prop · GI03229 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1994/95:229 Vissa avräkningsfrågor vid personskadeersättning Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag till vissa ändringar av reglerna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) om förmåner som skall avräknas när man bestämmer skadestånd för inkomstförlust med anledning av personskada. Avräkning skall göras för ersättning för inkomstförlust från vissa person- försäkringar. Det skall i fortsättningen inte ha någon betydelse om det är en individuellt tecknad försäkring, en gruppförsäkring eller en kollektivavtalsgrundad försäkring. Det avgörande skall i stället vara om försäkringen är en anställningsförmån för den som har tillfogats skadan. Så är det i de fall där premierna för försäkringen betalas av arbetsgivaren. Samma regel skall gälla för olycksfalls- och sjukförsäkringar som för pensionsförsäkringar. Till följd av den ändringen kan avräkningsbestämmelserna utformas enklare än . I propositionen behandlas också frågan om avräkning för sjuklön som arbets- givaren betalar på grund av bestämmelserna i lagen (1991:1047) om sjuklön. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . 1 Förslag till riksdagsbeslut.............. 3 2 Förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207).............. 4 3 Ärendet och dess beredning............... 5 4 Nuvarande ordning........................ 5 4.1 Avräkning enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen......................... 5 4.2 Något om avräkningsförmånerna........ 8 4.3 Regressrätt.......................... 13 4.4 Lagen (1991:1047) om sjuklön......... 14 5 Avräkning för lagstadgad sjuklön......... 15 6 Avräkning för ersättning från pensionsförsäkring, sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring.................... 21 7 Ikraftträdande........................... 27 8 Förslagets kostnadseffekter.............. 27 9 Författningskommentar.................... 28 Bilaga 1 Promemorians lagförslag.............. 30 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanserna... 31 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag.......... 32 Bilaga 4 Lagrådets yttrande................... 33 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 34 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i skadeståndslagen(1972:207). 2 Förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) Härigenom föreskrivs att 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207)[1] skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 kap.3 §[2] Vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust eller förlust av underhåll avräknas förmån som den skadelidande med anledning av förlusten har rätt till i form av 1. ersättning, som utgår 1. ersättning som på grund av obligatorisk betalas på grund av försäkring enligt lagen obligatorisk försäkring (1962:381) om allmän för- enligt lagen (1962:381) säkring eller på grund av om allmän försäkring eller lagen (1976:380) om på grund av lagen arbetsskadeförsäkring, (1976:380) om eller annan likartad arbetsskadeförsäkring förmån, eller någon annan likartad förmån, 2. sjuklön eller 2. pension eller annan pension som utges av periodisk ersättning arbetsgivare på grund av eller sjuklön, om förmånen anställningsavtal, betalas av en arbets- givare eller på grund av en försäkring som är en anställningsförmån. 3. pension som utgår på grund av kollektiv tjänstepensionsförsäkring, 4. periodisk ersättning som utgår på grund av sådan olycksfalls- eller sjukförsäkring som har meddelats på grund av kollektivavtal. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I sitt betänkande 1991/92:LU8 anmärkte lagutskottet att det kunde anses oklart om bestämmelserna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) om avräkning vid bestämmande av skadestånd för inkomstförlust vid personskada omfattar sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Därmed ansåg utskottet det också osäkert vad som gäller i fråga om arbetsgivares regressrätt för sådan sjuklön (s. 14). Uttalandena gjordes med anledning av en motion (1990/91:Sf52) där det hemställts att skulle besluta om regressrätt för arbetsgivare mot skadevållare för sjuklön som betalats enligt lagen om sjuklön. ansåg det angeläget med ett klarläggande av rättsläget lagstiftningsvägen och hemställde att skulle ge regeringen detta till känna. biföll utskottets hemställan (rskr. 1991/92:45). Enligt gällande rätt avräknas sådan pension som är en ersättning för inkomstförlust och som betalas ut på grund av kollektiv tjänstepensions- försäkring. Försäkringsbranschens Serviceaktiebolag föreslog i en skrivelse till , dnr 82-2705, att också pension som betalas på grund av individuell tjänstepensionsförsäkring i fortsättningen skall avräknas när skadestånd bestäms. förordnade f.d. justitierådet att göra en översyn av bestämmelserna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen, och han utarbetade promemorian Vissa avräkningsfrågor vid personskadeersättning (Ds 1994:73). I promemorian föreslås ändringar i avräkningsreglerna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr 94/2107). I promemorian framhålls att det kan vara motiverat med en mera omfattande utredning av de allmänna principerna för samordningen mellan å ena sidan skadestånd och å andra sidan andra förmåner vid personskada. Flera remissinstanser anför i sina yttranden att det är angeläget att en sådan utredning görs. Regeringen kommer senare att ta ställning till den frågan. Lagrådet har granskat lagförslaget och lämnat det utan erinran. En redaktionell ändring har gjorts i lagtexten. Lagrådsremissens lagförslag finns i bilaga 3 och Lagrådets yttrande i bilaga 4. 4.1 Avräkning enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen Reglerna om bestämmande av skadestånd för personskada finns i 5 kap. skadeståndslagen (SkL). Dessa regler kom till i huvudsak genom lagändringar (prop. 1975:12, bet. 1975:LU16, rskr. 1975:133, bet. 1975:LU23, rskr. 1975:209, SFS 1977:272). I 1 § anges vad ersättningen till den som tillfogats personskada skall omfatta och i 2 § finns motsvarande regler för fall då skadan har lett till döden. I 3 § föreskrivs avräkning från ersättning för inkomstförlust eller förlust av underhåll för vissa förmåner som den skadelidande uppbär från annat håll med anledning av skadefallet. Bestämmelserna i 5 kap. 3 § SkL innebär att avräkning skall göras när skadeståndet bestäms, om den skadelidande med anledning av förlusten har rätt till ersättning som utgår på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller på grund av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, eller annan likartad förmån. Sjuklön eller pension som betalas av arbetsgivare på grund av anställningsavtal skall också avräknas. Detsamma gäller pension som utgår på grund av kollektiv tjänstepensionsförsäk- ring samt periodisk ersättning som utgår på grund av sådan olycksfalls- eller sjukförsäkring som har meddelats på grund av kollektivavtal. I det följande redovisas de principer som legat till grund för regleringen i 5 kap. 3 § SkL. Avräkning genom netto- respektive bruttometod Frågan om vilka förmåner som skall avräknas vid bestämmande av skadestånd inrymmer vissa tankemässiga komplikationer. Det gäller framför allt förhållandet mellan avräkningsfrågan och frågan om regressrätt mot skadevållaren för den som ersätter den skadelidande i annan ordning, t.ex. en försäkringsgivare. Det finns en koppling mellan avräkning och regressrätt som innebär att avräkningsreglerna direkt påverkar regressrätten och vice versa. Därför är det viktigt att redan här klargöra att avräkning kan göras antingen genom en "nettometod" eller genom en "bruttometod". Svensk skadeståndsrätt bygger i huvudsak på den ena av dessa metoder och det kan givetvis inte komma i fråga att i det här sammanhanget ändra regelsystemets grundläggande struktur. Den metod för avräkning som 5 kap. 3 § SkL är ett uttryck för brukar kallas nettometoden. Den innebär att slutlig avräkning mellan skadestånd och förmåner görs redan när skadeståndet fastställs. Skadeståndet bestäms till skillnaden mellan den totala skadan och de förmåner som den skadelidande har rätt att få. Förmånerna avräknas med de belopp som är aktuella när skadeståndet bestäms. Det fastställda skadeståndsbeloppet påverkas därefter inte om förmånernas storlek skulle ändras. Principen om avräkning enligt nettometoden innebär att skadestånd enbart kan komma i fråga om den totala skadan överstiger de avräkningsförmåner som den skadelidande har rätt till. Nettometoden innebär alltså att den skadeståndsskyldige undgår skadeståndsskyldighet för de förluster som motsvarar de förmåner som skall avräknas. En annan metod för avräkning är den s.k. bruttometoden. Skadeståndet bestäms då till ett belopp som motsvarar hela skadan. När förmåner som är förenade med regressrätt betalas ut till den skadelidande före skadeståndsersättningen minskar hans skadeståndsfordring i motsvarande mån. Om den skadelidande blir ersatt genom skadestånd har han därefter inte rätt att uppbära en förmån för motsvarande förlust, om förmånen är förenad med regressrätt. Det innebär t.ex. att försäkringsgivarens ansvar för förlusten vid skadeförsäkring minskar, om försäkringstagaren väljer att kräva skadestånd i stället för att begära försäk- ringsersättning och den skadeståndsskyldige betalar ut skadeståndet. När lagändringar gjordes valdes alltså nettometoden som huvudprincip. Nettometoden ansågs underlätta skaderegleringen väsentligt eftersom den innebär att parterna redan från början med säkerhet kan beräkna skadeståndets storlek. Följden av nettoavräkning är ju att regressrätt inte finns för förmånerna och att en uppräkning av dessa alltså inte påverkar skadeståndet. I förarbetena till bestämmelserna framhölls att en regressrätt beträffande de förmåner som skall avräknas oftast har ringa ekonomisk betydelse för den som betalar ut förmånen (prop. 1975:12 s. 128 f.). Målsättningen var att minska skadeståndsrättens betydelse i fråga om personskada. Ett skäl för denna strävan var att rätten till skadestånd ofta beror på tillfälliga omständigheter. Det ansågs därför att skadestånd i ökad utsträckning borde samordnas med andra förmåner som en skadelidande har rätt till. Man ville sålunda öka betydelsen av sådana förmåner som den skadelidande får oberoende av om han kan få skadestånd (prop. 1975:12 s. 125). Samordningen skulle bidra till att ersättningssystemet blev enkelt och kostnaderna för ska- deregleringen låga. En följd av den angivna samordningen är att regressrätten är begränsad och att den skadevållande i regel bara behöver betala en mindre del av skadan. Det är en effekt som ofta varit föremål för diskussion (se vidare i avsnitt 4.3). Förutsättningen för avräkning enligt 5 kap. 3 § SkL är att den skadelidande har rätt till förmånen med anledning av den förlust skadeståndet skall ersätta. Enbart förmåner som betalas ut på grund av förluster som har orsakssamband med den handling eller underlåtenhet som lett till skadeståndsskyldighet kan alltså avräknas. För att klargöra vissa utgångspunkter för den nuvarande regleringen finns det anledning att diskutera ändamålet med vissa förmåner samt jämföra med skadeståndets ändamål. Förmåner som är resultatet av den skadelidandes sparande omfattas i princip inte av bestämmelserna i 5 kap. 3 § SkL. Det framhölls i förarbetena att man skulle närma sig ett system med skälighetsprövning av skadeståndet med hänsyn till den skadelidandes ekonomiska förhållanden, om samordningen skulle omfatta även försäkringsformer som innefattar ett sparande. Det ansågs att en sådan samordning skulle föra för långt (prop. 1975:12 s. 124, bet. 1975:LU16 s. 31 f.). Det nu sagda stämmer med den angivna utgångspunkten, att enbart förmåner som betalas på grund av den aktuella skadan skall avräknas. I den mån en utbetalning till den skadelidande är en återbetalning av sparande jämte förräntning av detta, som exempelvis vid ålderspension från pensionsförsäkring, är det inte fråga om en förmån som betalas för en ekonomisk förlust som inträffat på grund av personskada. Ålderspension skall alltså inte avräknas enligt 5 kap. 3 § SkL. När det gäller pensionsförmåner är det således pension som betalas ut före den tidpunkt då ålderspension börjar betalas, dvs. sjukpension (ibland kallad invalidpension), och efterlevandepension som är av intresse i fråga om avräkning. Förmåner som är avsedda att delvis ersätta annat än inkomstförlust och förlust av underhåll, t.ex. omställningskostnader eller ideell skada, avräknas i princip inte enligt gällande rätt. Även detta beror på att avräkning skall göras enbart om den skadelidande har rätt till förmånen med anledning av den förlust som skadeståndet skall täcka. Det skall vid avräkning naturligtvis inte ske en sammanblandning av olika ersättningsposter. Det är en viktig princip. En eventuell överkompensation för ideell skada - om en sådan skulle kunna konstateras - skall därför inte avräknas från skadestånd för inkomstförlust. För att systemet inte skall bli för komplicerat skall avräkning enligt 5 kap. 3 § SkL göras enbart för periodisk ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring. Engångsbelopp ur sådana försäkringar anses nämligen ersätta såväl ekonomisk som ideell skada. Förfarandet skulle kompliceras avsevärt och bli i viss mån godtyckligt om avräkning skulle göras för en del av ett sådant engångsbelopp. Av samma skäl skall avräkning enligt 5 kap. 3 § SkL inte ske för förmåner i form av kapitalbelopp från livförsäkring även om försäkringen inte innefattar sparande (SOU 1973:51 s. 209). Den skadelidandes eget initiativ Enligt förarbetena till 5 kap. 3 § SkL borde avräkning inte ske i fråga om försäkringar som den skadelidande själv tecknat. Det ansågs finnas skäl att ta hänsyn till den skadelidandes eget initiativ eftersom skadevållaren annars kunde dra fördel av den skadelidandes förtänksamhet. Det ansågs självklart att avräkningsreglerna inte får medföra att den skadelidande själv bär någon del av förlusten med anledning av skadan (prop. 1975:12 s. 126 f.). 4.2 Något om avräkningsförmånerna Övervägandena bakom bestämmelserna om avräkning i 5 kap. 3 § SkL har lett till att förmåner från socialförsäkring (p. 1) och vissa förmåner som betalas ut på grund av anställning (p. 2-4) skall avräknas när skadestånd bestäms. Vad gäller avräkning för anställningsförmåner har avsikten varit att det i princip inte skall ha någon betydelse om förmånerna betalas av arbetsgivaren direkt eller genom en försäkring som arbetsgivaren betalar. Däremot faller de flesta typer av ersättning från privata försäkringar utanför samordningsregeln i 5 kap. 3 § SkL. Det anfördes i förarbetena att "frivilliga försäkringar" torde karakteriseras av att de är avsedda att tillgodose den försäkrades speciella situation och hans behov av trygghet (bet. 1975:LU16 s. 33). I detta lagstiftningsärende knyts intresset främst till sjuklön enligt lagen (1991:1047) om sjuklön samt till olika typer av försäkringsersättningar som den enskilde kan uppbära som kompensation för en inkomstförlust som han drabbas av till följd av den aktuella skadan. Sjuklön behandlas i avsnitt 4.4. Här skall redogöras för de försäkringar som är av intresse. Tjänstepensionsförsäkringar är sådana pensionsförsäkringar som har samband med ett anställningsförhållande och för vilka arbetsgivaren betalar hela premien. Dessa försäkringar avser att trygga den anställdes pension. Tjänstepensionsförsäkringen berättigar först och främst till ålderspension. Om den anställde blir varaktigt oförmögen att arbeta, betalas vanligtvis sjukpension enligt försäkringen om rätten till sjuklön har upphört. Vid dödsfall betalas ofta försäkringsersättning till den anställdes efterlevande (efterlevandepension). Som sagts är det de två sistnämnda förmånerna som är av intresse när det gäller avräkning enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen. föreskrivs avräkning enligt 5 kap. 3 § 3 SkL endast för pension som utgår från kollektiv tjänstepensionsförsäkring. Med kollektiv försäkring avses i detta sammanhang dels försäkringar enligt avtal - gruppavtal - som gäller för en större eller mindre grupp av personer som anges i avtalet, dels försäkringar som är grundade på kollektivavtal. Kollektivavtalsgrundad försäkring är sådan försäkring som tecknas av arbetsgivare för att ge försäkringsskydd åt anställda och som meddelas enligt villkor som följer ett i villkoren angivet kollektivavtal (se Personförsäkringslag, SOU 1986:56, s. 239 f., och Ny försäkringsavtalslag, Ds 1993:39, s. 197). Individuella tjänstepensionsförsäkringar avser en enskild arbetstagare. Ersättning från sådana tjänstepensionsförsäkringar avräknas alltså inte när skadestånd bestäms. Det är inte ovanligt med individuella tjänstepensionsförsäkringar. De förekommer dels i företag som inte är bundna av kollektivavtal, dels för arbetstagare som inte är anslutna till en kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförsäkring. Flertalet av de individuellt försäkrade tillhör den s.k. frikretsen. Dit brukar räknas ägare av företag som inte är juridisk person, delägare i handelsbolag och sådana aktieägare i aktiebolag som ensamma eller tillsammans med make, föräldrar eller barn äger minst en tredjedel av aktierna. Vidare räknas företagares make som är sysselsatt i företaget till frikretsen samt normalt också verkställande direktör i aktiebolag och vissa andra befattningshavare i ledande ställning inom större företag. Också vissa andra anställda brukar sakna skydd genom kollektiv försäkring, nämligen tjänstemän som arbetar , personer samt sådana personer som anställts efter fyllda och lyfter pension från anställning hos en annan arbetsgivare eller saknar tidigare intjänad pensionsrätt. Av dessa grupper kan delägare i aktiebolag, kommanditdelägare och personer som är anställda få tjänstepension, medan ägare av enskild firma och andra delägare i handelsbolag än kommanditdelägare är hänvisade till privat pensionsförsäkring. I promemorian anförs att den privata pensionsförsäkring som de sistnämnda kan teckna innehåller i stort sett samma villkor som en individuell tjänstepensionsförsäkring. En tjänstepensionsförsäkring brukar vara kombinerad med en s.k. premiebefrielseförsäkring, som ger rätt till premiebefrielse vid mera långvarig arbetsoförmåga på grund av sjukdom och olycksfall. Det innebär att den skadelidande kan vara berättigad att få sjukpension som premierna för hans ålderspension betalas ur premiebefrielseförsäkringen. Eftersom det är arbetsgivaren som betalar premierna för en tjänste- pensionsförsäkring verkar en befrielse från skyldigheten att betala dessa i första hand till arbetsgivarens förmån. Vid fastställande av skadestånd för inkomstförlust kan det dock beaktas om den skadelidande har förlorat pensionsförmåner till följd av skadan på så sätt att hans ålderspension har blivit mindre än annars. En premiebefrielseförsäkring säkerställer i princip att ålderspensionen blir densamma oavsett att den skadade fått lägre inkomster på grund av nedsatt arbetsförmåga. På det sättet minskar en premiebefrielseförsäkring den skadelidandes inkomstförlust. Skadestånd för förlust av underhåll avser dödsfall och är avsett att försätta den efterlevande i samma ekonomiska situation som om dödsfallet inte hade inträffat. Huvudtanken bakom bestämmelserna i 5 kap. 2 § SkL är att den efterlevande skall kunna leva på i stort sett samma levnadsstandard som . Skadeståndet skall sålunda bestämmas så att det motsvarar de ekonomiska förhållandena om den döde hade fått leva vidare. Förlust av underhåll täcks numera inte sällan helt eller delvis genom för- säkringsförmåner. När skadeståndet bestäms skall avräkning göras enligt 5 kap. 3 § SkL för vissa av dessa förmåner. Det gäller efterlevandepension från kollektiv tjänstepensionsförsäkring. Avräkning skall därvid göras även om efterlevandepensionen helt eller delvis motsvarar ett sparande. Här skiljer sig alltså avräkningsregeln vid förlust av underhåll från vad som gäller vid inkomstförlust. Ett skäl för det är att skadestånd till efterlevande är ett avsteg från huvudprincipen att endast den som drabbas av en skada har rätt till skadestånd. Det är oftast inte heller möjligt att med någon exakthet uppskatta den efterlevandes förlust med anledning av dödsfallet. Det är sålunda svårt att göra en rimligt säker jämförelse mellan de anhörigas verkliga ekono- miska situation och den situation som skulle ha varit om dödsfallet inte hade inträffat. Skadeståndet till efterlevande skall vidare bestämmas efter en skälig- hetsprövning enligt 5 kap. 2 § andra stycket SkL. Skälen för detta är väsentligen desamma som de skäl som redovisats för att sparande kan avräknas enligt 5 kap. 3 §. Skadeståndet skall bestämmas till vad som är skäligt med hänsyn till den efterlevandes förmåga att försörja sig, bl.a. genom eget arbete, egen förmögenhet och sådana försäkringsersättningar som inte avräknas enligt 5 kap. 3 § (prop. 1975:12 s. 121). Av detta följer att en efterlevandepension från en privat pensionsförsäkring eller en engångsbetalning från en livförsäkring kan medföra att skadeståndsskyldigheten begränsas eller helt faller bort. Det gäller alltså trots att sådana förmåner inte skall avräknas enligt 5 kap. 3 §. En sjukförsäkring omfattar i regel endast periodisk ersättning avsedd att kompensera en del av den inkomstförlust som följer av arbetsoförmåga.En sjukförsäkring där ersättningen är periodisk är avsedd att täcka skillnaden mellan å ena sidan den försäkrades vanliga inkomst och å andra sidan den sjukersättning som han i förekommande fall får från arbetsgivaren och enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Syftet är alltså uteslutande att ersätta inkomstförlust. Försäkringsbolagen försöker så långt som möjligt undvika att den försäkrade blir berättigad till högre försäkringsersättning än som kompenserar inkomstbortfallet (överförsäkring). Genom maximiregler för försäkringsbeloppen söker bolagen se till att den försäkrade inte kompenserar sig för av sin lön före skatt. I fråga om gruppsjukförsäkring för tjänstemän förekommer exempelvis maximiregler av innebörd att ett försäkringsbelopp om förutsätter en månadsinkomst överstigande . Den försäkrade kan givetvis välja att inte kompensera sig maximalt utan bestämma ett lägre ersätt- ningsbelopp. Arbetsoförmåga enligt sjukförsäkring föreligger då den försäkrade förlorat arbetsförmågan helt eller fått den nedsatt till minst hälften på grund av sjukdom eller olycksfall. kan sjukersättning betalas ut om arbetsförmågan är nedsatt med . Fullständig arbetsoförmåga medför rätt till hela försäkringsbeloppet. Om arbetsförmågan är nedsatt i sådan grad att ersättning betalas ut men den försäkrade inte är helt oförmögen till arbete, betalas ersättning med så stor del som svarar mot nedsättningen. Ersättningen betalas ut , ofta efter en karenstid. De periodiska ersättningsbeloppen bestäms på förhand i försäkringsavtalet, vanligtvis enligt schabloner som står i viss relation till årslönen. bestäms försäkringsersättningen till beloppet, men det förekommer också att ersättningen bestäms som en viss procentsats av den försäkrades lön. Det sker således ingen exakt beräkning av hur stor inkomstförlusten blir i det enskilda fallet, men anpassningen till den försäkrades inkomster är tydlig. Anpassningen till lönen beror främst på att överförsäkring skall undvikas. Schablonerna används företrädesvis av det skälet att de medför lägre administrationskostnader än om ersättningen är mer individualiserad. Försäkringsbolagen kräver vid individuella sjukförsäkringar att försäk- ringstagaren lämnar uppgifter om sina inkomstförhållanden och om andra försäkringar som han har samt att han meddelar bolaget om inkomstförhållandena skulle ändras.