prop · GI0370 · 1995-01-01 00:00:00 — Avyttring av ett finansiellt instrument anses också föreligga om det företag som givit ut instrumentet 1. upplöses genom konkurs eller, om det är ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening, när företaget försätts i konkurs, 2. träder i likvidation eller 3. upplöses genom 3. upplöses genom fusion fusion enligt 14 kap. 1 §enligt 14 kap. 1 § ak- aktiebolagslagen tiebolagslagen (1975:1385), 11 kap. 1 (1975:1385), 11 kap. 1 § eller 2 § bankaktie- bankaktiebolagslagen bolagslagen (1987:618), (1987:618), 15 a kap. 1 § eller, om det är ett ut- försäkringsrörelselagen ländskt bolag, när (1982:713), eller, om bolaget upplöses genom det är ett utländskt ett motsvarande bolag, när bolaget upp- förfarande. löses genom ett mot- svarande förfarande. Med avyttring avses däremot inte utlåning av egendom för blankning. Avyttring anses inte heller föreligga när en andel definitivt förlorar sitt värde i fall som avses i 3 § 8 mom. tredje stycket. En delägare i ett handelsbolag skall anses ha avyttrat sin andel i bolaget om andelen inlöses eller bolaget upplöses. Har andelen övergått till någon annan på annat sätt än genom köp, byte eller därmed jämförligt fång och är det justerade ingångsvärdet enligt 28 § negativt, skall beskattning ske som om andelen avyttrats. Inlöses andel i värdepappersfond eller utskiftas fondens behållna tillgångar till fondandelsägare i samband med att fonden upplöses, skall avyttring av andelen anses ha skett mot vederlag motsvarande vad fondandelsägaren uppbär vid inlösen eller utskiftning. Detsamma gäller om medlem avgår ur en ekonomisk förening. Utnyttjas ett finansiellt instrument, som avser teckningsrätt, delrätt, företrädesrätt till teckning av vinstandelslån, köpoption, termin, optionsrätt, konvertibelt skuldebrev eller konvertibelt vinstandelsbevis, för förvärv av aktier eller annan egendom, anses detta inte som en avyttring av det utnyttjade instrumentet. Anskaffningsvärdet för den förvärvade egendomen är summan av anskaffningsvärdet för instrumentet och annat vederlag. Denna lag träder i kraft . 3Lydelse enligt prop. 1994/95:25. 2.13 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:802) om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) Härigenom föreskrivs att 14 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385) i paragrafens lydelse enligt lagen (1994:802) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 kap. 1 § Ett aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett annat aktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det överlåtande bolaget i form av aktier i det övertagande bolaget varvid det överlåtande bolget upplöses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas pengar. Fusion kan ske 1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera överlåtande bolag på den andra (absorption), eller 2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt, övertagande bolag (kombination). Vid fusion mellan aktiebolag och bankaktiebolag gäller bestämmelserna i 11 kap. bankaktiebolagslagen (1987:618). 2.14 Förslag till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § sparbankslagen (1987:619) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 kap. 2 §1 En huvudman får inte vara 1. underårig eller i konkurs, 2. bosatt utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om inte på grund av särskilda förhållanden medger det, 3. anställd i , om inte reglementet uttryckligen medger detta, eller 4. huvudman, styrelseledamot eller anställd i annan sparbank. En huvudman får inte ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . En huvudman, som utses En huvudman, som utses av kommunfullmäktige av kommunfullmäktige eller landstings- eller landstings- fullmäktige enligt 3 §, fullmäktige enligt 3 §, får får inte heller vara inte heller vara anställd anställd eller styrelse- eller styrelseledamot i ledamot i något annat något annat bankaktie- bankaktiebolag än bolag än eller i en eller i en föreningsbank föreningsbank eller inom eller inom landshypoteks- och landshypoteks- och stadshypoteks- stadshypoteks- institutionerna. Denna lag träder i kraft . 1Senaste lydelse 1992:1614. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen tillkallade en kommitté med uppgift att göra en översyn av aktiebolagslagen. Kommittén antog namnet . I kommitténs uppdrag har ingått att lägga fram förslag till de lagändringar som fordras med hänsyn till och närmande till EG. Kommittén har tidigare avgivit delbetänkandet Bundna aktier (SOU 1992:13), som lett till lagstiftning (prop. 1992/93:68, bet. 1992/93:LU14, rskr. 1992/93:62, SFS 1992:1238). Kommittén har därefter avgivit delbetänkandet Aktiebolagslagen och EG (SOU 1992:83). Betänkandet innehåller huvudsakligen förslag till sådana ändringar i aktiebolagslagen som föranleds av EG:s första, andra, tredje och tolfte bolagsrättsdirektiv. 1993/94:196, som grundas på det nämnda betänkandet, föreslås att aktiebolagen skall delas in i två kategorier, publika aktiebolag och privata aktiebolag. De publika aktiebolagen skall, till skillnad från de privata aktiebolagen, kunna vända sig till allmänheten för att skaffa kapital. Fondpapper som har givits ut av privata aktiebolag skall inte kunna bli föremål för handel på börs eller annan organiserad marknadsplats. Aktiekapitalet skall i ett publikt aktiebolag uppgå till och i ett privat aktiebolag till . I firman för ett publikt aktiebolag skall ordet "publikt" eller förkortningen "(pub)" ingå, medan firman för ett privat aktiebolag skall innehålla ordet "privat" eller förkortningen "(priv)". Vidare innehåller propositionen ett flertal ändringar i aktiebolagslagen, främst nya regler om fusion mellan aktiebolag, företrädesrätt vid ökning av aktiekapital, nedsättning av aktiekapitalet, bolagets bundenhet av ställ- företrädarens rättshandlingar och verkan av registrering i aktiebolagsregistret. har beslutat om ändringar i bl.a. aktiebolagslagen med anledning av prop. 1993/94:196. De nya reglerna kommer i huvudsak att träda i kraft . kommer dock att behandla propositionens förslag om lagändringar avseende firmafrågor. Inom har utarbetats en promemoria, Ändringar av den bolagsrättsliga lagstiftningen för bank- och försäkringsområdet med anledning av . I promemorian behandlas införlivande av de bolagsrättsliga direktivens regler genom ändringar i lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet. Direktiven i svensk översättning finns i bilaga 1-4. Promemorian har remissbehandlats. Inom har gjorts en sammanställning av remissyttrandena. Sammanställningen finns tillgänglig i departementet (dnr 2352/94). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagar som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. EG är en i huvudsak ekonomisk gemenskap, vars övergripande mål är att skapa tillväxt, stabilitet och ökat välstånd i medlemsstaterna. Formellt består EG av tre självständiga gemenskaper, Europeiska kol- och stålgemenskapen, Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen. Samarbetet inom EG har successivt byggts ut, bl.a. genom det s.k. fusionsfördraget (1965), den s.k. enhetsakten (1986) och unionsfördraget (1992). Den övergripande helhet som omfattas av unionsfördraget betecknas Europeiska unionen (EU). har EG tolv medlemsländer; , , , , , , , , , , och . I lagrådsremissen används beteckningen EU för Europeiska unionen när med- lemsstaternas samarbete i hela dess vidd diskuteras. För den del av samarbetet som har överstatliga inslag och som traditionellt förknippas med de Europeiska gemenskaperna används den alltjämt giltiga benämningen EG. EG:s bolagsrätt ryms helt inom ramen för det senare samarbetet. Inom EG har utvecklats ett särskilt regelverk, den s.k. EG-rätten. Den primära EG-rätten består av de fördrag som ligger till grund för de tre gemenskaperna samt fusionsfördraget och enhetsakten. Hit hör det s.k. Rom-fördraget, som bl.a. innehåller det viktiga förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet. Det är principen om icke-diskriminering som har föranlett de ovannämnda ändringarna i aktiebolagslagen samt i lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet (se prop. 1992/93:68). Den sekundära EG-rätten utgörs av rättsakter som har utfärdats av EG:s institutioner. Sådana rättsakter syftar bl.a. till att åstadkomma en harmonisering av de olika ländernas lagstiftning för att därigenom förverkliga gemenskapernas mål. Störst intresse i detta sammanhang har de direktiv som EG har beslutat om på bolagsrättens område. finns det nio sådana direktiv. Ytterligare direktiv förbereds. Direktiven, som har beslutats av , riktar sig till medlemsstaterna och anger ett visst resultat som skall uppnås inom en bestämd tid. Medlemsstaterna får själva bestämma form och tillvägagångssätt för införandet av reglerna i den nationella rätten. Direktiven är alltså inte direkt tillämpliga i medlemsstaterna och har inte heller s.k. direkt verkan (effekt) i förhållandet mellan enskilda, dvs. direktivens bestämmelser grundar inte några rättigheter eller skyldigheter och kan normalt inte åberopas inför domstolar och andra myndigheter. Om emellertid en medlemsstat underlåter att införa ett direktivs bestämmelser i den nationella lagstiftningen, anses enskilda rättssubjekt i vissa fall kunna åberopa direktivets bestämmelser gentemot det allmänna. Som nämnts finns det i detta lagstiftningsarbete anledning att ta upp de första, andra, tredje och tolfte bolagsrättsdirektiven. Det första bolagsrättsliga direktivet (68/151/EEG) brukar kallas publicitets- direktivet, eftersom det innehåller bestämmelser om offentliggörande av handlingar och uppgifter rörande bolag. Det innehåller därutöver bestämmelser om bolagsorganens möjligheter att förpliktiga bolaget mot utomstående. I flertalet EG-stater finns det vid sidan av bolagsformen aktiebolag en ytterligare bolagsform utan personligt ansvar för delägarna (exempelvis i , die Gesellschaft mit beschränkter Haftung, GmbH). Direktivet gäller i dessa länder för båda bolagsformerna. I och , som saknar denna uppdelning i två skilda bolagsformer utan personligt ansvar, gäller direktivets bestämmelser i stället på de båda huvudkategorierna av aktiebolag som finns i dessa länder, public companies limited by shares or by guarantee and having a share capital (public companies) och private companies limited by shares or by guarantees (private companies). Det andra bolagsrättsliga direktivet (77/91/EEG) kallas ofta kapitaldirektivet. Det innehåller bestämmelser om tillskottskapitalets storlek, anskaffande och bibehållande. Det innehåller vidare bl.a. regler om utbetalning av bolagets medel och om likabehandling av aktieägare. Det skall endast tillämpas på aktiebolag. I och skall det tillämpas enbart på public companies. I det tredje bolagsrättsliga direktivet (78/855/EEG), fusionsdirektivet, behandlas frågor om nationella fusioner. Direktivet innehåller bestämmelser som ingående reglerar fusionsförfarandet i syfte att skydda aktieägare och borgenärer i överlåtande och övertagande bolag. Direktivet gäller endast aktiebolag resp. public companies. Det tolfte bolagsrätttsliga direktivet (89/667/EEG) kräver att medlemsstaterna inför regler om enmansbolag. Dessutom uppställs i direktivet vissa krav på dokumentation av rättshandlingar mellan bolaget och ägaren. Bestämmelserna skall i första hand tillämpas på den särskilda bolagsform som finns i de kontinentala staterna (exempelvis i , GmbH) och på private companies i och men gäller i de länder som tillåter enmansbolag även för aktiebolag och för public companies (se artikel 6). och andra EFTA-länder har träffat avtal med EG och EG:s medlemsstater om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES. har ansökt om medlemsskap och har träffat avtal med EU:s nuvarande medlemsländer om inträde i unionen . Frågan om medlemsskap i EU skall dock först bli föremål för folkomröstning. , som trädde i kraft , syftar till en intergrering av de aktuella EFTA-ländernas (utöver också , , och samt i ett senare skede eventuellt ) marknader med EU:s inre marknad. Inom denna gemensamma marknad skall i princip råda fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital (de fyra friheterna). Enligt artikel 77 i jämförd med bilaga XXII till avtalet skall inom av från avtalets ikraftträdande införliva bl.a. de fyra ovannämnda bolagsrättsliga direktiven i sin nationella rättsordning. Av artikel 7 i avtalet följer att det står fritt att välja form och metod för detta införlivande. Inom EU gäller inte endast att direktiven måste införlivas med de nationella rättsordningarna. Det fordras också att direktiven och annan EG-rätt tolkas enhetligt i alla EU-länder. Tolkningen skall i sista hand göras av . Enligt gäller på motsvarande sätt att det till följd av avtalet gemensamma regelverket skall tolkas enhetligt inom EES-området. I avtalet har också föreskrivits att bestämmelser i avtalet, om de är identiska med bestämmelser i , vid genomförande och tillämpning skall tolkas i enlighet med relevanta avgöranden av som har meddelats före dagen för avtalets undertecknande. Svenska domstolar och andra rättstillämpande myndigheter kommer alltså att vara skyldiga att i viss utsträckning beakta avgöranden. Sedan avtalet nu har trätt i kraft, kommer de vidare att kunna inhämta yttrande från en särskild . Till följd av måste den svenska bolagsrätten stå i överensstämmelse med EG:s bolagsrätt. Givetvis innebär ett medlemsskap i EU att samma krav ställs. I fråga om icke-diskrimineringsprincipen har detta krav redan tillgodosetts genom ändringarna i aktiebolagslagen och i lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet varigenom bundna aktier avskaffats och bosättningskravet för stiftare och befattningshavare i aktiebolag liberaliserats. Behovet av lagändringar i anledning av de fjärde, sjunde och elfte direktiven samt bankredovisningsdirektivet och försäkringsredovisningsdirektivet har behandlats i framlagda betänkande Års- och koncernredovisning enligt EG-direktiv (SOU 1994:17) som är föremål för remissbehandling. Det åttonde direktivet, som innehåller bestämmelser om behörighet att vara revisor, har behandlats i betänkande Revisorerna och EG (SOU 1993:69). Det sjätte direktivet innehåller bestämmelser om s.k. fission (dvs. delning av bolag) men behöver inte tillämpas annat än i de länder som har sådana bestämmelser i sin nationella lagstiftning. I de lagförslag som läggs fram i detta ärenden finns - i de bestämmelser som behandlar tillstånd till verkställande av fusionsplanen - hänvisningar till lagen (1992:1317) om ett Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde (EES), EES-lagen (se 11 kap. 13 § i förslaget till lag om ändring i bankaktiebolagslagen och 15 a kap. 13 § i förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen). Hänvisningar till EES-lagen finns också i bestämmelserna om registrering av fusioner i 12 kap. 5 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, 7 kap. 4 § och 8 kap. 5 § sparbankslagen (1987:619) och 10 kap. 4 § föreningsbankslagen (1987:620) samt i bestämmelserna om tillstånd till verkställande av fusionsplan i 14 kap. 15 § aktiebolagslagen (1975:1385). Regeringen har i prop. 1994/95:19 medlemskap i unionen föreslagit bl.a. att antar ett förslag till lag med anledning av anslutning till Europeiska unionen. Av övergångsbestämmelserna till det lagförslaget följer att EES-lagen skall upphöra att gälla . Frågan om vilka ändringar i de ovan nämnda fusionsreglerna som ett upphävande av EES-lagen föranleder bereds i . En harmonisering av svensk rätt med EG:s bolagsrätt framtvingar inte några mer grundläggande förändringar av det svenska regelverket. De svenska bolagsrättsliga bestämmelserna uppvisar stora likheter med EG:s bolagsrättsliga regler. Det sammanhänger med att svensk rätt utvecklats under påverkan av annan europeisk rätt. Det bör också framhållas att EG:s bolagsrätt inte utgör någon heltäckande reglering av bolagsrätten. Det är därför enbart på vissa särskilda områden som svenska harmoniseringsåtgärder blir nödvändiga. Dessutom lämnar EG-rätten i flera avseenden det enskilda landet utrymme att välja den lämpligaste av flera alternativa lösningar. Direktivet ställer ofta endast vissa minimikrav på lagstiftningens utformning och förhindrar i så fall inte nationella särregleringar så länge dessa inte kommer i konflikt med direk- tivens bestämmelser. Som nämnts har regeringen vad gäller aktiebolagslagen i prop. 1993/94:196 behandlat de frågor som föranleds av de bolagsrättsliga direktiven 1, 2, 3 och 12. har beslutat om huvuddelen av dessa förslag. Direktiven omfattar emellertid även den bolagsrättsliga lagstiftningen för finansmarknaden och en motsvarande harmonisering måste därför ske också inom detta område. Aktiebolagslagen är tillämplig på samtliga svenska aktiebolag såvida inte annat föreskrivs i särskild lag. För bank- och försäkringsaktiebolag är den bolagsrättsliga regleringen i bankrörelselagen och bankaktiebolagslagen resp. försäkringsrörelselagen uttömmande. Aktiebolagsrättsliga frågor är däremot endast delvis reglerade i lagen om kreditmarknadsbolag och i lagarna på värdepappersmarknadsområdet. För de bolag som omfattas av den lagstiftningen gäller i stor utsträckning att de beslutade ändringarna i aktiebolagslagen får direkt genomslag. Utgångspunkten bör vara att de förändringar som föreslås genomförda i aktiebolagslagen också bör genomföras på bank- och försäkringsområdet, om det inte finns särskilda skäl för andra lösningar med hänsyn till dessa verksamheters speciella art. När, som i merparten av punkterna nedan, samma lösning för bank- och försäkringsområdet som för aktiebolag i allmänhet väljs kommer detta normalt inte särskilt att anges. 5 Privata och publika bank- och försäkringsaktiebolag 5.1 Två kategorier aktiebolag på bank- och försäkringsområdet Regeringens förslag: Aktiebolagen på bank- och försäkringsområdet delas in i två kategorier, privata och publika bank- och försäkringsaktiebolag. Publika men inte privata aktiebolag skall ha rätt att inbjuda allmänheten att teckna eller förvärva aktier och andra värdepapper som bolaget ger ut. Ett privat bankaktiebolags resp. försäkringsaktiebolags firma skall innehålla ordet bank resp. försäkringsaktiebolag. Bolagets firma skall vidare innehålla ordet privat eller avslutas med förkortningen (priv). Ett publikt bankaktiebolags resp. försäkringsaktiebolags firma skall innehålla ordet bank resp. försäkringsaktiebolag. Ett sådant bolags firma skall vidare innehålla ordet publikt eller avslutas med förkortningen (pub). Något minsta aktiekapital för de privata resp. publika aktiebolagen på bank- och försäkringsområdet föreslås inte. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat promemorians förslag om att införa två kategorier aktiebolag på bank- och försäkringsområdet utan erinran. har yttrat sig särskilt angående gränsdragningen mellan kategorierna och efterlyst en annan legaldefinition av privat bankaktiebolag. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget om bolagskategoriernas beteckningar eller lämnat det utan invändning. Åtskilliga remissinstanser har emellertid ansett att det inte är nödvändigt att ge båda bolagskategorierna nya beteckningar och förkortningar. har uttalat att endast publika aktiebolag skall behöva ändra firma. och har i stället hävdat att enbart bolag som tillhör kategorin privata bolag bör tvingas byta beteckning. har uttalat att endast privata bankaktiebolag skall behöva ändra firma. Föreningen har hävdat att - om det skulle anses nödvändigt - det skulle vara tillräckligt enligt direktiven att som komplement åsätta såväl privata som publika bankaktiebolag ordet "AB". har menat att ingen av bolagskategorierna bör tvingas ändra beteckning. Några remissinstanser har förordat andra förkortningar. Samtliga remissinstanser har lämnat bedömningen om att det inte är nödvändigt att fastställa ett minsta aktiekapital för de privata- och publika aktiebolagen på bank- och försäkringsområdet utan erinran. Skälen för regeringens förslag: EG:s bolagsrättsliga direktiv är inte tillämpliga på alla typer av bolag. Såsom har nämnts förekommer det, utöver aktiebolaget, en ytterligare bolagsform med begränsat betalningsansvar för delägarna. I finns endast en bolagsform med ett begränsat betalningsansvar för delägarna men denna är i stället indelad i två huvudkategorier, public companies och private companies. Medan aktiebolag resp. public companies ofta utgörs av större företag med en stor ägarkrets, utmärks den andra bolagsformen resp. private companies som regel av att de är mindre företag med få delägare. I svensk rätt förekommer däremot endast en bolagsform utan personligt betalningsansvar för delägaren, aktiebolaget. Varken eller ett medlemsskap i EU innebär någon formell skyldighet för att införa en ytterligare bolagsform. Det finns emellertid starka skäl för att komplettera den svenska aktiebolagsrätten med särskilda regler för mindre bolag. 1993/94:196 (se avsnitt 5.1-5.3) föreslår regeringen beträffande den allmänna bolagsrätten bl.a. följande. Aktiebolagen skall efter förebild från och indelas i två kategorier, privata och publika aktiebolag. Gränsdragningen mellan de båda bolagskategorierna görs så att publika men inte privata aktiebolag skall ha rätt att inbjuda allmänheten att teckna eller förvärva aktier och andra värdepapper som bolaget ger ut. De båda bolagskategorierna skall benämnas "publika aktiebolagprivata aktiebolag". I de publika aktiebolagens firma skall ingå antingen beteckningen "publikt aktiebolag" och "(pub)". I de privata aktiebolagens firma skall ingå antingen beteckningen "privat aktiebolag" och "(priv)". Som nämnts har beslutat om ändringar i aktiebolagslagen med anledning av nämnd prop. (se SFS 1994:802). kommer dock att behandla propositionens förslag om lagändring avseende firmafrågor. I detta sammanhang bör det återigen noteras att de ändringar i aktiebolagslagen som antagits av - däribland kategoriindelningen av bolagen - även gäller för vissa aktiebolag verksamma på finansmarknaden såsom kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag. Eftersom det finns ett grundläggande värde i att likartade regler gäller för alla aktiebolag som agerar på finansmarknaden, bör utgångspunkten vara att de förändringar som genomförs i aktiebolagslagen också bör genomföras i den särskilda lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet. Det är även av vikt att ha internationellt likartade regler och bolags- kategorier. Bolag inom bankområdet i exempelvis och får bedriva rörelse både i public companies och i private companies resp. Aktiengesellschaft och i den särskilda bolagsformen Gesellschaft mit beschränkter Haftung, GmbH. En kategoriindelning innebär att även ges en möjlighet att - vid införlivande av kommande EG-direktiv eller på andra grunder - skapa mer flexibla regler för de privata aktiebolagen. Enligt regeringens mening bör andra lösningar därför sökas endast om det finns särskilda skäl för detta med hänsyn till verksamhetens speciella art. Det är svårt att se några särskilda skäl mot att införa två kategorier aktiebolag även på bank- och försäkringsområdet. Aktörerna på bank- och försäkringsområdet är visserligen till övervägande delen stora aktiebolag som sannolikt anser rätten att nyttja värdepappersmarknaden som en omistlig tillgång. Detta är särskilt märkbart på bankområdet. Det kan dock finnas ett behov och ett intresse inom exempelvis en industrikoncern att markera en mer "privat" affärsinriktning. Affärsidén kan då vara att arbeta endast med att försäkra risker inom koncernen (captivebolag). Regeringen anser således att aktiebolagen på bank- och försäkringsområdet bör delas in i två kategorier, privata och publika bank- och försäkringsaktiebolag.