prop · GI0370 · 1995-01-01 00:00:00 — Hit bör också räknas beslutsfattande i strid med sådana förbudsregler i lag som enligt gällande synsätt medför att bolaget inte är bundet av rättshandlingen, exempelvis förvärv av egna aktier. - Överskridande av befogenhet enligt bolagsordning och liknande - En annan fråga gäller bolagets bundenhet av rättshandlingar som inneburit att styrelsen eller den verkställande direktören har överskridit sin befogenhet genom att handla i strid med föreskrifter som har meddelats i bolagsordningen eller av ett överordnat bolagsorgan. I detta avseende måste regelverket för att uppfylla direktivkraven utformas så att bolaget aldrig - i vart fall inte på associationsrättsliga grunder - kan undgå bundenhet. Detta är en konsekvens av artikel 9.2. Det medför att godtrosregeln i 7 kap. 17 § bankaktiebolagslagen och 8 kap. 16 § första meningen försäkringsrörelselagen i denna del inte kan bibehållas. Frågan om hur överträdelser av bolagsordningens verksamhetsbestämmelser bör regleras kommer att behandlas . - Överskridande av legal befogenhet - Ett exempel på en legal befogen- hetsinskränkning är att en styrelseledamot deltar i beslutsfattandet i en fråga trots att han är jävig. har godtrosregeln i 7 kap. 17 § bankaktiebolagslagen och 8 kap. 16 § första meningen försäkringsrörelselagen brukat tillämpas på dessa situationer. Direktivet kan inte anses ta ställning i frågan. Vid ett övervägande av om det är lämpligt att behandla överträdelser av legala befogenhetsinskränkningar på samma sätt som överträdelser av andra sådana inskränkningar är följande att beakta. För detta talar bl.a. intresset av en enhetlig reglering. Detta skäl är emellertid inte tillräckligt för att ändra på den ordning som gäller . Frågan om bolagets bundenhet bör alltså enligt regeringens uppfattning avgöras på samma sätt som . Det innebär att bolaget inte skall vara bundet av rättshandlingen om det visar att motparten insåg eller bort inse att ställföreträdaren överträdde sin legala befogenhet. - Överskridande av bolagsordningens bestämmelser om verksamhetsföremålet - En särskild fråga är om , som Kammarrätten i har föreslagit, bör utnyttja den särskilda undantagsbestämmelsen i artikel 9.1 stycke 2 om överskridande av föremålet för bolagets verksamhet. Bestämmelsen innebär att medlemsstaterna får föreskriva att bolaget under vissa förutsättningar inte är bundet av åtgärder som ligger utanför verksamhetsföremålet. Det är viktigt att regelverket utformas så att tredje mans skyddsintresse tillgodoses. Det är rimligt att risken för att bolagets ställföreträdare handlar illojalt helt och hållet bärs av bolaget. Det ligger också i omsättningens intresse att tredje man kan ingå rättshandlingar med bolagets ställföreträdare utan att närmare behöva överväga om åtgärden ligger inom ramen för bolagets verksamhetsföremål eller inte. Det kan visserligen invändas att den undantagsbestämmelse som direktivet tillåter innebär att bolaget måste visa att tredje man kände till att åtgärden låg utanför verksamhetsföremålet eller med hänsyn till omständigheterna inte kunde vara omedveten om det. En tredje man i god tro borde alltså, kan det hävdas, inte löpa någon risk. Å andra sidan medför även en sådan bestämmelse att tredje man under alla förhållanden måste lägga vikt vid den kunskap han har om bolagets verksamhetsföremål, något som redan det kan hämma omsättningens intresse. bör således inte införa någon särskild regel om bolags bundenhet av rättshandlingar som ligger utanför bolagets verksamhetsföremål. - Åtgärder som vidtas av särskild firmatecknare - En ytterligare fråga är om den nu förordade regleringen bör gälla inte endast styrelse och - för försäkringsbolag - verkställande direktör utan också särskild firmatecknare. Artikel 9 i publicitetsdirektivet gäller endast rättshandling som vidtagits av bolagsorgan. Endast stämman, styrelsen och - för försäkringsbolag - även verkställande direktören torde vara att anse som bolagsorgan i direktivets mening. De svenska reglerna om särskilda firmatecknare som kan men inte behöver vara ledamöter av styrelsen saknar egentlig motsvarighet i EU-staterna. Den särskilde firmatecknaren står i väsentliga avseenden en vanlig fullmäktig nära. De skillnader som förekommer avser huvudsakligen det sätt på vilket behörigheten kommer till uttryck. Sålunda grundar den särskilde firmatecknaren sin behörighet på ett beslut av styrelsen, medan fullmäktigen grundar sin behörighet på fullmakten. Vidare skall uppgift om den särskilde firmatecknaren offentliggöras genom registrering i bank- resp. försäkringsregistret, medan fullmäktigens behörighet endast kommer till uttryck i fullmakten. När det gäller frågor om befogenhet är emellertid rättsläget väsentligen detsamma. Såväl den särskilde firmatecknarens som fullmäktigens befogenheter är beroende av att ett uppdrag att handla på bolagets (fullmaktsgivarens) vägnar lämnats. Vidare är befogenhetens omfattning beroende av de inskränkande instruktioner som bolaget resp. fullmaktsgivaren kan ha meddelat. I fråga om huvudmannens bundenhet när mellanmannen har överskridit sin befogenhet gäller samma regler vare sig rättshandlingen har vidtagits av en särskild firmatecknare eller av en fullmäktig. Om en fullmäktig handlar utan uppdrag eller överskrider inskränkande instruktioner, är rättshandlingen inte bindande mot fullmaktsgivaren om tredje man insåg eller bort inse att fullmäktigen överskred sin befogenhet (se 11 § första stycket avtalslagen). Det har inte framkommit tillräckliga skäl att ändra på den nuvarande ordningen, såvitt gäller särskilda firmatecknare. Det framstår varken från bolagets eller tredje mans synpunkt som motiverat att i detta sammanhang behandla särskilda firmatecknares och fullmäktiges befogenhetsöverskridanden på olika sätt. I fråga om särskilda firmatecknares befogenhetsöverskridanden bör alltså den nuvarande ondtrosregeln behållas. Bestämmelserna om firmatecknare i bankaktiebolagslagen gäller bara styrelse- ledamöter och särskilt utsedda firmatecknare. Regler om andra representanter, t.ex. personer som har befullmäktigats av ställföreträdarna, anställda med ställningsfullmakt m.fl. finns i annan lagstiftning (jfr 6 §) (se prop. 1986/87:12 s. 103). En delegat torde således inte vara att anse som en legal ställföreträdare utan är närmast att jämställa med en fullmäktig. Som nämnts har delegaten fått i uppdrag av styrelsen att vidta sådana åtgärder som annars ankommer på styrelsens egen prövning. Behörigheten grundar sig på ett beslut av styrelsen. Av allmänna principer följer att, om en delegat handlar i strid med bestämmelserna i banklagstiftningen om styrelsens behörighet, gäller inte rättshandlingen mot bolaget. Om delegaten överskrider sin befogenhet, exempelvis genom att överskrida inskränkande instruktioner, är rättshandlingen inte bindande mot bolaget om tredje man insåg eller bort inse befogenhetsöverskridan- det. Inte heller i dessa avseenden finns det anledning att ändra på gällande rätt. Regeringens förslag: Liksom skall medel som ett bankaktiebolag eller ett försäkringsaktiebolag har utbetalat i strid med bankaktiebolagslagen resp. försäkringsrörelselagen som regel betalas tillbaka. I fråga om utbetalning som har skett i form av vinstutdelning skall dock mottagaren vara återbäringsskyldig endast om bolaget visar att denne insåg eller bort inse att utbetalningen stred mot lag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Aktieägarna har inte rätt att förfoga fritt över ett bankaktiebolags eller ett försäkringsaktiebolags medel. Bolagets medel får sålunda utbetalas till aktieägarna endast enligt bankaktiebolagslagens resp. försäkringsrörelselagens regler (se 9 kap. 1 § bankaktiebolagslagen och 12 kap. 1 § försäkringsrörelselagen). Om medel utbetalas till aktieägare i strid med dessa lagars bestämmelser, skall mottagaren återbära medlen jämte ränta. Från denna regel om återbetalningsskyldighet finns dock ett undantag. Om mottagaren hade skälig anledning att anta att utbetalningen utgjorde en laglig vinstutdelning, föreligger inte återbetalningsskyldighet (se 9 kap. 5 § första stycket bankaktiebolagslagen och 12 kap. 10 § första stycket för- säkringsrörelselagen). Även kapitaldirektivet innehåller begränsningar i bolagets rätt att utbetala medel till aktieägarna. Utdelning får inte ske så att det inkräktar på bolagets bundna kapital. Utdelningen får inte heller överstiga ett belopp motsvarande vinsten för det senaste räkenskapsåret justerad med hänsyn till bl.a. balanserad vinst och balanserad förlust (artikel 15.1 a och c). En utdelning i strid med artikel 15 skall återbetalas av mottagande aktieägare, "om bolaget visar att aktieägarna kände till att utdelningen var olaglig eller att de med hänsyn till omständigheterna inte kunde vara okunniga om det". Godtroende aktieägare ges alltså ett visst skydd. Enligt den till direktivet anpassade bolagsrättsliga lagstiftningen i bl.a. och avser detta godtrosskydd medel som har utbetalats i form av vinstutdelning. Bestämmelserna i 9 kap. 5 § bankaktiebolagslagen och 12 kap. 10 § försäk- ringsrörelselagen bör anpassas till vad direktivet innehåller om återbetalning av olovlig vinstutdelning. När det gäller den närmare utformningen av ondtrosrekvisitet är det sakligt motiverat med en bestämmelse som ansluter till vad som allmänt gäller i svensk rätt angående ond och god tro, dvs. skyldighet att betala tillbaka vinstmedlen bör vara beroende av om aktieägaren insett eller bort inse att utbetalningen stred mot bankaktiebolagslagens eller försäkringsrörelselagens regler. 13 Penninglån till anställda m.m. Regeringens förslag: Ett försäkringsbolag skall liksom ha möjligheter att lämna lån till sina anställda i syfte att dessa skall förvärva aktier i bo- laget. Sådana lån skall dock inte få överstiga bolagets fria egna kapital. Ett bankaktiebolag får inte lämna lån i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget om det sammanlagda beloppet av sådana lån skulle överstiga bolagets fria egna kapital. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 12 kap. 12 § försäkringsrörelselagen finns vissa bestämmelser som begränsar möjligheterna för ett försäkringsbolag att låna ut pengar eller ställa säkerhet. Bestämmelserna i 12 kap. 13 § ger dessutom möjlighet att meddela dispens från förbudet i 12 §, om det finns synnerliga skäl för detta. I bankaktiebolagslagen finns inte några låneförbudsregler. I stället innehåller bankrörelselagen kreditjävsbestämmelser som innebär att en bank inte får lämna kredit till närstående fysiska och juridiska personer på andra villkor än sådana som banken normalt ställer upp (2 kap. 17 §). Också kapitaldirektivet innehåller föreskrifter som inskränker bolagets rätt att lämna lån eller ställa säkerhet. Huvudregeln kommer till uttryck i artikel 23.1, där det föreskrivs att ett bolag inte får ge förskott, lämna lån eller ställa säkerhet i syfte att tredje man skall förvärva aktier i bolaget. Från denna regel görs dock undantag för åtgärder som utgör led i en banks eller något annat finansinstituts löpande verksamhet eller som vidtas i syfte att aktier skall förvärvas av eller till förmån för de anställda i bolaget eller ett detta närstående bolag. En förutsättning för sådana lån m.m. är dock att åtgärden inte leder till att bolagets nettotillgångar understiger aktiekapitalet och de reserver som enligt lag eller bolagsordning inte får delas ut. Bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen uppfyller endast delvis de krav som kapitaldirektivet uppställer i denna del. I motsats till aktiebolagslagens låneförbudsregel (se 12 kap. 7 §) innehåller försäkringsrörelselagen inte något förbud för försäkringsbolag att lämna lån eller ställa säkerhet i syfte att gäldenären eller någon honom närstående skall förvärva aktier i bolaget eller i något annat bolag i koncernen. nämnd bestämmelse i aktiebolagslagen uppfyller, med undantag för att lån för förvärv av aktier inte får inkräkta på bolagets bundna kapital, de krav som ställs i kapitaldirektivet. I bestämmelsens nya lydelse från stadgas att sådana lån inte får lämnas om det sammanlagda beloppet av lånen därefter skulle överstiga bolagets fria kapital (se prop. 1993/94:196 s. 130 f). Några särskilda skäl för att välja en annan lösning för försäkringsområdet föreligger inte. Dispensregeln i 12 kap. 13 § försäkringsrörelselagen ger ett visst ytterligare utrymme för penninglån m.m. som skall användas för förvärv av aktier i bolaget. Direktivet lämnar däremot inte något sådant utrymme. Dispensregeln är därför inte förenlig med direktivet. Möjligheten att ge dispens från låne- och säkerhetsförbudet bör därför inskränkas till att gälla lån och ställande av säkerhet för lån som inte skall användas för förvärv av aktier i det långivande bolaget. Kapitaldirektivet gäller emellertid endast publika bolag. I aktiebolagslagen har dispensmöjligheten, vad gäller förvärv av aktier i det bolag som lämnar lån eller ställer säkerhet, behållits för privata aktiebolag. På försäkringsområdet saknas dock skäl för att frångå principen om en enhetlig reglering för de båda bolagskategorierna. Undantag i kapitaldirektivet för åtgärder som utgör led i en banks löpande verksamhet gör att banklagstiftningen i huvudsak uppfyller direktivets krav beträffande bolagets nettotillgångar. För bankaktiebolag bör således införas den begränsningen att bankaktiebolaget inte får lämna lån i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget om det sammanlagda beloppet av sådana lån därefter skulle överstiga bolagets fria egna kapital. 14 Frågor om registrering m.m. 14.1 Publicitetsverkan av registrering och kungörande Regeringens förslag: I bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen införs en bestämmelse som innebär att ett förhållande som skall registreras i bank- eller försäkringsregistret som regel skall få åberopas mot tredje man först sedan sådan registrering har skett och förhållandet har kungjorts i Post- och (negativ publicitetsverkan). Förhållandet skall dock få åberopas mot tredje man redan före kungörande om bolaget visar att tredje man likväl kände till förhållandet. Tredje man skall anses känna till sådana förhållanden som har införts i bank- och försäkringsregistret samt kungjorts i Post- och , såvida han inte visar att det var omöjligt för honom att känna till det som har kungjorts. Från och med den sextonde dagen från kungörandet skall han alltid anses ha kännedom om förhållandet (positiv publicitetsverkan). Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Banker och försäkringsbolag registreras av i bankregistret resp. försäkringsregistret. Bestämmelser om registrering finns i 8 kap. bankrörelselagen och 20 kap. försäkringsrörelselagen samt i bankrörelseförordningen (1987:647) och för- säkringsrörelseförordningen (1982:790). Registrering sker på grundval av anmälningar och underrättelser. Anmälningar och underrättelser till ett register biläggs detta. Såväl register som bilagda handlingar hålls tillgängliga för allmänheten. skall utan dröjsmål kungöra vad som har införts i bank- eller försäkringsregistret i Post- och . En kungörelse som avser ändring i ett förhållande som har införts i registret skall dock ange endast ändringens art (se 8 kap. 2 § bankrörelselagen och 20 kap. 2 § försäkringsrörelselagen). Till de uppgifter som registreras i registren hör uppgifter om bolagets bildande, aktiekapitalets storlek, emissionsbeslut, beslut om ändring i bolags- ordningen och val av styrelseledamöter m.m. Registreringen och den därtill knutna kungörelsen ger tredje man möjlighet att ta del av vissa viktigare uppgifter om bolaget. Men registreringens verkan är vidare än så. I själva verket utgör registreringen utgångspunkten för vad tredje man anses känna till resp. inte känna till. Man kan här tala om registreringens positiva resp. negativa publicitetsverkan. Med negativ publicitetsverkan menas att en handling eller en uppgift inte kan åberopas mot tredje man innan den har offentliggjorts. Varken bankrörelselagen eller försäkringsrörelselagen innehåller någon bestämmelse om negativ publicitetsverkan. En bestämmelse om positiv publicitetsverkan finns däremot i 8 kap. 3 § bankrörelselagen och 20 kap. 3 § försäkringsrörelselagen. I bestämmelserna föreskrivs att det som har införts i ifrågavarande register skall anses ha kommit till tredje mans kännedom, om det har kungjorts i Post- och och det inte av omständigheterna framgår att han varken kände till eller hade bort känna till det som kungjorts. I publicitetsdirektivet, artikel 2, finns bestämmelser om att vissa handlingar och uppgifter om ett bolag skall vara offentliga. Det gäller bl.a. stiftelseurkund och bolagsordning samt ändringar i dessa handlingar. Det gäller vidare uppgifter om dem som i egenskap av i lagstiftningen föreskrivet bolagsorgan eller som medlemmar i sådant organ är behöriga att företräda bolaget eller som deltar i ledning, tillsyn eller kontroll av bolaget. Enligt artikel 3 skall en akt läggas upp för varje bolag i det register, där bolaget är registrerat. Alla handlingar och uppgifter som är offentliga enligt artikel 2 skall förvaras i akten eller föras in i registret. I artikel 3.5 finns en föreskrift om negativ publicitetsverkan. Artikeln föreskriver att bolaget får åberopa handlingar och uppgifter mot tredje man först sedan de har offentliggjorts i den nationella tidningen, såvida inte bolaget visar att tredje man kände till handlingen eller uppgiften. Det anses i doktrinen att uttrycket "kände till" skall tolkas som ett krav på faktisk vetskap, "ägde vetskap om". Det räcker alltså inte att tredje man borde ha känt till förhållandet - t.ex. ett beslut om byte av ställföreträdare - för att bolaget skall kunna åberopa det. I den angivna föreskriften ligger också att bolaget kan åberopa handlingen eller uppgiften mot tredje man, när offentliggörande väl har skett på det sätt som föreskrivs i artikeln. Denna positiva publicitetsverkan har dock en begränsning. Sålunda gäller ifråga om åtgärder som vidtas före den sextonde dagen efter offentliggörandet att handlingen eller uppgiften inte får åberopas mot tredje man som visar att det var omöjligt för honom att känna till handlingen eller uppgiften. Publicitetsdirektivet får, såvitt gäller negativ publicitetsverkan, förstås så att ännu inte offentligjorda handlingar och uppgifter inte kan åberopas mot tredje man annat än om denne ägde faktisk vetskap om dem. I tycks rättsläget beträffande negativ publicitetsverkan vara något annorlunda. Uttryckliga bestämmelser saknas, men innebörden av den princip som anses gälla avviker från föreskriften i publicitetsdirektivet. Det är därför nödvändigt att i svensk rätt införa ett stadgande som överensstämmer med direktivets krav. Även när det gäller positiv publicitetsverkan har den svenska rätten en annan innebörd än vad direktivet fordrar. Också i denna del måste därför den svenska lagstiftningen harmoniseras med direktivets bestämmelser. Direktivets sextondagarsregel bör till följd därav införas i bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. 14.2 Registreringen och giltigheten av bolagets förpliktelser Regeringens förslag: Efter det att anmälan om vem som har utsetts till styrelse- ledamot i bankaktiebolaget samt styrelseledamot och verkställande direktör i försäkringsbolaget har införts i Post- och , kan bolaget inte mot en godtroende tredje man åberopa fel eller brister vid valet av styrelseledamot eller vid beslut i försäkringsbolaget att utse verkställande direktör. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Ett beslut som har fattats i ett bankaktiebolag eller i ett försäkringsaktiebolag kan av olika skäl vara ogiltigt. Ogiltigheten kan bero på att det har förekommit något formfel vid beslutets tillkomst. Ett stämmobeslut kan t.ex. vara ogiltigt därför att kallelse inte har skett på vederbörligt sätt, därför att obehöriga tillåtits att rösta eller därför att röstningsreglerna inte har iakttagits. Ogiltigheten kan också sammanhänga med något materiellt fel, exempelvis att stämman har överskridit gränserna för sin bestämmanderätt. I svensk rätt kan tredje man som regel inte åberopa ett beslut som har fattats inom bolaget men som visar sig vara ogiltigt. Inte heller kan han åberopa en rättshandling som har företagits av en ställföreträdare om beslutet att utse denne visar sig ha varit ogiltigt. Detta gäller oavsett om beslutet att utse ställföreträdaren har registrerats i bank- resp. försäkringsregistret eller ej. Denna princip modifieras emellertid, såvitt avser bolagsstämmobeslut, av bestämmelserna om . Om ett bolagsstämmobeslut, som inte har tillkommit i laga ordning, inte klandras inom föreskriven tid - från beslutet - kan felaktigheter vid beslutets tillkomst eller i dess innehåll inte längre angripas. I så fall kan givetvis den ursprungliga ogiltigheten inte längre göras gällande mot tredje man. För vissa beslut som strider mot tvingande regler gäller dock inte någon klanderpreskription. Ett sådant beslut förblir ogiltigt även om det inte klandras inom klanderfristen. Om ett stämmobeslut upphävs efter , betraktas beslutet som ogiltigt från början. Gäller det ogiltiga beslutet val av styrelse, anses emellertid de åtgärder som den utsedda styrelsen har vidtagit i allmänhet inte vara ogiltigt utan styrelsen kan fungera till dess att klanderdomen har vunnit laga kraft eller domstolen har meddelat inhibitionsbeslut (se , Svensk associationsrätt, 5 u. s. 173). Frågan om detta även skall gälla vid sådan kvalificerad ogiltighet som inte skulle ha kunnat botas genom klanderpreskription har av lagstiftaren överlämnats åt doktrin och rättspraxis (se SOU 1941:9 s. 560). I publicitetsdirektivet, artikel 8, finns en föreskrift som inskränker bolagets möjligheter att mot tredje man göra gällande att ett val av styrelse eller ett beslut att utse annan ställföreträdare för bolaget är ogiltigt. Om formaliteterna för offentliggörande har iakttagits i fråga om de personer som i egenskap av bolagsorgan är behöriga att företräda bolaget, dvs. om registrering och kungörande har skett, får ett fel som ägde rum då personerna utsågs åberopas mot en tredje man endast om bolaget visar att denne kände till felet. Svensk rätt överensstämmer i de nu berörda frågorna inte med publicitets- direktivets krav. I bankrörelselagen och i försäkringsrörelselagen bör därför införas en bestämmelse som bringar svensk rätt i överensstämmelse med direktivet. En sådan bestämmelse bör ha den innebörden att bolaget inte skall, så snart val av styrelseledamot i bankaktiebolag samt styrelseledamot och verkställande direktör i försäkringsbolag har införts i Post- och , mot tredje man kunna åberopa fel eller brister i valet, såvida inte bolaget visar att tredje man kände till felet eller bristen. Detta medför att de rättshandlingar som de sålunda registrerade personerna har vidtagit i sin egenskap av ledamöter i styrelsen resp. såsom verkställande direktör i försäkringsbolaget binder bolaget mot en godtroende tredje man. Den föreslagna regeln får betydelse såväl vid vanlig ogiltighet som vid sådan kvalificerad ogiltighet där någon klanderpreskription inte gäller. En särskild fråga är om bestämmelsen bör gälla inte enbart styrelseledamöter - och i försäkringsbolag verkställande direktör - utan också särskilda firmatecknare. Uppmärksammas bör att direktivets bestämmelse endast gäller "bolagsorgan" och att särskilda firmatecknare inte kan anses som bolagsorgan i direktivets bemärkelse. Omsättningens intresse liksom hänsynen till tredje man kan synas tala för att utsträcka bestämmelsen även till särskild firmatecknare.