prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt bestämmelsen i andra stycket, vilken grundar sig på samma artiklar i direktiven som första stycket, får i samband med anmälan av beslut om inskränkning av bolagets förfoganderätt över sina tillgångar begära att ett värdland vidtar motsvarande åtgärd. I samband med regeringens förverkande av bolagets koncession får dessutom begära att försäkringsgivarens värdlandsmyndighet även vidtar andra åtgärder till skydd för de försäkrades intressen. 19 kap. 13 § I 2 a kap. införs nya regler i fråga om svenska försäkringsbolags verksamhet i andra länder inom EES. Som en följd härav tas i första stycket in regler om rätt att överklaga beslut enligt de nya reglerna. Bestämmelsen gäller endast talan mot faktiskt meddelade beslut. Möjlighet att begära domstolens prövning i fall där beslut inte fattats eller åtgärd inte vidtagits inom föreskriven tid behandlas i 13 a §. 19 kap. 13 a § Paragrafen ändras så att möjlighet att begära förklaring av kammarrätten att ärendet onödigt uppehålls införs även beträffande uteblivna beslut i ärenden som avses i de nya bestämmelserna i 2 a kap. 2, 3, 5 och 6 §§. Dessutom har det i förtydligande syfte i det nya andra stycket angetts att det, om beslut inte fattats inom angiven tid, skall anses som om beslut inte meddelats av regeringen eller av . 21 kap. 2 § I första stycket företas en redaktionell ändring genom att en särskilt angiven möjlighet att förena sådant föreläggande som avses i första stycket med vite tas bort. Möjligheten att förena föreläggande med vite får istället framgå efter ändring av tredje stycket. I punkten 1 behandlas tidpunkt för ikraftträdandet. Punkten 2 behandlar sådana ändringar av försäkringsbolagens bolagsordningar som föranleds av de nya bestämmelserna. Bolagen kan givetvis före den nya lagens ikraftträdande besluta om nödvändiga ändringar i bolagsordningen, så att denna överensstämmer med den nya lagen. I sådana fall kan, om det är lämpligt, i beslutet anges att ändringarna gäller från och med dagen för lagens ikraftträdande. Om det inte varit möjligt att före genomföra sådana ändringar, skall styrelsen lägga fram ändringsförslagen på den första bolagstämma som hålls därefter. Bestämmelserna om förbud för försäkringsbolag att ingå borgensförbindelser och liknande gäller enligt punkt 3 inte förbindelser som ingåtts före lagens ikraftträdande. Punkt 4 gäller livförsäkringsbolags placeringar och innehåller bestämmelser om avveckling av engagemang hänförliga till en enskild emittent eller låntagare, ner till den nivå som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3 och som följer av artikel 22.1 första stycket b i det tredje livförsäkringsdirektivet. har, inom ramen för förhandlingar om EG-medlemskap, medgivits en övergångstid för avveckling av engagemang som överstiger i den gräns som anges i artikeln, i enlighet med vad som framgår av förevarande punkt. Se även den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.8. Av första stycket framgår att övergångsbestämmelsen gäller endast sådana engagemang som vid lagens ikraftträdande överskrider gränserna i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3. Ett försäkringsbolag vars placeringar vid tiden för lagens ikraftträdande ligger inom dessa gränser får alltså inte efter denna tidpunkt öka sina placeringar så att de överskrider gränserna. Av andra och tredje styckena framgår de gränser som skall gälla övergångsvis. Efter får placeringarna inte överskrida tjugo procent av det belopp som skall skuldtäckas och skall de gränser som anges i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3 gälla. Meningen är att bolagen inom den tid som anges i andra och tredje stycket skall avveckla de innehav som inte uppfyller begränsningsreglerna i 7 kap. 10 c § första stycket 2 och 3. I fjärde stycket har därför införts ett förbud att öka placeringens andel av det belopp som skall skuldtäckas. Även om ett bolag enligt denna övergångsbestämmelse har rätt att överskrida gränserna för enhandsengagemang får enligt femte stycket den del av placeringen som omfattar aktier eller andra värdepapper som kan jämställas med aktier från samma emittent aldrig överstiga av det belopp som skall skuldtäckas. Grunderna innehåller bestämmelser som närmast har vill- korskaraktär. Det gäller bl.a. villkoren för försäkringstagarens rätt till återköp och fribrev och för belåning av försäkringsbrev hos bolaget, för verkan av underlåtenhet att betala premie, för försäkringstagarens rätt när för- säkringen i andra fall upphör eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkringsfallet, för förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning och villkoren för tilldelning av återbäring. För långvarig skadeförsäkring gäller det bl.a. försäkringstagarnas rätt när försäkringen upphör eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkringsfallet. För liv- och sjukränta som hör till skadeförsäkring gäller det villkoren för rätt till återköp. Grunderna kommer efter ikraftträdandet av 7 kap. 3 § i dess nya lydelse inte längre att reglera angivna ämnen. För försäkringar som har meddelats före ikraftträdandet av 7 kap. 3 § skall dock, tills den bestämmelsen trätt i kraft, samma regler som gälla om grundernas innehåll. Punkt 5 första stycket innehåller bestämmelser om detta. Regleringen är en följd av att 7 kap. 5-7 §§ och 8 § första och andra stycket upphävs respektive ändras än ändringen i 7 kap. 3 § träder i kraft. För försäkringar som meddelas före ikraftträdandet av 7 kap. 3 § och som fortfarande gäller när den bestämmelsen träder i kraft skall naturligtvis gällande grunder ha fortsatt giltighet. Denna regel, som inte är undantagslös, finns i andra stycket. I den mån bestämmelserna överförs till villkoren behöver grunderna inte reglera samma frågor utan de nya reglerna om vad grunderna skall innehålla kan gälla. Även för försäkringar som meddelas före ikraftträdandet av nya 7 kap. 3 § skall det föreslagna anmälningsförfarandet i 7 kap. 8 a § tillämpas. Anmälningsskyldigheten skall emellertid för sådana gamla försäkringar gälla samma bestämmelser som för nya försäkringar, dvs. grunderna för beräkning av försäkringspremier, premiereserv, tekniska återköpsvärden och grunderna för återbäring till försäkringstagarna. Detta anges särskilt i tredje stycket. De föreslagna ändringarna i 7 kap. 17 § innebär att medgivande krävs även för större innehav av aktier och andelar i vissa förvaltningsbolag. För ett sådant innehav som ett försäkringsbolag har vid lagens ikraftträdande, och som då var tillståndsfritt, behöver något medgivande inte inhämtas. Detta framgår av punkt 6. Om ett försäkringsbolag efter lagens ikraftträdande ökar sitt tidigare innehav av sådana aktier och andelar krävs naturligtvis tillstånd enligt 7 kap. 17 §. 10.2 Förslaget till lag om ändring i lag (1993:1302) om EES-försäkringsgivares verksamhet i 1 kap. 2 § Ändringen består i att femte stycket upphävs. Till följd av införandet av principerna om hemlandstillsyn och en enda auktorisation har de bestämmelser som stycket hänvisar till upphävts. 1 kap. 3 § Paragrafens första stycke utmönstras. Det innehåller definitioner av land där försäkringsrisken skall anses vara belägen. I och med införandet av principen om hemlandstillsyn upphävs eller ändras de flesta regler om de situationer som definitionen tar sikte på. Motsvarande regler kommer istället att finnas i FRL varför en motsvarande definition kommer att införas i den lagen. Någon situation då definitionen blir tillämplig finns dock kvar i LEF. Hänvisning kommer då att göras till den nya definitionsbestämmelsen i FRL. 1 kap. 5 § Paragrafens tredje stycke upphävs till följd av att principen om hemlandstillsyn nu införs. Undantag från placeringsreglerna för försäkringar enligt lagen (1989:1079) om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder (fondförsäkringar) åligger hemlandsmyndigheten. 2 kap. 1 § Paragrafen upptar efter ändringarna den grundläggande bestämmelsen om en utländsk försäkringsgivares rätt att här i landet driva verksamhet. Till följd av att principen om en enda auktorisation genomförs tas kravet på koncession bort. Bestämmelsen innebär att den utländske försäkringsgivaren med stöd av sin hemlandsauktorisation kan driva verksamhet här i landet dels genom en sekundäretablering, dels genom gränsöverskridande verksamhet. Termen sekundäretablering, som definieras i 2 §, avser etablering av annat än ett företag bildat enligt svensk lag med svensk koncession att driva försäkringsverksamhet. Termen införs beträffande svenska bolags etableringar inom EES genom 2 a kap. 1 § FRL. Försäkringsgivaren får starta verksamheten genom sekundäretablering senast efter det att tagit emot meddelandet om etableringen från hemlandsmyndigheten. Gränsöver- skridande verksamhet kan inledas från det att fått ett meddelande från hemlandsmyndigheten om försäkringsgivarens avsikt. Närmare bestämmelser om innehållet i underrättelse enligt punkt 1 och punkt 2 återfinns i 4 § resp. 4 a §. delen av det tidigare första stycket har efter vissa justeringar förts över till 2 §. Andra t.o.m femte stycket är flyttade till 3 §. Sjätte och sjunde stycket utgår eftersom koncession inte längre behövs för att en utländsk försäkringsgivare skall få driva verksamhet enligt denna lag. 2 kap. 2 § Den grundläggande regeln om de förutsättningar som skall vara uppfyllda för EES-försäkringsgivares verksamhet i landet genom gränsöverskridande verksamhet återfinns efter justeringar i 1 §. Paragrafen innehåller nu en definition av vilka etableringsformer som faller inom begreppet "sekundäretablering". Definitionen motsvarar senare delen av det tidigare 1 § första stycket. Definitionen utgår från direktivens bestämmelser i artikel 1.b i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Uttrycket "filial" används där för att beteckna agentur eller filial till en försäkringsgivare. Enligt artikeln skall beteckningen filial också användas med "beaktande av artikel 3" i både andra skadeförsäkringsdirektivet och andra livförsäkringsdirektivet. Enligt artikel 3 i dessa direktiv skall en försäkringsgivares stadigvarande närvaro i en medlemsstat betraktas som en agentur eller filial även om närvaron inte har den formen utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fristående från företaget på samma sätt som agentur. Någon ändring i betydelsen av begreppen agentur och filial i förhållande till vad som gäller är inte avsedd. 2 kap. 3 § Paragrafen upphävs i sin nuvarande lydelse. Begränsningen för gränsöverskridande verksamhet till vissa risker utgår till följd av att motsvarande direktivbestämmelser i artikel 12.2 i andra skadeförsäkringsdirektivet upphävs genom artikel 37 i tredje skadeförsäkringsdirektivet. Paragrafen har fått helt nytt innehåll. Dess nya lydelse består av delar av tidigare 1 §, se kommentarerna till det lagrummet. Femte stycket innehåller skyldigheter för ombud till försäkringssammanslutningar. Stycket motsvaras i hittillsvarande lagstiftning av 4 kap. 1 §. Den paragrafen upphävs. Bestämmelsen ändras som en följd av att det är tillsynsmyndigheten i försäkringssammanslutningens hemland som har ansvaret för tillsynen över verksamheten även här i landet. Det är därför riktigare att ange att ombudet skall rätta sig efter de beslut och föreskrifter som en svensk myndighet kan komma att meddela med stöd av lagen eller av annan författning. Sådana författningsbestämmelser får inte stå i strid med åtaganden som EU-medlem. 2 kap. 4 § Paragrafens tidigare bestämmelser utmönstras till följd av att principen om en enda auktorisation nu införs. Paragrafen har fått helt nytt innehåll. Paragrafens lydelse bygger på bestämmelserna i artikel 10 punkterna 1 och 2 i både första skadeförsäk- ringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 32 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och livförsäkringsdirektivet). Första stycket anger det innehåll som en underrättelse enligt 1 § 1 från försäkringsgivarens hemlandsmyndighet skall ha för att en EES-försäkringsgivare skall få driva verksamhet från en sekundäretablering. Enligt en särskild regel i andra stycket skall, om försäkringsgivaren ämnar meddela trafikförsäkringar, underrättelsen också innehålla en försäkran av försäkringsgivaren att denne är medlem i . Bestämmelsen har sin motsvarighet i 2 a kap. 1 § FRL. Enligt tredje stycket skall försäkringsgivaren meddela om ändring i verksamheten minst en månad innan ändringen företas. 2 kap. 4 a § Paragrafen är ny. Den behandlar innehållet i en underrättelse enligt 1 § 2 om att en försäkringsgivare skall driva gränsöverskridande verksamhet.Paragrafens lydelse bygger på bestämmelser i artiklarna 14 och 16 i andra skadeförsäkringsdirektivet samt artiklarna 11 och 14 i andra livförsäk- ringsdirektivet (i deras lydelse enligt artikel 34 i tredje skadeförsäkrings- direktivet och artikel 35 i tredje livförsäkringsdirektivet). En förutsättning för gränsöverskridande verksamhet här i landet är att underrättelsen enligt 1 § 2 innehåller ett antal olika uppgifter, se vidare lagtextens lydelse och lydelsen av 2 a kap. 5 § FRL. I övrigt motsvarar para- grafen 2 kap 4 § ovan. 2 kap. 5 § Enligt det nuvarande tredje stycket får en försäkringsgivare som i sitt hemland bedriver såväl skadeförsäkringsverksamhet som livförsäkringsverksamhet här i landet endast driva skadeförsäkringsverksamhet. Till följd av artikel 13 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 16 i tredje livförsäkringsdirektivet) finns någon möjlighet att upprätthålla en sådan begränsning. Tredje stycket har därför upphävts. I övrigt har följdändringar gjorts. 2 kap. 6 § Paragrafen är ny och innehåller den nuvarande 5 kap. 12 § som flyttats hit. Paragrafen har också justerats. Den äldre lydelsen anger att nedsättning av livförsäkringspremier som enligt fastställda grunder tillämpas av försäkringsgivaren inte får ske annat än som återbäring. Eftersom det enligt tredje livförsäkringsdirektivet inte längre skall förekomma systematiskt förhandsgodkännande av grunder bör bestämmelsen i stället anknyta till de grunder (eller andra tekniska underlagsberäkningar) som faktiskt tillämpas av försäkringsgivaren. 2 kap. 7 § Paragrafen är ny och innehåller nuvarande 5 kap. 13 § som utan ändring flyttats hit. 3 - 5 kap. Tredje kapitlet upphör att gälla, eftersom koncession inte längre kommer att krävas för en EES-försäkringsgivares verksamhet i . Fjärde kapitlet samt 5 kap. 1-11 §§ utmönstras på grund av att principen om hemlandstillsyn nu genomförs. Bestämmelserna rör i allt sådant som det fortsättningsvis ankommer på försäkringsgivarens hemlandsmyndighet att utöva kontroll över. Förutvarande 5 kap 12 § överförs med vissa justeringar till den nya 2 kap. 6 §. 5 kap. 13 § flyttas oförändrad till den nya 2 kap. 7 §. 5 kap. 14 § överförs efter vissa justeringar till 6 kap. 6 §. Det är inte längre som skall ha huvudansvaret för tillsynen över EES-försäkringsgivares verksamhet i , utan den utländska hemlandsmyndigheten. Kapitlets rubrik bör därför lyda "uppgifter m.m.". Mellanrubrikerna bör utgå. 6 kap. 6 § skall upphävas eftersom den behandlar förverkande av koncession. Detsamma gäller 7 § eftersom frågor om upplysningar till andra tillsynsmyndigheter i stället behandlas i 1 §. Bestämmelserna i 8 § upphävs eftersom där behandlade frågor om inspektionens ingripanden m.m. till viss del är aktuella till följd av genomförandet av principen om hemlandstillsyn och i övrigt över- förts till 3-5 §§. 6 kap. 1 § Genom 6 kap. 1 och 3 §§ införlivas artikel 19.2 i första skadeförsäkringsd- irektivet (i dess lydelse enligt artikel 11 i tredje skadeförsäkringsdirektivet) och artikel 23.2 i första livförsäkringsdirektivet ( i dess lydelse enligt artikel 10 i tredje livförsäkringsdirektivet) samt artikel 14 i första skadeförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 10 i tredje skadeför- säkringsdirektivet och artikel 16 i första livförsäkringsdirektivet (i dess lydelse enligt artikel 9 i tredje livförsäkringsdirektivet). Genom 6 kap. 3 § införlivas även artikel 40.2 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Första stycket anger att skall följa en EES-försäkrings- givares verksamhet här i landet i den utsträckning det behövs för att inspek- tionen skall kunna fullgöra de uppgifter som följer av lagen. Inspektionen skall även fortsättningsvis i fråga om EES-försäkringsgivare verka för en sund utveckling av försäkringsverksamheten. Detta skall ske med beaktande av de regler som införs som en följd av hemlandstillsynen, dvs. att den finansiella tillsynen primärt ligger inom den utländska hemlandsmyndighetens ansvarsområde. En viktig uppgift för inspektionen är enligt andra stycket att kunna till- handahålla de uppgifter som tillsynsmyndigheten i försäkringsgivarens hemland behöver för sin tillsyn. I praktiken torde det samarbete mellan Finans- inspektionen och andra tillsynsmyndigheter som också nämns i stycket komma att regleras genom överenskommelser mellan de behöriga myndigheterna. Enligt tredje stycket, som är nytt, har hemlandsmyndigheten rätt att här i landet göra egna undersökningar hos sekundäretableringar här i landet. 6 kap. 3 § Enligt första stycket skall en EES-försäkringsgivare som är verksam här i landet, vare sig det sker från en sekundäretablering eller genom gränsöver- skridande verksamhet, lämna de upplysningar som den behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag. I första hand torde det röra sig om uppgifter för att informera försäkringsgivarens hemlandsmyndighet, om den myndigheten begär upplysningar eller enligt ett avtal med myndigheten i fråga skall försörja den med information. Inspektionen kan vidare behöva underlag för att ta ställning till om ett ingripande t.ex. enligt 5 § skall göras. Dessutom kan inspektionen behöva uppgifter från försäkringsgi- varen om tillsynsmyndigheten i dennes hemland ingripit mot företaget och inspek- tionen med anledning av detta skall vidta någon åtgärd. Inspektionen har även möjlighet att göra stickprovskontroller för att kontrollera att avtalsvillkor och andra dokument som ej omfattas av hemlandsmyndighetens tillsyn överensstämmer med den svenska lagstiftningen. Den här gjorda uppräkningen är inte avsedd att vara uttömmande; det kan säkerligen finnas ytterligare situationer när det är befogat att inspektionen begär upplysningar av en EES-försäkringsgivare. Bestämmelserna i förutvarande andra stycket om skyldighet att hålla tillgångar, räkenskaper och andra tillgångar tillgängliga för granskning har arbetats in i första stycket. Visserligen är det typiskt sett, i enlighet med principen om hemlandskontroll, hemlandets tillsynsmyndighet som skall fullgöra uppgiften att granska bl.a. handlingar och räkenskaper. Det är emellertid inte uteslutet att i vissa fall skall företa en sådan granskning. Det skall ske bl.a. om inspektionen, för att kunna fullgöra sina skyldigheter mot den behöriga myndigheten i försäkringsgivarens hemland enligt 1 § eller i övrigt enligt lagen behöver det. 6 kap. 4 § Ändringarna i paragrafen motsvarar i huvudsak ändringarna i 19 kap. 10 § FRL. Punkten 3 utgår till följd av att 4 kap. 2 § upphävs. Se i övrigt kommentaren till 19 kap. 10 § FRL. 6 kap. 5 § Genom ändringarna i paragrafen införlivas bestämmelserna i artikel 40.3-40.9 i både tredje skadeförsäkringsdirektivet och tredje livförsäkringsdirektivet. Trots att inte längre skall meddela koncession för en EES-försäkringsgivares verksamhet här i landet och inte heller har huvudansvaret för tillsynen över verksamheten finns det enligt bestämmelserna i direktiven en möjlighet att ge inspektionen vissa befogenheter. Om en försäkringsgivare överträder lagen eller föreskrift meddelad med stöd av lagen eller om försäkringsgivaren på annat sätt visar sig olämplig att driva försäkringsverksamhet här bör inspektionen ha möjlighet att anmoda försäkringsgivaren att rätta sig, se första stycket. Om rättelse inte sker skall inspektionen underrätta den behöriga hemlandsmyndigheten. Enligt andra stycket får inspektionen, om det visar sig att rättelse ändå inte sker, förbjuda försäkringsgivaren att fortsätta sin marknadsföring och att träffa nya försäkringsavtal om skadeförsäkringsrisker och livförsäkrings- åtaganden här i landet. Förbudet att träffa nya försäkringsavtal får avse risker belägna här i landet och åtaganden som skall fullgöras här. Definitionen av vad som avses med det land där skadeförsäkringsrisker skall anses belägna eller det land i vilket åtagandet skall fullgöras finns i 1 kap. 9 a § i FRL. Uttrycken har samma betydelse här. Inspektionen har alltså inte utan hemlandsmyndighetens medgivande möjlighet att förbjuda försäkringsgivaren att från sin etablering här i landet bedriva försäkringsverksamhet gentemot ett annat land inom EES. Det får förutsättas att missförhållandena är allvarliga för att inspektionen skall vidta så ingripande åtgärder. Utgångspunkten bör nämligen vara att inspektionen normalt skall förlita sig på att hemlandets tillsynsmyndighet vidtar de åtgärder som behövs. Inspektionens omedelbara ingripande utan föregående meddelande till hemlandsmyndigheten skall således vara nödvändigt för att en allvarlig överträdelse av reglerna utan dröjsmål skall upphöra eller för att skydda försäkringstagarna. får enligt tredje stycket, under förutsättning att hemlandsmyndighetens ingripande inte kan avvaktas, utan att underrätta den behöriga myndigheten ingripa mot ett försäkringsföretag som bryter mot reglerna genom att bl.a. förbjuda det att ingå nya försäkringsavtal. Enligt fjärde stycket får i brådskande fall - utan att först underrätta den behöriga myndigheten - förordna ett ombud om en sekun- däretablering står utan ledning och det föreligger fara för att tillsättande av ett ombud dröjer. En förutsättning är även att saken är så brådskande att det inte går att avvakta att hemlandets tillsynsmyndighet ingriper. I sådant fall skall inspektionen genast meddela hemlandsmyndigheten. Förordnandet skall utan dröjsmål enligt 8 kap. 1 § kungöras i Post- och . 6 kap. 5 a § Paragrafen är ny. Förutvarande femte och sjätte stycket i 5 § flyttas efter vissa ändringar hit. Första stycket, förutvarande 5 § femte stycke, har endast genomgått några redaktionella ändringar. Paragrafens andra stycke, förutvarande 5 § sjätte stycke, har omarbetats helt. De befogenheter nu har rimmar mindre väl med principen om hemlandskontroll. I stället åläggs inspektionen en skyldighet att biträda hemlandets myndighet med verkställigheten av ett beslut den utländska myndigheten fattat om hur verksamheten skall drivas sedan denna myndighet ingripit genom att hindra försäkringsgivaren att fortsätta verksamheten. 6 kap. 6 § Paragrafen motsvarar tidigare 5 kap. 14 §. Den ändras för att stämma överens med principen om hemlandstillsyn. Samma förfarande som i 5 § första-tredje stycket skall tillämpas. Av konsumentskyddsskäl får inspektionen, i enlighet med 5 § fjärde stycke, förordna ett ombud. skall utan dröjsmål underrättas därom. 6 kap. 7 § Den reglerar utbyte av information till hemlandsmyndigheten till försäkringsgivare som i bedriver gränsöverskridande verksamhet. Skyldigheten har i enlighet med principen om hemlandstillsyn utökats och ingår nu i 1 § som behandlar både etablering och gränsöverskridande verksamhet. 6 kap. 8 § Paragrafen utmönstras till följd av att principen om hemlandstillsyn utökas till att gälla både etablering och gränsöverskridande verksamhet. Det förfarande som har att följa när en försäkringsgivare överträder de svenska bestämmelser den omfattas av i sin verksamhet här regleras istället i 5 § både vad gäller försäkringsgivares verksamhet genom sekundäretablering och gränsöverskridande verksamhet. 6 kap. 9 § Om en försäkringsgivare hemmahörande i ett annat land inom EES driver för- säkringsverksamhet här utan att ha iakttagit bestämmelserna i 2 kap. får enligt andra stycket förelägga försäkringsgivaren att upphöra med verksamheten.