prop · GI0340 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:40 Regeringens proposition 1994/95:40 Proposition om budgeteffekter av medlemskap i unionen m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen redovisar regeringen förslag till principer för budgetering, redovisning och revision av de medel som betalar till respektive mottar från EU. Regeringen redovisar även en bedömning av budgeteffekterna av medlemskap i unionen. Regeringen begär i propositionen anslag för att täcka vissa ytterligare utgifter som uppstår under /95 med anledning av medlemskapet i EU. Regeringen lämnar i samband med detta ett förslag till principer för finansiering av avgiften till EG:s budget. I propositionen föreslås härutöver bemyndiga regeringen att teckna en andel i Europeiska investeringsbankens grundkapital till ett värde av 2 026 miljoner ecu samt att därvid göra de inbetalningar och garantiåtaganden som följer av medlemskapet i banken. 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Ärendet och dess beredning 5 3 EU:s finansiella instrument 5 3.1 Institutionella ramar 5 3.2 Gemenskapsbudgeten 6 3.2.1 Gemenskapbudgetens innehåll och struktur7 3.2.2 Gemenskapsbudgetens egna resurser 8 3.2.3 Beslutsprocess för gemenskapsbudgeten 10 4 Redovisning av betalningar till och från EU över statsbudgeten 11 5 Budgetåtagande inom EU 13 6 Budgeteffekterna av ett svenskt medlemskap i unionen 14 6.1 Beskrivning av budgeteffekterna14 6.2 Beräkning för budgetåren 1994/95 och 1995/96 16 6.3 Osäkerhetsfaktorer i beräkningen 16 7 Den svenska avgiften till gemenskapsbudgeten 17 7.1 Budgetsystem för avgiften till EG-budgeten 17 7.2 Den svenska avgiften till EG-budgeten /95 19 8 Kapitalinsats i Europeiska investeringsbanken 20 8.1 Inledning 20 8.2 Den svenska kapitalinsatsen 21 8.3 Godkännande av teckning av kapitalandel 23 10 Stöd och bidrag till från gemenskaps- budgeten 26 10.1 Inledning 26 10.2 Generella utgångspunkter26 10.2.1 Ansvar för administration och kontroll 26 10.2.2 Budgetering och redovisning på stats- budgeten 27 10.2.3 Betalningar från EG och vidare till bidragsmottagaren 28 10.3 Jordbruksfonden 29 10.3.1 Inledning 29 10.3.2 Garantisektionen 29 10.3.3 Utvecklingssektionen 30 10.4 Strukturfonderna 30 10.4.1 Inledning 30 10.4.2 Programarbete och ansvarsfördelning 31 10.4.3 Bidragsvillkor och medelshantering m.m. 33 10.5 Forskning och utveckling 34 10.5.1 Inledning 34 10.5.2 Medelshantering m.m. 34 11 Kontroll och revision av EU-medel 36 11.1 Svensk profilfråga 36 11.2 Revision och kontroll utförd av EU 36 11.2.1 Revisionsrätten 36 11.2.2 Kommissionen 37 11.2.3 Åtgärder från svensk sida 37 11.3 Nationell kontroll och revision 38 11.3.1 Medlemslandets åtagande 38 11.3.2 Myndigheternas ansvar för en god intern kontroll 38 11.3.3 Konsekvenser för den statliga revi- sionen 41 11.4 Insatser för att indentifiera och beivra bedrägeri mot EG:s budget 41 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 43 3 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1.antar regeringens förslag att utgifter till och inkomster från EU skall bruttoredovisas över statsbudgeten och budgeteras, redovisas och revideras i enlighet med regelverket för statliga medel, 2.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Tullar under sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för /95 anvisar ett förslag- sanlag på 2 , 3.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Jordbruks- och sockeravgifter under sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för /95 anvisar ett förslagsanlag på , 4.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Mervärdesskattebaserad avgift under sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för /95 anvisar ett förslagsanlag på , 5.till Avgiften till gemenskapsbudgeten: Avgift baserad på brutto-national- inkomsten under sjunde huvudtiteln på tilläggsbudget till statsbudgeten för /95 anvisar ett förslagsanlag på , 6.under en ny inkomsttitel på statsbudgeten, Återbetalning avseende avgiften till gemenskapsbudgeten, för /95 beräknar 2 , 7.bemyndigar regeringen att godkänna de åtaganden med betalnings-utfall efter /95 som följer av de bemyndiganden som lämnas i EG-budgeten, 8.bemyndigar regeringen att teckna en andel om 2 026 000 000 ecu i Europeiska investeringsbankens kapital och därvid göra garanti-åtaganden i fråga om den del för vilken betalning kan påfordras, 9.bemyndigar regeringen att till Europeiska investeringsbanken betala in dels ett belopp till bankens grundkapital motsvarande 151 983 002 ecu, dels ett belopp motsvarande av reserverna och avsättningarna i bankens balansräkning per året före anslutningen, 10.till Bidrag till kapitalet i investeringsbanken under sjunde huvudtiteln på tillägsbudget till statsbudgeten för /95 anvisar ett förslagsanslag på , 11.bemyndigar regeringen att för räntekostnader, föranledda av förskotterade utbetalningar av stöd från EG, besluta om en anslags-kredit som överstiger av anslagsbeloppets storlek, samt 12.godkänner principerna för verksamhetsansvar, anslagskonstruktioner och betalningsförmedling (ansnitten 7 och 10). 2 Ärendet och dess beredning förhandlingar om medlemskap i unionen (EU) avslutades . Regeringen har i proposition 1994/95:19 föreslagit att godkänna det anslutningsfördrag som utgör resultatet av förhandlingarna. Svenska folket kommer i en folkomröstning att ta ställning till om skall inträda som medlem i unionen eller inte. I propositionen om medlemskap i (1994/95:19) anger regeringen bl. a. sin avsikt att återkomma till med en redovisning av budgeteffekterna av ett EU-medlemskap. I föreliggande proposition redovisar regeringen en bedömning av medlemskapets direkta effekter för statsbudgeten. Regeringen begär också anslag för att täcka de ytterligare utgifter som uppstår under /95. Regeringen lämnar i samband med detta ett förslag till principer för finansiering av avgiften till EG:s budget. Regeringen redovisar också sin avsikt att säkerställa att budgetering, redovisning och revision av de medel som vid medlemskap betalar till respektive mottar från EU svarar mot dels de åtaganden som gör genom , dels de krav som ställs från statsmakterna i fråga om statliga medel. 3 EU:s finansiella instrument Regeringens bedömning: EU:s viktigaste finansiella instrument för gemensam politik utgörs av EG-budgeten. Institutionerna Europeiska investeringsbanken, Europeiska kol- och stålgemenskapen samt Lomékonventionerna disponerar egna, fristående finansiella instrument. Skälen för regeringens bedömning: I enlighet med består den Europeiska unionen, inom en gemensam konstitutionell ram, av tre olika delar (pelare) med olika institutionella förutsättningar och instrument för politiken. Den första pelaren utgörs av den före detta Europeiska ekonomiska gemenskapen, numera Europeiska gemenskapen (EG), samt den monetära unionen. Den andra pelaren utgörs av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och den tredje av det inrikespolitiska samarbetet. Samarbetet inom den första pelaren har överstatlig karaktär, medan samarbetet i övriga pelare är av mellanstatlig karaktär. Detta påverkar institutionernas befogenheter inom de olika pelarna, men också i viss utsträckning valet av finansiella instrument för den gemensamma politiken. Från gemenskapsbudgeten (EG-budgeten) finansieras huvudsakligen åtgärder inom den första pelaren samt merkostnaderna för EU:s institutioner av att administrera arbetet inom de andra pelarna. Finansieringen av det operativa kostnaderna för samarbetet inom dessa pelare är inte entydigt utklarad. Utöver gemenskapsbudgeten finns tre andra finansiella instrument, inom ramen för fristående institutioner. Dessa institutioner är Europeiska investeringsbanken (EIB), Lomékonventionerna och Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG). EIB är en fristående institution inom Europeiska unionen, upprättad i enlighet med . EIB:s utlåning finansieras i huvudsak genom upplåning på marknaden. åtaganden i och med medlemskapet beskrivs i avsnitt 8 i denna proposition. Europeiska utvecklingsfonden (EDF) utgör en fristående finansiell ordning inom ramen för Lomékonventionerna, bestående av fleråriga ramavtal som finansieras direkt genom bidrag från medlemsländernas biståndsbudgetar. Den fjärde Lomékon- ventionen trädde 1990 och löper av . För den första femårsperioden disponerar EG resurser inom ramen för EDF VII. /95 genomförs förhandlingar om EDF VIII, som kommer att finansiera den andra hälften av IV. kommer inte att delta i det nuvarande sjunde avtalet, utan först i det åttonde, som avses träda i kraft . EDF behandlas närmare i regeringens proposition 1994/95:19. EKSG tillkom genom det s.k. Parisfördraget 1951. Verksamheten finansieras från en egen budget baserad på avgifter från kol- och stålföretagen. Parisfördragets giltighetstid går ut . Ett nytt avtal föväntas inte. Svenska staten skall 1995 och 1996 bidra till EKSG:s fonder med totalt ca . Avgiften utgör ett engångsbidrag till EKSG:s fonder för omstrukturering. Regeringen har för avsikt att återkomma till vad gäller det svenska åtagandet gentemot EKSG. 3.2Gemenskapsbudgeten Gemenskapens allmänna budget, eller EG-budgeten, skall hantera samtliga inkomster och utgifter som EU enligt har eller kan ha inom den Europeiska gemenskapen. De grundläggande reglerna återfinns i artiklarna 199-209 i med ändringar enligt . I dessa artiklar regleras principerna för budgetens innehåll, struktur, finansiering, genomförande och revision. De huvudsakliga sekundära rättsakterna är följande: rådets beslut 88/376, rådets förordning nr 1552/89, rådets förordning nr 1553/89, rådets direktiv /130, rådets beslut 88/377, rådets förordning nr 165/74, rådets förordning nr 3308/80, finansförordningen (OJ L 356 31.12.77 p.1 med ändringar), kommissionens förordning samt en gemensam deklaration från parlamentet, rådet och kommissionen angående förbättringar av budgetprocessen (OJ C 194 28.07.82 p.1) Rådets beslut 88/376 reglerar budgetens utgiftsnivå och finansiering samt definierar EG:s egna resurser och den reduktion som erhåller inklusive fördelningen av kostnadsansvaret för denna. Rådets förordning 1552/89 vidareutvecklar hur rådets beslut 88/376 skall implementeras. I rådets förordning 1553/89 anges vilka åtgärder som medlemsländerna är skyldiga att vidta för att säkerställa korrekt uppbörd av de egna resurser som härrör från mervärdesskatten. Rådets direktiv /130 anger hur bruttonationalinkomsten (BNI) skall beräknas när den används som bas för beräkning av medlemslandets BNI-avgift. Regler och befogenheter för kommissionens utsända revisorer för kontroll av medlemsländernas avgifter anges i rådets förordning nr 165/74. Rådets beslut 88/377 behandlar budgetdisciplin. Flera av rättsakterna på budgetområdet är föremål för översyn, bl a för att införliva resultatet av budgetöverenskommelsen vid i . 3.2.1 Gemenskapsbudgetens innehåll och struktur EG-budgeten upprättas i ecu och avser endast ett budgetår. Budgetåret omfattar perioden till . Gemenskapsbudgeten måste balanseras. Den finansieras genom avgifter från medlemsländerna, de s.k. egna resurserna. Finansieringen avser budgetens utgifter i sin helhet och är alltså inte riktad mot vissa utgiftsslag. Budgetens inkomster utgörs härutöver främst av räntor och överskott. Budgeten består av inkomstberäkning och fem institutionsbilagor. Bilagorna avser parlamentet (bilaga 1), rådet (bilaga 2), kommissionen (bilaga 3), domstolen (bilaga 4) samt revisionsrätten (bilaga 5). I kommissionens bilaga budgeteras såväl förvaltningsanslag som sakanslag, i övriga bilagor enbart förvaltningsanslag. Kommissionens bilaga är uppdelad i två delar där A-delen avser förvaltningsutgifterna och B-delen verksamhetsutgifter. Varje bilaga är indelad i huvudtitlar, kapitel, anslag och (i förekommande fall) anslagsposter. Budgeten har två olika anslagstyper som benämns differentierade och icke-differentierade. De differentierade anslagen används för verksamheter som styrs av fleråriga program. De kan kombineras med bemyndiganden, dvs. medgivande att ingå civilrättsligt bindande avtal för en period som sträcker sig längre än budgetåret, och kan därmed användas för åtgärder som avser . Detta innebär att budgetutrymmet följande budgetår i viss mån intecknas. De icke-differentierade anslagen används för övriga verksamheter. För differentierade anslag skall alltid en preliminär redovisning av anslagsbehov följande budgetår lämnas. Bemyndiganden budgeteras och presenteras i budgeten på samma sätt som anslag. Under varje anslag redovisas också bemyndigande-kvoten, dvs. förhållandet mellan bemyndiganden och anslagsmedel och måttet på graden av uppbindning . I den mån budgeterade resurser inte ianspråktagits under budgetåret måste i princip ny prövning och resurstilldelning ske såväl för differentierade som för icke-differentierade anslag. Det finns dock vissa möjligheter att föra över resurser till följande budgetår. Ett annat sätt att beskriva andelen uppbundna utgifter är indelningen i obligatoriska respektive icke-obligatoriska utgifter. Med obligatoriska utgifter avses de åtaganden som direkt följer av regelverket. Denna uppdelning ligger till grund för fördelningen av beslutskompetens mellan rådet och parlamentet. EG-budgetens omslutning är drygt 70 miljarder ecu (runt ), budgetförslaget , avseende de nuvarande tolv medlemsländerna, uppgår till drygt 72 miljarder ecu (runt ) De största utgiftsposterna är jordbrukspolitiken () och regionalpolitiken (). Andra större utgiftsposter är forskning och utveckling () samt administration (). 3.2.2 Gemenskapsbudgetens egna resurser De egna resurserna definieras i rådets beslut 88/376, artikel 2. Där sägs att EG-budgetens egna resurser skall utgöras av fyra komponenter, nämligen jord- bruksavgifter, tullar, momsbasavgift och en BNI-avgift. Tullarna avser samtliga tariffära och andra tullar som tas ut vid handel med icke-medlemsländer och tullar på produkter. För såväl jordbruksavgifterna som tullarna gäller att medlemslandet för behålla av intäkterna för att täcka egna uppbörds- och administrationskostnader. Jordbruksavgifterna skall avse alla typer av avgifter eller tillägg som inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP) samt den gemensamma sockermarknaden tas ut vid handeln med icke-medlemsländer (tredje land). Momsbasavgiften tas ut som en enhetlig procentuell avgift på medlemslandets mervärdesskattebas. Den enhetliga skattebasen fastställs med utgångspunkt i bruttointäkterna för mervärdesskatt i statens redovisningssystem. Mervärdesskatteintäkter som redovisas utanför ordinarie redovisningssystem skall adderas till den ursprungliga bruttointäkten (för svensk del gäller detta statliga myndigheters ingående skatt). Till den del företag med en omsättning under 10 000 ecu omsätter varor och tjänster till icke skattskyldiga skall den dit hörande skatteintäkten tas bort från den ursprungliga bruttoredovisningen av mervärdesskatten. I de fall medlemslandet har mera än en skattesats (inklusive nollskattesats) skall mervärdesskattebasen beräknas för var och en av dessa. Utifrån denna beräkning skall en vägd genomsnittlig skattesats (WAR) fastställas. Den vägda genomsnittliga skattesatsen används för att fastställa vad som benämns den in- termediära mervärdesskattebasen. Det sista steget i kalkylen är att den intermediära skattebasen justeras med ett antal olika negativa och positiva korrigeringar till följd av effekter av vissa valmöjligheter som sjätte mervärdesskattedirektivet ger medlemsländerna vad gäller utformningen av interna mervärdesskattesystem. BNI-avgiften utgår i procent av medlemsländernas BNI till marknadspriser för aktuellt budgetår. Procentsatsen är enhetlig och fastställs i EG:s budgetprocess för att täcka återstående finansieringsbehov sedan jordbruksavgifter, tullar och momsbasavgift fastställts. Procentsatsen fastställs i förhållande till summan av samtliga medlemsländers BNI. BNI-avgiften budgeteras i enlighet med en prognos för BNI, med korrigeringar i efterhand. Kommissionen har rätt att kontrollera att medlemsländernas inbetalningar av egna resurser överensstämmer med regelverket och att de är korrekt beräknade. Kommissionen bevakar också att medlemsländerna har tillräckliga uppbördssystem. Ursprunget för benämningen egna resurser är det faktum att medlemsländerna genom tullunionen överlät tullintäkter från handeln med ickemedlemsländer till gemenskapen. Medlemsländerna är skyldiga att bidra med egna resurser i den utsträckning som krävs för att finansiera budgeten. Åtagandet begränsas genom det beslutade utgiftstaket. Regelverksändringar som avser de egna resurserna kräver enhällighet i rådet och ratifikation i medlemsländerna. Vid Europeiska rådets möte i beslutades en finansiell ram för . Denna ram fastställer dels budgetens totala volymutveckling, dels utvecklingen för de egna resurserna och vart och ett av utgiftsområdena. Taket på övergripande nivå är fastställt i förhållande till gemenskapens samlade BNI. Beslutet innebär att budgeten ökar från av BNI 1999. För budgetåren 1995 och 1996 har taket fastställts till respektive av BNI. Det årliga budgetförslaget måste alltså rymmas i dessa ramar. Det är dock inte självklart att hela utrymmet skall ianspråktas. Eftersom inte är en lagstiftande församling måste beslutet omvandlas till gemenskapsrätt av och ratificeras av medlemsländerna. Denna process pågår . Regeringen har för avsikt att återkomma till med förslag till ratifikation av detta beslut. Tullar och införselavgifter svarar för av budgetens inkomster. Till följd av kommer andelen successivt att minska. Avgiften beräknad på momsbasen regleras genom en högstsättning av uttaget. BNI-avgiften används för att täcka ökade utgifter. BNI-uttaget beräknas följaktligen som en restpost, dvs. man räknar ut hur stor andel av BNI som måste tas ut för att utgifterna skall täckas. Taket för uttag av egna resurser får dock inte överskridas. Principerna för fördelningen mellan resursslagen anges i Europeiska rådets överenskommelse från . De innebär en successiv förskjutning av tyngdpunkten från momsbasavgiften mot BNI-avgiften. Detta tar sig uttryck i att momsbasuttaget minskas i lika steg från 1999, samt att taket för uttaget av momsbasavgift för medlemsländer med BNI per capita lägre än av gemenskapsgenomsnittet sänks till 1995 och för övriga, i lika steg , från till av BNI 1999. Detta är uttryck för en önskan att åstadkomma mindre regressivitet i uttaget från medlemsländer- na. För svensk del innebär detta att det svenska bidraget till budgeten successivt kommer att öka, dels till följd av den ökande budgetomslutningen, dels till följd av den minskade regressiviteten. 3.2.3 Beslutsprocess för gemenskapsbudgeten Budgetprocessen sker mellan och de två budgetmyndigheterna och . Befogenheterna på budgetområdet är fördelade mellan de två budgetmyndigheterna så att rådet kan besluta om förändringar för hela budgeten, medan parlamentet endast kan omfördela inom de s.k. ickeobligatoriska utgifterna. Parlamentet kan också genom att förkasta rådets förslag till beslut vad gäller de ickeobligatoriska utgifterna förkasta budgetutkastet i sin helhet. Kommissionens budgetförslag läggs normalt på bord . Därefter vidtar rådets s.k. första läsning. Den avslutas normalt . Resultatet, budgetutkastet, överlämnas därefter till för dess första läsning. Om denna läsning inte föranleder några förändringar i budgetutkastet kan budgeten därefter fastställas. I det fall parlamentet har ändringsförslag överlämnas budgetutkastet ånyo till rådet för dess andra budgetläsning. Om rådet accepterar det modifierade budgetutkastet fastställs budgeten, i annat fall överlämnas utkastet till parlamentet för en andra läsning. Om meningsskiljakt- ligheterna kvarstår vidtar förhandlingar mellan budgetmyndigheterna tills dess budgeten kan fastställas. Budgeten kan vanligen fastställas före budgetårets början. Budgetprocessen startar , då kommissionen räknar om den i budgetuppgörelsen i fasta priser angivna utgiftsnivån till löpande priser, med hjälp av senaste prognoser för prisutvecklingen. Kommissionen gör en prognos för var och en av de egna resurserna. Prognosen överlämnas till medlemsländerna för kommentarer, och justeras i förekommande fall innan beräkningen av de egna resurserna i kommissionens budgetförslag fastställs. Prognoserna görs i nationell valuta och omvandlas till ecu i enlighet med de bestämmelser för valutakurser som finns i rättsakterna. Om det under genomförandeåret uppstår ett underskott till följd av att inkomsterna blir lägre än de prognosticerade skall underskottet föras till utgiftssidan och alltså finansieras med nästa års egna resurser. Överskott betalas tillbaka till medlemsländerna. Om utgifterna behöver öka i förhållande till budgeten har kommissionen möjlighet dels att besluta om omföringar mellan anslag inom samma kapitel, dels att föreslå en tilläggsbudget. Möjligheten till omföring kan också kombineras med att ett anslag förs upp med noteringen "p.m." istället för belopp. Denna möjlighet utnyttjas vid tillfällen då kommissionen saknar underlag för budgetering budgetförslaget lämnas. I praktiken innebär den ett bemyndigande till kommissionen att ikläda sig utgifter för ändamålet och att finansiera utgifterna genom omföring inom budgetkapitlet. En streckmarkering i beloppskolumnen för anslaget innebär omvänt att anslaget stängs för ytterligare medelstilldelning. Kommissionen har obegränsade möjligheter att föreslå budgetmyndigheterna (rådet och parlamentet) tilläggsbudgetar. Normal sett brukar 2-4 tilläggsbudgetar läggas. Minst en tilläggsbudget skall läggas . Sista presentationsdatum är . Budgetmyndigheternas behandling av förslaget tar normalt . kan förutses att utvidg-ningen kommer att ge upphov till en tilläggsbudget. Förslag till nya utgifter skall åtföljas av förslag till finansiering. Budgetmyndigheterna kan dock välja att överlåta till kommissionen att besluta om vilka budgetposter som skall underskridas för att finansiera det ökade åtagandet. Detta förfaringssätt från budgetmyndigheternas sida kallas negativ reserv. Om budgeten inte fastställts vid ingången av budgetåret tillämpas procentsatserna för föregående budgetår för momsbas och BNI. Dessa avgifter gäller tills de nya fastställts. 4 Redovisning av betalningar till och från EU över statsbudgeten Regeringens förslag: De medel som staten betalar till respektive mottar från EU utgör statliga medel och skall därför budgeteras, redovisas och revideras i enlighet med vad som gäller för statens medel. Regeringen föreslår att utgifter till och inkomster från EU skall bruttoredovisas över statsbudgeten. Skälen för regeringens förslag Till följd av EU-medlemskapet kommer medel till olika utgiftsområden att kanaliseras både direkt över statsbudgeten och via EG-budgeten. I vissa fall ersätter EU-politiken den nationella politiken i förhållande till sektorn, men i andra fall är direkt statligt stöd ett villkor för resurstilldelningen via EG-budgeten. För att riksdag och regering skall få ett rättvisande beslutsunderlag för verksamhetsstyrning, uppföljning och tilldelning av statens medel är det därför nödvändigt att såväl direkt nationella som EU-medel budgeteras och redovisas samlat på statsbudgeten. I myndigheternas årsredovisningar och i regeringens redovisning till skall de medel som fördelas via EG-budgeten redovisas tillsammans med övriga statliga medel som disponeras av respektive verksamhetsområde. Som medlem i EU kommer alltså att bedriva politik inom ett antal områden med flera finansiella instrument än de rent nationella. Medlemskapet i EU skiljer sig på detta sätt från andra former av internationellt samarbete som deltar i. finansiella bidrag till EU skiljer sig också av detta skäl från de bidrag ger till internationella organisationer. Betalningar mellan och EU utgör statliga medel. Genom medlemskapet delegeras inom överenskomna ramar beslut om fördelning av de medel genom avgiften betalar till EG:s budget på olika utgiftsområden inom EG-budgeten.