prop · GI03115 · 1995-01-01 00:00:00 — Som tidigare nämnts trädde det i kraft gentemot de stater som varit först med att ratificera det. För stater som senare tillträder protokollet träder det i kraft efter ratifikationen. 6 Innehållet i protokoll nr 11 Genom protokoll nr 11 upphävs artiklarna 19-56 i liksom protokoll nr 2 till detta och ersätts med de artiklar som protokollet innehåller. Vidare upphävs protokoll nr 9. Konventionsändringarna innebär att den existerande kommissionen och domstolen avskaffas och ersätts av en domstol med heltidsarbetande ledamöter. Denna domstol skall innehålla lika många ledamöter som antalet konventionsstater. Den nya domstolen skall pröva såväl mellanstatliga som enskilda klagomål gentemot de stater som är parter till konventionen. Kravet på särskild förklaring för godkännande av domstolens jurisdiktion eller för godkännande av den enskilda klagorätten har alltså tagits bort. Statens skyldighet i dessa hänseenden följer istället direkt av en anslutning till protokollet. Systemet med rådgivande yttranden enligt protokoll nr 2 behålls oförändrat i artiklarna 47-49. Domstolen skall arbeta i kommittéer om tre ledamöter som sorterar under kammare om sju ledamöter samt i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') med sjutton ledamöter. I plenum sammanträder den nya domstolen endast för att avgöra administrativa frågor. Kommittéerna skall göra den första sållningen av klagomålen och avvisa sådana som uppenbart inte kan leda till framgång eller där de formella processuella förutsättningarna inte är uppfyllda. Dessa kommer således att fullgöra den uppgift som kommissionens kommittéer har i det nuvarande systemet. Kammaren skall pröva sådana mål som inte avvisats av en kommitté. Kriterierna för sakbehandling behålls oförändrade. I sådana mål som inte avvisas skall kammaren avgöra målet genom dom. Förfarandet är muntligt och skriftligt. Man kan förutse att tre till fyra kammare behöver inrättas för att klara målhanteringen. En kammare kan hänskjuta ett mål till avgörande i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') om parterna samtycker. Mål som avgjorts av en kammare kan på begäran av parterna hänskjutas till avgörande i stor sammansättning om målet rör frågor av stor principiell betydelse. Prövning i stor sammansättning förutsätter dock att prövningstillstånd ges. Denna möjlighet till omprövning skall komma till användning endast i undantagsfall, t.ex. i mål som får stora politiska konsekvenser eller innebär långtgående krav på ändringar i ett lands nationella lagstiftning. Domstolens ledamöter skall tjänstgöra i domstolen på heltid. De väljs av för av . Mandattiden upphör dock det år domaren i fråga nått . roll begränsas till att övervaka efterlevnaden av domstolens domar. Dess befattning med mellanstatliga klagomål upphör. Konventionsändringarna träder i kraft först efter det att samtliga konventionsstater förklarat sig bundna av protokollet. 6.2 De enskilda artiklarna Tilläggsprotokollet består av 7 artiklar. Artikel 1 innehåller de artiklar som ersätter artiklarna 19-56 i den gällande konventionen samt protokoll nr 2 till denna. Artikel 2 innehåller konsekvensändringar och rubriker till samtliga konventionsbestämmelser och tilläggsprotokoll. Artikel 3 innehåller bestämmelser om undertecknande och ratifikation. Artikel 4 upptar bestämmelser om ikraftträdande. Artikel 5 och 6 innehåller övergångsbestämmelser, och artikel 7 slutbestämmelser. Liksom vad gäller de flesta konventioner som utarbetats inom finns en kommentar -- en ''''''''Explanatory Report'''''''' -- till protokollet som också godkänts av ministerkommittén. För en närmare redovisning av innebörden av den nya konventionstexten hänvisas till denna kommentar som finns tillgänglig bl.a. i dokumentserie Treaties and reports () med titeln ''''''''Protocol No. 11 to the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, Explanatory report''''''''. Genom denna artikel ändras artiklarna 19-56 i den gällande konventionen samt protokoll nr. 2 till denna. De nya artiklarna får följande innehåll. I artikeln anges att en permanent domstol skall inrättas. Den utgör en ny institution som ersätter kommissionen och den nuvarande domstolen men övertar dess namn ''''''''Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna''''''''. Artikeln är utformad efter mönster från den nuvarande artikel 19 i konventionen. Artikeln anger att antalet ledamöter skall vara detsamma som antalet konventionsstater. Enligt nu gällande ordning motsvarar antalet ledamöter antalet medlemmar i . då konventionen inte var ratificerad av samtliga medlemsstater fick detta till följd att domstolen bestod av ledamöter också från stater som inte ratificerat konventionen. Bestämmelsen har utformats så att det inte längre råder ett absolut hinder mot att ha fler domare från samma stat som ledamöter i domstolen. Detta möjliggör för en stat som inte önskar nominera en av sina egna medborgare att nominera en domare från en annan konventionsstat i stället för att som tvingas att nominera någon från en stat som inte är part till konventionen. Artikeln anger de kvalifikationer som en ledamot skall ha. Dessa motsvarar i allt väsentligt de krav som ställs på ledamöterna i domstolen enligt nu gällande ordning. Kravet på att de skall kunna tjänstgöra på heltid framhävs i artikeln. Artikeln reglerar förfarandet vid val av domare, vilket i allt väsentligt motsvarar vad som gäller enligt nu gällande ordning. Ledamöterna väljs alltså av på förslag av ministerkommittén. Liksom enligt nuvarande ordning skall tre kandidater nomineras av ministerkommittén. I artikeln föreskrivs att mandattiden för en domare skall vara , jämfört med nuvarande nio. De kan omväljas. Domstolen kommer att bestå av heltidsarbetande domare. En åldersgräns har införts, vilket skall ses mot bakgrund av att en åldergräns finns för nationella domare i de flesta europeiska rättssystem. Mandattiden utgår således alltid det år domaren i fråga uppnår denna ålder. I övrigt är bestämmelsen utformad på samma sätt som artikel 40 i den gällande konventionstexten. Artikeln innehåller en regel om avskedande av domare som inte längre uppfyller kvalifikationerna i artikel 21. Den är utformad efter motsvarande bestämmelse i stadgan för i . Dock krävs enligt denna artikel endast 2/3 majoritet av domstolens ledamöter för att avskeda en ledamot. Bestämmelsen syftar bl.a. till att garantera domstolens oberoende. Artikeln anger att domstolen skall biträdas av ett kansli vars uppgifter och organisation bestäms av domstolen samt att ledamöterna får biträdas av föredragande som ledamöterna själva föreslår. Artikeln anger de funktioner som skall utövas av domstolen i plenum. Som framgår av artikeln har domstolen i plenum ingen dömande funktion. Artikeln anger domstolens sammansättning vid handläggningen av mål. Uppgifterna för kommittéerna, kammrarna och för domstolen i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') har redovisats ovan. Domaren från den stat mot vilken ett klagomål riktas skall alltid delta vid målets avgörande i en kammare eller av domstolen i stor sammansättning. Om denne på grund av jäv eller annan omständighet inte kan delta får staten utse en domare ad hoc. Denna ordning, vilken tillämpas i den nuvarande domstolen, har bedömts värdefull för att säkerställa domstolens kompetens att avgöra innehållet i den berörda statens nationella rätt i den mån det är av betydelse för prövningen och också för att tillföra domstolen allmän information om nationella förhållanden som kan vara av betydelse. I stor sammansättning deltar ordföranden, vice-ordförandena och ordförandena i kammarna ex officio i syfte att garantera en enhetlig rättskipning av hög kvalitet. Domstolen kommer att bestå av mer än 30 ledamöter. I stor sammansättning begränsas antalet ledamöter till 17. För att säkerställa att en reell omprövning sker i de mål som hänskjuts till domstolen i stor sammansättning enligt artikel 43 föreskrivs i artikeln att de domare som deltagit i kammarens avgörande inte får delta när målet avgörs i stor sammansättning. Undantag görs dock för den nationella domaren och ordföranden i den kammare som dömt i målet, vilka alltid skall delta också vid ett måls prövning i stor sammansättning. Att utse nationella domare ad hoc för sådana mål har bedömts som en sämre lösning. Detta problem sammanhänger med att institutet omprövning i artikel 43 utgör ett slags mellanting mellan ett regelrätt överklagande och ett hänskjutande till plenum. Förfarandet i en kommitté är enligt artikeln i princip detsamma som det som äger rum i kommissionens kommittéer enligt den nu gällande ordningen. En kommitté kan avvisa eller avskriva ett mål endast genom ett enhälligt beslut. Ett sådant beslut kan inte omprövas. inte enig behandlas målet i kammaren. Kammaren fattar därefter beslut om målet skall tas upp till sakprövning på samma sätt som kommissionen gör enligt nu gällande ordning. Ett beslut att ta upp målet till prövning kan när som helst omprövas om omständigheterna ger anledning därtill (se artikel 35.4). Beslut att ta upp ett mål till prövning skall meddelas särskilt. I undantagsfall kan detta underlåtas, t.ex. i de fall då staten medgivit att målet tas upp till sakprövning. Skälen för beslutet skall anges. Sedan beslut fattats om att ta upp ett mål till prövning kan kammaren -- i syfte att underlätta en förlikningslösning -- delge parterna sin preliminära bedömning av frågan om och i så fall i vilket hänseende ett konventionsbrott förevarit. Bestämmelsen anger under vilka förutsättningar en kammare skall hänskjuta ett mål för avgörande i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber''''''''). Bestämmelsen kan sägas motsvara de regler som gäller för hänskjutande till plenum i kollegiala domstolar. Hänskjutande skall ske om ett mål ger upphov till allvarliga frågor om konventionens tolkning och tillämpning eller om fråga uppkommer om att avvika från tidigare fastlagd praxis. För att inte beröva parterna rätten att själva begära omprövning enligt artikel 43 uppställs krav på samtycke från parterna. Det ursprungliga förslaget till konventionstext innehöll inte alls någon motsvarande bestämmelse då man menade att omprövningsinstitutet i artikel 43 räckte för att tillgodose de krav som bestämmelsen avser att tillgodose, nämligen upprätthållandet av en enhetlig praxis. Den utgör en del av den kompromiss på vilken hela reformen vilar. Dessa bestämmelser reglerar behörigheten för domstolen i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') och domstolens jurisdiktion. Av artikel 33 framgår att domstolen också skall behandla mellanstatliga mål utan krav på särskilt godkännande från berörda stater. Bestämmelsen är utformad efter artikel 25 i den gällande konventionstexten. Kravet på särskilt godkännande av behörigheten att behandla enskilda klagomål har dock tagits bort. Skälet härtill är att samtliga konventionsstater accepterat den enskilda klagorätten enligt artikel 25 liksom domstolens jurisdiktion enligt artikel 46 i den gällande konventionstexten. Ett fullständigt godkännande av konventionens övervakningssystem har i praktiken kommit att bli ett villkor för medlemskap i . Genom att domstolen ges behörighet att avgöra såväl enskilda som mellanstatliga mål upphör ministerkommitténs roll enligt artikel 32 i den gällande konventionstexten. Artikeln upptar förutsättningarna för att ett mål skall kunna upptas till behandling. Villkoren har i sak behållits oförändrade från artikel 26 och 27 i den gällande konventionstexten. Någon ändring av den praxis som kommissionen utvecklat på detta område är inte åsyftad. Försök att utforma villkoren mer systematiskt och på ett mer överskådligt sätt, vilket bland annat förslagits av , vann inte tillräckligt gehör under förhandlingarna då det befarades att detta kunde leda till en ny och oönskad praxisbildning. Avvisningsbeslut kan som nämnts ovan fattas på vilket stadium som helst under förfarandet. Detta innebär dock inte att staten först på ett sent stadium kan resa sådana invändningar som staten kunnat göra tidigare. Artikeln innebär en nyhet i förhållandet till gällande ordning. Den ger en stat rätt att intervenera i mål mot en annan stat där klagomål anförts av den interventionsberättigade statens egna medborgare. Interventionen kan ske skriftligen och/eller genom deltagande i muntlig förhandling. Avsikten är att en stat på detta vis skall ha möjlighet att bistå en medborgare som anför klagomål mot en annan stat. Punkt 2 i artikeln motsvarar en bestämmelse som finns intagen i domstolens nu gällande procedurregler. Artikeln anger förutsättningarna för avskrivning av mål. Den motsvarar i allt väsentligt artikel 30 i den gällande konventionstexten. Bestämmelsen motsvarar artikel 28.1 i den gällande konventionstexten. Eftersom en slags offentlighetsprincip introducerats i artikel 40 -- förfarandet inför kommissionen är konfidentiellt -- anges att handläggningen i den del den syftar till att åstadkomma en förlikning skall vara konfidentiell. Bestämmelsen som utformats efter regel 49.2 i domstolens procedurregler anger hur domstolen skall förfara om en förlikning uppnås. Genom denna bestämmelse införs en offentlighetsprincip i förfarandet. Förfarandet inför kommissionen är inte offentligt och det skriftliga material som getts in till kommissionen är hemligt enligt kommissionens praxis. Förhandlingar inför kommissionen äger rum inom stängda dörrar. Skriftligt material och vad som förebringats vid en förhandling inför kommissionen omfattas i i princip av utrikessekretess enligt 2 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Förfarandet inför domstolen är emellertid offentligt också . Genom den ifrågavarande bestämmelsen blir i princip allt skriftligt material som ges in till domstolen offentligt om inte domstolens president beslutar annat. Muntliga förhandlingar inför domstolen blir liksom offentliga om inte domstolen förordnar om stängda dörrar. Eftersom kommissionens nuvarande handläggning till stor del kommer att övertas av den nya domstolen blir med den nya ordningen en större del av det samlade processmaterialet tillgängligt för allmänheten än vad som är fallet enligt vad som gäller . Bestämmelsen reglerar rätten till ersättning vid konventionsbrott och motsvarar väsentligen artikel 50 i den gällande konventionstexten. Den har givits en enklare och mer kortfattad utformning. Artikeln innehåller en lagakraftbestämmelse av innebörd att en kammares dom blir slutgiltig enligt artikel 44, dvs. då parterna förklarat att de inte avser att begära målets hänskjutande till avgörande i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') eller då sådant hänskjutande inte begärts eller då domstolen avslagit en begäran om hänskjutande. Denna artikel reglerar förfarandet vid omprövning av en dom meddelad av en kammare. Detta institut, som varit det mest omtvistade under förhandlingarna och som tillkommit för att tillgodose krav bl.a. från , , , , och , avser att säkerställa en enhetlig praxisutveckling och en bibehållen kvalitet på rättskipningen i ljuset av den stora mängden av mål som den nya domstolen kan förväntas bli tvingad att avgöra . Enligt bestämmelsen ges parterna rätt att från det en kammare meddelat dom i ett mål begära att målet hänskjuts till domstolen i stor sammansättning (''''''''Grand Chamber'''''''') för omprövning. Sådant hänskjutande bör begäras endast i undantagsfall. En särskild avdelning bestående av fem av domstolens ledamöter skall bevilja en sådan begäran om en allvarlig fråga om konventionens tolkning av tillämpning eller en allvarlig fråga av större allmän betydelse uppkommit i målet. Villkoren skall bedömas restriktivt. Avsikten är att endast ett begränsat antal mål skall bli föremål för omprövning enligt denna artikel. En allvarlig fråga om konventionens tolkning och tillämpning är för handen t.ex. om målet rör en viktig rättsfråga som inte tidigare bedömts av domstolen, om avgörandet har betydelse för utvecklingen av domstolens praxis eller innebär en avvikelse från fastställd praxis, eller om en dom nödvändiggör långtgående ändringar i den berörda statens egen lagstiftning eller i statens nationella praxis. En fråga av större allmän betydelse kan föreligga då målet rör en viktig politisk fråga. Denna artikel, som har berörts ovan, anger när domstolens domar vinner laga kraft. Alla domar som vunnit laga kraft skall publiceras. De skall emellertid även vara tillgängliga för allmänheten. I artikeln föreskrivs att skäl skall anges för domstolens domar liksom för beslut att avvisa mål eller ta upp mål till sakbehandling. Skälen för ett avvisningsbeslut eller för beslut att ta upp ett mål till sakbehandling kan ges i summarisk form på sätt som sker i kommissionens praxis. En ledamot som inte delar majoritetens uppfattning får liksom enligt gällande ordning avge skiljaktig mening. Under förhandlingarna framfördes åsikten att ett sådant system var ägnat att undergräva domstolens auktoritet som uttolkare av konventionen och att man istället borde följa praxis enligt vilken skiljaktliga meningar inte tillåts. Enighet uppnåddes emellertid om att bibehålla nuvarande system med skiljaktiga meningar. Artikeln förpliktar konventionsstaterna att efterkomma de domar som meddelas av domstolen och anger att tillsynen över att så sker åvilar ministerkommittén. Bestämmelsen motsvarar artiklarna 53 och 54 i den gällande konventionstexten. I dessa artiklar har bestämmelserna i det andra tilläggsprotokollet om domstolens rådgivande yttranden till ministerkommittén intagits sedan vissa redaktionella ändringar gjorts som en följd av att kommissionen avskaffas. Rådgivande yttranden enligt protokoll nr 2 har hitintills aldrig förekommit och frågan om en annan utformning av detta institut, alternativt dess avskaffande, har övervägts. På grund av den tidspress under vilken protokollet arbetades fram ställdes denna fråga . Artikel 50 anger att kostnaderna för domstolen skall bäras av . Detta innebär att domstolens ledamöter liksom tjänstemännen i domstolens kansli kommer att avlönas av . I artikel 51 intas en föreskrift om immunitet och privilegier som motsvarar artikel 59 i den gällande konventionstexten. Denna artikel nödvändigör ändringar i den svenska immunitetslagstiftningen, vars närmare utformning dock får övervägas då protokollets ikraftträdande bättre kan förutses. Artikeln innehåller redaktionella ändringar samt upptar en bestämmelse om att konventionen och dess tilläggsprotokoll skall förses med rubriker på sätt framgår av en bilaga till protokollet. Artikeln innehåller de slutbestämmelser som konventioner brukar uppta. Artikeln innehåller ikraftträdandebestämmelser. Enligt dessa träder protokollet i kraft efter det att samtliga parter till konventionen förklarat sig bundna av protokollet. Bestämmelsen upptar övergångsbestämmelser som reglerar upplösningen av kommissionen och domstolen och hur pågående mål hos kommissionen och domstolen skall hanteras. 2-5 i artikeln skall alla mål hos kommissionen, där kommissionen ännu inte beslutat om de skall tas upp till sakprövning, överföras till den nya domstolen. Mål som tagits upp till sakprövning skall slutbehandlas av kommissionen av . Mål som inte slutbehandlats skall överföras till den nya domstolen för handläggning. Mål som är under handläggning vid domstolen vid tiden för ikraftträdandet skall överföras till den nya domstolen och avgöras av domstolen i stor sammansättning. Bestämmelsen klargör att deklarationer enligt artiklarna 25 och 46 i den gällande konventionen (erkännandet av den enskilda klagorätten till kommissionen respektive domstolens jurisdiktion), som begränsar sig till sådana frågor eller omständigheter som uppkommer efter det att en sådan förklaring avgetts, kvarstår oförändrade i förhållande till den nya domstolen. Bestämmelsen innehåller de sedvanliga slutbestämmelser som brukar upptas i konventioner vad gäller underrättelser till andra konventionsstater m.m. 7.1 Protokoll nr 9 -- enskildas rätt att hänskjuta mål till domstolen Regeringens förslag: godkänner protokoll nr 9 till . Skälen för regeringens förslag: Protokoll nr 9 avser att avhjälpa vad som på flera håll uppfattats som en brist enligt den gällande processordningen enligt vilken endast kommissionen och den berörda staten kan hänskjuta ett mål till domstolens prövning. Detta har setts som en obalans i systemet. På svensk sida har man tidigare varit tveksam till om det funnits ett reellt behov av att ge den enskilde en rätt att själv hänskjuta mål till domstolen. I detta hänseende kan klagandens intresse sägas ha bevakats genom kommissionens roll. Vidare har man egentligen inte, med undantag för något enskilt fall, kunnat påvisa några exempel på mål som behandlats av kommissionen och inte kommit under domstolens prövning men som hade bort göra det. Dessutom nödvändiggör en sådan ordning ett slags förfarande med prövningstillstånd för att undvika att domstolen blir alltför belastad med mål. Eftersom kravet på prövningstillstånd ansetts kunna uppställas enbart beträffande sådana mål som hänskjuts av enskilda och inte beträffande sådana som hänskjuts av en stat eller av kommissionen, innebär den i protokollet föreslagna ordningen att den obalans som finns i systemet delvis bibehålls. Slutligen har ändamålsenligheten av en sådan reform ifrågasatts mot bakgrund av det pågående arbetet med en mer genomgripande reform av hela övervakningssystemet vilket resulterat i protokoll nr 11. Protokoll nr 9 upphävs då protokoll nr 11 träder ikraft. Protokoll nr 9 har undertecknats av flertalet konventionsstater däribland . Som nämnts har 15 stater ratificerat protokollet (, , , , , , , , , , , , , och ). Gentemot tolv av dessa stater trädde protokollet i kraft . Mot bakgrund härav och med tanke på regeringens förslag att ratificera protokoll nr 11 finns några skäl för att inte ge dem som anför klagomål mot möjlighet att hänskjuta mål som behandlats av kommissionen till domstolen i enlighet med villkoren i protokoll nr 9. Protokollet kommer som nämnts att bli gällande endast för tiden fram till dess protokoll nr 11 träder i kraft. 7.2 Protokoll nr 11 -- reformeringen av övervakningssystemet Regeringens förslag: godkänner protokoll nr 11 till . Skälen för regeringens förslag: Genom antagandet av protokoll nr 11 har enighet nåtts mellan medlemsstater om en genomgripande reform av hela övervakningssystemet enligt i syfte att effektivisera systemet och korta ned handläggningstiderna för behandlingen av klagomål. Avsikten är att tillskapa ett nytt system anpassat för ett väsentligt större antal medlemsstater än det nuvarande systemet, som i allt väsentligt bibehållits oförändrat sedan det tillkom . Protokollet utgör en kompromisslösning mellan olika synsätt på hur det nuvarande systemet bäst kan reformeras. Detta har lett till att det nya systemet innehåller inslag som inte är typiska för ett nationellt eller internationellt domstolssystem, bl.a. vad gäller möjligheten till omprövning av ett avgörande inom en och samma domstol. Det kan i och för sig råda tvivel om den föreslagna reformen är i alla avseenden ändamålsenlig för de syften man vill uppnå, större effektivitet och snabbare handläggning med bibehållen kvalitet på rättsskipningen. Klart står emellertid att inrättandet av en heltidsarbetande domstol bör bidra till en effektivare handläggning. Vidare innebär protokollet, till skillnad från protokoll nr 9, att stater och enskilda ges en rätt till omprövning på lika villkor. Det grundläggande problemet är emellertid den masstillströmning av klagomål som sker och kan förväntas öka såväl från gamla medlemsstater, där möjligheten att klaga blivit alltmer känd , som från nya stater som successivt ansluter sig till systemet. Detta kan endast lösas genom en ökad respekt för konventionen i de nationella rättsordningarna och i den praktiska nationella rättstillämpningen. Den enighet som slutligen uppnåtts om en reform manifesterades vid i .