prop · GI0367 · 1995-01-01 00:00:00 — Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. 2.4 Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom föreskrivs att 20 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 §[1] Vid beräkningen av inkomsten från särskild förvärvskälla skall alla omkostnader under beskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehållande avräknas från samtliga intäkter i pengar eller pengars värde (bruttointäkt) som har influtit i förvärvskällan under beskattningsåret. Avdrag får inte göras för: den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, så som vad skattskyldig utgett som gåva eller som periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåll;sådana kostnader för hälsovård, sjukvård samt företagshälsovård som anges i anvisningarna; kostnader i samband med plockning av vilt växande bär och svampar eller kottar till den del kostnaderna inte överstiger de intäkter som är skattefria enligt 19 §; värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den skattskyldige själv eller andre maken eller av den skattskyldiges barn som ej fyllt ; ränta på den skattskyldiges eget kapital som har nedlagts i hans för- värvsverksamhet; svenska allmänna skatter; kapitalavbetalning på skuld; ränta enligt 8 kap. 1 § studiestödslagen (1973:349), 52, 52 a och 55 §§ lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, 32 § och 49 § 4 mom. uppbördslagen (1953:272), 5 kap. 12 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, 13 och 14 §§ lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 30 § tullagen (1987:1065), 60 § fordonsskattelagen (1988:327) och 16 kap. 12 och 13 §§ mervärdesskattelagen (1994:200) samt kvarskatteavgift och dröjsmålsavgift beräknad enligt uppbördslagen; avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift; avgift enligt 10 kap. (1987:10); avgift enligt 10 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529); avgift enligt 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160); avgift enligt 26 § arbetstidslagen (1982:673); skadestånd, som grundas på lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, när skadeståndet avser annat än ekonomisk skada; företagsbot enligt 36 kap. ; straffavgift enligt 8 kap. 7 § tredje stycket ; belopp för vilket arbetsgivare är betalningsskyldig enligt 75 § uppbördslagen (1953:272) eller för vilket betalningsskyldighet föreligger på grund av underlåtenhet att göra avdrag enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar;avgift enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift; kontrollavgift enligt lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering; överförbrukningsavgift enligt ransoneringslagen (1978:268); vattenföroreningsavgift enligt lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg; avgift enligt 3 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel av varor; lagringsavgift enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol eller lagen (1985:635) om försörjningsberedskap på naturgasområdet; avgift enligt 18 § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar; kapitalförlust m. m. i vidare mån än som särskilt föreskrivs; avgift enligt 13 och 14 §§ lagen (1992:1438) om dieseloljeskatt och användning av vissa oljeprodukter; ingående skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) för vilken det finns rätt till avdrag enligt 8 kap. eller rätt till återbetalning enligt 10 kap. nämnda lag; avgift enligt 11 kap. 16 § och 13 kap. 6 a § aktiebolagslagen (1975:1385). Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. **Fotnot** [1] Senaste lydelse 1994:581. 3 Ärendet och dess beredning Alla aktiebolag är skyldiga att upprätta en årsredovisning. Årsredovisningen skall granskas av bolagets revisorer. Revisorerna skall avge en revisionsberättelse. Avskrifter av årsredovisningen och revisionsberättelsen skall ges in till (). Aktie- bolag är också skyldiga att utse en styrelse och en eller flera revisorer samt, i vissa fall, verkställande direktör. De personer som har utsetts till dessa poster skall anmälas till PRV för registrering i aktiebolagsregistret. PRV påtalade i en promemoria som kom in till att ett stort antal bolag försummar att ge in årsredovisning och revisionsberättelse till verket i föreskriven tid. PRV föreslog mot den bakgrunden att det införs regler om förseningsavgifter och skärpta likvidationsbestämmelser. PRV påtalade vidare att ett betydande antal bolag saknar föreskriven revisor. PRV föreslog därför att det införs bestämmelser som gör det möjligt att förplikta bolag som saknar revisor att träda i likvidation. PRV riktade även uppmärksamheten på problemen med de bolag som saknar till aktiebolagsregistret anmäld behörig styrelse och verkställande direktör och föreslog i den delen att sådana bolag, när styrelse och verkställande direktör väl registreras, skall vara skyldiga att betala en särskild registreringsavgift. PRV lämnade även andra förslag till författningsändringar. Förslagen finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr 94-1270). Regeringen kommer i det följande att behandla PRV:s förslag. kommer även vissa andra associationsrättsliga frågor att behandlas. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Regeringen kommer att behandla Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. Redan här kan dock sägas att regeringen ansluter sig till vad Lagrådet anfört. I förhållande till lagrådsremissen har även gjorts vissa andra ändringar, väsentligen av redaktionell natur. 4.1 Behovet av skärpta regler Regeringens förslag: Ytterligare sanktioner införs mot aktiebolag som försummar att ge in årsredovisning och revisionsberättelse till PRV i föreskriven tid. PRV:s förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser har tillstyrkt eller förklarat sig inte ha några invändningar mot att det införs ytterligare sanktioner mot aktiebolag som inte ger in årsredovisning och revisionsberättelse . Bakgrund: I 11 kap. aktiebolagslagen (1975:1385) finns bestämmelser om att aktiebolag skall avge årsredovisning. Årsredovisningen, som skall bestå av resultaträkning, balansräkning och förvaltningsberättelse, skall granskas av bolagets revisorer samt läggas fram på bolagsstämman. Stämman skall därvid ha tillgång till en av revisorerna upprättad revisionsberättelse. Efter det att bolagsstämman har fastställt balansräkningen och resultat- räkningen, skall en avskrift av årsredovisningen och revisionsberättelsen sändas in till PRV. När handlingarna kommer in till PRV blir de offentliga och var och en har rätt att ta del av dem. Bestämmelserna om upprättande och offentliggörande av årsredovisning och revisionsberättelse syftar till att ge bolagets intressenter tillfälle att få upplysningar om bolagets ekonomiska förhållanden och utvecklingsmöjligheter. Reglerna utgör inte minst ett skydd för bolagets borgenärer. Banker, andra kreditgivare, leverantörer, kunder m.fl. ges möjlighet till en närmare bedömning av bolagets kreditvärdighet och förmåga att fullgöra en avtalsförpliktelse. Också staten i egenskap av skatteborgenär kan ha ett intresse av att ta del av bolagets redovisning. Årsredovisningen har givetvis störst informationsvärde om den upprättas och offentliggörs i nära anslutning till det räkenskapsår som den skall avspegla. Lagstiftningen uppställer därför vissa tidsramar inom vilka redovisningshandlingarna måste upprättas och sändas in till PRV. Års- redovisningen och revisionsberättelsen måste sålunda läggas fram på en bolagsstämma som hålls från räkenskapsårets utgång. Bolagsstäm- mans ställningstagande till resultat- och balansräkningarna kan visserligen skjutas upp till en fortsatt bolagsstämma, men den måste i så fall hållas från den första bolagsstämman (se 9 kap. 5 § aktiebolagslagen). Senast en månad från det att bolagsstämman har fastställt resultaträkningen och balansräkningen, skall en avskrift av årsredovisningen och revisionsberättelsen sändas in till PRV (se 11 kap. 3 §). Detta innebär att redovisningshandlingarna skall lämnas till PRV senast eller, om fortsatt bolagsstämma har hållits, senast efter räkenskapsårets utgång. Om årsredovisning och revisionsberättelse inte sänds in inom föreskriven tid, kan flera olika slag av sanktioner komma i fråga. För det första har PRV möjlighet att förelägga verkställande direktören eller styrelseledamöterna i bolaget att fullgöra bolagets skyldighet (se 19 kap. 2 §). Ett sådant föreläggande, som får förenas med vite, kan meddelas så snart bolaget är i dröjsmål. Vidare kan bolagets underlåtenhet att avge årsredovisning eller revi- sionsberättelse leda till att styrelseledamöterna och den verkställande direktören blir solidariskt betalningsansvariga för bolagets förpliktelser. Denna betalningsskyldighet inträder om bolaget ännu efter räkenskapsårets utgång inte har sänt in de aktuella handlingarna till PRV (se 11 kap. 3 §). Slutligen kan PRV besluta att bolaget skall träda i likvidation. En förutsättning för det är att bolaget har försummat att ge in årsredovisning (se 13 kap. 4 a §). Beslutet måste föregås av ett särskilt likvidationsföreläggande. Föreläggandet kan utfärdas tidigast när två årsredovisningar är försenade, dvs. 19 månader efter det första räkenskapsårets utgång. Att bolaget har försummat att ge in revisionsberättelser är inte skäl nog för att besluta om likvidation. Skälen för regeringens förslag: I PRV:s promemoria påtalas att många aktiebolag inte sänder in årsredovisning och revisionsberättelse till verket inom föreskriven tid. Av den statistik som PRV har redovisat framgår att endast cirka hälften av alla aktiebolag gav in årsredovisningar från utgången av räkenskapsåret. 15 månader efter räkenskapsårets utgång hade av bolagen fortfarande inte givit in årsredovisningar. Av promemorian framgår att dröjsmål av detta slag förekommer hos såväl stora som små bolag. PRV har vidtagit olika slag av informations- åtgärder. Någon förbättring har emellertid inte kunnat märkas. Det är enligt regeringens mening allvarligt och oroande att en så stor del av bolagen försummar att ge in årsredovisningar och revisionsberättelser i rätt tid. En grundläggande princip inom aktiebolagsrätten är att delägarna inte bär något personligt ansvar för aktiebolagets skulder. Detta kan innebära risker för bolagets motparter. Lagstiftaren har på olika sätt sökt att minimera dessa risker. Bland de regler som har uppställts till tredje mans skydd intar bestämmelserna om offentliggörande av årsredovisning och revisionsberättelse en central plats. Det är nämligen från borgenärssynpunkt av stor vikt att bolagets förhållanden fortlöpande genomlyses genom upprättande av årsredovisning och revisionsberättelse. Det är också av stor betydelse att tredje man ges tillfälle att ta del av dessa handlingar medan de är aktuella. Ett försämrat borgenärsskydd drabbar till syvende och sist det samlade näringslivet. I flertalet fall torde bolagens försummelser bero på slarv. Det kan emellertid antas att försummelserna i en del fall beror på andra förhållanden. Bolagets ställning kan vara så urholkad att man inte finner det mödan lönt att avge någon årsredovisning. Ännu allvarligare är de fall där bolagets ekonomi och bokföring är så bristfällig att styrelsen vill undertrycka den information som års- redovisningen och revisionsberättelsen skulle ge. Bakom bolag som upprepade gånger dröjer med ingivandet av redovisningshandlingar kan det ibland dölja sig olika former av ekonomisk brottslighet. I dessa fall är det givetvis av särskilt stor betydelse att viss offentlighet ges åt bolagets ekonomiska förhållanden. Enligt regeringens mening måste alla verkningsfulla och i övrigt lämpliga medel användas för att motverka den ekonomiska brottsligheten. Det är mot denna bakgrund angeläget att komma till rätta med de beskrivna förhållandena. Behovet härav understryks ytterligare av det förhållandet att dröjsmålen med ingivande av årsredovisningar innebär betydande merarbete och merkostnader för PRV. Av den redogörelse som PRV har lämnat i promemorian har framgått att de sanktionsformer som aktiebolagslagen tillhandahåller inte är tillräckliga. Ökad information har visat sig verkningslös. Mot den bakgrunden finns det nu anledning att överväga nya och skärpta sanktionsbestämmelser. Såsom kommer att utvecklas närmare i följande avsnitt anser regeringen att båda de nya sanktionsformer som PRV har pekat på, för- seningsavgifter och skärpta likvidationsbestämmelser, bör användas. Regeringens förslag: Ett aktiebolag som inte har kommit in med årsredovisning och revisionsberättelse i rätt tid skall betala en förseningsavgift. Förseningsavgiften skall för publika aktiebolag uppgå till och för privata aktiebolag till . Vid ytterligare två månaders dröjsmål skall bolaget påföras en ny förseningsavgift med samma belopp. Om årsredovisning och revisionsberättelse inte har kommit in skall en ny, fördubblad förseningsavgift kunna påföras bolaget. Förseningsavgifter skall kunna efterges om förseningen framstår som ursäktlig. Ett beslut om påförande av förseningsavgift skall kunna verkställas. Detta skall kunna ske även om beslutet inte har vunnit laga kraft. PRV:s förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. PRV har dock föreslagit att ett bolag skall kunna påföras upp till fyra förseningsavgifter. Dessutom har PRV inte lämnat något förslag om eftergift av förseningsavgifter. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt PRV:s förslag i dess väsentliga delar. Åtskilliga remissinstanser har emellertid lämnat detaljsynpunkter på förslagets utformning. Några har ansett att förse- ningsavgifter alltid bör föregås av föreläggande eller påminnelse till bolaget. En del remissinstanser har förordat att PRV skall kunna ge anstånd med ingivande av redovisningshandlingar och besluta om eftergift av påförda förseningsavgifter. Ett par remissinstanser har uttryckt tveksamhet om de föreslagna reglerna bör gälla även revisionsberättelser. Skälen för regeringens förslag: Bör förseningsavgifter införas? Ett sätt att förmå aktiebolagen att i större utsträckning än ge in redovisningshandlingar är att knyta en ekonomisk sanktion till dröjsmålen. De nuvarande bestämmelserna om vitesföreläggande mot styrelseledamöter och verkställande direktör är exempel på sådana sanktioner. Bestämmelserna om vites- föreläggande har emellertid visat sig inte vara tillräckligt verkningsfulla. Bland annat kravet på delgivning gör dessutom bestämmelserna besvärliga och kostsamma att tillämpa Ett alternativ är att rikta vitesföreläggandet mot själva bolaget. Det medför emellertid samma kostsamma administrativa rutiner som ett vitesföreläggande mot en styrelseledamot eller en verkställande direktör. Eftersom vitesföreläggandet kan meddelas först sedan dröjsmål har inträtt och eftersom vitet kan dömas ut först efter delgivning av föreläggandet, skulle för övrigt bestämmelser av detta slag inte vara något hinder för mindre seriösa bolag att medvetet och utan att drabbas av någon påföljd dröja med ingivandet av redovisningshandlingarna. Det synes därför lämpligare med en sanktionsform som kan tillämpas så snart bolaget har kommit i dröjsmål och som inte fordrar tungrodda administrativa rutiner i det enskilda fallet. En sanktionsform som har dessa fördelar är förseningsavgifter som påförs bolaget så snart det föreligger någon form av dröjsmål. I används en liknande sanktionsform . Enligt den norska aksjeloven gäller sålunda att, om årsredovisning och revisionsberättelse inte har sänts in till från räkenskapsårets utgång, blir styreformannen och, efter ytterligare försening, styrelsens övriga medlemmar skyldiga att betala en förseningsavgift. Dröjer redovisningshandlingarna ytterligare, svarar även bolaget för avgiften. Avgiften, som påförs utan något föregående föreläggande, ökar med förseningens längd. Även i prövas ett system med försening- savgifter. Enligt uppgifter som redovisats av PRV har erfarenheterna varit goda. Regeringen anser därför att det bör införas bestämmelser om förseningsavgifter även i . Bestämmelserna om förseningsavgift bör omfatta såväl vanliga årsredovisningar och revisionsberättelser som de koncernredovisningar och koncernrevisionsberättelser som skall upprättas av moderbolaget i en koncern (se 11 kap. 10 § aktiebolagslagen). Regeringen återkommer i följande avsnitt till frågan om förseningsavgifter bör tas ut även när bolagen underlåter att ge in delårsrapport. En remissinstans har förordat en bestämmelse som gör styrelseledamöterna i bolaget solidariskt betalningsskyldiga för förseningsavgifter. I avsaknad på utredning som närmare belyser de följder en dylik bestämmelse skulle få är regeringen inte beredd att föreslå att en sådan ordning införs. Det bör i sammanhanget erinras om att ser över frågor om styrelsens ansvar (dir. 1990:46). Kommittén avser att avlämna ett delbetänkande om dessa frågor /95. Bör förseningsavgifter föregås av föreläggande eller påminnelser? Det kan diskuteras om, såsom PRV har föreslagit, förseningsavgifter skall kunna påföras utan något föregående föreläggande till bolaget. Flera remissinstanser har menat att någon avgift inte bör påföras bolaget förrän detta har uppmanats att ge in de uteblivna redovisningshandlingarna men har försummat detta. Enligt regeringens mening kan kraven på rättssäkerhet inte anses utgöra hinder mot ett system med förseningsavgifter som påförs utan föregående föreläggande. Att ge in årsredovisningshandlingar till PRV är en grundläggande skyldighet för alla aktiebolag. Det måste krävas av de företagare som väljer den aktiebolagsrättsliga företagsformen att de har skaffat sig kunskap om denna skyldighet och följer den även utan uttryckligt föreläggande. Det är därför enligt regeringens mening rimligt att en förseningsavgift kan påföras bolaget så snart årsredovisningshandlingar inte har kommit in . För att underlätta för enskilda företagare att följa bestämmelserna är det emellertid önskvärt att bolagen får utökad information om skyldigheten att ge in årsredovisningshandlingar. PRV har förklarat att verket avser att underrätta alla bolag som ännu efter räkenskapsårets utgång inte har sänt in årsredovisningshandlingar till verket om skyldigheten att sända in handlingarna. Regeringen anser att en sådan ordning är ändamålsenlig och lämplig. I aktiebolagsförordningen bör därför införas en bestämmelse som ålägger PRV sådan aviseringsskyldighet. Förseningsavgifterna bör utformas så att regelverket blir lättadministrerat för PRV och överskådligt för bolagen. Avgiftsnivån bör sättas så att hotet om avgifter fungerar som en effektiv påtryckning på bolagen. får nivån givetvis inte sättas så högt att avgifterna framstår som oskäliga. PRV har föreslagit ett avgiftssystem i vilket bolagen skulle delas in i två avgiftsklasser, den ena för bolag med ett aktiekapital om och den andra för övriga aktiebolag. I den första avgiftsklassen skulle enligt PRV:s förslag tas ut en avgift om vid upp till en månads försening, därefter ytterligare en avgift om vid upp till tre månaders försening, därefter ännu en avgift om och slutligen - sedan PRV utfärdat likvidationsföreläggande enligt 13 kap. 5 a § aktiebolagslagen - en avgift om . I den andra avgiftsklassen skulle avgifterna vara konstruerade på motsvarande sätt men vara endast hälften så stora. En första fråga är om avgifterna, såsom PRV har föreslagit, bör vara olika stora för skilda typer av bolag. Att en sådan differentiering görs har inte mött några invändningar under remissbehandlingen. Även regeringen anser att att avgifterna bör vara olika stora för skilda slag av bolag. Differentieringen bör ta sikte på om bolaget är ett större eller ett mindre bolag. Detta kan synas tala för att avgifterna görs beroende av sådana omständigheter som bolagens omsättning, nettotillgångar eller liknande förhållanden. Ett sådant system skulle emellertid vara svårt att tillämpa, eftersom PRV - så länge årsredovisningen inte har givits in - saknar aktuella uppgifter om förhållanden av detta slag. Intresset av att få en överskådlig och lätt administrerad ordning talar i stället för att avgiftsdifferentieringen grundas på mera schematiska förhållanden som är kända för PRV. Ett sätt är att - såsom PRV har föreslagit - göra skillnad på bolag med ett aktiekapital på eller mera och andra aktiebolag. Regeringen finner det dock lämpligare att anknyta till en gränsdragning som redan är etablerad i aktiebolagslagen, nämligen indelningen i publika och privata aktiebolag. Innan frågan om avgifternas storlek tas upp finns det anledning att behandla frågan om det antal förseningsavgifter som skall kunna tas ut av ett och samma bolag med anledning av att årsredovisningshandlingar inte ges in för ett visst år. Det kan hävdas att intresset av enkla och överskådliga regler talar för att enbart en enda avgift bör kunna tas ut. En remissinstans har förordat detta. är det emellertid viktigt att regelverket utformas så att det även efter en första förseningsavgift finns verksamma påtryckningsmedel mot de bolag som struntar i att ge in redovisningshandlingar. Hotet om likvidation utgör i och för sig ett sådant påtryckningsmedel. Likvidation bör emellertid inte komma i fråga annat än när ett bolag under en har försummat skyldigheten att ge in årsredovisning och revisionsberättelse till PRV. Enligt regeringens mening bör ett bolag, som trots en första förseningsavgift dröjer med ingivandet av redovisningshandlingarna, därför kunna påföras ytterligare två förseningsavgifter. Flera förseningsavgifter än tre bör dock inte kunna tas ut. När PRV har fattat ett beslut om förseningsavgift, bör bolaget givetvis genast underrättas om detta. En sådan underrättelse kommer att utgöra en ytterligare påminnelse om bolagets skyldighet att ge in årsredovisning och revisionsberättelse. Ny förseningsavgift bör tas ut först sedan bolaget har haft möjlighet att vidta de åtgärder som fordras för att de fördröjda handlingarna skall kunna ges in. Med hänsyn härtill bör en ny förseningsavgift påföras först sedan det har förflutit från det att underrättelse om föregående förseningsavgift sändes ut till bolaget. En andra förseningsavgift kommer därigenom att kunna påföras bolag tidigast efter räkenskapsårets utgång och en tredje förseningsavgift tidigast efter räkenskapsårets utgång. När det gäller avgifternas storlek har flertalet remissinstanser godtagit PRV:s förslag. Några har dock förordat lägre avgifter och från ett par håll har det hävdats att avgifterna inte bör vara högre än de förseningsavgifter som påförs om självdeklaration inte lämnas i rätt tid. För att förseningsavgifterna skall tjäna som ett effektivt påtryckningsmedel är det enligt regeringens mening nödvändigt att avgifterna är kännbara. I annat fall finns det en betydande risk för att vissa företag medvetet väljer att betala avgiften i stället för att ge in årsredovisning och revisionsberättelse. Det bör också understrykas att det måste ställas högre krav på dem som har valt att driva verksamhet i aktiebolagsform än vad som generellt kan krävas av vanliga deklaranter. Detta bör också komma till uttryck i avgifternas storlek. Med hänsyn härtill anser regeringen att de avgiftsnivåer som PRV har föreslagit bör godtas. De tre förseningsavgifterna bör därför för publika aktiebolag uppgå till , resp. och för privata aktiebolag till , resp. . När bör bolag anses ha fullgjort sina skyldigheter? Enligt 11 kap. 3 § aktiebolagslagen skall bolaget ha sänt in årsredovisning och revisionsberättelse senast efter det resultaträkning och balansräkning har blivit fastställda.