 § får staten eller kommunen vid fastighetsdomstolen väcka talan mot en sakägare för att fastställa de villkor som, om föreskrifterna meddelas, skall gälla för ersättning eller inlösen. Meddelas inte föreskrifter med sådant innehåll som förutsatts vid fastighetsdomstolen från det att målet har avgjorts genom en dom som vunnit laga kraft, skall domen inte längre vara bindande för parterna. 11 § Ersättningen skall deponeras om den ersättning fastighetsägaren enligt 2 § första stycket har rätt till är bestämd att betalas på en gång och om fastigheten genom det beslut som föranlett rätten till ersättning minskat i värde så att den kan antas inte utgöra full säkerhet för en borgenär med panträtt i fastigheten. Om en borgenär som avses i första stycket gör en förlust därför att ersättningen inte har deponerats, har borgenären rätt till ersättning av staten eller kommunen för förlusten mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller, om en borgenär gör en förlust därför att ersättning blivit för lågt beräknad och ersättningen efter överenskommelse mellan staten eller kommunen och den ersättningsberättigade eller av någon annan anledning inte prövats av domstolen. Talan om ersättning enligt detta stycke skall väckas vid fastighetsdomstolen. 12 § Har ersättning betalats med anledning av föreskrifter eller till- ståndsvägran enligt denna balk och upphävs föreskrifterna helt eller delvis eller ges tillstånd, får markens ägare eller innehavare, om det är skäligt med hänsyn till deras nytta av beslutet och omständigheterna i övrigt, förpliktas att betala tillbaka ersättningen eller en del av den. Detta gäller också, om en åtgärd företagits i strid mot föreskrifterna eller mot beslutet om tillståndsvägran och om den tillsynsmyndighet som enligt 18 kap. 12 § får söka verkställighet eller handräckning har beslutat att inte kräva rättelse. Talan om återbetalning skall väckas vid fastighetsdomstolen från det att beslutet som anspråket grundas på vunnit laga kraft och senast efter det att ersättningen betalades ut, om inte rätten att föra talan skall gå förlorad. 13 § Ogillas i ett mål enligt 10 § talan som har väckts av fastighetsägaren eller den som innehar särskild rätt till fastigheten, kan domstolen förordna att fastighetsägaren skall bära sina egna kostnader, om fastighetsägaren inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Har rättegången uppenbart inletts utan skäl får domstolen dessutom förplikta fastighetsägaren att ersätta motpartens rättegångskostnader. 1 § Skadestånd enligt detta kapitel skall betalas för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet orsakat i sin omgivning. En ren förmögenhetsskada som inte har orsakats genom brott ersätts dock endast om skadan är av någon betydelse. Skada som inte har orsakats med uppsåt eller genom vårdslöshet ersätts bara i den utsträckning det visas att den störning som har orsakat skadan inte skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. 2 § Detta kapitel gäller inte skador som har orsakats av joniserande strålning eller inverkan av elektrisk ström från en elektrisk anläggning i fall då särskilda bestämmelser gäller. 3 § Skadestånd utges för skador genom 1. förorening av vattendrag, sjöar eller andra vattenområden, 2. förorening av grundvatten, 3. ändring av grundvattennivån, 4. luftförorening, 5. markförorening, 6. buller, 7. skakning, eller 8. annan liknande störning. Första stycket 1-3 gäller inte skador som har orsakats av verksamhet som bedrivs i enlighet med tillstånd enligt vattenlagen (1983:291). En skada skall anses ha orsakats genom en störning som avses i första stycket, om det med hänsyn till störningens och skadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omständigheterna i övrigt föreligger övervägande sannolikhet för ett sådant orsakssamband. 4 § Skadestånd skall också betalas för skador genom sprängsten eller andra lössprängda föremål, om skadan orsakats av sprängningsarbete eller av en annan verksamhet som medför särskild fara för explosion. 5 § I andra fall än som anges i 3 eller 4 § skall skadestånd betalas för skador som orsakats av grävning eller liknande arbete, om den som utför eller låter utföra arbetet har försummat att vidta sådana skyddsåtgärder som anges i 3 kap. 3 § jordabalken eller i ett annat hänseende har brustit i omsorg vid arbetets utförande. Om arbetet är särskilt ingripande eller av annan anledning medför särskild risk, skall den skada som orsakas av arbetet ersättas även om den som utför eller låter utföra arbetet inte har varit försumlig. 6 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är den som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten i egenskap av fastighetsägare eller tomträttshavare. Samma skadeståndsskyldighet har andra som bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten och som brukar fastigheten i sin näringsverksamhet eller i offentlig verksamhet. Om någon annan som brukar fastigheten bedriver eller låter bedriva den skadegörande verksamheten är han skadeståndsskyldig enligt detta kapitel endast om han har orsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet. 7 § Skyldig att betala skadestånd enligt detta kapitel är också den, som utan att vara fastighetsägare, tomträttshavare eller annan brukare av fastigheten i egen näringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. 8 § Skall två eller flera ersätta samma skada enligt detta kapitel, svarar de solidariskt för skadeståndet om inte något annat följer av att begränsning gäller i den skadeståndsskyldighet som åligger någon av dem. Vad de solidariskt ansvariga har betalt i skadestånd skall, om inte annat har avtalats, fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till grunden för skadeståndsansvaret, möjligheterna att förebygga skadan och omständigheterna i övrigt. 9 § Kan i fråga om skador som avser egendom ersättningens belopp lämpligen uppskattas på förhand, skall ersättning bestämmas för framtida skador, om en part begär det. Om det finns skälig anledning, kan ersättningen bestämmas till ett visst årligt belopp. Ändras förhållandena sedan ersättningen har bestämts på detta sätt, kan ersättningen jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till de ändrade förhållandena.