prop · GI03149 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:149 Regeringens proposition Nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner en ny nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster samt antar en lag om konventionen. 1 Förslag till riksdagsbeslut.................. 3 2 Lagtext...................................... 3 3 Ärendet och dess beredning................... 9 4 Konventionen i huvuddrag..................... 10 5 Behov av ändringar i svensk lagstiftning med anledning av konventionen................ 12 5.1 Överflyttningar till annat nordiskt land. 12 5.2 Språkanvändning, skyldighet att samarbeta om resa samt färdtjänst.................. 15 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............................ 18 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. godkänner en undertecknad nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster, 2. antar regeringens förslag till lag om nordisk konvention om socialtbistånd och sociala tjänster. Regeringen har följande förslag till lagtext. Lag om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den konvention mellan , , , och om socialt bistånd och sociala tjänster som har undertecknats skall gälla som lag här i landet. Konventionens innehåll framgår av bilaga till denna lag. 2 § Regeringen skall ge in den förteckning över lagstiftning som omfattas av konventionen enligt konventionens artikel 2.3. 3 § Ansvarig myndighet enligt artikel 9 i konventionen är den kommun eller det landsting som har ansvaret för motsvarande insatser till enskilda som är bosatta i . Till uppfyllande av artiklarna 9 och 10 i konventionen får kommuner och landsting, utan hinder av annars gällande bestämmelser, själva fatta de beslut och ingå de överenskommelser som enligt konventionen är en uppgift för de ansvariga myndigheterna i respektive land. De ansvariga myndigheterna skall underrätta om sådana beslut och överenskommelser. 4 § Det ekonomiska ansvaret för de beslut och överenskommelser som avses i 3 § skall vila på kommunerna och landstingen själva, om regeringen inte föreskriver annat. Nordisk Konvention om Socialt Bistånd och Sociala Tjänster Regeringarna i , , , och , som konstaterar att den nordiska konventionen om social trygghet endast omfattar socialförsäkringsförmåner, till skillnad från den tidigare nordiska konventionen om social trygghet som också omfattade social omvårdnad, som finner att, utöver den rätt till sociala förmåner som följer av avtalet om Euro- peiska ekonomiska samarbetsområdet, det fortsatt finns behov av särskilda nordiska regler om socialt bistånd och sociala tjänster, som finner att den rätt att använda sitt eget språk i ett annat nordiskt land som gäller enligt den nordiska språkkonventionen i vissa hänseenden bör utvidgas inom social- och hälsovårdsområdet, har kommit överens om att sluta en nordisk kon- vention om socialt bistånd och sociala tjänster av följande lydelse: AVDELNING 1 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER I denna konvention avses med uttrycken a) "nordiskt land" vart och ett av de fördragsslutande länderna, b) "nordisk medborgare" medborgare i ett nordiskt land, c) "behörig myndighet" i Socialministern, i Social- och hälsovårdsministeriet, i , i , i regeringen (), eller den myndighet som dessa myndigheter förordnar, d) "inrättning" central, regional eller lokal myndighet eller institution som tillhandahåller en förmån. Denna konvention är tillämplig på all i de nordiska länderna gällande lagstiftning rörande följande sociala förmåner: a) socialt bistånd och sociala tjänster, b) andra sociala förmåner som inte omfattas av reglerna i den nordiska konventionen om social trygghet. Artiklarna 5 och 9 skall även tillämpas på lagstiftningen om hälso- och sjukvård. Vid godkännandet av denna konvention skall varje nordiskt land ge in en förteckning över den lagstiftning som omfattas av konventionen. Därefter skall varje land före februari månads utgång till det danska utrikesministeriet anmäla de ändringar i förteckningen som föranleds av lagstiftning som antagits under föregående kalenderår. Om inte något annat följer av de särskilda artiklarna är denna konvention tillämplig på a) nordiska medborgare, b) andra personer som är lagligen bosatta i ett nordiskt land. Likställdhet för nordiska medborgare Vid tillämpningen av ett nordiskt lands lagstiftning som omfattas av denna konvention likställs medborgare i ett annat nordiskt land som lagligen vistas tillfälligt eller är lagligen bosatta i landet med landets egna medborgare. AVDELNING II SÄRSKILDA BESTÄMMELSER Användning av nordiska språk En medborgare i ett nordiskt land har vid skriftlig kontakt med en myndighet i ett annat nordiskt land i ärenden rörande socialt bistånd eller sociala tjänster rätt att använda danska, finska, isländska, norska eller svenska. I sådana fall skall myndigheten svara för att medborgaren, om det behövs, får erforderlig tolk- och översättningshjälp till dessa språk. I de fall där språket har stor betydelse för att syftet med socialt bistånd och sociala tjänster skall uppnås skall inrättningen, såvitt möjligt, använda ett språk som personen i fråga förstår. Bestämmelserna i första och andra stycket gäller även i fråga om behandling och tjänster inom hälso- och sjukvården. I övrigt gäller bestämmelserna i den nordiska språkkonventionen . Socialt bistånd och sociala tjänster vid tillfällig vistelse i ett annat nordiskt land En person som omfattas av denna konvention och som under en laglig tillfällig vistelse i ett nordiskt land behöver socialt bistånd och sociala tjänster skall från vistelselandet få sådant bistånd som enligt landets lagstiftning svarar mot hjälpbehovet. En nordisk medborgare kan inte hemsändas på grund av sitt behov av socialt bistånd om hans familjeförhållanden, anknytning till bosättningslandet eller omständigheterna i övrigt talar för att han bör stanna där och under alla omständigheter inte om medborgaren varit lagligen bosatt i landet. Samarbete om resa till ett annat nordiskt land När det för en myndighet i ett nordiskt land blir fråga om att en person som omfattas av denna konvention skall mottas i ett annat nordiskt land skall denna myndighet, när så behövs, i erforderlig utsträckning tillrättalägga resan i samarbete med den ansvariga inrättningen i det andra nordiska landet. Flyttning till ett annat nordiskt land för personer som behöver långvarig behandling eller vård När en person som omfattas av denna konvention och som behöver långvarig behandling eller vård önskar flytta från ett nordiskt land till ett annat nordiskt land till vilket personen har en särskild anknytning, skall de ansvariga myndigheterna i de båda länderna söka medverka till en sådan flyttning om denna kommer att förbättra personens livssituation. De ansvariga myndigheterna i in- och utflyttningsländerna kan som ett led i en överenskommelse om en flyttning fatta beslut om fördelning av kostnaderna för behandling eller vård mellan myndigheterna i de båda länderna. I den mån en överenskommelse enligt andra stycket omfattar fördelning av kostnader för förmåner vid sjukdom skall en sådan överenskommelse anses vara en sådan överenskommelse som avses i artikel 23 första stycket i den nordiska konventionen om social trygghet. Kommunerna i gränsområdena mellan de nordiska länderna skall samarbeta för att genom sina system för färdtjänst göra det möjligt för handikappade och äldre personer att resa till en grannkommun i det andra landet på samma sätt som till en grannkommun innanför det egna landets gränser. En person som omfattas av denna konvention och som flyttar från ett nordiskt land till ett annat nordiskt land har rätt till bidragsförskott från det sistnämnda landet på samma villkor som detta lands egna medborgare från den tidpunkt personen bosätter sig i landet. En handling om rätt till underhållsbidrag, som upprättats i ett nordiskt land, skall anses utgöra giltigt underlag för bidragsförskott även i ett annat nordiskt land. Utgör handlingen inte ett beslut av en domstol eller en annan offentlig myndighet, skall handlingen vara försedd med bevis att den kan ligga till grund för indrivning hos den bidragsskyldige i det land där den har upprättats. Bidragsförskott får innehållas i den mån bidragsförskott har utgått från ett annat nordiskt land . AVDELNING III ÖVRIGA BESTÄMMELSER De behöriga myndigheterna skall i samarbete utfärda de bestämmelser som behövs för att säkerställa en enhetlig nordisk tillämpning av denna konvention. Samarbete mellan myndigheter och inrättningar Myndigheter och inrättningar skall i erforderlig utsträckning bistå varandra vid tillämpningen av dennna konvention, inbegripet då sociala tjänster lämnas i gränsområdena mellan de nordiska länderna. I varje nordiskt land skall det finnas ett förbindelseorgan som utses av den behöriga myndigheten. Vid samarbete i ärenden som rör barn skall särskild uppmärksamhet ägnas åt barnets behov, barnets möjligheter till kontakt med de personer som är av särskild betydelse för barnet och barnets egna önskemål. Denna konvention träder i kraft i den månad som infaller två hela kalendermånader efter den dag då samtliga parter har meddelat det danska utrikesministeriet att de har godkänt konventionen. För , och del träder denna konvention i kraft i den månad som infaller två hela kalendermånader efter den dag då respektive har meddelat det danska utrikesministeriet att och respektive lagting har meddelat att konventionen skall gälla för och respektive . Det danska utrikesministeriet skall underrätta de övriga parterna och Nordiska ministerrådets sekretariat om mottagandet av dessa meddelanden och om tidpunkten för konventionens ikraftträdande. En part kan säga upp denna konvention genom skriftligt meddelande om detta till det danska utrikesministeriet som skall underrätta de övriga parterna härom och om meddelandets innehåll. En uppsägning gäller endast den uppsägande parten och får verkan från det danska utrikesministeriet mottog meddelandet om uppsägningen. Upphävande av bestämmelse i konventionen om social trygghet När denna konvention träder i kraft upphör sista meningen i artikel 30 i den nordiska konventionen om social trygghet att gälla. Originaltexten till denna konvention skall deponeras hos det danska utrikesministeriet som skall tillställa de övriga parterna bestyrkta kopior av texten. Till bekräftelse härav har de befullmäktigade ombuden undertecknat denna konvention. Utfärdad i i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska, vilka texter alla har samma giltighet. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 3 Ärendet och dess beredning undertecknades en konvention mellan , , , och om social trygghet. Konventionen omfattade såväl socialförsäk- ringsförmåner som social omvårdnad och bidragsförskott. undertecknades en nordisk språkkonvention som innehåller regler som har betydelse inom social- och hälsovårdsområdet. Konventionen godkändes av (prop. 1981/82:5, bet. 1981/82:KU13, rskr. 1981/82:17). undertecknades en ny konvention om social trygghet som ersatte den tidigare. Den nya konventionen omfattar dock endast socialförsäkringsförmåner. Enligt en bestämmelse i konventionen skall därför den upphävda konventionen tills vidare fortfarande gälla i fråga om social omvårdnad och bidragsförskott. Konventionen godkändes av (prop. 1992/93:7, bet. 1992/93:SfU4, rskr. 1992/93:69), och införlivades med svensk rätt genom förordning (1993:1529) om tillämpning av en nordisk konvention om social trygghet. Den nordiska socialpolitiska kommittén beslutade att tillsätta en ämbetsmannagrupp som skulle utarbeta förslag till en nordisk konvention om socialhjälp och andra sociala förmåner som faller utanför den nordiska konventionen om social trygghet. Arbetsgruppen, som tog namnet den nordiska biståndsgruppen, fann också att, utöver den rätt till sociala förmåner som följer av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, det fortsatt finns behov av särskilda nordiska regler om socialt bistånd och sociala tjänster. Såvitt avser förhållandet mellan , och följer numera regler motsvarande dem i direkt av EG-rätten. medlemskap i ändrar inte förutsättningarna för den bedömning som gjorts i fråga om behovet av kompletterande regler om socialt bistånd. Den nordiska biståndsgruppen fann också ett behov av att den rätt till att använda sitt eget språk i ett annat nordiskt land som gäller enligt den nordiska språkkonventionen i vissa hänseenden utvidgas inom social- och hälsovårdsområdet. Sålunda föreslog den nordiska biståndsgruppen en ny nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. Före undertecknandet av konventionen remitterades ett utkast till kon- ventionstext till , , , Kammarrätten i , , , , , kommun, kommun, , , och . Samtliga utom inkom med yttrande. Samt-liga remissinstanser tillstyrkte i stort förslaget till konvention. tillade att det var viktigt att markera att med ansvarig myndighet i artikel 9 menas den myndighet som också är kostnads- bärare av den vård eller behandling som är aktuell. I fråga om artikel 10 som handlar om färdtjänst menade kommunförbundet att det skall vara fråga om kommu- ner som ligger på ett sådant geografiskt avstånd att det är naturligt med kontakter, vilket utesluter resor över . önskade endast en något annorlunda formulering av artikel 9 i syfte att fästa uppmärksamhet vid myndigheternas ansvar för att livssituationen för den enskilde inte försämras medan det däremot skall vara upp till den enskilde att bedöma om den förbättras. , Kammarrätten i och menade att begreppen lagligen bosatt och laglig tillfällig vistelse borde preciseras. Kammarrätten, liksom även , pekade också på att vissa problem vid tolkningen av konventionen kan uppstå i fråga om begreppen "kommunerna i gränsområdena" och "grannkommun i annat nordiskt land". Vidare efterlyste kammarrätten ett klarläggande av vari "samarbetet" i fråga om färdtjänst skall bestå. var i fråga om artikel 5 tveksam om möjlighet till behandling i praktiken kan erbjudas på de olika nordiska språken annat än undantagsvis. ansåg att flera formuleringar i utkastet var vaga och att det var viktigt att skärpa formuleringarna och att det i tillämpningsföreskrifter bör lämnas betydligt noggrannare beskrivningar. Förbundet, liksom även , ville också ha vissa utvidgningar, bl.a. i fråga om möjligheten att använda sitt eget nordiska språk och att artikel 10 om färdtjänst bör omfatta även andra kommuner än gränskommuner. Konventionen undertecknades av regeringarna i , , , och i . , och har under hand getts tillfälle att lämna synpunkter på det nu framlagda förslaget till lag om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 4 Konventionen i huvuddrag Trygghetskonventionen innehöll huvudsakligen regler om socialförsäkringarna. Konventionens allmänna bestämmelser gällde dock för hela det sociala området, exempelvis bestämmelsen om den personkrets som konventionen omfattar, nämligen alla medborgare i , och den viktiga regeln om nordiska medborgares likställdhet med landets egna medborgare inom konventionens sakområde. Vidare fanns en bestämmelse om begränsning av möjligheterna att sända hem en nordisk medborgare på grund av behov av socialt bistånd. I den nya konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster upprätthålls principen om likställdhet inom konventionens sakområde för alla medborgare i . Till skillnad från vad som gäller enligt EG-reglerna omfattas således även icke förvärvsarbetande liksom personer boende på eller . Därutöver omfattas, med vissa undantag medborgare i ett tredje land som bor i ett nordiskt land. Vidare återfinns i konventionen de gällande reglerna om skydd mot hemsändning och om bidragsförskott. Konventionens huvudsakliga tillämpningsområde är socialt bistånd och sociala tjänster. Vissa artiklar gäller dock även andra sociala förmåner som inte omfattas av trygghetskonventionen, exempelvis bidragsförskott. Artiklarna 5 och 9 skall även tillämpas på lagstiftningen om hälso- och sjukvård. Av ingressen till konventionen framgår att den avser att reglera förhållanden som faller utanför EG-rätten och då närmast förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet. Av förordning (EEG) nr 1612/68 följer att en arbetstagare i en medlemsstat som är medborgare i en annan medlemsstat skall åtnjuta samma sociala förmåner som landets egna medborgare. Bestämmelserna i konventionen går utöver EG-rätten såväl i fråga om personkrets som i sak. Av artikel 6 i framgår att diskriminering på grund av natio- nalitet är förbjuden inom fördragets tillämpningsområde. Konventionen innehåller vissa bestämmelser som är relaterade till nationalitet. Dessa avser dock områden som är oreglerade inom EG-rätten och omfattas således inte av fördragets tillämpningsområde. Något åsidosättande av kan därför enligt regeringens mening inte anses föreligga. Konventionen innehåller bl.a. följande punkter. Den gällande allmänna bestämmelsen om likställdhet för nordiska medborgare (artikel 4). En utvidgning av reglerna i den nordiska språkkonventionen inom det område som täcks av konventionen (artikel 5). En bestämmelse om socialt bistånd under tillfällig vistelse i ett annat nor- diskt land (artikel 6). Den gällande regeln om skydd mot hemsändning (artikel 7). En bestämmelse om flyttning till ett annat nordiskt land för personer som behöver långvarig behandling eller vård (artikel 9). En bestämmelse om samarbete mellan kommuner i gränsområdena om färdtjänst (artikel 10). Den gällande regeln om bidragsförskott (artikel 11). Enligt artikel 12 skall behöriga myndigheter utfärda de bestämmelser som behövs för att säkerställa en enhetlig nordisk tillämpning av konventionen. Avsikten är att vägledande bestämmelser skall utarbetas av en gemensam nordisk arbetsgrupp. 5 Behov av ändringar i svensk lagstiftning med anledning av konventionen Regeringens förslag: Den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster införlivas med svensk rätt genom en särskild lag. Vissa kompletterande regler införs i samma lag i syfte att klargöra kommuners och landstings behörighet att företa sådana åtgärder som de enligt konven- tionen antingen är skyldiga att företa eller skall kunna företa. Skälen för regeringens förslag: Enligt 10 kap. 2 § regeringsformen får regeringen inte ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket skall besluta. Konventionen rör i stor utsträckning kommuners och landstings verksamhet, dvs. skyldigheter och befogenheter för kommuner och landsting. Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall föreskrifter om kommunernas och landstingens befogenheter och om deras åligganden bestämmas i lag. Det är därför lämpligt att genom en särskild lag införliva konventionen med svensk rätt. Frågan är om några kompletterande lagbestämmelser behövs i lagen om införlivandet av konventionen med svensk rätt eller om några ändringar behöver göras i annan lagstiftning. Artiklarna 4, 7 och 11 är i princip endast överförda från konventionen och överensstämmer med svensk lagstiftning. Vad gäller artikel 11 (om bidragsförskott) så finns en bestämmelse i berörd lag om att regeringen kan träffa överenskommelse med annat land om utsträckt tillämpning av lagen. Även artikel 6 överensstämmer med svensk lagstiftning. Några lagändringar eller kompletterande lagregler behövs således inte i fråga om dessa artiklar. Övriga artiklar behandlas i avsnitt 5.1 och 5.2. Den nya lagen bör träda i kraft den dag regeringen bestämmer för att ikraftträdandet skall kunna sammanfalla med den tidpunkt då konventionen träder i kraft enligt artikel 14. 5.1 Överflyttningar till annat nordiskt land I artikel 9 finns en bestämmelse om flyttning till ett annat nordiskt land för personer som behöver långvarig behandling eller vård. Mellan och finns en överenskommelse om s.k. patientöverflyttningar mellan de bägge länderna. I de årliga överenskommelserna mellan svenska staten och om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen m.m. har med anledning därav under särskilda medel avsatts för patientöverflyttningar mellan och . I överenskommelsen för har ett särskilt statsbidrag om högst lämnats till landsting för ifrågavarande ändamål. Detta regleras i 6 c § förordningen (1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar för sjukvård m.m. (senaste ändring 1994:2052). Enligt bestämmelserna får statsbidraget lämnas för åtagande att svara för vårdkostnader i för den som i har vårdats på sjukhus eller haft bostad som avses i 20 § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620) och som på grund av sitt hälsotillstånd eller sina levnadsförhållanden i övrigt överflyttas till motsvarande inrättning i . Bidrag lämnas efter ansökan med hälften av vårdkostnaden per vårdplats. Bidrag lämnas inte för kostnader som avser efter överflyttningen. Det är som prövar frågor om bidrag. Översändande landsting/kommun svarar för transporten och vårdkostnaden avseende de första sex månadernas vård. För tiden därefter delas kostnaderna lika mellan länderna inom ramen för respektive lands anslag. Avdrag görs för den vårdavgift som patienten själv har att erlägga. har meddelat riktlinjer om patientöverflyttningar mellan och (meddelandeblad 19/92). Skriftligt avtal skall träffas mellan svenskt landsting/kommun och finsk sjukvårdsinrättning om övertagande av vården. I praktiken har bestämmelsen tillämpats på framför allt äldre patienter som vårdats på sjukhus eller som bott på vårdhem, ålderdomshem eller i gruppbostad och som behövt flytta av humanitära skäl men inte kunnat göra det av egen kraft. har mycket få personer utnyttjat möjligheten att flytta. Det har varit mycket gamla personer, personer i livets slutskede samt någon utvecklingsstörd person. Överenskommelsen mellan om patientöverflyttningar är inte beroende av konventionen. har dock under hand upplyst att man har för avsikt att i särskild ordning väcka frågan om överenskommelsen bör behållas i sin nuvarande form. Överläggningar i frågan kommer att tas upp med anledning därav. Enligt regeringens mening får detta inte resultera i försämrade möjligheter för patienter att flytta mellan och . Artikel 9 i konventionen utgår från att det skall vara möjligt för en person som omfattas av konventionen, och som behöver långvarig behandling eller vård, att flytta från ett nordiskt land till ett annat om personen så önskar, och om personen har en särskild anknytning till det nya landet. I sådant fall skall de ansvariga myndigheterna i de båda länderna söka medverka till en flyttning om denna kommer att förbättra personens livssituation. De ansvariga myndigheterna i in- och utflyttningsländerna skall som ett led i en överenskommelse om en flyttning kunna fatta beslut om fördelning av kostnaderna för behandling eller vård mellan myndigheterna i de båda länderna. Artikel 9, jämförd med artiklarna 1 och 2, har ett vidare tillämpningsområde än nuvarande svenska statsbidragsbestämmelser om patientöverflyttningar. Utvidgningen gäller både i fråga om nordiskt land och i fråga om typ av insatser och vilka personer som kan komma i fråga för flyttning. De insatser som berörs är socialt bistånd, sociala tjänster och hälso- och sjukvård. Det är således fråga om såväl kommuners som landstings ansvarsområden. Det kan röra insatser enligt socialtjänstlagen (1980:620), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade m.fl. lagar. Statligt ekonomiskt stöd i form av exempelvis assistansersättning omfattas dock inte. Vad gäller personkretsen så omfattar artikel 9 alla personer som har behov av långvarig behandling och vård.