prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: anser att dispens bör kunna ges från kravet på startkapital i fråga om emissionsmedverkan som inte innefattar garantigivning, att reglerna om förutsättningarna för återkallelse bör förtydligas samt att övergångsbestämmelserna bör kompletteras i visst avseende. Även anser att övergångsbestämmelser, som mer än de föreslagna medger en smidig infasning i det nya systemet, måste utarbetas. Remissinstanserna synpunkter i fråga om övergångsbestämmelsernas närmare utformning behandlas i författningskommentaren. : Enligt artikel 3 i investeringstjänstedirektivet skall det krävas obligatorisk auktorisation av ett värdepappersföretag för att driva värdepappersrörelse (business of investment firms). Ett beslut om auktorisation skall ange både vilka huvudverksamheter och vilka sidoverksamheter företaget får bedriva. De olika verksamhetsslagen anges i avdelning A resp. C i bilagan till direktivet. Auktorisation får inte beviljas endast för sådan sidoverksamhet som avses i avdelning C. I artikeln anges vidare vilka minimikrav som skall vara uppfyllda för att auktorisation skall kunna beviljas. Ett värdepappersföretag skall ha sitt huvudkontor i samma land som före- tagets registrerade säte. Det sökande företaget skall ha ett tillräckligt stort startkapital i enlighet med reglerna i kapitalkravsdirektivet (93/6/EEG). Enligt artikel 3 i det direktivet får auktorisation inte beviljas ett företag som skall driva handel för egen räkning eller stå som garant vid emissioner om startkapitalet (initial capital) är mindre än 730 000 ecu. För övriga värdepappersföretag gäller som huvudregel att startkapitalet skall uppgå till minst 125 000 ecu. Medlemsstaterna har dock möjlighet att sänka detta krav till 50 000 ecu för företag vars verksamhet inte omfattar handel för egen räkning, garantigivning vid emissioner eller mottagande av kunders medel och värdepapper. Enligt punkten 8 i samma artikel gäller som huvudregel att ett värdepappersföretags kapitalbas inte får understiga beloppet för det startkapital som krävdes för auktorisation av företaget. Ledningen av ett värdepappersföretags verksamhet skall som huvudregel ut- övas av minst två personer. Dessa skall ha ett tillräckligt gott anseende och vara tillräckligt erfarna. Även för andra som kan påverka företagets verksamhet gäller ett lämplighetskrav. En auktorisationsansökan skall innehålla uppgift dels om vilka som har kvalificerade innehav i företaget, dvs. ett innehav av eller mer av aktiekapitalet eller av samtliga röster eller som annars möjlig- gör ett väsentligt inflytande över företaget, dels om storleken av varje sådant innehav. Auktorisation skall enligt artikel 4 vägras om en ägare av ett kvalificerat innehav inte bedöms som lämplig med hänsyn till behovet av en sund och ansvarsfull ledning av företaget. Vid auktorisation av ett värdepappersföretag som är dotterföretag till ett värdepappersföretag eller kreditinstitut auktoriserat i ett annat EES-land, eller till moderföretaget till ett sådant , skall enligt artikel 6 i investeringstjänstedirektivet prövningsmyndigheten samråda med behöriga myndig- heter i det andra berörda landet. Sådant samråd skall också ske när auktorisation söks för ett värdepappersföretag som står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska personer som kontrollerar ett värdepappersföretag eller kreditinstitut auktoriserat i ett annat EES-land. Med ägarkontroll avses här en relation som motsvarar förhållandet mellan moder- och dotterföretag i en koncern. Enligt artikel 10 skall varje hemland upprätta sundhetsregler som värde- pappersföretagen skall följa. Reglerna, som skall utformas och övervakas av myndigheterna i företagets hemland, avser företagens interna system och rutiner för administration, redovisning och kontroll. I artikel 11 föreskrivs att varje medlemsstat skall uppställa uppförande- regler som värdepappersföretagen skall iaktta i sin verksamhet. Dessa regler avser i första hand hur företaget skall uppträda i förhållande till sina kunder. Ansvaret för införandet och tillsynen av efterlevnaden av uppförandereglerna åvilar - till skillnad mot vad som gäller för sundhetsreglerna i artikel 10 - inte hemlandet utan det medlemsland där tjänsten tillhandahålls. Ett värdepappersföretag skall enligt artikel 12 upplysa en kund om vilket system för investerarskydd som gäller för de tilltänkta affärerna, eller om ett sådant system saknas, om detta. I direktivets artikel 3.7 anges förutsättningarna för återkallelse av en auktorisation. Återkallelse får ske endast om företaget - inte utnyttjat auktorisationen , eller uttryckligen av- stått från auktorisationen, - inte har bedrivit någon verksamhet , - har beviljats auktorisationen på grundval av oriktiga uppgifter, - inte längre uppfyller villkor som uppställts för auktorisationen, - inte längre uppfyller kapitalkraven enligt direktiv /6/EEG, - på ett allvarligt och systematiskt sätt brutit mot de sundhets- och uppföranderegler som skall gälla enligt direktivet, eller - det föreligger några andra omständigheter som enligt medlemsstatens nationella lag är grund för återkallelse. Skälen för regeringens förslag: För att bedriva värdepappersrörelse fordras tillstånd. Sådant tillstånd får enligt 1 kap. 3 § värdepappersrörelselagen ges för - handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, - förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella in- strument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument, - handel med finansiella instrument för egen räkning, - förvaltning av någon annans finansiella instrument, - garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. De nu angivna, tillståndspliktiga verksamhetsslagen täcker de tjänster som finns förtecknade i avdelning A i bilagan till investeringstjänstedirektivet och för vilka auktorisation skall vara obligatorisk. Investeringstjänstedirektivets grundläggande krav på obligatorisk auktorisation är således redan uppfyllt. De sidoverksamheter som anges i avdelning C i bilagan överensstämmer inte helt med motsvarande regler i 3 kap. 4 § värdepappersrörelselagen. I direktivet ingår som en sidoverksamhet också valutaväxlingstransaktioner i anslutning till värdepappersrörelsen. De svenska reglerna om sidoverksamheter bör därför omfatta även sådan verksamhet. Vidare gäller enligt direktivets artikel 3 att ett auktorisationsbeslut skall ange vilka sidoverksamheter företaget är tillåtet att bedriva. Detta är av betydelse bl.a. vid filialetablering och tillhandahållande av tjänster över gränserna, eftersom den verksamhet som får bedrivas i värdlandet styrs av företagets auktorisation i hemlandet. Direktivets regler skiljer sig från de nuvarande svenska be- stämmelserna enligt vilka de i lagen angivna sidoverksamheterna som huvudregel inte fordrar särskilt tillstånd. Även på denna punkt bör den svenska regleringen harmoniseras med direktivets bestämmelser. Svenska företag skulle i annat fall missgynnas vid verksamhet i andra EES-länder. De skulle i princip vara för- hindrade att erbjuda några sidotjänster, eftersom dessa inte tillståndsprövats och då inte heller framgår särskilt av auktorisationsbeslutet. I enlighet med direktivets regler bör införas ett krav på att ett värde- pappersbolag skall ha sitt huvudkontor i . Enligt 2 kap. 1 § värdepappersrörelselagen får tillstånd beviljas ett värdepappersbolag endast om 1. bolagsordningen inte strider mot lagen eller någon annan författning, 2. den planerade verksamheten kan antas uppfylla kraven på en sund värde- pappersrörelse, och 3. bolaget i övrigt uppfyller de villkor som anges i lagen. Bland de krav som avses i punkten 3 kan nämnas att bolaget skall ha en verkställande direktör och en styrelse om minst fem personer. Som tillståndskrav för ett värdepappersbolag gäller vidare att bolaget har ett aktiekapital som med hänsyn till verksamhetens art och omfattning är till- räckligt stort. har med regeringens bemyndigande utfärdat föreskrifter om aktiekapitalets storlek (FFFS 1992:1). Enligt dessa skall ett bolag som driver verksamhet enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 lagen om värdepappersrörelse, dvs. egenhandel eller emissionsgarantier, ha ett aktie- kapital om . Övriga värdepappersbolag skall enligt föreskrifterna ha ett aktiekapital som uppgår till . Direktivets regler om minsta startkapital är av grundläggande karaktär. Startkapitalets storlek utgör vidare den undre gränsen för bolagets kapitalbas under den fortsatta verksamheten. Dessa omständigheter talar för att kravet på startkapital i värdepappersbolag bör beloppsbestämmas i lag. Så har också skett i fråga om motsvarande startkapitalsregler för banker och kreditmarknadsbolag. Samma lösning bör därför väljas även i fråga om kravet på startkapital för värdepappersbolag. Vad gäller innebörden av begreppet startkapital innehåller artikel 2.24 i kapitalkravsdirektivet en hänvisning till artikel 2.1.1 och 2.1.2 i direktivet 89/299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut. I dessa bestämmelser anges, i allmänna termer och med vidare hänvisning till artiklarna 22 och 23 i direktivet 86/635/EEG om årsbokslut m.m. för banker och andra finansiella institut, vad som normalt får hänföras till primärt kapital i kapitalbasen. Hit hör dels vad som enligt nationell lag skall räknas som inbetalt eget kapital, dels vissa reserver. Såvitt gäller införande av regler om obligatoriskt minsta startkapital för värdepappersbolag är det, eftersom fråga är om det kapital som skall finnas när verksamheten påbörjas, naturligt att utgå från grundkomponenterna i vad som skall utgöra bundet eget kapital, dvs. för aktiebolag aktiekapitalet. Reservfond torde emellertid i allmänhet tillskapas redan när ett bolag bildas. Det finns mot denna bakgrund inte något skäl att inte tillmäta en reservfond samma värde som aktiekapital. Det är därför rimligt att knyta kravet på startkapital till vad som enligt 11 kap. 7 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall utgöra bundet eget kapital, dvs. aktiekapital, reservfond och uppskrivningsfond. Motsvarande avgränsning gäller för banker och kreditmarknadsbolag. Utgångspunkten för lagstiftningen bör vara att normalkravet på start- kapital om motsvarande minst 125 000 ecu skall gälla för alla värdepappersbolag. Som tidigare anförts i anslutning till behandlingen av möjligheten för försäkringsmäklare att förmedla andelar i värdepappersfonder (avsnitt 5.2) framstår det dock som rimligt att i fråga om värdepappersbolag med motsvarande begränsade verksamhet kunna sätta ned kravet på startkapital till ett belopp motsvarande 50 000 ecu, vilket är det lägsta som kapitalkravsdirektivet tillåter. För de värdepappersbolag som driver verksamhet enligt 1 kap. 3 § 3 eller 5 lagen om värdepappersrörelse, och för vilka nu gäller ett krav på aktie- kapital om , bör föreskrivas ett startkapital som motsvarar 730 000 ecu, . har påtalat att medverkan vid emissioner kan vara begränsad till mottagande och vidarebefordran av teckningsanmälningar och anfört att ett startkapitalkrav om 730 000 ecu därvid framstår som orimligt högt. Regeringen delar denna uppfattning. I enlighet med inspektionens förslag bör därför införas en möjlighet till dispens från det högre kapitalkravet för verksamhet som endast omfattar annan medverkan vid emissioner än garantigivning. Detta är också förenligt med direktivet om kapitalkrav (se artikel 3.1). Som angetts ovan kan tillstånd till mottagande av medel på konto lämnas endast till bolag som uppfyller EG:s krav för kreditinstitut. För bolag som skall bedriva sådan verksamhet bör kravet på startkapital bestämmas till motsvarande fem miljoner ecu i enlighet med huvudregeln i det andra bank- samordningsdirektivet. I överensstämmelse med kapitalkravsdirektivet bör en regel införas om att kapitalbasen hos ett värdepappersbolag inte får tillåtas understiga den nivå för startkapital som generellt krävs för auktorisation av bolaget. Med tanke på de existerande bolagens kapitalförhållanden och den tid som återstår till dess de nya bestämmelserna skall börja tillämpas torde några särskilda regler för redan auktoriserade bolag inte erfordras. För att undvika konsekvenser av att värdepappersbolagets kapital uttryckt i ecu minskar till följd av valutakursförändringar, bör kopplingen till ecun göras så att det löpande kapitalkravet kan bestämmas i svenska kronor. Lagtexten bör därför utformas så att den minsta nivå för kapitalbasen som skall upprätt- hållas hänför sig till det belopp i svenska kronor som för till- ståndsbeslutet motsvarade 50 000, 125 000, 730 000 resp. fem miljoner ecu. För bolag som har beviljats tillstånd enligt äldre bestämmelser, bör referensnivån motsvara den växelkurs som gäller då de nya reglerna träder i kraft. om detta bör tas in i övergångsbestämmelser. Som tidigare redovisats skall det enligt investeringstjänstedirektivet göras en bedömning av större ägares lämplighet i samband med prövningen av en ansökan om auktorisation av ett värdepappersbolag. Motsvarande regler för banker och kreditmarknadsbolag finns i det andra banksamordningsdirektivet (89/646/EEG). Starka skäl talar för att också de svenska reglerna i detta av- seende skall utformas på samma sätt för alla de nu angivna företagen. Sådana för banker, värdepappersbolag och kreditmarknadsbolag gemensamma regler behandlas i avsnitt 9. EES-regler som gäller obligatorisk ägarprövning vid förvärv av kvalificerade innehav i redan auktoriserade värdepappersbolag behandlas i avsnitt 5.9. De sundhetsregler som fordras enligt artikel 10 i investeringstjänste- direktivets motsvaras av det allmänna sundhetskrav som finns i 1 kap. 7 § värde- pappersrörelselagen. Det torde inte vara ändamålsenligt att i lag ta in mer detaljerade regler om vad värdepappersbolagen med avseende på sina interna för- faranden skall iaktta för att uppfylla sundhetskravet. Det bör i stället vara en uppgift för att i sina föreskrifter ange vilka krav som skall vara uppfyllda. De principer som uppförandereglerna i direktivets artikel 11 avser att säkerställa är också sådana att de måste anses innefattade i lagens sundhetskrav. För tydlighetens skull bör dock principerna anges i lagen i anslutning till sundhetsregeln i 1 kap. 7 §. Ansvaret för utformningen av de enskilda reglerna bör däremot åvila inspektionen. Detsamma gäller regeln i artikel 12 om information till kunder om system för investerarskydd. I 6 kap. 2 § finns ett bemyndigande för att efter dele- gation av regeringen meddela föreskrifter bl.a. om ett värdepappersinstituts löpande bokföring samt förvaring och inventering av värdehandlingar. Detta bör kompletteras med ett uttryckligt bemyndigande i anslutning till bestämmelsen i 1 kap. 7 § att meddela föreskrifter om vad värdepappersinstituten skall iaktta för att uppfylla sundhetskraven, både i fråga om interna rutiner m.m. och vad gäller förhållandet till kunderna. Reglerna i artikel 3.7 i investeringstjänstedirektivet anger i vilka fall en auktorisation av ett värdepappersföretag får återkallas. har ansett att återkallelsegrunderna i direktivet har formulerats för att tillämpningen skall bli enhetlig inom EU och att reglerna om återkallelse av auktorisationen i det fall auktorisationen inte utnyttjas inom vissa tidsfrister därför bör tas in lagtexten. Regeln i artikel 3.7 torde dock med hänsyn till sin avfattning, särskilt punkten f, inte kunna ges vidare innebörd än att åter- kallelse på andra grunder än de i direktivet angivna får ske endast med stöd av bestämmelser i nationell lag. Något hinder mot strängare nationella bestämmelser kan därför inte anses föreligga. Det är således inte nödvändigt att till värde- pappersrörelselagen överföra den uppräkning av situationer då återkallelse enligt direktivet får ske. I fråga om motsvarande regler i det första banksamordningsdirektivet (77/780/ EEG) har emellertid valts att i den svenska lagstiftningen för banker och kreditmarknadsbolag ta in uttryckliga regler om tidsfrister för återkallelse då auktorisationen inte utnyttjas. Med hänsyn till värdet av en så långt möjligt enhetlig reglering av finansiella företag talar trots det tidigare anförda överväganden skäl för att justera reglerna i värde- pappersrörelselagen så att de får motsvarande innehåll som de regler som gäller för kreditinstituten. 5.6 Börs- och clearingmedlemskap m.m. Regeringens förslag: En börs får som medlemmar ha - utöver och värde- pappersinstitut - värdepappersföretag eller kreditinstitut som inom EES auktoriserats att tillhandahålla investeringstjänster i form av handel med finansiella instrument för annans eller för egen räkning eller förmedlingsverksamhet avseende sådana instrument, om företaget uppfyller de krav som börsen ställer för medlemskap. Sådana företag och institut inom EES skall också kunna få tillträde till handeln vid en auktoriserad marknadsplats och bli medlem i eller få tillträde till clearing- och avvecklingssystem som tillhanda- hålls börsmedlemmarna eller deltagarna i handeln vid den auktoriserade marknads- platsen. Motsvarande skall också gälla andra utländska företag som i sitt hemland får driva någon av de nämnda verksamheterna och som där står under betryggande tillsyn av myndighet eller annat behörigt organ. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att även försäkrings- bolag bör ha möjlighet till medlemskap i börs- och clearingverksamhet. menar att det kan finnas skäl att införa en möjlighet att separera börs- och clearingmedlemskap. Enligt bolaget bör det inte av en clearingmedlem krävas att han också har ett börsmedlemskap. : Som framgår av ingressen till EG-direktivet om investering- stjänster bygger detta på grundprincipen att medlemsländerna skall behandla värdepappersföretag som är auktoriserade i något av medlemsländerna lika, dvs. på ett icke diskriminerande sätt. En förutsättning för att ett företag som tillhandahåller värdepapperstjänster i andra länder än hemlandet skall kunna konkurrera med värdlandets företag på likvärdiga villkor är att det får tillträde till de marknadsplatser och anordningar för clearing och avveckling av värdepappersaffärer som finns i värdlandet. Enligt artikel 15 i direktivet skall medlemsländerna se till att sådana värdepappersföretag från andra medlemsländer som har tillstånd att tillhanda- hålla investeringstjänster i form av handel med finansiella instrument för annans eller för egen räkning skall kunna bli medlem i eller få tillträde till reglerade marknader i det landet under förutsättning att företaget tillhandahåller liknande tjänster där. Bestämmelsen gäller enligt artikel 2.1 även kreditinstitut vars auktorisation omfattar någon av de nämnda värdepapperstjänsterna. Företagen skall kunna få medlemskap eller tillträde till reglerade marknader i värdlandet via filialetablering, dotterbolag i det landet eller gränsöverskridande verksamhet direkt från hemlandet. Enligt artikel 15 skall värdepappersföretag och kreditinstitut med en auk- torisation som omfattar någon av de nämnda värdepapperstjänsterna också kunna bli medlemmar i eller få tillträde till de system för clearing och avveckling som tillhandahålls medlemmar av en reglerad marknad. Detta gäller enligt ingressen till direktivet även om dessa funktioner sköts av ett i förhållande till marknaden fristående organ. Direktivet (artikel 1.13) definierar begreppet reglerad marknad som en marknad för sådana finansiella instrument som anges i bilagan till direktivet, nämligen - överlåtbara värdepapper, - andelar i företag för kollektiva investeringar, - penningmarknadsinstrument, - finansiella terminer och motsvarande instrument med kontantavräkning, - terminskontrakt avseende räntesatser (Forward interest-rate agreements, FRA:s) - ränte- och valutasvappar och svappar på aktier och aktieindex, - optioner avseende förvärv eller avyttring av instrument som angetts ovan, däri inbegripet motsvarande instrument med kontantavräkning, särskilt valuta- och ränteoptioner. Som ytterligare kriterier för en reglerad marknad anges att marknaden skall fungera regelbundet samt styras av regler - utfärdade eller godkända av behörig myndighet - som bestämmer marknadens arbetssätt, villkoren för tillträde till marknaden och förutsättningarna för att finansiella instrument skall få noteras eller handlas på marknaden. Att reglerna skall avse noteringskraven (inregistreringskraven) gäller för det fall bestämmelserna i direktivet om samordning av villkoren för upptagande av värdepapper till officiell notering vid fondbörs (det s.k. andra börsdirektivet, 79/279/EEG) är tillämpliga på marknaden. Marknaden skall vidare uppfylla de krav på rapportering av värdepapperstransaktioner som gäller enligt artikel 20 i investeringstjänstedirektivet och de krav på information om handeln som gäller enligt artikel 21 i samma direktiv. Medlemsstaterna skall enligt artikel 16 upprätta en förteckning över de reglerade marknader som uppfyller medlemsstatens bestämmelser och för vilka de är hemland samt sända förteckningen till övriga medlemsstater och till kommissionen. Motsvarande underrättelse skall göras vid varje ändring av förteckningen eller bestämmelserna. Villkoret för medlemskap vid eller tillträde till en reglerad marknad enligt artikel 15 är att företaget uppfyller kraven på kapital och hemlands- tillsyn enligt direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kredit- institut (se avsnitt 6.3). Ett värdland får ställa upp ytterligare krav på kapital endast i fråga om sådant som inte regleras i kapitalkravsdirektivet. Möjligheten till medlemskap eller tillträde förutsätter vidare att anslut- ningen och deltagandet sker i enlighet med de regler som i olika avseenden gäller för marknaden. Därmed avses marknadens administrativa och strukturella regler samt handelsreglerna. Också de regler och procedurer som gäller i fråga om clearing och avveckling skall iakttas. Om tillträdet till en reglerad marknad inte kräver fysisk närvaro, dvs. datorbaserade marknader, skall deltagandet i handeln kunna ske från hemlandet genom gränsöverskridande verksamhet utan att företaget behöver ha någon etablering i det medlemsland där marknaden har sin bas. Skälen för regeringens förslag: medför som framgått en skyldighet för att ge värdepappersföretag och kreditinstitut från ett land inom EES med en hemlandsauktorisation som omfattar vissa typer av värde- papperstjänster möjlighet att få medlemskap vid eller tillträde till reglerade marknader här i landet. Sådana företag skall också kunna bli medlemmar i eller få tillträde - direkt eller indirekt - till system för clearing och avveckling som tillhandahålls medlemmar av dessa marknader. I direktivet om investeringstjänster anges vad som menas med en reglerad marknad (artikel 1.13). De kriterier som där ställs upp har beskrivits i det föregående. I den svenska lagstiftningen - närmare bestämt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet - regleras två typer av marknader för handel med finansiella instrument, börs och auktoriserad marknadsplats. Frågan är om de uppfyller de krav som direktivet ställer på en reglerad marknad. Om man bortser från föreskriften att en sådan marknad skall finnas med på en förteckning som hemlandet upprättar föreligger - med utgångspunkt i den nu gällande regleringen - tveksamhet bara beträffande kravet på att marknaden iakttar de bestämmelser om rapportering av transaktioner med finansiella instrument och information om handeln på marknaden som finns i artiklarna 20 och 21. Genom den lagstiftning om börsverksamhet som trädde i kraft och de kompletteringar som gjordes , när trädde i kraft, har EG:reglerna på börsområdet helt införlivats med den svenska rättsordningen. Mot denna bakgrund och den reglering och tillsyn i övrigt som börser är underställda bör de hänföras till sådana reglerade marknader som skall omfattas av bestämmelserna i direktivet om investeringstjänster.