prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Således är det högst väsentligt att vattenlagens regler inordnas bland regler så att en enhetlig rättstillämpning för alla former av miljöpåverkan som har samband med vatten kan uppnås. Andra lagar som helt eller delvis skulle kunna införlivas i är , skogsvårdslagen och lagen om skötsel av jordbruksmark. 3.2.71 , LRF: Miljölagstiftningen har enligt kommittén blivit alltmer svåröverskådlig och delvis motstridig bl.a. som en följd av skilda värderingar. En miljölagstiftning som är tydlig, begriplig och enhetlig är därför att föredra för alla berörda parter. har arbetat i detta vällovliga syfte genom att söka sammanföra olika lagar som reglerar vårt förhållande till miljö, hälsa och hushållning. Det kan dock konstateras att kommitténs ansträngningar inte har lyckats i alla hänseenden. Det är svårt att se att kommer att förenkla och öka tydligheten. De inledande kapitlen, som är gemensamma för balken och även för viss lagstiftning som står utanför bl.a. lagen om skötsel av jordbruksmark och skogsvårdslagen, är allmänt hållna och har ett språkbruk som ger utrymme för vida tolkningar och därmed stor osäkerhet. Detta intryck förstärks genom ramlagskonstruktionen. - - - För jord- och skogsbrukets del kommer det dubbelkommando som finns att bestå genom att jord- och skogsbrukets miljöfrågor även fortsättningsvis föreslås regleras i flera lagstiftningar. Snarare kommer osäkerheten att kunna öka för den enskilde dels genom införandet av aktsamhetsregler och begreppet "utöva miljöpåverkan" som vi inte vet hur det kommer att tolkas, dels antyds möjligheter att genom generella föreskrifter reglera vissa verksamheter, hanteringar och åtgärder. I den allmänna motivtexten ges exempel på vad som kan regleras med generella föreskrifter. Bland dessa finns också sådant som regleras i annan lagstiftning, t.ex. stallgödselhantering, vilket är en av två stora frågor skötsellagen omfattar. Den andra stora frågan i skötsellagen är hänsynstagande till naturen vilket också finns inbakat i aktsamhetsregler. LRF förutsätter att lagförslaget bearbetas vidare för att minimera de svårigheter som uppstår för den enskilde brukaren genom att samma miljöfråga underställs mer än en lag. 3.2.72 : Mot urvalet av lagar som föreslås ingå i en miljöbalk - om en sådan skall införas - finns inget att erinra. Förtjänsten i samordningen ligger uteslutande i den bättre överblick som samlandet till en och samma lag av de nuvarande lagbestämmelserna ger och i samskrivningen av sanktionsbestämmelserna. Nämnvärda fördelar i övrigt erhålles knappast. De verksamheter som regleras i skilda lagar kommer även i fortsättningen att vara i allt väsentligt åtskilda, ehuru i olika kapitel i en och samma lag. 3.2.73 i , LO: Det förefaller emellertid som om den bevekelsegrund som man gjort sitt urval från beträffande vilka lagar som skall ingå och vilka som valts bort, varit något godtyckligt. Enligt LO:s uppfattning borde det exempelvis finnas större skäl att införliva PBL med den nya än strålskyddslagen. - - - Det verkar som om det tyngst vägande argumentet för PBLs exkludering är att den har relativt få år på nacken. Samma skäl kan anföras för strålskyddslagen, vilken kom till som PBL. Mer avgörande borde dock vara att strålskyddslagen till sin karaktär i så övervägande del tar sikte på ett skydd för personer och därför mera är att jämföras med arbetsmiljölagen, något som för övrigt lagstiftarna såg som önskvärt vid den senaste revideringen. Enligt vår uppfattning skulle det medföra betydande olägenheter vid hanteringen av strålskyddsfrågor att behöva använda hela regelkomplex. LO avvisar därför förslaget att införliva strålskyddslagen med . 4.1 Ombudsmän, : I 3 kap. förslaget till miljöbalk finns ett stort antal s.k. allmänna aktsamhetsregler vilka, enligt förslaget, ger vissa riktlinjer som alla, såväl enskilda personer som företag och myndigheter, bör följa i sitt handlande för att skydda människor och miljö mot skador och olägenheter samt vid utnyttjandet av naturresurser. Reglerna täcker hela ämnesområde. Kommittén uttalas själv (bl.a. s. 24) att den strävar efter att ange högt satta mål för allt miljöarbete. Det måste emellertid sättas i fråga om inte kommitténs ambitionsnivå härvidlag har blivit alltför hög för att kunna bedömas som realistisk. Aktsamhetsregler så som de utformats kommer att få betydelse för i stort sett allt mänskligt handlande som kan tänkas påverka hälsa, miljö eller naturresurser. Reglerna är visserligen inte direkt straffsanktionerade, vilket i och för sig är tillfredsställande i jämförelse med vad som gäller för den aktsamhetsregel som finns i 5 § lagen (1985:426) om kemiska produkter vilken ställt till problem vid kommunernas tillämpning av lagen. Emellertid skall enligt förslaget de allmänna aktsamhetsreglerna tillämpas av regeringen och berörda myndigheter, när dessa med stöd av balken utfärdar föreskrifter, vilka i sin tur kan bli straffsanktionerade, liksom av domstolar och tillstånds- och tillsynsmyndigheter i enskilda mål och ärenden. Mot den bakgrunden måste enligt min mening vissa av de allmänna aktsamhetsreglerna anses alltför långtgående. Sålunda skall exempelvis enligt 3 kap. 4 § bästa tillgängliga teknik tillämpas vid vidtagande av varje åtgärd som kan tänkas påverka hälsa och miljö, varvid med bästa tillgängliga teknik avses en teknik som motsvarar utvecklingens senaste nivå och som från tekniska och ekonomiska synpunkter är möjlig att använda vid den typ av verksamhet, hantering eller åtgärd som är i fråga. Jag vill i detta sammanhang också framhålla att uttrycket "utöva miljöpåverkan" om inte annat så från rent språkliga utgångspunkter framstår som olyckligt. Att beteckna ett handlande som kan påverka människors hälsa som miljöpåverkan synes inte alldeles adekvat. Enligt min mening bör bestämmelserna i 3 kap. i det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas på nytt, varvid bör beaktas att i lag orealistiskt högt satta krav inte så att säga av sig själva kan antas medverka till ökat miljö- och hälsoskydd eller bättre hushållning med naturresurser. Risk torde inte kunna uteslutas för att sådana lagliga krav just på grund av att de är för högt satta i stället kan komma att motverka sitt syfte. 4.2 : Ytterligare faktorer som bidrar till att försvåra bedömningen av lagens handelspolitiska effekter är de s.k. allmänna aktsamhetsregler samt i viss mån de gemensamma aktsamhetsregler vilka återfinns i balkens 3 kap. respektive avd. 2 och som skall läggas till grund för balkens tolkning och tillämpning. De allmänna aktsamhetsreglerna i kapitel 3 skall enligt förslaget vara tillämpliga på alla som utövar "miljöpåverkan". Av 2 kap. 6 och 14 §§ följer att dessa principer skall gälla för bl a transport, saluförande, import och export av en kemisk eller bioteknisk produkt eller av en vara. M.a.o. har principerna stor betydelse för handeln med varor med avsättning på den svenska marknaden och även för varor med ursprung utanför gränser. En grundläggande folkrättslig regel är att tillämpningen av nationella lagar inte får strida mot uppfyllandet av internationella förpliktelser. Av svenska GATT-åtaganden och det framtida följer därför att bestämmelserna i 3 kap. 2 § om märkning, 3 kap. 4 § om tillämpningen av bästa tillgängliga teknik och 3 kap. 8 § om kretsloppsprincipen måste tillämpas på ett konkurrensneutralt sätt. - - - Kollegiet välkomnar att aktsamhetsregeln i förslaget till miljöbalk, 3 kap. 5 §, inte görs direkt straffsanktionerad och instämmer i utredningens bedömning att rättssäkerhetsskäl talar för en sådan lösning. Kollegiet vill understryka betydelsen av att aktsamhetsregeln tillämpas på ett sätt som inte kommer i konflikt med åtaganden i eller enligt det kommande . Dessutom välkomnar kollegiet skälighetsregeln i 3 kap. 6 § som något mildrar de mycket långtgående kraven på försiktighet som föreskrivs i artiklarna 3 kap. 3-5 §§. Däremot hyser kollegiet betänkligheter mot den i 3 kap. 7 § föreslagna stoppregeln som kollegiet menar ytterligare försvårar bedömningen av 3:e kapitlets konsekvenser. 4.3 Överbefälhavaren, : Beträffande 3 kap. 2 § om att lämna information till enskilda bör försvarsmaktens speciella krav på sekretess beaktas. Den som utövar verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig är skyldig att utöva kontroll över verksamheten (9 §). ÖB biträder denna uppfattning. ÖB avstyrker däremot förslaget i 7 § att tillsynsmyndighet kan sätta annan i sitt ställe för undersökningar och kontroll av miljöfarlig verksamhet. Detta är enligt ÖB uppfattning inte förenligt och lämpligt med hänsyn till de sekretesskrav som kan ställas på delar av försvarsmaktens verksamhet. 4.4 : I 3 kap. 4 § förslaget till miljöbalk definieras bästa tillgängliga teknik som en teknik som motsvarar utvecklingens senaste nivå. Det är inte självklart att en sådan definition i alla sammanhang är riktig. 4.5 , SJ: De allmänna aktsamhetsreglerna (3 kap.) utgör ett exempel på den förvirring kommitténs förslag kan leda till pga. oklarheter vad gäller nivåindelningen av bestämmelserna och bristande utförlighet i svårtolkade avsnitt. Om de specialiserade kapitlen - vilket menar - utgör mer preciserade regler som skall gälla över aktsamhetsreglerna, så kan man ifrågasätta huruvida de senare överhuvudtaget är några krav, eller om de bara är - i och för sig vällovliga - intentioner som inte har någon rättslig status. - - - Konstruktionen skapar utrymme för oklarheter och riskerar att minska lagens trovärdighet och användbarhet. SJ ställer sig dessutom tvivlande till att kommittén verkligen tänkt igenom formuleringen av aktsamhetsreglerna. 4.6 : Stoppregeln är tänkt att utnyttjas för såväl planerad som befintlig vägtrafik. Som ett redskap för att åstadkomma skyddsåtgärder för befintlig vägtrafik är regeln i de flesta fall orealistisk att verkställa. Insatser för att förbättra befintlig miljö behandlas bättre i åtgärdsprogram i samband med den övergripande väghållningsplaneringen. För att byggda vägar skall hålla den kvalitet som förutsatts i besluten bör egenkontroll och återkommande tillstånds- och resultatredovisning fungera bäst som grund för kompletterande åtgärder. - - - Om stoppmöjligheten skulle kunna utnyttjas av kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnder finns risk för en oförutsägbar tillämpning vilket i sig, beträffande nya vägar, kan innebära att hela planeringsprocessen blir svår att förutsäga. I stället för en stoppregel bör miljömyndigheternas roll vid planering och projektering av vägar göras tydlig i de berörda författningarna. Ytterligare en konsekvens av stoppregeln kan bli att tillstånd/koncession söks i fler fall än vad lagstiftaren önskat för att inte riskera att projektet stoppas i ett mycket sent skede. 4.7 , RRV: I specialmotiveringen anger kommittén att aktsamhetsreglerna kan vara svåra att leva upp till på vissa områden men det är viktigt att de anger högt satta mål. RRV instämmer inte i den framförda uppfattningen att regler kan ses som synonymt med högt satta mål som är svåra att leva upp till. Aktsamhetsregler som har karaktären av utopier bör inte förekomma eftersom de försämrar trovärdigheten hos övriga regler. 4.8 : De allmänna aktsamhetsreglerna inskränks, enligt motiven till 14 kap., vid prövning efter de särskilda aktsamhetsreglerna men det är inte klarlagt av lagtexten i vilken omfattning och på vilka grunder. 4.9 : instämmer i vad som sägs om försiktig- hetsprincipen och att denna kommer till uttryck i formuleringen av reglerna i . Man diskuterar också skälighetsprincipen. Detta innebär att den som vill utöva miljöfarlig verksamhet skall göra sådana åtgärder till skydd för miljön som är tekniskt möjliga och ekonomiskt rimliga. inser det rimliga med skälighetsprincipen men vill understryka vad som tidigare framförts, nämligen att det vid dess tillämpning oftast ej går att utesluta skador på miljön som drabbar fisket. Detta är det främsta motivet för att en särskild avgift för fisket bör kunna tas ut. 4.10 , RAÄ: 3 kap. 7 § andra stycket - RAÄ avstyrker att dispensmöjligheten införs. Skyddet i 5 kap. för riksintressena mot påtagligt skadliga åtgärder framstår i en något egendomlig dager i förhållande till dispensmöjligheten från stoppregeln i 3 kap. 7 §. Enligt den senare skulle en påtaglig skada i vissa undantagsfall kunna medges, om den inte medför en allvarlig miljöskada. Begreppet miljö anses i detta sammanhang tydligen vara något annat än det miljöintresse som redovisats t.ex. i ett riksintresse för kulturminnesvården? Hur skillnaden i konkreta fall skall identifieras anges inte närmare, vilket leder till tolkningsproblem. Vad som kan vara värre är att riksintresseskyddet kan berövas sitt innehåll med hänvisning till att andra viktiga intressen behöver främjas och att verksamheten i vart fall inte medför miljöskador av traditionell art, som t.ex. emissioner. - - - Om den konkurrerande miljöstörande verksamheten i sig är så viktig att den innefattar ett riksintresse enligt t.ex. 5 kap. 8 § förslaget till miljöbalk finns redan en prioriteringsregel i 5 kap. 10 §. Det förefaller fullt tillräckligt att pröva verksamheten enligt den sistnämnda bestämmelsen. Intressen av lägre klass bör inte kunna få tillstånd "bakvägen" genom en prövning enligt 3 kap. 7 § andra stycket. 4.11 : Beträffande utbytesprincipen och principen om bästa möjliga teknik förordar generella funktionskrav framför detaljkrav. Det bör i så stor utsträckning som möjligt ges utrymme för företagen att finna egna lösningar för att nå uppställda miljömål. Det är viktigt att medlen som används för att nå miljömålen främjar utveckling och dynamik och inte verkar innovationshämmande. 4.12 , SNV: Verket anser att direkta tillämpningsområde bör vidgas. De allmänna aktsamhetsreglerna i balkens tredje kapitel bör gälla genomgående och bör utgöra basen för krav som i princip skall kunna ställas vid prövning av varje verksamhet m.m., oavsett om prövningen skall ske enligt eller enligt annan lagstiftning vilken reglerar verksamheter som kan befaras medföra miljöpåverkan. - - - aktsamhetsregler bör bearbetas ytterligare för att åstadkomma en mer enhetlig behandling av aktsamhetsregler som förts samman i balken, arbeta bort en del onödig kvarstående dubbelreglering, vidareutveckla vissa väsentliga principer. - - - Verket föreslår en alternativ definition av "bästa tillgängliga teknik". Att BAT-kravet därigenom skärps i förhållande till dagens krav i miljöskyddslagen står också i samklang med kommittédirektiven. Verket föreslår vidare att det i "utbytesprincipen" vid jämförelse av alternativa kemikalier bör beaktas risken för skador i stället för farligheten hos kemikalierna. Därigenom tas även hänsyn till sannolikheten för att en skada skall inträffa. Den s.k. stoppregeln blir med den av kommittén föreslagna lydelsen svår att tillämpa i praktiken, och bör därför formuleras om. - - - välkomnar och tillstyrker bl.a. följande grundläggande förslag från kommittén: principerna för miljövårdsarbetet, försiktighetsprincipen, kretsloppsprincipen och principen att förorenaren betalar, de grundläggande dragen hos de allmänna aktsamhetsreglerna. - - - 2 kap. 1 § bör kompletteras så att även de allmänna aktsamhetsreglerna skall tillämpas vid prövning enligt PBL, VL, VägL, MinL m.fl. angivna lagstiftningar. 4.13 : noterar att miljöskyddskommittén inte har närmare behandlat de svåra men viktiga frågorna om ansvaret för återställningsåtgärder. Som lagrådet anmärkte vid sin granskning av förslaget till ändring av den nuvarande 5 § miljöskyddslagen (prop. 1987/88:85 s. 340) borde dessa frågor bli föremål för ytterligare överväganden. känner, på grundval av många uppkomna problem i rättstillämpningen, ett behov av en mera preciserad rättslig reglering eller i vart fall en ytterligare belysning av återställningsfrågorna i det fortsatta lagstifningsarbetet. I det sammanhanget bör det också övervägas vilken betydelse det har i återställningssammanhang att man i 2 kap. 6 resp. 7 § skiljer mellan begreppen "utöva miljöpåverkan" och "bedriva miljöfarlig verksamhet". har berört denna fråga i kommentaren till sistnämnda två paragrafer. 3 kap. 4 § Begreppet "bästa tillgängliga teknik" (BAT) är ett av de mest centrala i miljöbalksförslaget. Det är därför viktigt att innebörden är helt klar. Här synes vi vara beroende av motsvarande definition av begreppet inom EG. Problemet är emellertid att man inom EG ännu inte har slutligt fastnat för en definition. Den definition som miljöskyddskommittén har utgått från lär enligt vad koncessionsnämnden har erfarit redan ha frångåtts. - - - Bortsett från EG-anpassningen vill koncessionsnämnden skjuta in den reflektionen att övergången från begreppet "tekniskt möjligt" i miljöskyddslagen till "bästa tillgängliga teknik" (BAT) kan framstå som en inte önskvärd mildring av reglerna. Om det blir så beror emellertid helt och hållet på vilken innebörd man skalll lägga i begreppet BAT. Inom ramen för den nuvarande individuella prövningen enligt miljöskyddslagen beaktas behovet av miljöskyddsåtgärder, vilka bl.a. beror av verksamhetens lokalisering och omfattning, omgivande miljös känslighet och belastningen på den, olika tekniskt möjliga åtgärder, deras effektivitet och kostnaderna för dem. Vid dessa avvägningar blir resultatet ej sällan att den bästa tekniken, t.ex. selektiv katalytisk redukton (SCR) av kväveoxider vid förbränning, ställer sig orimligt dyr. Installation av denna typ av anläggning kan vara omöjlig eller synnerligen kostsam för befintliga anläggningar. För små anläggnignar skulle också tillämpningen kunna resultera i orimligt dyra reningsåtgärder. Däremot är det möjligt att man med andra tekniska lösningar (t.ex. låg NOx-brännare, rökgasåterföring, eventuellt i kombination med SNCR (selektiv icke katalytisk reduktion) kan åstadkomma en väsentlig reduktion av utsläppen till en rimlig kostnad. Då 6 § enligt motivuttalande endast avses bli tillämplig i marginalfall, synes det vara svårt att uppnå ett rimligt resultat i sådana situationer. I vissa situationer kan också ny, lovande teknik vara värd att pröva, vilket skulle blockeras av bestämmelsen att "bästa tillgängliga teknik" skall användas. I koncessionsnämndspraxis har med den nuvarande lagtexten smidigare lösningar kunnat väljas. Sålunda har koncessionsnämnden ofta utnyttjat prövotidsförfarandet för att t.ex. få fram en teknik som ännu inte är tillgänglig, dvs. bättre än BAT. Det kan vara fråga om ett nytt tillämpningsområde för en reningsmetod eller liknande. - - - Om man måste gå strikt efter vad som är tillgängligt, måste också omprövningar initieras oftare, så att nyutvecklad teknik successivt kan införas. Det skulle också behövas ett nytt incitament för företagen att utreda och försöka tillämpa nya tekniker - med prövotidssystemet har myndigheterna haft tummen i ögat på företagen. - - - Stoppregeln i 3 kap. 7 § 1 st. är alltför rigoröst utformad. Den omöjliggör i stort sett all miljöfarlig men samhällsnyttig verksamhet, som ju ofta kan befaras på något sätt vara skadlig för människors hälsa. Man bör införa någon sorts kvalifikation. En annan lösning är att man i likhet med 2 kap. 12 § första stycket äldre vattenlagen (1918:523) använder orden "en skadlig inverkan på det allmänna hälsotillståndet" i stället för "människors hälsa skadas". - - - Förhållandet mellan 3 kap. 3, 4, 6 och 7 §§: I gällande miljöskyddslag används i 6 § uttrycket "väsentlig betydelse" som en viktig grund för bedömningen av om en miljöfarlig verksamhet skall anses tillåtlig eller inte. Någon motsvarighet finns inte i miljöbalksförslaget. I 3 § talas bara om de skyddsåtgärder m.m. som behövs med möjligheter till jämkningar enligt 6 §, och skyddsåtgärden BAT preciseras i 4 §. I 7 § finns endast en stoppregel, som regeringen under vissa omständigheter kan dispensera från. Som 3, 4 och 7 §§ är formulerade, kan de leda till olika slutsatser om vilka restutsläpp som kan accepteras. Det måste väl då vara så att om 3 § och 4 § ger olika nivåer, den strängaste av dessa skall gälla. finner att det i en paragraf före 7 § miljöbalksförslaget tas in i en bestämmelse som motsvarar 6 § första stycket miljöskyddslagen av följande lydelse: Om en verksamhet, hantering eller åtgärd kan befaras föranleda olägenhet av väsentlig betydelse, även om försiktighetsmått enligt 3-6 §§ iakttas, får verksamheten, hanteringen eller åtgärden utövas eller vidtas endast om särskilda skäl föreligger. - - - 3 kap. 8 § Två helt olika tolkningar kan göras beträffande paragrafens tillämpningsområde. - - - Den ena tolkningen innebär att paragrafen enligt sin ordalydelse riktar sig till den enskilde hanteraren av en vara och inte till den myndighet som prövar frågor om tillstånd m.m. rörande miljöfarlig verksamhet. Ett visst stöd för denna tolkning ger bl.a. utformningen av den kompletterande aktsamhetsregeln i 14 kap. 2 § som talar om olägenheter i omgivningen. - - - Emellertid synes kommitténs avsikt vara att även vid t.ex. tillståndsprövning av miljöfarlig verksamhet prövningen skall omfatta - förutom utbytes- och hushållningsprinciperna - även kretsloppsprincipen sådan den kommer till uttryck i paragrafen. Flera uttalanden tyder på detta. Detta innebär en mycket viktig pricipiell ändring av prövningsmyndighetens uppgifter, vilka kommer att utsträckas väsentligt. - - - Detta påverkar naturligtvis handläggningen av tillståndsärendena. Ansökan måste få en annorlunda utformning än . Underlagsmaterialet och kretsen av remissmyndigheter måste utvidgas. För övrigt måste även koncessionsnämndens sammansättning ses över. - - - Är det rimligt att koncessionsnämnden och övriga prövningsmyndigheter skall göra denna breda prövning? anser att det bör vara så med hänsyn till miljöproblemens ändrade karaktär. Industrin är ju inte längre den huvudsakliga orsaken till miljöproblemen, utan orsaken kan ytterst sökas i vår levnadsstil. - - - vill tillägga att, om tillståndsprövningen skall omfatta även miljöegenskaperna hos den tillverkade produkten, så måste troligen listan över förprövningspliktiga verksamheter ändras. Verksamheter med tillverkning av komplicerade produkter - men med beskedliga lokala utsläpp - bör kanske tillståndsprövas i stället för att bara anmälas. anser att de nu berörda frågorna bör ytterligare belysas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 4.14 Kemikalieinspektionen: Inspektionen vill understryka vikten av att substitutionsprincipen återfinns även i . Den är en del av försiktighetsprincipen med en förebyggande och framåtsyftande karaktär. Terminologiskt är utbytesprincipen en mindre lyckad benämning. I ett statiskt perspektiv är det fråga om att byta ut befintliga kemikalier. I ett dynamiskt framåtsyftande perspektiv gäller det att i varje valsituation, från utveckling och konstruktion, över tillverkning och handel till användning, "undvika farliga kemikalier som kan ersättas med mindre farliga". Det gäller att i alla situationer göra bästa möjliga val av kemikalier. Substitutionsprincipen kan därför som anges i betänkandet karakteriseras som en produktvalsprincip, på kemikalieområdet som en kemikalievalsprincip. - - - Enligt inspektionens mening är det angeläget att frågor om kemikalieval beaktas också i verksamheter som utan att innebära hantering av kemiska produkter ändå kan påverka vilka kemikalier som används i samhället. Det är angeläget att vid varje sådan teknisk kravspecifikation också ta hänsyn till hälso- och miljöaspekter så att man inte låser fast en olämplig kemikalieanvändning. Det kan ske genom krav på konsekvensanalyser. Sker inte detta försvåras eller omöjliggörs för företag och andra att göra från hälso- och miljösynpunkt goda produktval pga. hänvisningar till standarder eller kravspecifikationer. - - - Inspektionen ser fördelarna med att ha ett antal övergripande aktsamhetsregler i . Det är dock angeläget att ambitionsnivån därvid inte sänks i förhållande till gällande lagar. Av detta skäl kan utformningen av 3 kap. 6 § i relation till 3 kap. 3 § diskuteras.