prop · GI036 · 1995-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag innehåller inte någon reglering av ersättningen till dem som tjänstgör frivilligt under fredstid eftersom förslaget endast avser pliktpersonal. Av det skälet bör inte heller de bestämmelser som inte avser pliktpersonal och som återfinns i lagen (1939:727) om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m.m. införlivas med den föreslagna lagen om totalförsvarsplikt. Regeringen delar därför UFT:s uppfattning att dessa regler bör överföras till en ny lag. Regeringen delar inte Vapenfria Tjänstepliktigas Medinfly- tandeorganisation och Centrala Värnpliktsråds uppfattning att ersättningen till dem som fullgör plikttjänstgöring bör indexregleras. Regeringen anser dock att ersättningarna så långt möjligt bör kunna höjas i den takt som det ekonomiska utrymmet medger. Dessa frågor bör emellertid hanteras inom ramen för den årliga budgetprocessen. I fråga om vilka ersättningsslag som bör lagregleras anser regeringen att de förmåner som den totalförsvarspliktige alltid skall ha rätt till och som är rimliga att utge till dem som med plikt fullgör tjänstgöring i totalförsvaret bör framgå av lagen. Under tjänstgöringen kan emellertid den totalförsvarspliktige tillfälligt behöva särskild ekonomisk hjälp. Det kan vidare vara lämpligt - för att göra den totalförsvarspliktiges fritid meningsfull - att utge särskilt bidrag till exempelvis fritidsstudier. Sådana ersättningar bör inte lagfästas utan kan bestämmas i annan ordning. Regeringen har tidigare, under avsnitt 4.3, redogjort för hur långt lagkravet i fråga om regleringen av ersättningarna sträcker sig. Anledningen till att regeringen föreslår att rätten till dagersättning och dagpenning vid inställelse till mönstring respektive annan utredning liksom rätten till särskild ersättning för tjänstgöring i viss befattning avskaffas är att de belopp som utbetalas i dessa sammanhang är så obetydliga att de inte står i någon rimlig proportion till de administrativa kostnaderna som är förbundna med hanteringen av ersättningarna. Regeringen delar självfallet uppfattning att det är angeläget att skapa goda förutsättningar för dem som skrivs in för längre grundutbildningar inom totalförsvaret. Inom Försvarsmaktens organi- sationsmyndighet arbetar en arbetsgrupp bl.a. med frågor om hur värn- pliktstjänstgöringen kan göras mer meriterande för t.ex. studier och arbete efter tjänstgöringstidens slut. Dessutom har Svenska Akademiska Rektorskon- ferensen beslutat anta riktlinjer om platsgaranti för dem som antagits till högskoleutbildning. En formell överenskommelse mellan Försvarsmaktens organisationsmyndighet och kommer att slutas. Platsgarantin innebär att den som har antagits till grundläggande högskoleutbildning på ett utbildningsprogram men som inte kan påbörja denna utbildning eller måste avbryta den på grund av att han har kallats in till plikttjänstgöring på begäran alltid skall medges anstånd med att påbörja högskoleutbildningen respektive rätt att fortsätta den efter det avbrott som föranleds av grundutbildningen. Regeringen föreslår i årets kompletteringsproposition en ändring i studiestödslagen (1973:349) som innebär att uppräkning av studielån inte skall ske som grundutbildning fullgörs. När det gäller rätten till ersättning för dem som fullgör totalförsvarsplikten med allmän tjänsteplikt genom att kvarbli i sin anställning eller liknande saknas anledning att särskilt reglera denna fråga. Den allmänna tjänsteplikten kommer att innebära att anställningen eller uppdraget löper vidare med den skillnaden att den som utför arbetet vid straffansvar är förhindrad att lämna anställningen eller uppdraget. I den mån tvist skulle uppstå om ersättningen för arbetet bör den frågan kunna lösas av allmän domstol. Regeringen delar således utredningarnas förslag om att någon motsvarighet till den nuvarande allmänna tjänstepliktslagens bestämmelse om en särskild lönenämnd inte behövs. Regeringens förslag: skall, i den mån inte regeringen föreskriver annat, utfärda kallelser till tjänstgöring. Verket skall dessutom bl.a. pröva ärenden om uppskov, besluta om krigsplacering och besluta om tillgodoräknande av tjänstgöringstid m.fl. frågor som rör den enskildes rätt enligt pliktförfattningarna. Utredningarnas förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har varit positiva till att en central myndighet för pliktpersonal inrättas. Flera kommuner har dock framhållit vikten av att pliktlagstiftningen samordnas med en ny lagstiftning om det civila för- svaret. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningarnas uppfattning att det centrala verket bör svara för handläggningen gentemot enskilda som skall tas i anspråk med plikt. Såsom utredningarna framhållit innebär detta att verket bör få en verkställande roll gentemot de myndigheter och andra organ som har ansvar för bemanning inom totalförsvaret. Av det tidigare nämnda förslaget till ny lag om civilt försvar framgår bl.a. vilket ansvar kommuner, landsting och kyrkliga kommuner har inom det civila försvaret. Under avsnitt 6 har regeringen redogjort för sin bedömning av behovet av pliktpersonal inom totalförsvaret. Där konstaterades att behovet av pliktpersonal omprövas i budgetprocessen. Regeringen vill därför i detta sammanhang erinra om att den lagstiftning om en totalförsvarsplikt som föreslås möjliggör stor flexibilitet i förhållande till de resurser och ekonomiska ramar som anvisar för totalförsvar. En närmare analys av kostnadsbesparingar i samband med inrättandet av ett nytt centralt verk har gjorts av Utredningen om organisation av en ny myndighet för pliktpersonal (dir.1993:121) i en skrivelse till regeringen , Hantering av pliktpersonal, grunder för den nya myndigheten. Genom införandet av en totalförsvarsplikt uppnås också en effektivare personalhantering, vilket måste leda till samhällsekonomiska vinster i stort. Även inrättandet av en central myndighet med ansvar för hanteringen av pliktpersonal bör - i likhet med vad nämnda utredning redovisat - enligt regeringen leda till kostnadsbesparingar och effektivitetsvinster. Sammantaget anser således regeringen att den föreslagna ordningen kommer att leda till minskade kostnader för samhället. Regeringens förslag: Totalförsvarsplikten skall vara straffsanktionerad och det uppsåtliga brottet skall benämnas brott mot totalförsvarsplikten. Straffbestämmelsen skall vara tillämplig på värn- plikt, civilplikt och allmän tjänsteplikt. Straffmaximum för brott som begås under allmän tjänsteplikt skärps därmed. Om gärningen kan straffas enligt 21 kap. , dvs. om den begåtts av en krigsman under krig eller under tid då regeringen före- skrivit att kapitlet skall tillämpas, skall ansvar dock inte inträda för brott mot totalförsvarsplikten. För dem som inte omfattas av krigsmannabegrepp införs dock en ny straffbestämmelse - grovt brott mot totalförsvarsplikten. Det brottet skall endast kunna begås under höjd beredskap. Straffsanktionen skall vara böter eller fängelse i högst för brott mot totalförsvarsplikten och för det grova brottet fängelse i lägst och högst . När det gäller civilplikt utvidgas det straffbara området till att avse även ringa oaktsamhet.Även vissa andra uppsåtliga eller oaktsamma förfaranden skall liksom vara straffbelagda, såsom utevaro från mönstring eller annan utredning. En totalförsvarspliktig skall kunna hämtas genom polismyndighets försorg till mönstring eller annan utredning till vilken han eller hon kallats att inställa sig personligen eller till värnplikt, civilplikt eller allmän tjänsteplikt. En totalförsvarspliktig skall också kunna föreläggas vite, om det är nödvändigt bl.a. för att denne skall fullgöra vissa uppgiftsskyldigheter. En särskild bestämmelse skall möjliggöra för att inte fortsätta att kalla in en totalförsvarspliktig som enligt vad som är känt kan antas komma att vägra att fullgöra värnplikt och civilplikt. Utredningarnas förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: har ansett, i konsekvens med avståndstagandet från ett pliktsystem, att de som vägrar tjänstgöra i försvaret skall slippa bestraffning. Föreningen har vidare invänt mot utredningarnas förslag att den nuvarande praxis som råder vad beträffar inkallelse av den som totalvägrat bibehålls. Föreningen har därvid framhållit att det är oacceptabelt att det i praktiken krävs två månaders avtjänande av fängelsestraff för att slippa kallas in på nytt. Enligt föreningen borde totalvägrare inte kallas in till tjänstgöring oavsett vilken påföljd som utdömts. Därmed skulle också, enligt , undvikas att totalvägrare döms två gånger för samma brott. Vapenfria Tjänstepliktigas och har invänt mot att en totalförsvarspliktig skall kunna, med hänvisning till sin anslutning till ett religiöst samfund, undantas från mönstring. De har i stället ansett att undantaget enbart borde gälla tjänstgöringsskyldigheten. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser det nödvändigt att en straffpåföljd kan tillgripas när totalförsvarspliktiga inte fullgör sina grundläggande skyldigheter enligt pliktbestämmelserna. Detta gäller såväl de fall där den totalförsvarspliktige utan några principiella motiv sätter sig över gällande bestämmelser som de fall där plikttjänstgöring i varje form vägras på grund av religiösa eller etiska övertygelser. Regeringen anser emellertid att det är angeläget att försöka nedbringa antalet vägransfall och därigenom också begränsa fängelsestraffets användning. Av det skälet bör den nuvarande ordningen beträffande Jehovas vittnen bibehållas. Anledning saknas att kalla enskilda till mönstring som man på förhand vet inte kommer att kallas in till tjänstgöring. bör därför kunna besluta att en totalförsvarspliktig tills vidare inte skall kallas till mönstring eller inkallas till värnplikt eller civilplikt därför att det kan antas att han eller hon inte kommer att fullgöra tjänstgöringen - antingen på grund av att han eller hon vägrar eller underlåter att fullgöra vad som åligger honom eller henne eller avviker eller uteblir från tjänstgöringsstället eller på grund av sin anslutning till ett religiöst samfund. I och med det förändrade prövningsförfarandet vad gäller rätten att fullgöra vapenfri tjänst som tidigare beslutat om (se prop. 1990/91:169, 1990/91:FöU9, rskr.1990/91:347) och som regeringen nu föreslår skall överföras oförändrat till den nya lagstiftningen har antalet fall av värnpliktsbrott med fängelse som påföljd sjunkit i förhållande till tidigare. Det finns dock några som vägrar all form av plikttjänstgöring på grund av en principiell inställning. Regeringen anser emellertid att frågan om någon ny sanktionsform, såsom t.ex. samhällstjänst, bör användas för denna kategori måste avgöras i samband med en mer övergripande översyn av det straffrättsliga påföljdssystemet. Bl.a. måste övervägas ändrade förutsättningar för ådömande av påföljden samhällstjänst. Frågor om det straffrättsliga påföljdssystemets innehåll och uppbyggnad utreds av (Ju 1992:07). I uppdraget ingår även att utreda en vidgad användning av samhällstjänst som påföljd och att ta ställning till frågan om lämpliga påföljder vid brott mot tjänsteplikterna. Kommittén förväntas redovisa sina förslag . Regeringen anser därför inte att någon ändring i fråga om påföljd för brott mot pliktbestämmelserna nu kan föreläggas . Vad regeringen uttalat i fråga om gränsdragningen mellan brott mot pliktbestämmelserna och disciplinförseelser i prop. 1985/86:9 s. 138-139 och i fråga om påföljdsvalet i prop. 1977/78:159 s. 123-124 bör därför alltjämt kunna vara vägledande. 9 Ett gemensamt disciplinsystem Regeringens förslag: Systemet med ansvar för disciplinförseelser bibehålls.Tillämpningsområdet för disciplinansvaret utsträcks dock till att även omfatta sådana totalförsvarspliktiga som utan att vara krigsmän fullgör civilplikt. Även de som fullgör civilplikt med kortare grundutbildning än skall omfattas av bestämmelserna om disciplinan- svar. Därför utmönstras begreppet krigsman ur disciplinlagstiftningen och ersätts med begreppet disciplinansvarig. Vilka som skall omfattas av bestämmelserna om disciplinansvar skall framgå av en särskild lag om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m., vilken skall ersätta lagen (1986:644) om disciplin- förseelser av krigsmän, m.m. och bestämmelserna om tillrättavisning i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst. Disciplinansvaret och disciplinpåföljderna skall vara enhetliga oavsett om den disiciplinansvarige fullgör värnplikt eller civilplikt med lång eller kort grundutbildning. Frågor om disciplinförseelser eller åtalsanmälan skall i allmänhet prövas av den myndighet, den kommun, det landsting eller den kyrkliga kommun där den disciplinansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort. Av lagen skall också framgå vilka chefer inom dessa organ som skall var behöriga att fatta beslut om disciplinförseelser, åtalsanmälan eller om ersättningsskyldighet för förlorad eller skadad materiel. Inom Försvarsmakten skall kompanichefens eller motsvarande chefs beslut i dessa avseenden kunna omprövas av en högre chef, om den disciplinansvarige begär det. Om den disciplinansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort hos ett privaträttsligt subjekt, skall frågor om disciplinförseelse, åtalsanmälan eller ersättningsskyldighet prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Det allmännas talan i överklagade frågor om disciplinpåföljd eller ersättningsskyldighet skall föras av den myndighet, den kommun, det landsting eller den kyrkliga kommun som har meddelat beslutet. De myndigheter, kommuner, landsting eller kyrkliga kommuner som skall besluta om disciplinförseelse eller åtalsanmälan skall biträdas av auditörer. Den nya lagen innebär i övrigt endast en teknisk anpassning av de nuvarande disciplinansvarsreglerna för krigsmän till bestäm- melserna om en totalförsvarsplikt. Utredningarnas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. UFT har dock i sitt lagförslag utgått från att frågor om disciplinansvar m.m. skall prövas av chefer och inte vid de olika organ där de disciplinansvariga tjänstgör eller har tjänstgjort. Detta har bl.a medfört att UFT:s förslag innehåller en bestämmelse om att det centrala verket för pliktpersonal får överlämna till chefer vid privaträttsliga subjekt att pröva frågor om disciplinansvar m.m. avseende de disciplinansvariga som tjänstgör där. UFT:s förslag innebär också bl.a. till skillnad från regeringens att det i de fall där en annan myndighet än Försvarsmakten prövar frågor om disciplinansvar inte krävs någon medverkan av en auditör. Experten har yttrat sig särskilt i frågan om disciplinansvar även skall kunna åläggas dem som fullgör civilplikt med en grundutbildning som är kortare än . Han har förordat att så inte blir fallet i fredstid. Remissinstanserna: och Vapenfria Tjänstepliktigas har lämnat i huvudsak likalydande synpunkter på UFT:s förslag till lag om disciplinansvar inom totalförsvaret. har vänt sig mot att "den undersökande, anklagande samt dömande" rollen förenas hos en part. har bl.a. föreslagit att en särskild disciplinnämnd inrättas för att undvika detta. Vidare har ansett att disciplinpåföljderna löneavdrag och utegångsförbud bör avskaffas.Sveriges Vapenfria Tjänstepliktigas har endast velat avskaffa påföljden löneavdrag. Båda organisationerna har ansett att brottet ofredande alltid borde anmälas till åtal. Flera remissinstanser har anslutit sig till experten förslag att disciplinansvar inte borde komma i fråga för dem som i fredstid skall genomgå sådana utbildningar som inte överstiger . ombudsmän har avstyrkt UFT:s förslag att det skall kunna överlämnas åt enskilda att besluta om disciplinär bestraffning av pliktpersonal. I remissyttrandet har framförts den synpunkten att frågan om disciplinansvar för pliktpersonal är - just till följd av att det handlar om pliktpersonal - en från rättssäkerhetssynpunkt mer känslig fråga för den enskilde än t.ex. frågor om sådant ansvar inom ramen för medlemskap i en korporation. Vidare har påpekats att de sanktioner som disciplinsystemet enligt förslaget skulle omfatta är sådana som till sin karaktär har närmare anknytning till frihetsberövande med anledning av brott än till sedvanliga disciplinära sanktioner. Justitiekanslern har anfört att det skulle vara väl motiverat att auditörer deltog i handläggningen av ärenden även vid myndigheter utanför Försvarsmakten. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har till överlämnat en proposition (prop.1993/94:112) med förslag till ändringar i lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. har fattat beslut med anledning av propositionen . Ändringarna i lagen om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. har föranletts av att den nya myndigheten bildas , vilket bl.a. gjort det nödvändigt att bestämma vilka chefer inom myndigheten som skall vara berättigade att besluta i disciplinärenden. Den nämnda propositionen innehöll också förslag om att det åt kompanichef eller motsvarande chef skulle få överlämnas att besluta även om disciplinpåföljden löneavdrag för . har dock avslagit det i propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. såvitt avser kompanichefs befogenhet att besluta om löneavdrag, (rskr.1993/94:299). Med anledning härav ger regeringens förslag till motsvarande bestämmelse i denna proposition inte kompanichef eller motsvarande chef någon befogenhet att besluta om löneavdrag. Den nämnda propositionen innhåller också förslag om att Försvarsmakten eller någon annan myndighet som handlägger disciplinärenden skall vara behörig att föra det allmännas talan i domstol i disciplin- och ersättningsärenden. Regeringen anser, i likhet med vad som anförts till i den nämnda propositionen och till skillnad mot UFT, att det av lagen bör framgå att frågor om disciplinförseelser, åtalsanmälan eller ersättningsskyldighet skall prövas av den myndighet där den disciplinansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort. Däremot bör lagen, i likhet med vad som föreslagits i den nämnda propositionen, innehålla bestämmelser om vilka chefer inom myndigheten som är berättigade att besluta i dessa frågor på myndighetens vägnar. Som en konsekvens av att den föreslagna lagen om disciplinansvar föreslås omfatta även dem som fullgör plikttjänstgöring hos andra myndigheter än Försvarsmakten, hos kommuner, landsting och kyrkliga kommuner och även hos privata rättssubjekt såsom bolag, föreningar m.fl. måste beslutsordningen i frågor om disciplinförseelse, åtalsanmälan eller ersättningsskyldighet för de disciplinansvariga som tjänstgör vid sådana organ, bestämmas i lagen. Regeringen övervägde i prop.1993/94:31 frågan om enskilda utbildningsanordnare borde få handlägga ärenden om tillrättavisning av vapenfria tjänstepliktiga. Då ansåg sig regeringen emellertid vilja avvakta beredningen av och UFT:s betänkanden. I sitt remissyttrande över och UFT:s förslag har ombudsmän anfört att det inte bör överlåtas till privaträttsliga subjekt som handhar utbildningen av pliktpersonal att utöva sådan myndighet mot denna personal. Regeringen delar denna uppfattning. I regeringens förslag till lag om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. har det därför inte intagits någon bestämmelse som gör det möjligt att överlämna frågor om disciplinansvar till privaträttsliga subjekt. Regeringen har i stället föreslagit att det i lagen intas en bestämmelse om att dessa frågor, avseende dem som tjänstgör eller har tjänstgjort hos ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en annan enskild sammanslutning, alltid skall prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen anser däremot att det kan överlåtas åt kommuner, landsting och kyrkliga kommuner - som ju är offentligrättsliga organ - att i allmänhet besluta i dessa frågor beträffande disciplinansvariga som tjänstgör hos dem. Så bör vara fallet främst med hänsyn till de effektivitetsförluster som blir följden av en centralisering av beslutsfattandet men också av hänsyn till den enskilde, som har ett intresse av att få sin sak bedömd genom en skyndsam handläggning. Även i dessa fall bör det dock framgå av lagen vilka chefer som skall vara berättigade att besluta om disciplinförseelse, åtalsanmälan eller ersättningsskyldighet. Regeringen vill i detta sammanhang erinra om att denna ordning i huvudsak gäller genom bestämmelsen i 19 § lagen om vapenfri tjänst, som ger vissa chefer inom kommuner m.fl. offentliga inrättningar befogenhet att meddela tillrättavisning i form av varning, extratjänst och utegångsförbud. Det bör dock även finnas en möjlighet för regeringen att bestämma att beslut i dessa frågor skall fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen delar i övrigt UFT:s förslag att det bör skapas enhetliga regler om disciplinansvar. De invändningar som framförts av flera remissinstanser att det är olämpligt att införa bestämmelser om disciplinansvar för dem som skrivits in för civilplikt med kort grundutbildning kan inte delas av regeringen. Behovet av disciplin kan knappast anses vara kopplat till utbildningstidens längd. Regeringen ställer sig därför bakom UFT:s förslag i denna del. Regeringen anser inte att de farhågor som uttryckts av Vapenfria Tjänstepliktigas och om att "den undersökande, anklagande samt dömande" rollen förenas hos en part har fog för sig. Genom de möjligheter som lagförslaget ger att begära omprövning eller att överklaga frågor om disciplinansvar till allmän domstol har tillräckliga rättssäkerhetsgarantier skapats. Ytterligare rättssäkerhetsgarantier för den enskilde skapas också genom kravet på medverkan av auditör i alla de fall där förfarandet kan antas utgöra brott, förseelsen inte har erkänts eller bör medföra svårare påföljd än varning, extratjänst, löneavdrag eller utegångsförbud i . Regeringen delar här Justitiekanslerns åsikt att medverkan av auditör även inom andra myndigheter än Försvarsmakten är väl motiverat. Regeringens förslag: Den nya lagen om totalförsvarsplikt skall träda i kraft . Genom övergångsbestämmelser skall dock, bl.a. för dem som genomgått inskrivningsprövning, tagits ut för värnpliktsutbildning, till en utbildningsreserv eller till att fullgöra civilförsvarstjänstgöring eller som i övrigt fullgjort tjänstgöring enligt upphävda pliktlagar, säkerställas att detta tillgodoräknas dem vid tillämpningen av den nya lagen. De som vid den nya lagstiftningens ikraftträdande har påbörjat tjänstgöring enligt en äldre pliktlag skall dock omfattas av den äldre lagens bestämmelser om tjänstgöringen. skall med den totalförsvarspliktiges samtycke kunnna avkorta tjänstgöringstiden för den som påbörjat tjänstgöring före den nya lagens ikraftträdande. Lagen om vapenfri tjänst skall dock anpassas från till den nya lagstiftningen genom att det lägsta antal dagar som en vapenfri tjänstepliktig skall fullgöra tjänstgöring inte längre lagregleras. Utredningarnas förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. UFT har dock inte föreslagit att anpassningen i lagen om vapenfri tjänst görs från eller att möjlighet ges för att med den totalförsvarspliktiges samtycke avkorta tjänstgöringstiden för den som påbörjat tjänstgöring före . Remissinstanserna: Har i allmänhet inte yttrat sig angående över- gångsbestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Regeringen finner att en anpassning bör göras redan från i lagen om vapenfri tjänst. Detta möjliggör att vapenfria kan tas ut till sådana befattningar inom det civila försvaret med kortare utbildningstider än de som gäller . Övergången till den nya lagstiftningen kommer därigenom att kunna ske genom en successiv anpassning utan låsning till en lägsta gräns avseende tjänstgöringstiden. Av samma skäl bör möjlighet finnas att med den tjänstgöringsskyldiges samtycke avkorta tjänstgöringstiden i de fall där tjänstgöringen påbörjats före ikraftträdandet.