prop · GI03176 · 1995-01-01 00:00:00 — har tvärtom hävdat att det föreslagna kravet inte kan genomföras utan omfattande ombyggnadsarbeten. Enligt regeringens uppfattning kan krav på särskild lokalisering av beredskapslager behöva ställas främst för de delar av lagren som är avsedda för krigssituationer. Därmed torde den nuvarande lokaliseringen av värmeverkens och kraftvärmeverkens oljelager i de allra flesta fall vara godtagbar. I fråga om kollagren och lagren av ersättningsbränsle för naturgas, som är avsedda enbart för krigssituationer, kan däremot skärpta krav på lokalisering vara motiverade. Behovet av sådana krav bör lämpligen prövas i samband med den föreslagna individuella prövningen genom tillsynsmyndigheten av lagringsbehovet för varje verk. Detta förutsätter att regeringen genom en ändring i 13 § LBOK ges möjlighet att till myndigheten delegera befogenhet att meddela föreskrifter om lokalisering. Beträffande utformningen av lagregeln hänvisas till författningskommentaren (avsnitt 13.1). 9 Lagring av gasol Regeringens förslag: Lagringsskyldighet för gasol införs för värmeverk och kraftvärmeverk. Lagrings- skyldigheten fullgörs dock normalt med annat lagringsbränsle enligt tillsynsmyndighetens be- stämmande. Lagringsskyldiga säljare av gasol medges att lagra annat bränsle i ökad utsträckning, utom i vad avser lagring för krigssituationer. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det saknas motiv för att beredskapslagra gasol för krigssituationer, eftersom gasol saknar betydelse för verksamhet som måste upprätthållas i sådana situationer. Med hänvisning till att det i inte ställs några krav på gasollagring hävdar föreningen att även lagring för fredstida oljekriser av gasol är onödig. Om lagring ändå krävs bör den ske i form av bränslen som medför lägre lagringskostnader. Föreningen anser vidare att lagring i annat nordiskt land bör generellt godtas. Skälen för regeringens förslag: Gasol för användning som bränsle tvångslagras för fredstida oljekriser enligt de allmänna reglerna i lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK). Lagringsskyldigheten ligger dock, till skillnad från vad som gäller i övrigt, helt hos säljarna. Gasol för krigssituationer har lagrats av staten. Ansvaret för denna lagring skall, i likhet med vad som gäller för övriga oljeprodukter, föras över till näringslivet. Till grund för beslut om krigslagringen låg bl.a. beräkningar av behovet av gasol för användning i viss krigsviktig industri. () har beräknat den totala användningen av gasol som bränsle i till ca , varav ca används inom industrin och återstoden huvudsakligen inom värmeverk och kraftvärmeverk. gasol motsvarar ca eldningsolja. En tvångslagring som utvidgas till att omfatta också lagring för krigssituationer innebär att lagringsskyldigheten för säljarna av gasol ökar. I syfte att begränsa kostnaderna för dessa har föreslagit att också innehavarna av sådana värmeverk och kraftvärmeverk som använder gasol skall kunna åläggas att lagra. Enligt förslaget skall lagringsskyldigheten gälla vid en förbrukning under basåret av gasol. Energimässigt ligger denna gräns väsentligt lägre än vad som gäller för eldningsolja, dvs. Regeringen anser det rimligt att värmeverken och kraftvärmeverken beredskapslagrar gasol på samma villkor som gäller för olja. Gasol torde vara i stort sett utbytbart med eldningsolja inom detta användningsområde. För ett värmeverk som använder enbart gasol bör lagringsskyldigheten inträda först vid en förbrukning av under basåret. Regeringen finner nämligen, med avvikelse från vad har föreslagit, att gränsen bör ligga på samma nivå som för andra lagringsbränslen. Också när ett värmeverk använder flera lagrings- bränslen, jämte i förekommande fall naturgas, bör lagringsskyldigheten inträda när den sammanlagda förbrukningen energimässigt når upp till den angivna nivån. För kraftvärmeverk har regeringen, som framgått (avsnitt 8), föreslagit en annan grund för att bestämma när lagringsskyldighet skall inträda än förbrukningen. Kostnaderna för att lagra gasol är mycket höga, beroende på att gasol måste hållas under tryck eller kylas ned vid lagringen. Regeringen anser därför i likhet med att tillsynsmyndigheten normalt bör medge att lagringsskyldig- heten för värmeverk och kraftvärmeverk som använder gasol fullgörs med ett utbytbart bränsle. Därigenom kan kostnaderna för lagringen begränsas väsentligt. Ett liknande synsätt kan tillämpas på den lagring som ombesörjs av lagrings- skyldiga säljare av gasol och som grundas på deras försäljning till kunder inom industrin. medger redan nu i viss utsträckning, med stöd av 14 § LBOK, att skyldigheten fullgörs genom lagring av annat bränsle. Enligt regeringens uppfattning är det förenligt med gällande riktlinjer att dispens- givningen utvidgas i den utsträckning säljaren kan visa att försäljningen går till ändamål som inte är specifikt beroende av gasol av t.ex. processtekniska skäl. Det kan t.o.m. övervägas om lagringsskyldighet för säljare av gasol inför oljekriser alls har något berättigande. Användaren har möjlighet att genom egna åtgärder minska sitt specifika gasolberoende, vilket i regel torde medföra en lägre samhällsekonomisk kostnad än lagring av gasol hos säljaren. Regeringen avser att låta denna fråga ingå i uppdraget för en kommande kontrollstation för oljelagringen. Det kan i sammanhanget nämnas att internationella åtaganden om oljelagring inte innefattar lagring av gasol. Som framgått kommer en motsvarande mängd olja att lagras även i fortsättningen. Vad som här sagts gäller enbart lagringen för fredstida oljekriser. För krigssituationer räknar regeringen med viss fortsatt lagring av gasol hos säljarna. Den mängd som behöver lagras är dock relativt liten och torde kunna rymmas i den befintliga lagringskapaciteten. 10 Lagring av flygfotogen Regeringens förslag: Flygfotogen skall i fortsätt- ningen vara lagringsbränsle. Ansvaret för att lagra flygfotogen för krigssituationer skall ligga hos säljarna, i enlighet med vad som gäller för oljeprodukter i allmänhet. Förbrukningen för såväl utrikes som inrikes flygtrafik skall läggas till grund för lagringsskyldighet. Inga krav ställs på lagring av flygfotogen för fredstida oljekriser. Behoven i sådana kriser tillgodoses bl.a. genom omställning av de svenska raffinaderiernas produktion. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: () anser att beredskapslagring av flygfotogen bör införas inte bara för krigssituationer utan även för fredstida oljekriser. Skälet är att den internationella marknaden för flygfotogen har visat sig vara mycket störningskänslig och att det därför kan uppstå svårigheter att försörja den svenska marknaden med denna produkt under en oljekris. pekar vidare på att en omställning av de svenska raffinaderierna till ökad produktion av flygfotogen begränsar möjligheterna att producera bl.a. miljödiesel. Även anser att lagringen för oljekriser bör omfatta flygfotogen. Verket bedömer att de ökade kostnader som skulle bli följden av ett krav på sådan lagring inte skulle få något större genomslag i de totala kostnaderna för flygtrafiken och att benägenheten att tanka utomlands inte skulle påverkas nämnvärt. Svenska () ifrågasätter principiellt behovet av särskild krigslagring av flygfotogen, liksom av oljeprodukter i övrigt. Skulle lagring av flygfotogen ändå krävas anser SPI, till skillnad från (), att basmängder bör beräknas enbart på grundval av den inhemska förbrukningen. Skälen för regeringens förslag: Flygfotogen har inte varit lagringsbränsle enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK). All beredskapslagring har genomförts av staten. Till följd av beslut om att den statliga civila lagringen för krigssituationer skall avvecklas måste behovet av krigslagring tillgodoses på annat sätt. har föreslagit samma ordning som för civil krigslagring av andra oljeproduk- ter, nämligen utvidgad lagringsskyldighet för oljehandeln. Därmed skulle lagringen komma att skötas av fem internationellt verksamma oljeföretag som svarar för praktiskt taget all försäljning av flygfotogen på den svenska marknaden. Det bör framhållas att ett ändrat huvudmannaskap i enlighet med OLU:s förslag innebär ganska små förändringar i det sätt på vilket verksamheten bedrivs. Huvuddelen av Statens oljelagers lager av flygfotogen förvaras nämligen i anläggningar som tillhör något av de nämnda oljeföretagen och omsätts också av dem enligt avtal. En mindre del av lagren förvaras vid vissa civila flygplatser och omsätts av Försvarsmakten. Denna del av lagren förutsätts stå kvar i statens ägo. Följaktligen ställer övergången till den föreslagna ordningen inga krav på omfattande investeringar i ny lagringskapacitet. Regeringens förslag förutsätter en ändring i 5 § LBOK, där lagringsbränslena är uppräknade. Regeringen kan därefter genom att bestämma ett lagringsprocenttal för flygfotogen reglera storleken av det lager som skall hållas av de lagringsskyldiga företagen. Därvid bör hänsyn tas till att staten alltjämt skall svara för en viss del av lagringen. Beträffande eventuella justeringar av det totala lagerbehovet för flygfotogen i samband med det kommande försvarsbeslutet gäller givetvis samma som redan har anförts i fråga om den allmänna lagringen för krigssituationer (avsnitt 6.2). har bedömt kostnaden för den föreslagna krigslagringen till något öre per liter flygfotogen, förutsatt att kostnaden slås ut på all civil användning. Därmed antas att också försäljningen av flygfotogen för internationell trafik, som svarar för av den totala försäljningen, skall ligga till grund för beräkningen av basmängder. Regeringen anser att en sådan ordning är rimlig med hänsyn bl.a. till det administrativa merarbete och de gränsdragningsproblem som kan uppkomma om endast försäljning för inrikes trafik ingår i beräkningsunderlaget. Förslaget kräver en ändring i 6 § LBOK. I likhet med har regeringen bedömt att det inte finns tillräckliga skäl att införa tvångslagring av flygfotogen för fredstida oljekriser. Under sådana kriser bör det finnas möjligheter att kompensera eventuella bortfall i importen genom ökat utbyte av flygfotogen i de svenska oljeraffinaderierna. Också kon- sumtionsbegränsande åtgärder kan tillgripas vid behov. Det kan tilläggas att åtaganden enligt avtalet om det Internationella energiprogrammet (IEP) och som medlem av EU inte medför någon specifik skyldig- het att lagra flygfotogen. Däremot ingår användningen av denna produkt i underlaget för de beräkningar av den totala mängd olja som skall lagras i för oljekriser. 11.1 Lagring i annat land Regeringens förslag: I enlighet med öppnas möjlighet för lagringsskyldiga företag att hålla en viss del av sitt beredskapslager i annat land, förutsatt att ett särskilt avtal om sådan lagerhållning har träffats mellan svenska rege- ringen och regeringen i det berörda landet. Med- givande lämnas av tillsynsmyndigheten, som därvid ställer villkor som behövs från beredskapssynpunkt. avsedda för krigssituationer skall även fortsättningsvis hållas i . förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: () tillstyrker i princip () förslag men anser att beredskapslagring utomlands i form av råolja bör bedömas restriktivt. Som grundkrav för sådan lagring bör gälla att råoljan lagras i anslutning till ett raffinaderi som det lagringsskyldiga företaget äger eller är delägare i och som det normalt utnyttjar. Försvarsmakten, () och () har framfört invändningar mot att beredskapslagring utanför landets gränser medges, i vart fall såvitt avser lagring för krigssituationer. Skälen för regeringens förslag: I OLU:s uppdrag ingick att klarlägga konsekvenserna av ett medlemskap i för den svenska beredskapslagringen av olja och kol. OLU:s analys har utmynnat i slutsatsen att medlemskapet innebär endast små förändringar på detta område. På en punkt innebär emellertid en principiell skillnad i förhållande till vad som gäller i . Krislagring utanför det egna landets gränser är inom EU tillåten på vissa villkor. Enligt den grundläggande rättsakten på området, rådets direktiv /414/EEG av om skyldighet för medlemsstater i EEG att inneha minimilager av råolja eller oljeprodukter, får företag i en medlemsstat hålla krislager på en annan medlemsstats territorium, förutsatt att det har träffats ett särskilt avtal om sådan lagerhållning mellan de berörda staternas regeringar. Den medlemsstat på vars territorium ett lager hålls får inte motsätta sig en överföring av lagret till ett annat medlemsland. Krislagring utanför det egna landets gränser är på liknande villkor tillåten också enligt avtalet om ett Internationellt energiprogram (IEP). Enligt 12 § lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol (LBOK) skall lagringsbränslen ovillkorligen förvaras inom landet. Enligt regeringens upp- fattning bör den svenska lagstiftningen anpassas till genom att en möjlighet öppnas till undantag från kravet på lagring inom landet. Genom ett tillägg till 14 § LBOK bör tillsynsmyndigheten ges befogenhet att medge sådana undantag. Medgivanden skall förenas med de villkor som behövs från beredskaps- synpunkt. Det får anses självklart att ett medgivande inte bör lämnas för lagring utomlands av olja som är avsedd för krigssituationer. I övrigt bör frågor om lagring utomlands prövas av tillsynsmyndigheten från fall till fall. En naturlig utgångspunkt för prövningen är att utlandslagring skall medges endast i de länder som normalt försörjer den svenska marknaden med raffinerade oljeprodukter, dvs. främst de nordiska grannländerna, och att det finns en intressegemenskap mellan det lagringsskyldiga svenska företaget och det utländska företag som ombesörjer lagringen. Som har påpekat i sitt remissyttrande kan medgivande att lagra råolja utomlands behöva förenas med särskilda villkor. Även i övrigt bör myndigheten pröva om det lagringsskyldiga företaget kan anses ha i rimlig grad säkrat tillgången till den utomlands lagrade oljan vid en kris. Regeringens förslag: De nuvarande grunderna för beräkning av avgifterna står fast. Regeringen ges möjlighet att delegera befogenheten att fastställa lagringsavgifter till tillsynsmyndigheten. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Sanktioner mot försummelser av lagrings- skyldigheten enligt LBOK tar formen av en särskild lagringsavgift. Den som inte håller fastställt beredskapslager skall till staten betala en avgift. Avgiften betalas för månad och dess storlek bestäms av regeringen i förordning. Beloppet skall motsvara en beräknad kapitalkostnad under en månad för den vara som skulle ha lagrats, med ett tillägg av . har ändringar i avgifterna genomförts med ganska oregelbundna mellanrum på något eller . ansåg det önskvärt med en ordning som medger en snabbare anpassning av lagringsavgifterna till det aktuella pris- och ränteläget, vilket skulle underlättas om avgiftsändringar inte behövde beslutas av regeringen. Arbetsgruppen har därför lagt fram ett förslag som innebär att tillsynsmyndig- heten kan ges befogenhet att bestämma avgifternas storlek, utifrån de grundregler som redan finns i LBOK. Regeringen anser att den föreslagna ordningen är lämplig. Normalt bör lagringsavgifter fastställas av tillsynsmyndigheten. Uttaget av avgifter bör grundas på en beräkningsmetod som är allmänt känd och som tillämpas konsekvent. Därigenom får de lagringsskyldiga möjlighet att på ett korrekt sätt bedöma de ekonomiska konsekvenserna av att inte hålla fastställt lager. Förslaget förutsätter en ändring i 28 § LBOK. Regeringens förslag: Bestämmelsen om möjlighet för regeringen att medge att föreskrivna lagringsvoly- mer för tjock eldningsolja m.m. underskrids till- fälligt - den s.k. vinterdispensen - slopas. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: har det funnits bestämmelser om s.k. vinterdispens för eldningsolja. Innebörden av dispensen är att de lagringsskyldiga och i viss omfattning medges att underskrida den mängd eldningsolja som normalt skall lagras. Bakgrunden till denna ordning var ursprungligen att beredskapslagringen av olja också skulle kunna trygga försörjningen med svåra isförhållanden. kom vinterdispensen att framstå som föråldrad. Den slopades genom beslut av för tunn eldningsolja, och vid tillkomsten av LBOK övervägdes att slopa dispensen helt. Det beslöts emellertid att dispensen tills vidare borde behållas för tjock eldningsolja och råvara för stadsgas. I 10 § LBOK togs därför in en regel om att regeringen för dessa lagringsbränslen får bestämma att lagren under annan del av lagringsåret än januari får med högst underskrida den volym som lagringsskyldigheten avser. I propositionen uttalades att vinterdispensen var principiellt tvivelaktig och att den borde slopas helt (prop. 1984/85:53 s. 46). har inte behandlat frågan. Den tas emellertid upp i remissyttrande, där det föreslås att 10 § stryks. Arbetsgruppen har förordat att så sker. Därvid påpekas att någon dispens inte har lämnats . Enligt regeringens uppfattning är vinterdispensen numera omotiverad med hänsyn till förändringarna i energianvändningens struktur och i beredskapsplaneringen. Bestämmelsen bör därför utgå ur LBOK. 11.4 Den dubbla lagringsskyldigheten Regeringens förslag: Möjlighet införs för till- synsmyndigheten att bevilja dispens i fall då tillämpning av gällande regler leder till att både säljare och köpare blir lagringsskyldiga på grund- val av samma mängd lagringsbränsle. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar utredningens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: En grundläggande princip i LBOK är att beredskapslager på grundval av viss försäljning eller förbrukning skall hållas av endast en lagringsskyldig. Denna princip kommer till uttryck i 8 § LBOK, som innehåller regler om avdrag vid basmängdsberäkningen. En lagringsskyldig säljare får dra av de mängder bränslen som säljs till en annan säljare eller förbrukare, förutsatt att denne själv var lagringsskyldig på grundval av försäljning eller förbrukning inom samma varuslag under kalenderåret närmast före försäljningen. Till följd av denna regel kan det uppkomma s.k. dubbel lagringsskyldighet när bränsle har sålts till ett företag som före försäljningåret inte var lagringsskyldigt men som därefter blir det. Den sålda volymen räknas då in i basmängden under försäljningsåret för både säljaren och köparen. har föreslagit att tillsynsmyndigheten bör ges möjlighet att medge befrielse från lagringsskyldighet i fall då dubbel lagringsskyldighet uppkommer. Regeringen förordar OLU:s förslag. Den allmänna dispensregel som finns i 24 § LBOK förutsätter synnerliga skäl för dispensen. Dubbel lagringsskyldighet har i rättspraxis inte betraktats som en tillräcklig grund. En uttrycklig bestämmelse bör därför tas in i paragrafen. Beträffande utformningen hänvisas till författningskommentaren. Det bör påpekas att åtskilliga potentiella fall av dubbel lagringsskyldighet kommer att falla bort om möjlighet till koncernlagring införs och dessutom gränsen för när en försäljare blir lagringsskyldig höjs enligt regeringens för- slag (avsnitt 5.3 och 5.4). En förutsättning för dispens bör normalt vara att den lagringsskyldige har utnyttjat möjligheten till koncernlagring. 11.5 Statliga myndigheters lagring Regeringens förslag: Rätten till avdrag vid för- säljning till statlig myndighet med s.k. särskild lagring står i princip kvar. Vissa begränsningar kan dock behövas vid tillämpningen av nuvarande regler. Regeringen bör vid beslut om särskild lagring ta ställning till om lagringsmängderna skall berättiga till avdrag. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Statliga myndigheter omfattas inte formellt av om tvångslagring. Enligt 1 § LBOK beslutar regeringen om myndigheters lagring. Bestämmelser härom har lämnats av regeringen i förordningen (1984:1050) om beredskapslagring av olja och kol. Där sägs att en myndighet som säljer eller förbrukar dieselbrännolja, eldningsolja eller kol skall hålla beredskapslager i samma omfattning som om lagen hade varit tillämplig, varvid lagrets storlek skall fastställas av tillsynsmyndigheten. En statlig myndighet kan också genom ett särskilt beslut av regeringen åläggas att lagra olja eller kol för myndighetens beredskapsbehov. Sådan lagring brukar benämnas särskild lagring. All den beredskapslagring som före- kommer hos statliga myndigheter är av detta slag. Endast tre myndigheter berörs, nämligen Försvarsmakten (genom Försva-rets materielverk), och . Enligt 8 § LBOK får en säljare göra avdrag från sina basmängder vid försäljning till en myndighet som enligt beslut av regeringen har ålagts att lagra bränsle inom samma varuslag. Arbetsgruppen har bedömt att denna avdragsrätt bör i princip bestå men att den kan behöva begränsas med hänsyn till arten av de lager som respektive myndighet håller. Gruppen anser att det finns starka skäl för avdrag endast i fråga om leveranserna av flygfotogen till Försvarsmakten. Regeringen gör samma bedömning. För att bestämmelsen om avdrag vid leveranser till myndigheter inte skall tillämpas på ett sätt som leder till underskott i de totala lagringsmängderna bör det av regeringens beslut om särskild lagring framgå om bränslet får dras vid säljarens beräkning av basmängder. Detta bör lämpligen komma till uttryck i lagtexten. Frågan behandlas vidare i kommentaren till 8 §. 11.6 Ianspråktagande av beredskapslager Regeringens förslag: Regeringen ges möjlighet att delegera till myndighet beslut om medgivande för lagringsskyldig att ta i anspråk beredskapslager i krig eller annan allvarlig försörjningskris. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Lämnar arbetsgruppens förslag utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Det saknas möjlighet för regeringen att till myndighet delegera beslut om medgivande för en lagringsskyldig att ta i anspråk beredskapslager i krig eller annan allvarlig försörjningskris. Endast för ett fall har viss möjlighet till delegering öppnats, nämligen för medgivande att tillfälligt ta i anspråk oljekondensverkens bränslelager. Denna bestämmelse får ses mot bakgrund av att oljekondensverken kan behöva drivas vid fredstida elbrist, t.ex. om det råder torrår. Regeringen bör ges generell rätt att delegera beslut om medgivande att ta i anspråk lager i krigssituationer. Skälet till detta är främst att dagens planeringsförutsättningar innebär relativt korta kris- och krigsfall, som ställer krav på snabba beslut. Särskilt när det gäller de elproducerande anlägg- ningarna, som lagrar främst för krigssituationer, är det angeläget att beslut om ianspråktagande av lager kan fattas utan dröjsmål. Förslaget förutsätter en ändring i 25 § LBOK. För fredstida oljekriser finns det enligt regeringens uppfattning ingen anledning att ändra den nuvarande ordningen. I sådana situationer finns det tid för regeringen att pröva frågan om ianspråktagande av lagren. Undantaget för beslut om oljekondensverkens lager bör dock stå kvar. 12 Följdändringar i lagstiftningen om naturgasberedskap 12.1 Allmänt om försörjningsberedskapen på naturgasområdet Regeringens bedömning: Den nuvarande provisoriska ordningen för försörjningsberedskapen på natur- gasområdet bör kunna bestå under ytterligare någon tid. Skälen för regeringens bedömning: antog en särskild lag om försörjningsberedskapen på naturgasområdet, som den godkände vissa riktlinjer för denna beredskap (prop. 1984/85:172, bet. 1984/85:FöU13, rskr. 1984/85:390). Bakgrunden var att naturgasen började distribueras i . Det förutsattes att beredskapen på naturgasområdet i princip skulle vara lika god som inom andra delar av energiförsörjningen.