prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — anser att de allmänna och de särskilda aktsamhetsreglerna istället bör vara harmoniserade och ingå i ett och samma kapitel i balken. - - - Införandet av en stoppregel bör kunna stärka miljöarbetet. Den av kommittén föreslagna stoppregeln (3 kap. 7 §) har dock en utformning som leder till orimliga konsekvenser. Det kan enligt uppfattning inte vara ändamålsenligt att införa ett så strikt skydd som anges i såväl första som andra stycket. Ett mycket stort antal verksamheter, däribland trafik i tätorter, rationellt skogsbruk och åtskilliga prövade eller prövningspliktiga verksamheter, skulle med automatik riskera att förbjudas och kräva prövning av regeringen. Stoppregeln måste därför ges en snävare utformning, dock minst med samma innebörd som nuvarande regler i miljöskyddslagen. Vidare bör övervägas att delegera den beskrivna undantagsprövningen till . 4.33 i : föreslår att 2 kap. 1 § 3 st utvidgas till att även omfatta 3 kap. I specialmotiveringen sägs att aktsamhetsreglerna skall iakttas i exempelvis jord- och skogsbruket. Balken ger dock ytterst begränsade möjligheter att bevaka att så verkligen sker. föreslår därför att 2 kap. 1 §, 3 st utvidgas till att även omfatta 3 kap. 4.34 i : Reglerna i 3 kap., vars förebilder finns framför allt i miljöskyddslagen och lagen om kemiska produkter, avses tillämpas vid all verksamhet som regleras i balken. De skall också ligga till grund för utbildning och opinionsbildning. Reglerna är därför - frånsett 3:7 (stoppregeln) - vida och ganska allmänt hållna. Kapitlet skall tjäna som underlag till föreskrifter och bestämmelserna är inte straffsanktionerade. Det kan befaras att det kommer att dröja innan erforderliga föreskrifter finns utfärdade. Balken innebär därför i "befintligt skick" i vissa avseenden ett steg tillbaka i förhållande till nu gällande lagstiftning. Exempelvis försvinner den straffsanktionerade substitutionsprincipen i lagen om kemiska produkter. Om det inte anses lämpligt med ett mer omfattande 3 kap. som innehåller alla hänsyns- regler, regler om lokalisering, substitutionsprincipen o.dyl., borde det övervägas att arbeta ihop de allmänna aktsamhetsreglerna med de speciella i fjärde avdelningen. Detta skulle göra balken mera operationell och överlappningar skulle undvikas. Tillåtlighetsregler skulle kunna utformas enhetligt. Stoppregeln är enligt uppfattning alltför strikt utformad. Den kommer inte att kunna tillämpas enligt ordalydelsen. Det blir därför nödvändigt att göra tolkningar i strid mot denna. Följden blir att respekten för balken i dess helhet minskar. Kommittén har inte redovisat någon bärkraftig kritik mot motsvarande bestämmelser i nuvarande lagstiftning. 4.35 i : Möjligheten till en extra skälighetsbedömning i 3 kap. 6 § kan utgå. Risken är annars att den kan komma att tolkas mycket fritt av alla som har att iaktta reglerna om försiktighetsmått, utbyte och BAT, bästa tillgängliga teknik. Bedömningen av vad som är att anse som BAT skall ändock göras utifrån en helhetssyn där inte bara utsläpp utan resursaspekter, organisation av produktionen, kretslopp och även ekonomi skall vägas in. En skälighetsbedömning liknande dagens men där bl.a. ekonomiskt rimlig ersatts av ekonomiskt möjlig. - - - Däremot redovisar stoppregeln i 3 kap. 7 § en mycket hög ambitionsnivå, vilken inte alltid motsvaras av innehållet i balkens efterföljande delar. I sak är det dock en mycket viktig markering av människans och miljöns toleransgränser. Kravet på regeringens tillåtlighetsprövning redan om en påtaglig skada kan befaras, omfattar dock inte samtliga tillståndsprövningar. Lässtyrelsen anser inte att det skall finnas några undantag från denna regel. 4.36 kommun: Den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 § innebär en skärpning i jämförelse med nuvarande lagstiftning. Detta innebär bl.a. att fara för skada på människors hälsa aldrig accepteras eller att miljökvalitetsnormer överskrids. Vi ser positivt på den föreslagna skärpningen men anser att det är oklart hur och när regeln kan tillämpas. Om oklarhet råder på detta område finns risken att regeln inte kommer att användas. 4.37 : Den föreslagna lydelsen av 3 kap. 7 § innebär en skärpning av nuvarande lagstiftning. Det klara uttrycket för att en verksamhet, hantering eller åtgärd inte får skada människors hälsa är mycket tydlig och visar utredningens vilja att ta tillvara människors rätt till hälsa, vilket blir än tydligare i och med att det räcker om det kan befaras att skada på hälsan kan uppstå, både vid befintliga som planerade verksamheter. Ordet "befaras" kan leda till osäkerhet i tolkning och tillämpning varför motiven till lagtexten måste göras tydligare. 4.38 kommun: I 3 kap. 2 § används uttrycket "som behövs" beträffande den upplysnings- och informationsskyldighet som skall åvila den som utövar miljöfarlig verksamhet. Kommunen anser att en omformulering eller ett förtydligande av begreppet är nödvändigt. Den nuvarande miljöskyddslagen anger klart hur skälighetsbedömningen skall göras och vilka faktorer som skall styra den. Denna reglering har visat sig vara effektiv och det är viktigt att den inte urholkas i den nya miljölagstiftningen. - - - Uttrycket "utrustning av något slag" i 3 kap. 4 § är oklart. Denna regel om bästa möjliga teknik blir tillämplig endast då utövaren använder sig av "utrustning av något slag". I motiven definieras inte vad som avses med detta uttryck. Det kan avse allt från en produktionsanläggning till en skrivmaskin. - - - Kommunen anser att stoppregeln i 3 kap. 7 § är realistisk. Skada på människors hälsa enligt 1:a stycket kan aldrig accepteras. Regelns trovärdighet försämras av denna skriv- ning, då man kan ifrågasätta om den alls kommer att tillämpas i praktiken. 4.39 kommun: 3 kap. är i sin nuvarande utformning oklart och vagt. I kapitlet behandlas försiktighetsprincipen, principen om bästa tillgängliga teknik, utbytesprincipen, stoppregeln samt kretsloppsprincipen. Svårigheter föreligger i hur reglerna skall tolkas i förhållande till övriga kapitel. Reglerna i kapitlet saknar rättsverkan och blir därför enbart pekpinnar. De regler som finns i övriga specialkapitel i MB och de särskilda föreskrifter som förutsätts komma till för berörd bransch tar över. - - - Den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 § MB, är utformad som en kravregel trots att den egentligen är en målsättningsparagraf. Regeln blir i praktiken omöjlig att efterleva eftersom alla mänskliga aktiviteter och verksamheter, små som stora, är tillämpliga. Ett trovärdighetsproblem skapas på detta sätt. - - - föreslår därför att 3 kap. byggs ut och renodlas för att samla alla hänsynsregler och regler med liknande karaktär från balken. Regler kan röra lokalisering, substitution, teknikval etc. Allt som är tillämpligt enligt MB, dvs all miljöpåverkan, måste uppfylla reglerna i detta kapitel. - - - 17 kap. motsvarar reglerna i nuvarande hälsoskyddslagen. 1, 6, 12 §§ bör överföras till nya 3 kap. av tidigare nämnda skäl. 4.40 : Stoppregeln innebär en angelägen skärpning av tillåtlighetsreglerna. Paragrafen har emellertid fått en utformning som gör att den i vissa fall rent praktiskt blir omöjlig att tillämpa. En omformulering bedöms nödvändig utan att man för den skull gör bestämmelsen tandlös. 4.41 : Tanken med allmänna övergripande aktsamhetsregler, som gäller i princip all verksamhet som kan tänkas påverka miljön, är god. Dock är vissa av reglerna alltför allmänna så att de blir svårtolkade. - - - Ett annat problem är den stoppregel (3 kap. § 7) som införs. Den är så uttryckt att den är närmast orealistiskt hård. Risken är stor att regeln uppfattas som omöjlig att uppfylla och därför inte tas på allvar. Ett annat exempel på allmänna mål och regler som är alltför långt ifrån verkligheten är 1 kap. 3 § 2 p. Där sägs att all råvaruutvinning skall ske helt utan skador på naturen. Detta är en omöjlighet och regeln kan snarare innebära att man inte bryr sig om några av de mål och aktsamhetsregler som finns i de inledande kapitlen. - - - I två av aktsamhetsparagraferna sägs att en ekonomisk avvägning skall göras inför beslutet om en skyddsåtgärd skall vidtas eller inte. På det sätt som detta skrivs in i 3 kap. 4 och 6 §§ får det en för stor tyngd. Förslagsvis kan den ekonomiska avvägningen skrivas in i 3 kap. §§ 3-5 och den särskilda paragrafen om ekonomi (3 kap. § 6) slopas. - - - De nuvarande reglerna att bästa teknik skall väljas finns överförda till MB (3 kap. § 4). Skrivningen har dock inneburit att kraven verkar ha inskränkts till utrustning. I det allmänna betänkandet sägs dock att det skall avse även produktionsmetoder, arbetssätt, utbildning av personal och dylikt. Det måste vara möjligt att i lagtexten uttrycka sig så att det framgår att det är så man menar. Förslagsvis kan ordet "utrustning" tas bort ur texten. 4.42 : Tillstyrker att de mer allmänt utformade aktsamhetsreglerna i nuvarande lagstiftning läggs till grund för ett antal övergripande sådana regler i balken. Dessa regler bör vara tillämpliga på alla som enligt balkens definition utövar miljöpåverkan. Mer detaljerade och speciella bestämmelser i gällande lagstiftning bör föras in i särskilda kapitel. Enligt grundläggande lagstiftningsprinciper tar mer specialiserade föreskrifter i regel över generella dylika. Införandet av allmänna aktsamhetsregler innebär att man tillskapar gemensamma bestämmelser för ett antal sinsemellan relativt olikartade företeelser. De allmänna aktsamhetsreglerna bör innebära, att den som utövar miljöpåverkan skall vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått i övrigt, som behövs för att hindra eller motverka skada på människa eller miljö. Aktsamhetsreglerna bör ge uttryck för försiktighetsprincipen d.v.s. att hänsyn skall tas redan till riskerna för skador på människors hälsa och miljö. Detta innebär att man inte behöver vänta med ett ingripande till dess skador på människor eller miljö redan inträffat. Detta synsätt bör genomsyra balkens tillämplighetsområde. Vidare tillstyrks att i den grundläggande aktsamhetsregeln föreskrivs att sådana försiktighetsmått skall iakttas, som behövs för att skydda människors hälsa och miljö mot skador och olägenheter eller för att främja en långsiktigt god hushållning med naturresurser. Det måste dock ges utrymme för skälighetsprövningar. Kravet på bästa tillgängliga teknik bör användas som en hjälpregel till den grundläggande aktsamhetsregeln. Detta innebär en anpassning till den s.k. BAT-principen som utvecklas inom EG. Således kommer sannolikt kravet på införande av bästa möjliga teknikprincip ej att uppfattas som ett handelshinder. Som ovan angivits bör utbytesprincipen införas i som en aktsamhetsregel, tillämplig på produkter av olika slag på samma sätt som pricipen om bästa tillgängliga teknik skall tillämpas i fråga om utrustning. Aktsamhetsreglerna bör också medföra skyldighet att avhjälpa olägenheter som kvarstår även efter det att en verksamhet upphört. Denna princip är internationellt vedertagen och betecknas PPP, vilket innebär Polluter Pays Principle. Principen kan sägas innebära att förorenaren skall betala kostnaderna för de åtgärder som krävs för att bibehålla en godtagbar miljö. - - - Ytterligare en princip som bör läggas till grund för en allmän aktsamhetsregel är kretsloppsprincipen. Denna innebär att det är producenternas ansvar att bedöma miljöeffekterna av respektive produkt "från vaggan till graven" och att också se till att produkterna blir miljöanpassade. Utgångspunkten bör vara att ämnen som kan skada miljön så långt möjligt överhuvudtaget inte används vid tillverkning av varor. Vidare måste tillses att varorna efter användning förhindras från att komma ut i naturen. Kommunen anser vidare att hushållningsaspekterna, som kommer till uttryck i naturresurslagen, är så betydelsefulla att de bör påverka innehållet i de allmänna aktsamhetsreglerna i balken. Härvid bör det sakna betydelse huruvida fråga är om ändrad markanvändning eller inte. Beträffande införande av stoppregler i balken föreslår utredningen att de nuvarande möjligheterna i miljöskyddslagen att meddela dispens i de fall olägenheter kan befaras medföra att ett stort antal människor får sina levnadsförhållanden avsevärt försämrade, bör slopas. Utredningen föreslår vidare att dispensmöjligheten bör utgå i fråga om hälsoskadliga verksamheter. Faror för människors hälsa bör enligt utredningens förmenande aldrig accepteras i ett modernt samhälle. föreslår dock utredningen en möjlighet för regeringen att kunna förklara miljöskadliga verksamheter för tillåtliga under vissa givna förhållanden. Kommunen anser att ett dylikt förfarande bör undvikas. Antingen skall dispensmöjligheter finnas kvar i likhet med förslaget om att alltid kunna göra skälighetsbedömningar eller så bör dispensmöjligheterna i sin helhet utgå. Sannolikt talar det mesta för att en viss form av dispensmöjlighet enligt nuvarande utformning i miljöskyddslagen bör finnas kvar. - - - delar utredningens uppfattning att det föreligger risk för att tillskapandet av gemensamma aktsamhetsregler i kan leda till problem vid tillämpningen. Detta torde kunna motverkas genom att tillämpande myndigheters ansvar klart definieras. Detta bör då ske genom särskilda förordningar utfärdade av regeringen med stöd i balken. I huvudsak bör det då ankomma på regeringen att besluta om myndigheternas organisation och uppgifter. Detta utesluter emellertid inte att kan innehålla bestämmelser som mer riktar sig till myndigheterna. - - - Förslaget att bland de allmänna aktsamhetsreglerna införa bestämmelser ifråga om kunskapskrav, utbildning och upplysningsplikt efter mönster i miljöskyddslagen med flera lagar avstyrks med undantag för kraven på viss upplysningsplikt beträffande t.ex. kemiska produkter. 4.43 kommun: 3 kap. 9 §: Det är bra att energifrågor beaktas vid bedömning av verksamheter. måste rätt ekonomiska signaler stötta förnyelsebar energi. 4.44 kommun: Den föreslagna 3 kap. 3 § inrymmer såväl kravet om bästa plats som kraven på försiktighetsmått. Medan försiktighetsmåtten har utvecklats i lagtexten har platskravet behandlats mer översiktligt. Vad som är "lämplig plats" bör utvecklas. - - - Då tillåtlighetsprövningen av stora anläggningar föreslås ske bl.a. utifrån denna aktsamhetsregel måste möjligheten att föra över de i 14 kap. 1 § MB anförda bestämmelserna om bästa plats för verksamheten allvarligt övervägas. Konsekvenserna kan annars bli att kraven på lokalisering av stora, mycket miljöstörande verksamheter blir mindre än motsvarande krav för små och medelstora anläggningar. - - - Den nuvarande utbytesprincipen i lagen om kemiska produkter har i 3 kap. 5 § MB försvagats på två punkter. Det kan accepteras att den direkta straffsanktionen faller bort i och med att bestämmelsen upphöjs till generell aktsamhetsregel. Däremot kommer införandet av det odefinierade begreppet "påtaglig fördel" sannolikt att minska utbytesregelns praktiska användning. Nuvarande genomslagskraft torde kunna behållas om ordet "påtaglig" stryks från texten. Detta bör också bättre överensstämma med utredningsdirektivet att en samlad MB skall öka, inte minska, ambitionsnivån för miljöarbetet. - - - I den föreslagna § 6, 3 kap. lyfts de ekonomiska förhållandena fram på ett sätt som, jämfört med motsvarande bestämmelser i miljöskyddslagen, sänker ambitionen, och det inte bara marginellt, till den nivå som gällde . Om utgångspunkten är en vidmakthållen eller möjligen förbättrad ambitionsnivå inom miljöskyddet måste den bedöming som åsyftas i den föreslagna lagtexten göras utifrån vad som är miljömässigt motiverat och inte ekonomiskt rimligt. I den miljömässiga avvägningen ligger den ekonomiska konsekvensanalys som lagförslaget förmodligen syftar till att uppnå. Bestämmelsen bör därför enligt vår mening formuleras om på basis av ovanstående. - - - Den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 § MB innehåller i första stycket dels en logisk bestämmelse (miljökvalitetsnormer), dels en i praktiken ohållbar formulering (hälsoskyddet). Konsekvenserna om den senare delen omsätts i lag kan bli orimliga, vilket bland annat påpekats i flera av reservationerna och de särskilda yttrandena. Det kan också ifrågasättas varför enbart hälsoskyddet och inte även miljö- och naturresursfrågorna skulle omfattas av samma regel. Vidare innehåller bestämmelsen vaga begrepp som "påtaglig skada", "påtagligt äventyras" och "allvarlig art". Paragrafen bör enligt vår uppfattning formuleras med andemeningen att miljöpåverkan som leder eller kan leda till väsentlig störning/skada endast kan tillåtas om den sammanlagda nyttan överväger den samlade skadan/störningen eller risken för sådan. - - - Begreppet "utrustning" i 3 kap. 4 § är vagt och kan försvåra tolkningen av texten. Möjligheten att göra den avvägning som förmodligen eftersträvas med uttrycket finns i den andra meningen i paragrafen. Uttrycket "utrustning" bör därför utgå. Även om 8 och 9 §§ innehåller vaga begrepp ("så långt möjligt" respektive "så vitt möjligt"). I den förra bestämmelsen kan uttrycket mönstras ut helt medan den senare be- stämmelsen förslagsvis kan formuleras om enligt "... skall möjligheterna att spara eller återvinna energi samt använda energi från förnyelsebara källor beaktas." 4.45 : Miljöfrågornas betydelse gör det mycket angeläget med en lag som både är lättläst och lättillgänglig. Ramlagstekniken gör dock att lagtexten har en låg nivå på precision och tydlighet. I vissa fall finns formuleringar som kan leda till felaktiga tolkningar. Den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 § innebär i princip att all verksamhet som kan leda till att människors hälsa skadas, inte får utövas. Detta skulle i princip kunna innebära att t.ex. all biltrafik förbjuds. Paragrafen är olyckligt utformad och felaktigt använd kan den få orimliga konsekvenser. - - - I kap. 3 ingår ett antal aktsamhetsregler, i huvudsak med nuvarande miljöskyddslag som förebild. Aktsamhetsreglerna gäller för all verksamhet som regleras i , men även för andra lagar som reglerar miljöfrågor. Aktsamhetsregler finns vidare under flera andra kapitel i lagen. För att underlätta hanteringen och bedömningen av olika miljöfrågor borde, enligt vår mening, klara och tydliga aktsamhetsregler ha inordnats i ett kapitel. 4.46 kommun: Förslaget innehåller vissa viktiga bestämmelser som medför en försvagning av miljökraven. Utbytesregeln försvagas genom att påtaglig fördel ur miljösynpunkt måste föreligga för att ett utbyte kan krävas. 4.47 : I 3:4 sägs att den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet och som därvid använder utrustning av något slag är skyldig att tillämpa bästa tillgängliga teknik osv. Varför är denna paragrafs tillämplighet begränsad till sådan miljöfarlig verksamhet där utrustning används? Kommunen har inte heller kunnat finna att man klargör vad som menas med utrustning. Kan det vara en miniräknare? Om så är fallet kan denna paragraf alltid användas. Om man i begreppet lägger en mer begränsad betydelse innebär det att för sådan verksamhet som saknar utrustning kan endast 3:3 tillämpas. - - - 3:7 inleds med "Om en verksamhet, hantering eller åtgärd kan befaras leda till att människors hälsa skadas, även om försiktighetsmått enligt 3-6 §§ används ... får verksamheten ... inte utövas eller vidtas". Paragrafen avslutas med "Är i sådant fall verksamheten, hanteringen eller åtgärden av synnerlig betydelse för näringslivet ... får den dock komma till stånd ... under förutsättning att den skada som kan befaras uppkomma på miljön inte är av allvarlig art". Förhoppningsvis gäller denna undantagsmöjlighet inte om första styckets riskbedömning finns. - - - Under denna rubrik i kapitlet diskuteras bl.a. skyddsavstånd mellan miljöfarlig verksamhet och bostadsbebyggelse. Denna diskussion handlar främst om miljöprövad miljöfarlig verksamhet. Utredningen förordar att det i de gemensamma bestämmelserna förs in regler om skyddsavstånd mellan vissa miljöfarliga verksamheter och bostäder. - - - Otillräckligt avstånd mellan miljöfarliga verksamheter och bostäder är vanligt förekommande. Skälen till detta är oftast ekonomiska. Närheten till kommunikationsleder och va-an- läggningar gör att det ofta blir billigare att exploatera sådana områden, i vart fall på kort sikt. Emellertid bör uppmärksammas att denna konflikt oftast uppkommer mellan miljöfarlig verksamhet som inte prövas enligt miljöskyddslagen och inte heller föreslås prövas enligt , nämligen vägar. Om kommitténs förslag att inte miljöpröva kommunikationsleder och om deras förslag om skyddsavstånd införs anser kommunen att detta problem måste beaktas. 4.48 : 3 kap. 2 § Paragrafen har sina förebilder främst i de allmänna aktsamhetsreglerna i 5 § miljöskyddslagen (ML) och 5 § lagen om kemiska produkter (LKP). - - - I ML åläggs utövaren av en miljöfarlig verksamhet att vidta de försiktighetsmått som är skäliga. Det anges också i lagen vilka faktorer man skall ta hänsyn till vid denna skälighetsbedömning. I LKP används ett annat uttryck för de försiktighetsmått som kan krävas, nämligen alla åtgärder "som behövs" för hälso- och miljöskyddet m.m. Denna formulering ger rent språkligt intryck av en avsevärd skärpning i förhållande till ML. Formuleringen ger inte utrymme för någon skälighetsbedömning. Likafullt har LKP kommit att tolkas på ett annat sätt vid rättstillämpningen. Trots ordalydelsen anses en viss skälighetsbedömning få göras, med beaktande av bl.a. ekonomiska faktorer. Detta har inneburit svårigheter vid lagens tillämpning. - - - Kommittén har valt att använda LKP:s formulering och anser också att härvidlag skall tolkas på samma sätt som LKP. Vi anser för vår del att man bör kunna kräva av en modern lag att det valda språket också skall motsvara den tänkta innebörden. Vi förordar därför att den skälighetsprövning, som kommittén föreslår skall få förekomma, också kommer till klart uttryck i lagen. Den av kommittén valda lösningen kommer att medföra bekymmer såväl för utövarna som för tillsynen. - - - Det kan avslutningsvis i detta sammanhang nämnas att på många andra ställen använder orden "som behövs" där det uppenbarligen inte är fråga om någon skälighetsbedömning med ekonomiska inslag (se t.ex. 4:2 om föreskrifter och 8:1 om miljökvalitetsnormer). - - - 3 kap. 4 § Denna s.k. hjälpregel om krav på bästa tillgängliga teknik blir tillämplig endast i de fall då utövaren använder sig av "utrustning" av något slag. Kravet på bästa teknik kommer när denna förutsättning är uppfylld att gälla inte endast på den nämnda "utrustningen" utan även på försiktighetsåtgärder av olika slag, såsom reningsutrustning, bullerskydd och likaledes på utbildning, arbetsledning m.m., allt enligt motivuttalanden. Det anges emellertid ingenstans i motiven, såvitt vi kunnat finna, vad som i detta sammanhang skall förstås med sådan "utrustning" som utgör förutsättning för regelns tillämpning. I ordet kan ligga allt mellan den största produktionsanläggning och den enklaste skrivmaskin. Inte heller motiveras varför teknikregeln är begränsad till aktiviteter som kräver utrustning. Frågan inställer sig också vilka tekniska krav i fråga om t.ex. bullerskydd som kan ställas på utövare av miljöpåverkan som inte använder utrustning. Blir då endast 3:3 tillämplig, och hur långtgående tekniska krav kan ställas med tillämpning av den regeln, som ju tillåter endast en mycket begränsad skälighetsprövning? De föreslagna stoppreglerna i 3 kap. 7 § innebär en avsevärd skärpning i förhållande till nuvarande lagstiftning. Särskilt gäller detta vid risk för skador på människors hälsa. I denna sistnämnda del har förslaget väckt stor uppmärksamhet, och man har frågat sig om den möjligen går så långt att den inte kommer att kunna tillämpas i praktiken. Regeln föreslås bli tillämplig redan då skada kan befaras - det krävs således inte någon högre grad av sannolikhet. Vidare gäller bestämmelsen på alla slag av befarade hälsoskador, såväl mindre som mycket allvarliga skador. Regeln skall dessutom gälla såväl befintliga verksamheter som planerade.