prop · GI0389 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens förslag: gäller att servering av spritdrycker, vin och starköl får påbörjas och skall avslutas . får dock förordna om andra tider för serveringens bedrivande. Regeringen föreslår en tidigareläggning av serveringstidens början för att samordna denna med normal lunchtid. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Förutom att tidigarelägga serveringstidens början föreslår kommissionen att som senaste sluttid skall införas . Remissinstanserna: I stort sett samtliga instanser har tillstyrkt ett tidiga- reläggande av serveringstiden . När det gäller senaste sluttid är dock remissutfallet mycket blandat. En del tillstyrker här kommissionens förslag medan andra inte vill ha någon reglering alls i lagstiftningen utan vill överlämna detta till tillståndsmyndigheten att själv besluta om. Ytterligare andra anser att nuvarande reglering av sluttiden fungerar bra. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att bestämmelser om serveringstider fyller en viktig funktion genom att motverka nykterhets- och ordningsproblem. Detta gäller inte minst omgivningarna runt restaurangerna. De tidsgränser som i allmänhet bör gälla bör därför anges i lagstiftningen. Tolvtiden för alkoholserveringens början är dock en bestämmelse som många har svårt att förstå det alkoholpolitiska syftet med. Det dricks inte mycket alkohol under lunchtid, men de som så skulle önska måste med nuvarande regel invänta tolvslaget. Lagstiftarens ursprungliga tanke med att tillåta servering av alkohol var just att möjliggöra alkoholförtäring under lunchen. Restaurangernas normala lunchtid börjar i regel och om servering av alkohol skall vara tillåten under lunchen bör även serveringstiden flyttas . Regeringen anser därför att en tidigareläggning av serveringstidens början är väl avvägd. När det gäller sluttid anser regeringen att det inte finns någon anledning att ändra nuvarande reglering där serveringen skall vara avslutad senast . får dock förordna om andra tider för serveringens bedrivande om detta är påkallat, dvs. det finns möjlighet att för det enskilda fallet besluta om såväl utvidgade som mera inskränkta serveringstider. Regeringens förslag: Vid servering av alkoholdrycker skall antingen tillståndshavaren eller annan särskild utsedd person övervaka att serveringen sker i enlighet med lagens bestämmelser och vara närvarande . Sådan serveringsansvarig personal skall med hänsyn till sina egenskaper och övriga omständigheter vara lämplig för uppgiften. Regeringen föreslår dock att den särskilda prövningen av föreståndare och ersättare slopas och ersätts med ett anmälningsförfarande till tillståndsmyndigheten. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remisstanserna: En klar majoritet har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det huvudsakliga argumentet för att behålla nuvarande system med föreståndare och ersättare är att det bör finnas en person som är ansvarig för alko- holserveringen och som skall kunna underrättas om eventuella missförhållanden i lokalen. Detta kan dock uppnås genom att tillstånds- havaren själv åläggs att utse serveringsansvarig personal för de fall då han själv inte är närvarande. Om tillståndshavaren bedömts lämplig att anförtros serveringstillstånd bör han även kunna anses lämplig att själv utse ansvarig serveringspersonal. Det ligger i tillståndshavarens eget intresse att utse personer med sådana kvalifikationer att de kan tillse att alkoholserveringen sker i överensstämmelse med lagens bestämmelser. Regeringen anser därför att det särskilda godkännandet av föreståndare och ersättare bör slopas och ersättas med att tillståndshavaren åläggs att själv utse serveringsansvarig personal. Dessa personer skall anmälas skriftligt till tillståndsmyndigheten och skyldighet skall också föreligga att anmäla förändringar vid byte av personal. Alkoholservering får inte förekomma om tillståndshavaren eller utsedd och rapporterad serveringsansvarig personal inte är närvarande på serveringsstället. 9 Öl klass II Regeringens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser får detaljhandel med och servering av öl, dvs. s.k. folköl, i princip endast bedrivas av den som har meddelats särskilt tillstånd till detta och som säljer eller serverar mat. Regeringen föreslår att sambandet mellan ölförsäljning och för- säljning av matvaror respektive servering av mat behålls, men att den särskilda tillståndsplikten för såväl detaljhandel, servering som partihandel med öl slopas. Åldersgränser och övriga restriktioner för ölhanteringen behålls som en möjlighet att förbjuda fortsatt detaljhandel med eller servering av öl införs i lagstiftningen. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommissionen föreslog dock att partihandel med öl även fortsättningsvis skulle kräva tillstånd. Remissinstanserna: En majoritet tillstyrker förslaget. och anser dock att öl klass II är en ungdomsdryck och inkörsport till missbruk och att tillståndskravet därför bör vara kvar oförändrat. Skälen för regeringens förslag: Detaljhandel med och servering av öl får endast bedrivas om tillstånd har utfärdats. Tillstånd för detaljhandel får endast meddelas den som till övervägande del säljer egentliga matvaror samt tillverkare av öl, lättöl eller läskedrycker. uppgick det totala antalet tillstånd för detaljhandel med öl till 12 985 stycken för hela riket. Tillståndsprövningen sker enbart hos . De viktigaste förutsättningarna för att få tillstånd är att lokalen är godkänd för livsmedelshantering och att försäljningen till omfattar livsmedel av ett någorlunda brett sortiment. Någon remiss till kommunen krävs ej för dessa ärenden. Någon uppföljning av försäljningens omfattning på olika varuslag sker praktiskt taget aldrig. Tillsyn sker endast på förekommen anledning, dvs. när klagomål angående olägenheter har inlämnats till . Partihandel med öl är också tillståndspliktig. Även denna till- ståndsprövning sker enbart hos utan remiss till kommunen. uppgick antalet partihandelstillstånd med öl till 315 stycken för hela landet. Prövning av ansökningar om tillstånd för servering av öl följer i stort sett samma regler som gäller för starkare drycker, fast med lägre krav på branschvana, lokalens utformning och matutbud. Det totala antalet serve- ringstillstånd för öl klass II uppgick till 5.498 stycken för hela landet. Sammantaget beräknas handläggningen av ansökningar om öl klass II uppgå till av länsstyrelsernas arbete med LHD. Därtill kommer den arbetstid som behövs till kommunernas handläggning av ansökningar om servering av öl. Det är mycket ovanligt att ansökningar om öltillstånd avslås om lokalen är godkänd för försäljning eller servering av mat. De begränsade tillsynsresurserna hos länsstyrelser, kommuner och polismyndigheter används nästan uteslutande för kontroll av serveringar som har tillstånd för starkare drycker. Ansökningar om tillstånd för öl klass II prövas ofta summariskt och tillsyn av hur tillståndet sköts förekommer nästan aldrig. Mot denna bakgrund kan meningen med att behålla tillståndsplikten för handel med och servering av öl enligt regeringens uppfattning ifrågasättas. Regeringen finner det förklarligt av alkoholpolitiska skäl att kommunernas och länsstyrelsernas tillsynsverksamhet huvudsakligen inriktas mot servering av spritdrycker, vin och starköl, eftersom risken för alkoholpolitiska olägenheter här är betydligt större än när det gäller detaljhandel med och servering av öl klass II. Regeringen kan lika litet som kommissionen finna några belägg för att ett slopande av nuvarande tillståndsplikt för öl i sig skulle medföra ordnings- eller nykterhetsproblem. Det finns däremot stora fördelar att vinna genom en minskad byråkrati hos tillståndsmyndigheten. Det viktigaste kravet i dagens lagstiftning för att erhålla ett öltillstånd är att sökanden kan uppvisa att han är matvaruhandlare. Som sådan måste han ha en av godkänd livsmedelslokal. Införs en bestämmelse om att detaljhandel med öl och ölservering endast får bedrivas av den som har en lokal som är godkänd av för livsmedelshantering blir det i sak endast marginell skillnad mot . Ansökan om särskilt öltillstånd behöver då inte inlämnas till /kommunen. Administrativt skulle det innebära en inte obetydlig tidsbesparing hos tillståndsprövande myndigheter. Det blir då i praktiken de kommunala miljöförvaltningarna, som ger tillstånd till detaljhandelsförsäljning eller servering av öl, dvs. samma myndighet som ju ändå skall godkänna lokalerna från livsmedelshygienisk synpunkt. Regeringen föreslår därför att den som har en godkänd livsmedelslokal enligt bestämmelser som meddelats med stöd av 22 § tredje stycket livsmedelslagen även får rätt att bedriva detaljhandel med eller servering av öl klass II. I alkohollagen införs dessutom en bestämmelse om att detaljhandel med eller servering av öl endast får bedrivas om försäljning eller servering av matvaror också sker i lokalen. Nuvarande bestämmelser om att servering eller försäljning av öl inte får ske till personer som kan antas inte ha fyllt eller är märkbart påverkade av alkohol eller annat berusningsmedel behålls. Om sålunda tillståndskravet vid försäljning eller servering direkt till konsumenter upphör saknas det enligt regeringens mening skäl att behålla ett krav på särskilt tillstånd för partihandel med öl klass II. De föreslagna ändringarna innebär troligen att öl kommer att kunna säljas och serveras i en del andra sammanhang än vad som är tillåtet . Emellertid är ölförsäljningen utspridd, t.ex. finns öl på många bensinstationer och kvällsöppna närlivsbutiker. Den som vill köpa öl har knappast några större svårigheter att hitta inköpsställen. Även med en marginell ökning av antalet försäljningsställen för öl torde en utbyggd tillsynsverksamhet i och med kommunaliseringen och de särskilda sanktionsbestämmelserna som införs ge förutsättningar för en totalt sett bättre kontroll av ölhanteringen än vad som är fallet . Om t.ex. öl säljs till underåriga blir det möjligt att genom en administrativ sanktion förbjuda verksamheten . Dessutom kan den föreslagna straffbestämmelsen i 10 kap. 7 § alkohollagen bli tillämplig. Regeringens förslag: De ovan föreslagna förenklingarna och lättnaderna i tillståndsgivningen måste kombineras med en utökad kontroll av restau- rangerna för att samhället skall kunna ingripa mot eventuella missförhållanden vid alkoholserveringen. Den direkta restaurangtillsynen skall skötas av kommunerna. sköter den regionala tillsynen som innefattar tillsyn över kommunernas verksamhet och ansvaret för den regionala uppföljningen. Alkoholinspektionen övertar nuvarande roll och skall utöva den centrala tillsynen över lagens tillämpning. Regeringen betonar värdet av en väl fungerande tillsyn och att särskilda resurser behöver avsättas för tillsynen. Alkoholpolitiska kommissionens förslag: Överensstämmer i huvudsakmed regeringens förslag bortsett från, som har nämnts under 8.2, att kommissionen föreslår att länsstyrelserna skall ha hand om de administrativa ingripandena. Remissinstanserna: Flera instanser kommenterar här främst rollfördelningen mellan kommunerna och och det är svårare att hitta egentliga tillstyrkanden eller avstyrkanden. En viss oklarhet över vilken roll som kommissionen tillskriver avspeglas generellt i instansernas svar. Det görs flera påpekanden om att länsstyrelserna bör ha ett övergripande ansvar. Några instanser förespråkar även att kommunerna endast bör ansvara för den yttre tillsynen. Förutsättningen att det finns resurser för tillsyn är också något som flera instanser understryker som viktig. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts skall Alkoholinspektionen bli central tillsynsmyndighet när det gäller alkohollagen och får således det nationella ansvaret för tillsynen över det nya regelverkets tillämpning. nuvarande uppgifter på området övertas således av Alkoholinspektionen. Regional tillsyn skall utövas av länsstyrelserna och den lokala tillsynen av kommunerna. Alkoholinspektionens uppgifter som central tillsynsmyndighet beskrivs i avsnitt 7.1 och tas därför inte upp här. Huvudansvaret för den regionala och lokala tillsynen ligger hos länsstyrelserna, som dessutom varit de enda som disponerat över administrativa sanktioner. Deras arbete har dock alltmer kommit att inriktas på tillståndsprövning och att avslöja ekonomiska oegentligheter. Fältverksamheten i syfte att motverka alkoholpolitiska missförhållanden har fått en allt mindre framträdande roll. Antalet serveringsställen har nämligen ökat så kraftigt att det i praktiken har blivit omöjligt för länsstyrelserna att upprätthålla en regelbunden inspektionsverksamhet av betydelse. Det är närmast en självklarhet att länsstyrelserna med 35 alkoholhandläggare inte gärna med godtagbart resultat kan klara av att inspektera landets ca 8 000 serveringsställen. Därutöver har de tillsynsskyldighet över ca 200 trafikserveringstillstånd, ca 6 000 serveringstillstånd för öl klass II samt ca 13 000 detaljhandelstillstånd för öl klass II. Lagstiftarnas intentioner att förstärka tillsynen har således hindrats av att arbetet med tillståndsansökningar ökat och tagit en allt större del av länsstyrelsernas resurser i anspråk. Följden har blivit att det skett en gradvis förskjutning mot mer tillståndsprövning och mindre tillsyn. Övervakning av nykterhet och ordning är normalt i första hand en angelägenhet, vilket bl.a. framgår av 11 § socialtjänstlagen. I kommunerna finns också vid sidan av polisens insatser personella resurser för detta ändamål och dessutom en betydande lokalkännedom. Ges kommunerna huvudansvaret för den direkta restaurangkontrollen kan denna uppgift naturligt knyta an till uppsökande verksamhet. Kommunens motivation för tillsyn av restaurangerna bör öka vid en kommunalisering av tillståndsgivningen. Möjlighet finns också att ge kommunerna rätt att ta ut tillsynsavgifter för de kostsamma restauranginspektionerna som ofta måste utföras på obekväm arbetstid. Regeringen vill understryka att en kraftfull och väl fungerande tillsyn av tillräcklig omfattning är en förutsättning för flera av de förslag till ändringar och förenklingar av lagstiftningen som läggs fram i propositionen. Enligt regeringens uppfattning bör kommunerna som tillståndsmyndighet ha huvudansvaret för den omedelbara tillsynen av restaurangverksamheten medan uppgift mer bör bli att övervaka och stödja kommunernas verksamhet. Detta bör ske både i form av råd och annan vägledning och i form av kontroll av hur en kommun handlägger enskilda ärenden, inbegripet möjligheten att vid anledning inspektera serveringsställen som kommunen lämnat tillstånd till. Detta hindrar heller inte att i rollen som regional samordnare av olika statliga och kommunala tillsynsmyndigheter gentemot restaurangbranschen också bedriver direkttillsyn av restaurangverksamheten. Några särskilda tvångsbefogenheter för gentemot kommunerna är dock enligt regeringens uppfattning inte mera motiverade på detta område än på t.ex. socialtjänstområdet. Länsstyrelserna skall inom såväl socialtjänstområdet som när det gäller serveringstillstånd följa den kommunala tillämpningen, ge råd och stöd åt kommunerna samt se till att de fullgör sin uppgift på ett ändamålsenligt sätt. Länsstyrelserna skall, som statens företrädare i länet, föra ut statsmakternas politik och följa upp att den får genomslag i länet. Även om saknar direkta maktmedel förutsätter regeringen att i kraft av sin fackkompetens och bredare kunskap om lagstiftningens syfte och tillämpning har goda möjligheter att som till- synsmyndighet påverka en praxis som inte ligger i linje med lagstiftningens intentioner. Den rollfördelning mellan länsstyrelse och kommun som regeringen här föreslår överensstämmer också med vad som i allmänhet gäller på andra rättsområden och med intentionerna i länsstyrelsereformen. roll på serveringsområdet blir således att dels övervaka och stödja kommunernas verksamhet, dels att på det regionala planet följa upp alkoholhanteringen och den verksamhet som bedrivs med stöd av alkohollagen. Det finns ett klart samband mellan den regionala tillsynen och uppföljningen. Tillsynen lokalt ger ofta information som ger anledning till en mer systematisk uppföljning regionalt. Den systematiska uppföljningen kan i sin tur ge anledning till inspektion av enskilda ärenden. i har som en följd av olika uppgifter om ekonomisk brottslighet, svart arbetskraft, olaga diskriminering och annan kriminell verksamhet inom restaurangbranschen tillsammans med polisen i länet tagit initiativ till vad man kallar . Grund-idén är att inom ramen för befintliga resurser samordna flera såväl statliga som kommunala myndigheters tillsynsarbete gentemot restaurangbranschen, som t.ex. , polisen, skattemyndigheten, kronofogdemyndigheten, yrkesinspektionen, brandförsvaret, , socialförvaltningen, tullen, länsarbetsnämnden etc. Denna typ av samordnad tillsynsverksamhet har visat sig vara mycket effektiv. Regeringen har därför uppdragit åt samtliga länsstyrelser att på det regionala planet samordna sådana insatser. Länsstyrelserna bör enligt regeringens uppfattning även fortsättningsvis prioritera denna typ av samordnand regional tillsynsverksamhet. När det gäller beslut om olika administrativa ingripanden så blir det kommunen som i fortsättningen blir den myndighet som skall svara för sådana. Det kan ibland uppstå sådana missförhållanden i en restaurangverksamhet att det är angeläget att snabbt ingripa med en kraftigt verkande sanktion. Ett återkallande av ett tillstånd kan vara befogat både när en serveringsrörelse har vållat allvarliga alkoholpolitiska olägenheter och när omfattande ekonomiska oegentligheter har konstaterats. Regeringen vill här uppmärksamma kommunerna på vikten av att när man ser över sina delegationsbestämmelser vad gäller beslut i serveringsärenden enligt den nya alkohollagen också möjliggör beslut enligt 6 kap 36 § i kommunallagen. Regeringen anser också att det är viktigt att ta till vara den erfarenhet och kompetens som har byggts upp hos länsstyrelserna. Därför föreslås att särskilda regler skall gälla under en övergångstid innan kommunerna ges det fulla ansvaret för tillståndsgivningen. föreslås att länsstyrelserna efter hörande av kommunen fullgör kommunernas uppgifter. skall länsstyrelserna yttra sig i alla ärenden om permanenta serveringstillstånd och i ärenden om återkallelse m.m. av tillstånd. Länsstyrelserna bör även utöva en intensifierad tillsyn så att kommunerna ges erforderligt stöd fram till dess de byggt upp tillräcklig erfarenhet på området. Med tanke på och ett eventuellt framtida medlemskap i och de förändringar av alkoholpolitiken som detta föranleder är det också viktigt att förändringarna på serveringsområdet noga följs och utvärderas. Länsstyrelserna får här en viktig uppgift . Länsstyrelsernas uppföljning bör inriktas på den nya alkohollagens funktion och effekter inom länet med avseende på dels själva alkoholförsäljningen och frågor som hänger samman därmed, dels antalet serverings- och andra försäljningsställen liksom karaktären på dessa. bör systematisera, sammanställa och analysera information från den regionala tillsynen som i sin tur kan utgöra grund för den nya Alkoholinspektionens nationella uppföljning och utvärdering av alkohollagens funktion och tillämpning. Regeringens förslag: I samband med dels avvecklandet av tillverknings- och partihandelsmonopolen dels kommunaliseringen av serveringstillstånden ställs krav på att den nya centrala alkoholmyndigheten kan utöva en effektiv tillsyn inom alla led i alkoholhanteringen. Myndigheten måste också redan i samband med pröv- ningen av ansökningar om tillstånd enligt lagen ges möjlighet att kontrollera den sökandes vandel. Mot bakgrund härav skall hos Alkoholinspektionen inrättas ett centralt register, där uppgifter skall registreras om bl.a. dem som söker tillstånd enligt lagen. Förslaget i departementspromemorian: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte berört förslaget i departementspromemorian att inrätta ett centralt tillståndsregister. Da- tainspektionen har dock framhållit bl.a. att särskild försiktighet är påkallad vid bl.a. registrering av brottsuppgifter. Skälen för regeringens förslag: Av tidigare avsnitt har framgått att ett av de mest verkningsfulla medlen i den svenska alkoholpolitiken har varit alkoholmonopolen däribland tillverknings- och partihandelsmonopolet. Avveck- lingen av dessa monopol och införandet av en ordning där flera tillverkare, importörer och partihandlare skall ges möjlighet att konkurrera på lika villkor ställer krav på dels att tillståndsmyndigheten ges möjlighet att rätt bedöma en sökandes förutsättningar att handha den socialt ansvarsfulla uppgiften att hantera alkoholdrycker, dels en effektiv och verkningsfull tillsyn. Vid tillståndsprövningen måste Alkoholinspektionen ha tillgång till uppgifter om den sökandes personliga och ekonomiska förhållanden i vid mening för att kunna göra en korrekt lämplighetsprövning. Likaså måste inspektionen fortlöpande kunna kontrollera att tillståndshavarna följer de för tillstånden gällande bestämmelserna i lagen och att deras agerande i näringsverksamheten inte är sådant att grund för omprövning av lämnat tillstånd föreligger. Vidare skall inspektionen ta över samlade tillsynsansvar på alkoholområdet vilket kräver en bred informationsbas i den uppföljande, rådgivande och vägledande verksamheten. Alkoholinspektionens informationssystem skall omfatta samtliga tillståndshavare enligt alkohollagen, dvs. oavsett om tillståndet har meddelats av Alkoholinspektionen eller av en kommun. I den s.k. riktlinjepropositionen (prop.1993/94:136 s.20) framhölls också att alla ekonomiska aktörer inom alkoholområdet skulle åläggas att lämna uppgifter om tillverkning och försäljning till den nya myndigheten, som skulle få i uppgift att följa utvecklingen inom alla led i alkoholhanteringen. Genom ett heltäckande informationssystem skulle den nya myndigheten ha möjlighet till effektiv tillsyn och kontroll. Ett tillståndsregister bör därför föras hos den nya centrala tillstånds- och tillsynsmyndigheten. Med hänsyn till att registret för sin funktion måste innehålla även vissa känsliga personuppgifter bör den grundläggande regleringen tas in i själva alkohollagen. Registret skall få användas för handläggning av ärenden om tillstånd hos myndigheten samt för tillsyn över de näringsidkare som fått tillstånd av myndigheten. Registret skall vidare få användas för tillsynsmyndigheternas allmänna tillsyn enligt lagen, för uppföljning och utvärdering av det nya regelsystemet samt för framställning av statistik beträffande ärenden enligt lagen. Registret skall innehålla uppgifter om den som har tillstånd enligt lagen, den som har haft tillstånd enligt lagen, den som ansöker om tillstånd enligt lagen samt den som har ansökt om tillstånd enligt lagen. Beträffande dem som inte har någon tillståndsansökan under prövning eller något löpande tillstånd kan uppgifterna begränsas kraftigt. I andra fall bör registret kunna innehålla bl.a. personuppgifter, vissa uppgifter om brott, restförda skatter och avgifter samt närmare uppgifter om tillståndet, lämnade villkor och om tillsynsförrättningar som ägt rum enligt lagen. Uppgifter till registret skall kunna hämtas från bl.a. polis- och kronofogdemyndighet. Utlämnande av uppgifter skall också kunna ske i viss utsträckning i särskilt angivna fall till polis- och skattemyndighet. Upp- gifter skall också kunna lämnas ut till kommun eller länsstyrelse i den mån upp- gifterna är av betydelse för dessa organs tillståndsprövning eller tillsyn. I reglerna om registret bör vidare tas in bestämmelser om gallring av registerin- formation efter det att uppgiften registrerats och om undantag härifrån. Vidare bör föreskrivas att tillståndshavare och sökande skall lämnas information om registret och om registrerade förhållanden.