prop · GI03124 · 1995-01-01 00:00:00 — ombudsmän () menar att kontrollen primärt bör ske genom mänskliga insatser och inte genom tekniska anordningar. Röda korset anser att den intagne och den besökande bör få välja mellan en mer ingående kroppskontroll eller att besöket sker under kontrollerade former. , och motsätter sig att kontrollerade besök skall kunna vara huvudregel på en anstalt, vilket enligt får karaktären av en kollektiv bestraffning. framhåller att differentieringen av de intagna måste fungera för att bestämmelsen om kontrollerade besök inte skall drabba intagna i fall där det inte finns risk för att narkotika kommer in i anstalten. och Kriminalvårdsregionen i menar att det inte är meningsfullt med kontrollerade besök på öppna anstalter.Skälen för regeringens förslag:Besök fyller otvivelaktigt en mycket väsentlig uppgift för att minska skadeverkningarna av frihetsberövandet genom att bryta den intagnes isolering och ge honom möjlighet att behålla och knyta kontakter med personer som är viktiga för honom och för hans möjligheter att anpassa sig i samhället efter frigivningen. Besöken är ofta mycket viktiga även för besökaren, särskilt när det gäller nära anhöriga. Vid vissa anstalter har inrättats särskilda s.k. besökslägenheter, där den intagne och dennes besökare kan vistas tillsammans under mer hemlika förhållanden. Sådana besök är givetvis särskilt värdefulla, framför allt för långtidsdömda som inte har möjlighet att få permission. Det står dock klart att besöken också är en vanlig införselväg för narkotika. Ofta förvaras narkotikan i någon kroppshålighet, där den inte kan upptäckas vid en ytlig kroppsbesiktning. Narkotikan överlämnas sedan till den intagne som gömmer den i någon kroppshålighet eller sväljer den. Ett annat problem är att det långt ifrån alltid är missbrukare som tar in narkotikan. En intagen som inte missbrukar kan förmås att medverka i insmugglingen, t.ex. genom löfte om ersättning eller med hot om fysiskt våld. Besökens stora betydelse för de intagna gör att det inte kan komma i fråga att minska möjligheterna till besök. I stället bör man söka förbättra kontrollen i samband med besök, framför allt vid de anstalter där det förekommer narkotika. Möjligheten att i förväg inhämta upplysningar om besökaren har dömts för eller är misstänkt för brottslig verksamhet, är givetvis mycket viktig, särskilt när det gäller att hindra införsel av narkotika. Enligt regeringens mening bör därför sådan undersökning alltid ske om det behövs för att kunna bedöma om ett besök skall tillåtas i ett särskilt fall eller om ett besök skall vara bevakat. När det gäller besökare till intagna på specialavdelning och till intagna på anstalter där det förekommer narkotika torde en sådan undersökning alltid behövas, om inte den besökande är känd eller det finns andra särskilda skäl. Liksom tidigare skall vid behov även inhämtas uppgifter om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Som villkor för besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas att den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Vägrar han får besöket inte äga rum. Det har ifrågasatts om man på något sätt bör göra det möjligt att underkasta besökaren en mer omfattande kroppslig kontrollåtgärd inför besöket. Redan en ytlig kroppsbesiktning är ett klart ingrepp i besökarens integritet. Att tillåta även annan kroppsbesiktning skulle, som utredningen framhållit, sannolikt leda till att besökarna i större utsträckning avstod från besök. Röda korsets förslag om att besökaren skall få välja mellan att underkasta sig en mer ingående kroppsundersökning eller att besöket genomförs under kontrollerade former riskerar enligt regeringens mening att leda till att det uppstår en presumtion för kroppsbesiktning av besökarna. Det går inte heller att bortse från att många av besökarna skulle utsättas för en stor press från den intagne att genomgå en sådan undersökning, även om de själva inte vill göra det. Någon ändring angående möjligheterna att kroppsligen undersöka besökare bör således inte genomföras. Redan enligt nuvarande regler kan besök kontrolleras genom att en tjänsteman vid anstalten är närvarande vid besöket. Utredningen har föreslagit att besök skall kontrolleras i större utsträckning än och att kontrollen även skall kunna ske genom att besöket genomförs i ett besöksrum, som utformats så att den intagne och besökaren inte kan överlämna föremål till varandra. Så kan t.ex. ske genom att den intagne och besökaren skiljs åt genom en glasruta. Sådana besöksrum förekommer i andra länder, bl.a. i . Självfallet upplever den intagne och besökaren ofta att kvaliteten för dem av ett bevakat besök inte är jämförbar med ett vanligt besök. Det gäller framför allt besök av maka/make/sambo och andra nära anhöriga. Enligt regeringens mening bör det, vid prövning av om obevakat besök skall tillåtas eller inte, finnas ett visst utrymme för att ta hänsyn till hur angeläget det är att den intagne och besökaren kan ha fysisk kontakt med varandra under besöket. Här bör bl.a. vägas in den intagnes och den besökandes inbördes förhållande och hur långt straff den intagne skall avtjäna. I viss utsträckning kan tillåtande av obevakat besök kom- penseras genom en noggrannare kontroll av den intagne efter besöket. Kontroll genom att en tjänsteman är närvarande vid besöket kan användas både för att hindra införsel av otillåtna föremål och i fall där man t.ex. misstänker planläggning av brott eller avvikande. Användning av besöksrum som är så utformade att de omöjliggör överlämnande av föremål skulle i och för sig kunna vara ett verksamt medel för att hindra att narkotika och andra otillåtna varor kommer in till anstalten genom besöket. Denna form av kontrollerat besök framstår dock som främmande för svenska förhållanden och det finns risk för att den skulle kunna leda till en avsevärd försämring av anstaltsklimatet. Enligt regeringens mening finns det därför inte tillräckliga skäl att vid sidan om den nuvarande ordningen införa en möjlighet att kontrollera besök genom att det äger rum i besöksrum som är så utformade att den intagne och besökaren inte kan överlämna föremål till varandra. Enligt utredningens förslag skall , om det behövs av hänsyn till säkerheten eller ordningen vid en viss anstalt, få besluta att samtliga intagna på denna anstalt endast skall få ta emot kontrollerade besök. Endast om det finns särskilda skäl skall besök få genomföras utan kontroll. Under remissbehandlingen har detta förslag kritiserats, bl.a. för att det lätt skulle kunna få karaktären av en kollektiv bestraffning. Mot bakgrund av vad som anförts ovan bör bevakade besök enbart användas när det verkligen behövs av säkerhetsskäl och det bör därför enligt regeringens uppfattning alltid ske en individuell prövning av om ett besök skall vara bevakat eller inte. De största problemen med narkotika finns framför allt på de anstalter där icke behandlingsmotiverade missbrukare placeras. På dessa anstalter torde bevakade besök bli huvudregeln, även om det skall göras en prövning i varje enskilt fall. Även vid öppna anstalter bör det finnas möjlighet till bevakade besök. Detta torde dock inte behövas i annat än enstaka fall. Kontroll av besökande till intagna i häkte Bestämmelserna om besök till en intagen i häkte är utformade efter förebild av motsvarande bestämmelse i lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL), med de avvikelser som är påkallade med hänsyn till de båda lagarnas olika tillämpningsområde (prop 1975/76:90 s. 48). En intagen i häkte får, i likhet med vad som gäller för intagna i anstalt, inte ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Den som är häktad på grund av misstanke om brott får inte heller ta emot besök som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott annars försvåras. Om det är påkallat av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott annars försvåras, skall en eller flera personer vara närvarande vid besöket. När bestämmelsen om att man som underlag för bedömningen om besök skall tillåtas i förväg kan undersöka om den besökande dömts eller är misstänkt för allvarlig brottslighet och att man, i den utsträckning det behövs och lämpligen kan ske, även kan inhämta upplysningar om den besökandes personliga förhållanden i övrigt, infördes i KvaL berördes dock inte frågan om en sådan undersökning av besökare till de intagna i häkte (prop. 1981/82:141). I sitt remissyttrande över departementspromemorian Lag om kriminalregister (Ds Ju 1992:32) föreslog att det skulle införas en regel som gjorde det möjligt att göra kontroll i kriminal- och misstankeregister även av besökande till intagna i häkte. har i en framställning åter uppmärksammat på att det inte finns något formellt stöd i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna att göra en undersökning i förväg av besökande till häkte. Enligt Kriminalvårds- styrelsen kan detta möjligen vara ett förbiseende i det nämnda lag- stiftningsärendet. Många häkten har även agerat som om det fanns lagstöd för att göra en sådan åtgärd. Enligt är behovet av att kontrollera besökande lika stort vid häktena som vid anstalterna. Många som tas in på häktena är narkotikamissbrukare och kan därför ha ett intresse av att få in narkotika i häktet. Vidare försöker kriminalvården öka gemensamheten mellan de intagna vid häktena, vilket ytterligare ökar behovet av att kontrollera besökare. Om detta inte sker finns det risk för att föremål som inte får tas in på häktet kommer in genom besökare. Besök vid häkte, liksom vid anstalt, kan vägras med hänsyn till bl.a. säkerhetsskäl. Om det är påkallat av säkerhetsskäl skall personal närvara vid besöket. För att kunna göra en riktig bedömning av vilka säkerhetsskäl som föreligger i det enskilda fallet och för att kunna fatta beslut om att ett besök skall tillåtas, och i så fall under vilka former, bör man även vid häktena ha möjlighet att i förväg ta in upplysningar om den besökande på samma sätt som sker inför besök på anstalt. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse om kontroll i förväg av besökande tas in i lagen om behandlingen av häktade och anhållna. 9 Användning av fängsel Regeringens förslag: Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl skall fängsel få användas även vid förflyttning inom en anstalt. Utredningens förslag överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: och i tillstyrker utredningens förslag. påpekar betydelsen av att transporter ska kunna ske under optimala former beträffande humanitet och säkerhet och anser att ett tillägg om detta bör göras. Skälen för regeringens förslag: har i en framställning till hemställt att 42 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall ändras så att fängsel blir tillåtet även vid transporter inom anstalten. Enligt visar erfarenheterna att det i undantagsfall kan finnas ett behov av att av säkerhetsskäl belägga en intagen med fängsel vid en transport inom anstalten, t.ex. för transport från en säkerhetsavdelning till en läkarmottagning inom anstalten. Enligt regeringens bedömning är fängsel en så ingripande åtgärd att den endast bör få tillgripas när starka skäl talar för det. får fängsel användas endast om det visar sig att andra medel är otillräckliga för att betvinga våldsamt uppträdande, om det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller annans säkerhet till liv eller hälsa, samt vid transport eller annan vistelse utom anstalten, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Eftersom rymningsrisken skall beaktas vid valet av anstalt, bör det inte i annat än undantagsfall finnas behov av att av detta skäl belägga en intagen med fängsel medan han befinner sig inom anstalten. Omständigheter som skulle göra det nödvändigt att använda fängsel vid vistelse utanför anstalten behöver inte innebära att det är nödvändigt att använda fängsel vid en förflyttning inom anstalten. I sällsynta fall kan dock en intagen vara så rymningsbenägen att särskilda åtgärder måste vidtas. Så kan t.ex. vara fallet när en intagen som är placerad i enskildhet eller på specialavdelning skall förflyttas inom anstalten. Att en intagen är placerad i enskildhet eller på specialavdelning är dock i sig inte tillräckligt skäl att använda fängsel vid förflyttning, utan en bedömning av om det är nödvändigt måste alltid göras i det enskilda fallet. Regeringens förslag: Bestämmelsen om att kropps- visitation alltid skall göras efter utevistelse och besök, om det inte är uppenbart obehövligt, utvidgas till att avse samtliga slutna anstalter och inte som enbart slutna riksanstalter. Utredningens förslag: Kriminalvården skall få en generell rätt att föranstalta om kroppsvisitation. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrar sig i denna del biträder utredningens förslag. och menar dock att det är olämpligt att överlämna till att meddela begränsningar genom tillämpningsföreskrifter. ifrågasätter om detta inte strider mot den formella lagkraftens princip enligt regeringsformen. Skälen för regeringens förslag:Enligt utredningen har det inte framkommit något som tyder på att de nuvarande reglerna om kroppsvisitation bör underkastas någon ändring i sak. Utredningen har dock föreslagit att lagregleringen skall förenklas i enlighet med vad som gäller beträffande urinprovstagning enligt 52 d § lagen om kriminalvård i anstalt. Kriminalvården skulle då få en generell rätt att föranstalta om kroppsvisitation. De närmare förutsättningar skulle, enligt utredningen, kunna anges i tillämpningsföreskrifter. gäller att kroppsvisitation, om det inte är uppenbart obe- hövligt, alltid skall ske när en intagen i en sluten riksanstalt har haft ett obevakat besök eller återvänder till anstalten efter en utevistelse. Syftet med denna kroppsvisitation är i första hand att förhindra införsel av narkotika till anstalten. Som tidigare nämnts är narkotikasituationen vid de slutna riks- och lokalanstalterna tämligen likartad. Regeringen föreslår nu att indelningen i riks- och lokalanstalter skall avskaffas. Kroppsvisitation efter obevakat besök och utevistelser bör då bli regel vid alla slutna anstalter, om det inte framstår som uppenbart obehövligt, t.ex. beroende på besökarens person eller liknande. Förutsättningarna för kroppsvisitation skall framgå av lag även i fortsättningen. Enligt den nuvarande lydelsen får kroppsvisitation ske för eftersökande av föremål som den intagne enligt vad som följer av lagen i kriminalvård i anstalt inte får inneha. De föremål som här avses är desamma som avses i bestämmelserna om granskning av försändelser i 26 §, men där talas i stället om otillåtna föremål. För att det inte skall råda någon oklarhet bör samma uttryck användas genomgående i hela lagen om kriminalvård i anstalt. Regeringens förslag: Möjligheten att i vissa situationer göra även annan kroppsbesiktning än ytlig, utan att det finns en särskild misstanke i de enskilda fallet, utvidgas. Denna möjlighet skall finnas på alla slutna anstalter och inte som enbart på slutna riksanstalter. Regeln om kroppsbesiktning i 28 kap. 13 § rätte- gångsbalken förtydligas så att det klart framgår att män får ta alkoholutandningsprov på kvinnor. Bestämmelsen i lagen om kriminalvård i anstalt om kroppsvisitation och kroppsbesiktning av en kvinna anpassas till regler för sådana undersökningar. Utredningens förslag överensstämmer i princip med regeringens. Den lagtekniska utformningen är dock annorlunda enligt regeringens förslag, beroende på att regeringen valt en annan utformning av bestämmelsen om kroppsvisitation. Utred- ningen har inte behandlat den föreslagna ändringen av 28 kap. 13 § rättegångs- balken. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna som yttrar sig är positiva till utredningens förslag i denna del. anser att det inte utan närmare överväganden kan godtas att tillämpningsområdet för kroppsbesiktning utan särskild misstanke utökas till samtliga slutna anstalter. Skälen för regeringens förslag:Regeringen delar utredningens bedömning att de nuvarande reglerna om kroppsbesiktning har en i allt väsentlig lämplig utformning. Utredningen har dock föreslagit en utvidgning av användningen av annan kroppsbesiktning än ytlig. Enligt nuvarande bestämmelser får sådan kroppsbesiktning ske vid alla typer av anstalter när anledning förekommer att föremål som en intagen inte får inneha skall anträffas på honom. Vid slutna riksanstalter får sådan kroppsbesiktning även ske när en intagen skall tas in i anstalt, när den intagne skall ta emot eller har haft obevakat besök, när den intagne återvänder till anstalten efter vistelse utanför denna och när det sker stickprovsvis eller i anslutning till större undersökning som av säkerhetsskäl görs av utrymme inom anstalten, när den intagne har eller har haft särskild anknytning till detta utrymme. Beträffande den som inte är intagen i sluten riksanstalt får däremot endast ytlig kroppsbesiktning företas i dessa situationer. Indelningen i riks- och lokalanstalter föreslås nu upphöra. Som tidigare angivits är narkotikaproblemen i många fall lika stora vid de nuvarande slutna lokalanstalterna som vid de nuvarande slutna riksanstalterna. Genom att utvidga tillämpningsområdet för kroppsbesiktning ökar kriminalvårdens möjligheter att stävja narkotikahanteringen. Detta syfte är så viktigt att integritetssynpunkterna bör få träda tillbaka. Regeringen ansluter sig därför till utredningens förslag om att de regler som gäller för slutna riksanstalter skall gälla för samtliga slutna anstalter. I likhet med förslaget om kroppsvisitation bör även bestämmelsen om kroppsbesiktning ändras så att samma uttryck används i samtliga paragrafer som behandlar kriminalvårdens rätt att söka efter föremål som den intagne inte får inneha. Som tidigare nämnts får kroppsbesiktning och kroppsvisitation enligt 28 kap. 13 § utföras av läkare och legitimerade sjuksköterskor. Vilket kön dessa tillhör saknar betydelse. Utöver sådan sjukvårdspersonal föreskrivs att kroppsbesiktning och kroppsvisitation av kvinna i huvudsak endast får utföras och bevittnas av en kvinna. Kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en kvinna har med sig undersöks och kroppsbesiktning som enbart innebär blod- provstagning får dock verkställas och bevittnas av en man. Reglerna i 28 kap. 13 § erhöll sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1993/94:24, bet. 1993/94:JuU7, rskr. 1993/94:67, SFS 1993:1408). Det lagstiftningsärendet syftade bl.a. till att få definitionerna av kroppsvisitation och kroppsbesiktning mer enhetliga och klart avgränsade, vilket är viktigt inte minst mot bakgrund av det grundlagsskydd som finns mot integritetskränkande tvångsåtgärder. I propositionen påpekades - vad gäller utformningen av det särskilda integritetsskyddet för kvinnor - att det kan finnas anledning att göra ytterligare överväganden inom ramen för arbete. har ännu inte slutfört sitt arbete. Reglerna om kroppsbesiktning av kvinnor ändrades inte i det nämnda lagstiftningsarbetet. Den enda åtgärd i form av kroppsbesiktning som en man får utföra på en kvinna är alltjämt tagande av blodprov. Något annat undantag från huvudregeln att kvinnor skall kroppsbesiktigas av kvinnor finns inte. Den ändrade definitionen av begreppet kroppsbesiktning har emellertid viss betydelse i detta sammanhang. Det har bl.a. påtalats att tagande av alkoholutandningsprov numera faller under definitionen av kroppsbesiktning (se prop. 1993/94:24 s. 45), vilket eventuellt kan komma att medföra vissa praktiska problem såtillvida att manliga polismän inte skulle kunna ta utandningsprov på kvinnliga bilförare vid exempelvis trafikkontroller. Möjligen skulle man kunna hävda att regeln i 3 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov som talar om att en polisman får ta alkoholutandningsprov, tar över den generella regleringen i . Med en sådan tolkning skulle det alltså vara tillåtet för manliga polismän att ta utandningsprov på kvinnliga bilförare. Det kan konstateras att rättsläget kan sägas vara behäftat med en viss osäkerhet. Undantaget i är snävt formulerat och till sin karaktär uttömmande. Hänsynen till legalitetsprincipen fordrar en tydlig avgränsning. Frågan är om man kan mjuka upp formuleringen av undantaget utan att legalitetsprincipen träds för när. En möjlighet vore att man anger att undersökningar inom ramen för undantaget inte bara skall kunna avse tagande av blodprov utan dessutom "annan mindre ingripande provtagning". Med en sådan lokution får man onekligen en flexiblare reglering. blir gränsen mellan huvudregel och undantagsregel mindre skarp. Enligt regeringens mening tillgodoser en sådan reglering inte kraven på förutsebarhet och tydlighet. Den enda framkomliga vägen är enligt vår mening att klart ange vilka former av provtagning som får äga rum inom ramen för undantaget. För att tillgodose de praktiska ändamål som mycket starkt talar för att utandningsprov skall få tas av män på kvinnor bör man i den aktuella föreskriften i därför lägga till att utandningsprov får tas av män på kvinnor. En sådan ordning stämmer också överens med vad som odiskutabelt gällde före . Regeringen föreslår därför att regeln i 28 kap. 13 § nu ändras på angivet sätt. Detta hindrar inte på något sätt att arbete kan komma att medföra ytterligare och andra ändringar i den nu aktuella regleringen. Särskilda regler för kroppsbesiktning och kroppsvisitation av kvinnor finns också i 52 c § lagen om kriminalvård i anstalt. Även denna bestämmelse bör anpassas till de nya definitioner av kroppsvisitation och kroppsbesiktning som anges i . Regeringens förslag: Tillämpningsområdet för 52 d § KvaL utökas så att prov får tas även för kon- troll av att en intagen inte använder dopnings- medel som anges i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som berör frågan är positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopnings- medel, som trädde i kraft , innehåller straffbestämmelser för den som uppsåtligen överlåter, framställer, förvärvar i överlåtelsesyfte, bjuder ut till försäljning eller innehar anabola steroider eller andra dopningsmedel som avses i lagen. Bruk av dopningsmedel är däremot inte kriminaliserat. I sitt remissyttrande över departementspromemorian Åtgärder mot bruk av narkotika samt ringa narkotikabrott (Ds 1992:19), som låg till grund för den senaste ändringen av 52 d § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL), tog upp det ökande problemet med bruk av anabola steroider. Enligt var det känt att bruket av sådana preparat kunde ge fysiska skador och mentala störningar som äventyrade de intagnas hälsa som säkerheten och behandlingsarbetet försvårades. Det var enligt styrelsens bedömning oklart om dessa preparat kunde anses som beroendefram- kallande medel. föreslog att det skulle införas regler om att den intagne skulle vara skyldig att lämna urinprov för kontroll av bruk och förekomst av dopningsmedel, oavsett om preparaten skulle klassas som be- roendeframkallande eller inte. I samband med att 52 d § KvaL ändrades så att de intagnas generella skyldighet att lämna urin- och utandningsprov utvidgades till att även omfatta blodprov anförde departementschefen att blodprover kunde komma till användning vid olika sorters droger (prop. 1992/93:142 s. 21 och 28). Bestämmelsen formulerades därför så att provtagningen kunde avse varje form av beroendeframkallande medel och någon specificering av medlen sker inte längre i lagtexten.Frågan om kontroll av anabola steroider behandlades däremot inte i propositionen. Mot bakgrund av vad som anförts i förarbetena till lagen om förbud mot vissa dopningsmedel kan formuleringen "beroendeframkallande medel" inte anses omfatta dopningsmedel enligt denna lag. En intagen är således inte enligt nuvarande lagstiftning skyldig att lämna urinprov för kontroll om han använt dopningsmedel.