prop · GI0342 · 1995-01-01 00:00:00 — Denna form av tillfällig föräldrapenning har därmed närmast karaktär av en rättighet vid sjukdom och företer också påtagliga likheter med den vanliga sjukpenningförsäkringen. Bestämmelserna i förordning 1408/71 om förmåner vid sjukdom och moderskap gäller dock endast då den berättigade själv är sjuk och inte i de fall han avstår från förvärvsarbete för att ta hand om en annan person som är sjuk. Den tillfälliga föräldrapenningen torde därför inte vara att hänföra till förmåner vid sjukdom. En person som är bosatt i , eller och som förvärvsarbetar i är till följd av bestämmelserna i förordning 1408/71 berättigad till tillfällig föräldrapenning som utges till en fader i samband med barns födelse. På grund av att tillfällig föräldrapenning i övrigt inte omfattas av denna förordning samt att det för rätt till denna förmån enligt den svenska lagstiftningen krävs att såväl barnet som föräldern är bosatta i har samma person inte rätt till denna form av tillfällig föräldrapenning. Reglerna i förordning 1408/71 tar inte enbart sikte på förmånerna i soci- alförsäkringen utan också på skyldigheten att erlägga avgifter till försäk- ringen. I den stat som är behörig i fråga om förmåner skall således även avgifter betalas av arbetsgivaren, den anställde eller egenföretagaren. En sådan överensstämmelse mellan förmåner och avgifter föreligger inte enligt den svenska lagstiftningen. Rätten till förmåner är i huvudsak knuten till bosättning i medan avgörande för om socialavgifter skall betalas i är bl.a. om arbetet utförs i och om arbetsgivaren är svensk eller inte. Mot bakgrund av att en i t.ex. bosatt person som förvärvsarbetar i inte kan erhålla annan tillfällig föräldrapenning än som utges till en fader i samband med barns födelse trots att sociala avgifter ändock skall erläggas på inkomsten från , anser regeringen att det finns skäl att införa en möjlighet för en sådan person att uppbära tillfällig föräldrapenning även om vederbörande är bosatt i , eller . Regeringen bör ges möjlighet att i förordning meddela närmare föreskrifter om rätten till tillfällig föräldrapenning i dessa fall. 4.3 Samordning mellan föräldrapenningförmåner och vissa förmåner enligt utländsk lagstiftning Regeringens förslag: Samordning skall kunna ske mellan föräldrapenningförmåner och utländska förmåner vid sjukdom eller arbetsskada. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har avstått från att yttra sig över förslaget. tillstyrker dock förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt reglerna i 4 kap. 17 § AFL skall föräldrapenningförmåner samordnas med vissa andra förmåner som den försäkrade erhåller . Föräldrapenningförmåner utges således inte för tid för vilken utgår sjukpenning enligt AFL eller LAF eller motsvarande ersättning enligt annan författning eller på grund av regeringens beslut i ett särskilt fall. Även sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön utesluter utbetalning av föräldrapenningförmåner i den mån förmånerna avser . Det kan tänkas att en person är berättigad till föräldrapenning- förmåner och en förmån enligt utländsk lagstiftning med vilken samordning skulle ske om den utgavs enligt svensk lagstiftning. Denna situation torde inte bli så vanlig inom EES eftersom personer för vilka förordning 1408/71 gäller skall omfattas av lagstiftningen i endast ett land och det i regel är lagstiftningen i samma stat som är tillämplig beträffande de olika förmånerna. I förhållande till länder utanför EES är emellertid förutsättningarna för att en sådan situation skall uppkomma betydligt större. Enligt regeringens uppfattning är det därför motiverat att ha samma regler för samordning i fall då den som uppbär föräldrapenningförmåner erhåller andra förmåner enligt utländsk lagstiftning som då förmånerna utges enligt svensk lagstiftning. Frånvaron av en sådan regel skulle annars möjliggöra för en person att uppbära föräldrapenningförmåner och en förmån enligt utländsk lagstiftning med vilken samordning skulle ske om den utgavs enligt den svenska lagstiftningen. Regeringen föreslår därför att en särskild regel härom tas in i 4 kap. 17 § AFL. Eftersom behovet av samordningsregler gäller även utanför EES bör den föreslagna regeln få generell tillämpning. Det kan nämnas att en regel med denna innebörd intagits i den nya nordiska konventionen om social trygghet. Regeringens förslag: Hel föräldrapenning med belopp motsvarande förälderns sjukpenning utges för tid som normalt är arbetsfri för föräldern endast om han eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria tiden uppbär hel föräldrapenning. Detta gäller dock endast för perioder av arbetsfri tid om . Motsvarande skall gälla för rätt till halv respektive fjärdedels föräldrapenning. Skälen för regeringens förslag: Föräldraförsäkringen innehåller inte några bestämmelser som begränsar antalet ersättningsperioder eller regler om minsta antal ersättningsdagar . Den ger föräldrarna möjlighet att planera föräldraledigheten på det för familjen mest fördelaktiga sättet även från ekonomisk synpunkt. Denna flexibilitet medför att föräldrarna kan dela upp rätten till föräldrapenning exempelvis på så sätt att den förälder som har lägst föräldrapenning - i de flesta fall modern - uppbär föräldrapenning under fem av veckans dagar medan den förälder som har högst föräldrapenning tar ut föräldrapenning under de dagar som är arbetsfria för denna förälder, vanligtvis . En förälder kan också välja att förlägga sin föräldraledighet till helgdagar. Enligt 2 § föreskrifter (RFFS 1988:3) om föräldr- apenningförmåner utges föräldrapenning inte för tid om en eller som normalt är arbetsfri för en heltidsarbetande inom yrket, om inte föräldern uppbär föräldrapenningförmån i direkt anslutning till den arbetsfria tiden. Denna bestämmelse har tillkommit för att i viss mån motverka att föräldrapenning utges till en förvärvsarbetande förälder som inte gör någon inkomstförlust i anledning av vårdperioden. I bestämmelsen anges inte något om storleken på den föräldrapenning som skall uppbäras i direkt anslutning till den arbetsfria tiden. Därmed kan en förälder uppbära fjärdedels föräldrapenning före eller efter den arbetsfria tiden och hel föräldrapenning under hela den arbetsfria tiden. Fjärdedels föräldrapenning kan vidare utges även om an- ledningen till förkortningen av arbetstiden är inarbetad tid, flextid eller motsvarande. För att motverka att föräldrar tar ut föräldrapenning under veckoslut och i syfte att förstärka familjens ekonomi föreslog dåvarande regering i prop. 1993/94:220 att en ny bestämmelse skulle införas i 4 kap. AFL med innebörd att hel föräldrapenning skulle få utges för sådan tid som normalt är arbetsfri för föräldern endast om han eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria tiden uppbär hel föräldrapenning. Motsvarande skulle enligt förslaget gälla för rätt till halv respektive fjärdedels föräldrapenning för dag som normalt är arbetsfri. Med arbetsfria dagar avsågs enligt propositionen dagar som, oavsett om föräldern är tjänstledig eller inte, var arbetsfria inom den bransch eller på den arbetsplats där föräldern är anställd. Vid behandling av förslaget uttalade socialförsäkringsutskottet (bet. 1993/94:SfU15) bl.a. att den föreslagna regelns konstruktion innebar att för arbetstagare i vissa branscher eller på vissa arbetsplatser där längre arbetsfri tid regelmässigt förekommer efter en längre koncentrerad arbetstid, t.ex. för sjömän och vissa anställda i vården, kunde följden bli att de fick mycket svårt att utnyttja sin möjlighet att uppbära föräldrapenning. Utskottet erinrade om att föräldrapenningen är delad och alltså avsedd för andra dagar än arbetsdagar. Eftersom den nya bestämmelsen hade föreslagits för att hindra i första hand fäderna att ta ut föräldrapenning under veckoslut och i syfte att förstärka familjens inkomst, ifrågasatte utskottet om inte bestämmelsen behövde ha en mer preciserad lydelse, så att den bättre överensstämde med detta syfte. Enligt utskottet borde regeringen ytterligare överväga bestämmelsens utformning och återkomma till med ett nytt förslag vid början av nästkommande . Som tidigare nämnts hemställde utskottet att förslaget skulle avslås och att vad utskottet anfört skulle ges regeringen till känna. biföll utskottets hemställan. Motivet till den i prop. 1993/94:220 föreslagna regeln om en begränsning av rätten till föräldrapenning var som redovisats i det föregående i första hand att motverka att föräldraförsäkringen utnyttjas på så sätt att föräldrar tar ut föräldrapenning under veckoslut och för att i första hand förstärka familjens ekonomi. Ett sätt att uppnå detta syfte som man undviker att i onödan begränsa föräldrarnas möjligheter att utnyttja föräldrapenningen är att låta begränsningen gälla endast för kortare ledighetsperioder. Därigenom förhindras att arbetstagare med ett längre antal arbetsfria dagar, t.ex. lärare, får svårigheter att uppbära föräldrapenning. Begränsningen bör lämpligen avse en period med arbetsfri tid som omfattar . Regeringen föreslår därför att bestämmelsen utformas så att hel föräldrapenning skall kunna utges för tid om i följd som normalt är arbetsfri för föräldern endast om han eller hon i direkt anslutning till den arbetsfria tiden uppbär hel föräldrapenning. Motsvarande bör gälla för rätt till halv respektive fjärdedels föräldrapenning. Med denna utformning av bestämmelsen uppstår inte de av utskottet angivna olägenheterna för arbetstagare med längre koncentrerad arbetstid. Den föreslagna bestämmelsen får till följd att en förälder som önskar uppbära hel föräldrapenning under lördag-söndag måste ta ut hel föräldrapenning även eller måndagen. Den som önskar uppbära hel föräldrapenning som består av t.ex. jämte kommer därvid att behöva ta ut hel föräldrapenning under sammanlagt . Å andra sidan innebär förslaget att den som önskar uppbära hel föräldrapenning inte behöver ta ut någon ytterligare dag med hel föräldrapenning. Med arbetsfri dag avses dag som, oavsett om föräldern är tjänstledig eller inte, är arbetsfri inom den bransch eller på den arbetsplats där föräldern är anställd. De dagar det är fråga om är framför allt dagar för veckovila (vanligtvis och ) samt helgdagar och vissa helgaftnar. Regeringen kommer att föreslå att vårdnadsbidraget slopas fr.o.m. , som de 90 s.k. garantidagarna, dvs. de dagar som endast ersätts enligt garantinivån, återinförs fr.o.m. samma tidpunkt. Därmed kommer föräldrapenning med anledning av ett barns födelse att kunna utges under sammanlagt , varav med ersättning motsvarande garantinivån. Det nu aktuella förslaget om begränsning av rätt till föräldrapenning skulle kunna komma att få relativt liten effekt när garantidagarna återinförs. Det är fullt möjligt att förkorta arbetstiden t.ex. eftermiddag och ta ut en hel garantidag. Något hinder mot att ta ut hel föräldrapenning på sjukpenningnivå för finns inte. För att motverka att ett införande av garantidagar får denna effekt bör föräldrapenning få tas ut på sjukpenningnivå endast under förutsättning att föräldern i direkt anslutning till den arbetsfria tiden tar ut föräldrapenning på sjukpenningnivå. Regeringen föreslår därför att förslaget kompletteras med en regel med denna innebörd. De föreslagna ändringarna inom föräldraförsäkringen föreslås träda i kraft . 5.1 Sjukpenning och sjuklön under utlandsvistelse Regeringens bedömning: I lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) bör rätten för en arbetstagare att uppbära sjuklön vid vistelse utomlands inte begränsas i enlighet med de begränsningar som enligt AFL gäller för rätten att uppbära sjukpenning- vid sådan vistelse. Utredningens förslag: En bestämmelse bör införas i SjLL som inskränker arbetsgivarens skyldighet att utge sjuklön utomlands. Arbetsgivaren bör dock kunna utge sjuklön vid vistelse utanför EES-land i de fall arbetsgivaren finner detta lämpligt. Remissinstanserna: () tillstyrker förslaget och anser det tillfredsställande från såväl principiella som lagtekniska utgångspunkter. SAF anser dock att det inte är rimligt att en arbetsgivare - eller arbetstagare - skall behöva undersöka annan lagstiftning inklusive regler enligt m.m. och analysera i vilken utsträckning dessa innebär avvikande regler från huvudregeln i SjLL. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 3 kap. 15 § AFL utges inte sjukpenning för tid då den försäkrade vistas utomlands i annat fall än då den försäkrade insjuknar medan han utför arbete som ett led i en här i riket bedriven verksamhet eller som anställd på svenskt handelsfartyg eller under sjukdom eller i annat fall som avses i 7 b § nämnda kapitel reser till utlandet med medgivande. Begränsningen av rätten till sjukpenning under vistelse utomlands infördes . I sitt av godkända betänkande 1983/84:SfU10 anförde socialförsäkringsutskottet att det, med hänsyn till de svårigheter ur kontrollsynpunkt som förelåg när det gällde att bedöma rätten till sjukpenning vid utlandsvistelse, kunde godta ett förslag av regeringen om att denna rätt skulle inskränkas vid sjukdom som inträffade under semestervistelser och liknande vistelser utomlands. I samband med införandet av sjuklön (prop. 1990/91:181) gjorde dåvarande regeringen den bedömningen att regeln i 3 kap. 15 § AFL i många fall saknar praktisk betydelse på grund av de konventioner som har ingått. Vidare uttalades att det kunde ifrågasättas om en begränsning i SjLL skulle vara förenlig med dessa konventioner samt att ikraftträdandet av skulle komma att innebära att regeln i 3 kap. 15 § AFL inte skulle kunna tillämpas i flertalet fall. Arbetsgivaren borde därför vara skyldig att utge sjuklön även då arbetstagare vistades utomlands. I socialförsäkringsutskottets betänkande 1990/91:SfU18 anfördes att förslaget i propositionen om att sjuklön skulle kunna utges även utomlands fick ses mot bakgrunden att det antal länder där rätt till sjukersättning på grund av konvention eller motsvarande kunde föreligga har ökat och kunde förutses öka ytterligare. Utskottet ansåg därför att den bedömning som gjordes i propositionen fick godtas. Utskottet ville dock framhålla att, om utvecklingen skulle ge anledning till det, frågan fick väckas på nytt. I socialförsäkringsutskottets betänkande 1991/92:SfU5 anfördes som utskottets mening att det för en arbetstagares rätt att uppbära sjuklön vid utlandsvistelse borde gälla samma begränsningar som för rätten att uppbära sjukpenning utomlands. Utskottet ansåg att regeringen borde återkomma till med lagförslag i enlighet härmed. Regeringen gav med anledning av detta uttalande Utredningen om socialförsäkringen och EG i uppdrag att överväga frågan. Utredningen anser att det i sig är mindre tillfredsställande med skilda regler i AFL och SjLL när någon vistas utomlands i samband med sjukskrivning. Utredningen anser dock att det till viss del kan vara motiverat med skilda regler eftersom risken för missbruk torde vara mindre i fråga om sjuklön och att sjuklön utges endast . Som ytterligare skäl anges att SjLL är tillämplig även beträffande arbetstagare som är bosatta utomlands. Utredningen finner dock sammantaget att SjLL bör anpassas till de regler som finns i AFL med undantag för bosättningskravet. Vad avser det senare kravet finner utredningen det vara en alltför långtgående ändring att ändra reglerna så att bosättningskravet överensstämmer i SjLL och AFL. Av SAF:s remissvar framgår att om en anpassning skall ske bör en sådan regel vara så utformad att det av lagstiftningen framgår i vilken utsträckning förordning 1408/71 och svenska konventionsåtaganden innebär avvikande regler från reglerna i SjLL. Regeringen finner i likhet med utredningen att det finns ett antal skäl varför reglerna även fortsättningsvis skulle kunna vara olika i SjLL och AFL. Till dessa kan läggas att en arbetsgivare redan enligt nuvarande regler kan vägra sjuklön på grund av att arbetsoförmågan inte är styrkt oavsett om den anställde vistas utomlands eller inom . I dessa fall kan den anställde enligt 21 § SjLL ansöka om s.k. sjuklönegaranti hos . Att införa en regel som innebär att arbetsgivaren inte är skyldig att utge sjuklön under utlandsvistelse skulle vidare kunna innebära att rätten till sjuklön i viss mån skulle bli föremål för en arbetsgivares godtyckliga bedömning. Liksom utredningen anfört finner regeringen att för den som är sjukskriven vid avresan till utlandet gäller även här de motiv utredningen anger som skäl varför reglerna skulle kunna tänkas vara olika i SjLL och AFL. Det kan därvid tilläggas att som regel skall medge den försäkrade rätt att uppbära sjukpenning vid vistelse utomlands i de fall utlandsvistelsen inte påverkar sjukdomstillståndet eller rehabiliteringsarbetet negativt. En allmän regel i SjLL skulle - trots att reglerna synes lika - få till följd att den faktiska tillämpningen mellan SjLL och AFL med stor sannolikhet ändå skulle vara olika. Arbetsgivarens möjligheter att göra en liknande bedömning som försvåras av att arbetsgivaren inte alltid har vetskap om diagnos. Regeringen anser att det inte finns tillräckligt starka skäl för att i SjLL införa regler som begränsar en arbetstagares rätt att uppbära sjuklön vid vistelse utomlands. På grund av skillnader i bosättningskravet kommer formella skillnader fortfarande att finnas kvar. Arbetsgivaren kan vidare antas komma att få stora svårigheter att tillämpa den praxis som gäller enligt AFL. har arbetsgivaren möjlighet att vägra sjuklön om arbetsoförmågan inte är styrkt. 5.2 Rehabiliteringspenning och smittbärarpenning Regeringens förslag: Regler om samordning mellan rehabiliteringspenning och vissa andra förmåner utsträcks till att omfatta också utländska förmåner. En liknande regel föreslås även vad avser smittbärar- penning. Utredningens förslag: Utredningen har pekat på behovet av att vissa utländska förmåner skall kunna samordnas med rehabiliteringspenning och smittbärarpenning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 22 kap. 15 § AFL sker samordning mellan rehabiliteringspenning och andra förmåner som den försäkrade erhåller bl.a. som sjukpenning eller föräldrapenningförmån enligt AFL, sjukpenning eller livränta enligt arbetsskadeförsäkringen eller förmåner enligt studiestödslagen (1973:349). Samordningen sker genom att rehabilite- ringspenningen minskas med beloppet av den andra förmånen. Även smitt- bärarpenning skall enligt lagen härom samordnas med vissa angivna sociala förmåner som smittbäraren kan ha rätt till. Regeringen föreslår att även utländska förmåner bör omfattas av de samordningsregler som gäller för rehabiliterings- och smittbärarpenning. Regler om detta bör tas in i 22 kap. 15 § AFL och i 6 § lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare. De föreslagna ändringarna bör träda i kraft . 6.1 Förändringar med anledning av övergången till kalenderårsbudget och av förlängning av vissa mandatperioder Regeringens förslag: Styrelseledamöter vid allmänna försäkringskassor skall, om inte regeringen föreskriver annat, utses för av räknat året då val i hela riket till landsting och kommunfullmäktige har ägt rum med början . Detsamma skall gälla ledamöter i socialförsäkringsnämnder. Skälen för regeringens förslag: De allmänna försäkringskassorna leds av en styrelse. Hos varje försäkringskassa finns ett antal socialförsäkringsnämnder, totalt 165 i hela landet. Ledamöterna i styrelserna och socialförsäkringsnämnderna utses nu för av , räknat året då allmänna val har ägt rum i hela landet. Nuvarande mandatperioder löper ut . har beslutat att som vilande anta förslag att det statliga budgetåret skall läggas om från brutet år till kalenderår fr.o.m. (1993/94:TK2, bet. 1993/94:KU18, rskr. 1993/94:424). Riksda- gen har vidare beslutat att som vilande anta den tidigare regeringens förslag att ordinarie allmänna val skall hållas i stället för (prop. 1993/94:115, bet. 1993/94:KU44, rskr. 1993/94:315). Försäkringskassorna är inte statliga myndigheter men deras uppgifter är statligt reglerade och verksamheten är finansierad med av staten beslutade och uppburna skatter och avgifter. Vid den förestående övergången till kalenderår som räkenskapsår och förlängda mandatperioder bör därför även de allmänna försäkringskassornas verksamhet anpassas i detta avseende. En sådan anpassning förutsätter en ändring i 18 kap. 8 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL), enligt vilken tidpunkten när styrelseledamöter skall utses, ändras från till , samt att styrelseledamöter utses för av . En sådan ändring innebär att tjänstgöringstiden för ledamöter i socialförsäkringsnämnder ändras på motsvarande sätt, eftersom det beträffande dem finns en hänvisning till 18 kap. 8 § AFL. De föreslagna ändringarna bör träda i kraft . Tjänsgöringstiden för dem som förordnats bör dock vara och utgå . Regeringen avser att senare lämna förslag även till ändring av bl.a. för- säkringskassornas räkenskapsår. 6.2 De allmänna försäkringskassorna och den statliga arbetsgivarfunktionen Regeringens förslag: skall gemensamt med de allmänna försäkringskassorna avgöra frågor om anställnings- och arbetsvillkor för arbetstagare hos allmän försäkringskassa. Arbetsgi- varverket skall efter samråd med allmänna försäkringskassorna besluta i frågor om lockout och andra stridsåtgärder samt företräda dem i tvister. Bestämmelsen om en försäkringskassas inrättande av nya tjänster tas bort. Skälen för regeringens förslag: I dåvarande regeringens proposi- tion 1992/93:100 bil. 8 föreslogs att () skulle ombildas till en uppdragsmyndighet - - som från och med /95 finansieras med avgifter. har godkänt förslaget (bet. 1992/93:AU10, rskr. 1992/93:205). har vidare beslutat (prop. 1993/94:77, bet. 1993/94:KU19, rskr. 1993/94:264), att lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommun vid vissa avtalsförhandlingar m.m. (ställföre- trädarlagen) skall upphöra att gälla vid utgången av (SFS 1994:297). I en övergångsbestämmelse föreskrivs att ställföreträdarlagen fortfarande gäller i fråga om fastställande av anställnings- eller arbetsvillkor för sådana arbets- tagare som anges i 18 kap. 13 § tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring. Övergångsbestämmelsen motiveras i prop. 1993/94:77 av att konflikträtten på det statliga området även bör hållas samman på central nivå samt att det behövs ytterligare överväganden när det gäller att föra in de regler i ställföreträdarlagen som är tillämpliga på de försäkringskasseanställda i lagen om allmän försäkring. Övergångsbestämmelsen skall därför utgå i samband med att regler om konflikträtt samt regler om anställnings- och arbetsvillkor i fråga om de försäkringskasseanställda nu förs in i lagen om allmän försäkring. uttalade i samband med upphävandet av ställföre- trädarlagen att förslagen inte medför någon förändring av försäkringskassornas arbetsgivarfunktion i förhållande till vad som gällt (1993/94:KU19). ställde sig bakom detta uttalande. I lagen (1962:381) om allmän försäkring föreskrivs att anställnings- och arbetsvillkor för an- ställda vid försäkringskassorna skall fastställas under medverkan av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Med stöd av ställföreträdarlagen sker denna medverkan genom , tidigare (). Detta gäller beslut om kollektivavtal, lockout eller andra stridsåtgärder samt vissa tvister. Enligt ett regeringsbeslut uppdrog regeringen åt SAV att gemensamt med de allmänna försäk- ringskassorna sluta och säga upp kollektivavtal för arbetstagare hos de allmänna försäkringskassorna. Enligt förordningen (1994:272) med instruktion för anges att vad regeringen i en förordning eller i ett särskilt beslut har föreskrivit om SAV i stället skall avse . De 25 allmänna försäkringskassorna har genom sitt medlemskap i det (FKF) uppdragit åt förbundet att vara central arbetsgivarorganisation. () har bl.a. till uppgift att svara för den centrala ledningen och för tillsynen av de allmänna försäkringskassornas verksamhet.