prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — liggande förslag att värdepappersbolag skall definieras som kreditinstitut enligt EG-reglerna bryter mot denna tanke. I promemorian anförs mycket kort att den ställning ett värdepappersbolag erhåller som kreditinstitut enligt EG*s regler inte medför att värdepappersbolaget automatiskt blir att betrakta som kreditinstitut i alla sammanhang där detta begrepp förekommer i den svenska lagstiftningen (s. 101 f). Någon analys av den avsedda begränsningen presenteras inte. Av vad som anförs kan möjligen den slutsatsen dragas att bedömningarna endast gjorts med utgångspunkten att avgränsning skall göras mot institutgrupper som äger emottaga inlåning ("Bolag med tillstånd att ta emot medel på konto..." sid 101). Gränsdragningen mot institutgrupper som ger krediter i form av investe- ringskrediter till industri och handel eller säljfinansiering berörs över huvud taget inte. Inte heller presenteras någon analys av vilka möjligheter ett svenskt värdepappersbolag, som med den föreslagna lagändringen blir att betrakta som kreditinstitut enligt EG-rätten, har att bedriva kreditgivning eller emottaga inlåning i andra EES-länder med stöd av den svenska lagstiftningen. Avgränsningen bör enligt samfundet övervägas från dessa utgångspunkter. Därtill bör överväganden göras avseende inlåningsbegreppet mot bakgrund av vad som framförs i delbetänkande "Finansiella tjänster i förändring" SOU 1994:66. Inspektionen tillstyrker i huvudsak förslagen. Vissa synpunkter bl.a. angående förslagets närmare utformning ges i det följande. Särskild auktorisation av filial Såsom sägs i ISD-direktivet, artikel 14, och kommenteras i motivtexten skall ett värdland inte längre få förbehålla sig att särskilt auktorisera filialer till värdepappersföretag som är auktoriserade och underkastade tillsyn av behöriga myndigheter i något annat medlemsland. Inspektionen vill emellertid uppmärksamma att det inte synes finnas något hinder mot att ett utländskt värdepappersföretag inom EES kan söka och få särskilt tillstånd att bedriva värdepappersrörelse i genom filial, trots att det skulle vara tillräckligt att det anmälningsförfarande som anges i förslagets 1 kap. 3 d § lagen om värdepappersrörelse iakttas. Om sådant tillstånd meddelas innebär det i så fall att filialen står under tillsyn av . Tidsfrister för beslut och underrättelse Vad gäller utformningen av förslaget i 3 kap. 6 a § lagen om värdepappersrörelse bör påpekas att direktivets artikel 17 p.3 anger att underrättelse med de aktuella uppgifterna skall vidarebefordras till behörig myndighet i värdlandet från det att samtliga uppgifter inkommit till hemlandsmyndigheten. Inspektionen anser att lagtexten bör förtydligas så att det framgår att beslut om tillstånd skall fattas och underrättelse vidarebefordras från det att samtliga uppgifter inkommit till hemlandsmyndigheten, vilket torde vara innebörden av direktivets artikel 17. I promemorian föreslås bl.a. att värdepappersföretag från andra EES-länder ges rätt att med stöd av auktorisation i hemlandet driva gränsöverskridande verksamhet i utan att ha filial här. Förslaget har tre nackdelar för skatteförvaltningen. Den första är att sådana företag inte är skyldiga att lämna de kontroll- uppgifter som krävs för den förenklade deklarationen. Detta medför försämrade kontrollmöjligheter och merarbete för skattemyndigheterna. För att undvika denna nackdel skulle man behöva ålägga utländska företag samma kontrolluppgiftsskyldighet som svenska företag beträffande inkomsträntor, utgiftsräntor, utdelningar samt eventuellt för avyttringar av andelar i värdepappersfonder (enligt förslag i SOU 1994:50 skall en sådan skyldighet eventuellt införas för svenska fondbolag fr.o.m. ). Den andra nackdelen är att kontrollen av avyttringar av finansiella instrument försvåras. Den föreslagna ändringen av 3 kap 33 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter medför i och för sig en möjlighet att förelägga utländska företag att inkomma med kontrolluppgifter avseende avyttringar av finansiella instrument. De praktiska svårigheterna är emellertid stora. har RSV i en s.k. riktad kontroll samlat in uppgifter om främst aktieförsäljningar. Föreläggandet sändes ut till samtliga värde- pappersinstitut i . Antalet utskickade förelägganden uppgick till 94. Möjligheten att göra motsvarande aktion även till utländska företag synes förknippade med mycket stora administrativa problem. Vidare saknas, som skattemyndigheterna i och anfört, effektiva sanktioner om ett föreläggande inte följs. Inte heller kan förelägganden avseende utländska företag följas upp med revisioner för kontroll av att fullständiga uppgifter lämnats på ett korrekt sätt. RSV delar nämnda skattemyndigheters bedömning av kontrollsvårigheterna när det gäller företag som väljer att bedriva verksamhet i utan att ha filial här. Informationsteknikutvecklingen gör det också efter hand allt enklare och billigare att bedriva en gränsöverskridande värdepappersrörelse på ett effektivt sätt. Många svenska placerare kan därför komma att välja att utnyttja utländska företags speciella kompetens på olika marknader direkt framför att utnyttja svenska företag. Skattemyndigheternas uppenbara kontrollsvårigheter blir då ytterligare ett incitament att välja att anlita ett utländskt företag framför ett inhemskt. För skattekontrollen blir det härigenom inte fråga om marginella problem utan om väsentliga svårigheter att upprätthålla en effektiv kapitalvinstbeskattning. Uppgiftsskyldigheten i 3 kap. 33 § lagen om självdeklaration och kontroll- uppgifter räcker alltså inte heller efter den i promemorian föreslagna ändringen för att ge skatteförvaltningen erforderlig information. Det kan därför finnas anledning att närmare pröva förslaget från skattemyndigheten i att ifrågavarande utländska värdepappersföretag skriftligen får förbinda sig att lämna kontrolluppgifter över de transaktioner som förmedlats för i bosatt uppdragsgivares räkning i samband med anmälan till . En sådan uppgiftsskyldighet skulle lämpligen tas in i 3 kap. 22 a § lagen om själv- deklaration och kontrolluppgifter. Erfarenheterna av den nuvarande uppgiftsskyldigheten i detta lagrum är emellertid inte allför uppmuntrande. Det är därför mycket angeläget för att verka för ett ökat uppgiftsutbyte mellan staterna som även omfattar kapitalvinster. Särskilt önskvärt är detta i förhållande till andra EES/EU-stater. Detta förutsätter emellertid omfattande regeländringar i ett flertal stater vad avser uppgiftsskyldighet och banksekretess, vilket gör att sådana förändringar, om de överhuvudtaget alls är möjliga, i vart fall tar mycket . Den tredje nackdelen är att utländska företag inte är skyldiga att dra av och betala in preliminär skatt. Skatteinbetalningarna på räntor och utdelningar från utländska värdepappersföretag försenas på så sätt. Detta leder antagligen till att personer som inte vill erlägga preliminär skatt kommer att söka sig till utländska företag i större utsträckning än de annars hade gjort. Ytterligare skatteinbetalningar försenas i så fall. RSV vill också peka på att de ovannämnda skillnaderna mellan svenska och utländska företag beträffande kontrollmöjligheter och skatteinbetalningar leder till att konkurrensen snedvrids till de utländska företagens fördel. 2.5 Tillståndskrav, startkapital m.m. Inspektionen har i huvudsak inte någon erinran mot förslagen. Inspektionen anser dock bl.a. att dispens bör kunna ges från kraven på minsta tillåtna startkapital i visst avseende, att reglerna om förutsättningarna för återkallelse av tillstånd bör förtydligas och att vissa övergångsbestämmelser bör införas. Reglerna om att särskilt tillstånd från krävs för samtliga sidoverksamheter som ett värdepappersbolag skall ägna sig åt, träder ikraft . Den övergångsbestämmelse (3 p.) som kommer att äga tillämpning, i fråga om värdepappersbolag som beviljats tillstånd före lagens ikraftträdande, innebär att ansökan om tillstånd kan inges och prövas före , dock att beslutet gäller tidigast från ikraftträdandet. För att undvika att ett värdepappersbolag bedriver sidoverksamhet utan att ha tillstånd därtill bör det enligt inspektionens mening införas en övergångsbestämmelse av innebörd att i det fall ansökan om tillstånd att bedriva sidoverksamhet ingivits före så får sidoverksamheten alltjämt bedrivas till dess ansökan prövats slutligt av . Förslaget innebär att reglerna om minsta startkapital skärps och preciseras i lag. Enligt CAD-direktivets artikel 3 ges det möjlighet för medlemsstaterna att nedsätta startkapitalet från 125 000 ecu till 50 000 ecu för värdepappersföretag som bedriver verksamhet enligt 1, 2, 4 p. och del av 5 p. i 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse. Vad gäller verksamhet enligt del av 5 p. avses i detta sammanhang annan medverkan än garantigivning vid emissioner. Lagförslaget i dess nuvarande lydelse innebär att värdepappersbolag som överhuvudtaget bedriver någon verksamhet enligt 5 p. i 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse skall ha ett startkapital på 730 000 ecu samt att det saknas möjlighet till dispensgivning. Enligt inspektionen bör det i lagtexten införas en möjlighet för att medge dispens till lägst 125 000 ecu i det fall ett värdepappersbolags verksamhet enligt 5 p. endast består i annan medverkan vid emissioner än garantigivning. Verksamheten enligt 5 p. kan t.ex. endast bestå i medverkan vid emissioner på det sättet att anmälningar till teckning mottages och vidarebefordras. Ett startkapital på 730 000 ecu endast av denna anledning framstår då som orimligt högt. Förutsättningar för återkallelse av auktorisation Förutsättningarna för återkallelse av en auktorisation återfinns i artikel 3 p. 7 i ISD-direktivet. Innebörden är bl.a. att återkallelse får ske, i fall då värdepappersföretaget inte startat sin verksamhet eller annars inte bedriver någon verksamhet, endast - om värdepappersföretaget inte utnyttjat auktorisationen eller uttryckligen avstått från auktorisationen, eller - om värdepappersföretaget inte bedrivit någon verksamhet . Lagförslaget i denna del ger emellertid enligt sin ordalydelse möjlighet att återkalla tillståndet även om dessa tidsfrister inte har löpt ut. Inspektionens mening är att de nämnda återkallelsegrunderna formulerats i ISD-direktivet för att tillämpningen skall bli likformig inom EU. Tidsfristerna bör alltså framgå av själva lagtexten och det föreslås därför att lagtexten ändras i enlighet med direktivet i nu nämnt avseende så att dessa tidsfrister framgår av 6 kap. 9 § 2 p. lagen om värdepappersrörelse. I anslutning till vad som uttalats om mottagande av medel på konto m.m. tillstyrks också vad som sägs i avsnitt 4.5 om startkapital för verksamhet, som innefattar mottagande av medel på konto. 2.6 Börs- och clearingmedlemskap har särskilt uppmärksammat förslaget till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet varigenom utländska företag med säte i land inom EES får bli medlem i clearingorganisation som anordnar clearing av optioner och terminer. Det är den enda clearingverksamhet som är lagreglerad i . Frågan om utländska företags medlemskap i clearingsorganisation som clearar och/eller avvecklar avistahandel lämnas till vidare öppen. Denna fråga, liksom en i sammanhanget aktualiserad komplettering i aktiekontolagen, vilar i avvaktan på den vidare behandlingen av Clearingutred- ningens betänkande. Som tidigare framhållit i remissvar på betänkande ser kontoret det som angeläget att såväl utländska clearingorganisationer som utländska banker och värdepappersbolag får möjlighet att bli kontoförande institut hos VPC. Denna fråga remissbehandlades med förtur men har därefter inte lett till någon proposition i ärendet. vill nu ånyo framhålla att det är synnerligen angeläget för att bidra till förbättringen av avvecklingen av gränsöverskridande handel att utländska parter får möjlighet att som kontoförande institut verka i VPC. OM önskar i detta sammanhang framhålla att det kan finnas skäl att införa en möjlighet att separera börs- och clearingmedlemskap från varandra. Det har framkommit önskemål hos vissa typer av medlemmar att endast vilja uppträda som clearingmedlemmar. Det är då fel att av den typen av medlemmar kräva börsmedlemskap. I övrigt har OM inget att erinra mot de förslag som läggs fram i detta avsnitt. Lagen om börs- och clearingverksamhet Genom börslagens ikraftträdande kom ISD i väsentliga delar att överföras till svensk rätt. Således har redan nu utländska företag under vissa förutsättningar möjlighet att erhålla medlemskap i och handla via SAX utan att vara närvarande i . Med stöd av dessa bestämmelser har två danska banker och ett norskt värdepappersinstitut antagits som medlemmar av börsen. Enligt börslagens bestämmelser får endast den som har tillräckliga finansiella resurser antas som börsmedlem. Någon förändring av denna bestämmelse planeras inte. Som nämnts ovan ställer Fondbörsen krav på att medlemsföretagens aktiekapital skall vara av viss storlek. Innebörden av uttrycket "tillräckliga finansiella resurser" kommer emellertid efter att styras av CAD:s krav beträffande startkapital. Som konstaterats tidigare kan Fondbörsen inte ställa upp ytterligare krav. För att tydliggöra detta och förenkla tillämpningen av denna bestämmelse bör enligt Fondbörsens mening uttrycket "tillräckliga finansiella resurser" i börslagen ersättas av en hänvisning till 2 kap. 5 § värdepappersrörelselagen. 1 kap. 7 a § värdepappersrörelselagen innehåller bestämmelser om rapporte- ringsplikt. Som nämnts ovan anser Fondbörsen att nuvarande möjligheter till undantag från rapporteringsplikten bör finnas kvar. Även i börslagen finns regler om rapporteringsplikt för avslut som görs utanför börsen. Emellertid saknar börslagen bestämmelser som ger medlemsföretagen möjlighet att - på sätt som gäller enligt värdepapperslagen - avstå från att rapportera de avslut som anmäls till annan marknadsplats. Detta innebär att Fondbörsens medlemmar kan tvingas rapportera samma affär till flera olika börser. Särskilt komplicerat blir rapporteringsrutinerna för de utländska medlemmarna som kan ha rapporteringskrav även till börsen i hemlandet. Som exempel kan nämnas att ett danskt medlemsföretag som handlar Volvoaktier på Londonbörsen till kunder i måste rapportera samma affär till börserna i , och . Enligt Fondbörsen är detta inte rimligt och Fondbörsen föreslår därför att det i börslagen införs regler med möjlighet till undantag från rapporteringsskyldigheten på samma sätt som föreslagits be- träffande värdepappersrörelselagen. Avslutningsvis kan Fondbörsen konstatera att ISD slår fast principen om hemlandstillsyn. Detta innebär att Fondbörsen - när det gäller medlemsföretagens interna ekonomiska förhållanden - inte kan ställa krav på rapportering härom till börsen. Denna tillsyn skall ske genom respektive hemlands inspektionsmyndigheter. Fondbörsens formella tillsyn över medlemmarna omfattar endast medlemmarnas deltagande i handeln samt kursbildningen vid börsen och att handeln sker i överensstämmelse med lag och annan författning samt god sed på värdepappersmarknaden (se 4 kap. 2 § börslagen). Föreningen har inget att erinra mot de förslag som läggs fram i detta avsnitt. De synes vara en direkt följd av en anpassning till investerings- tjänstedirektivet. Direktivet säger bl a att värdepappersinstitut som är verksamt på en nationell marknad skall få tillträde till marknadens system för clearing och avveckling. Detta kan, såvitt föreningen uppfattat saken, tillgodoses på två sätt. Antingen kan institutet få direkt tillgång till ett clearingsystem genom att i teknisk bemärkelse "kopplas upp" mot detta, eller så kan tillträdet ske indirekt genom att institutet har en sådan uppkoppling till utländskt clearinginstitut, vilket i sin tur är uppkopplat till ett svenskt clearinginstitut. Den senare ordningen kan visa sig lämplig och kan vara att föredra från säkerhets- och tillsynssynpunkt. Förslagen i promemorian synes möjliggöra båda lösningarna. Enligt föreningens uppfattning är det viktigt att den slutliga lagstiftningen också får en utformning som gör detta möjligt. Med anledning av promemorians förslag vill förbundet framhålla att även försäkringsbolag bör ha möjlighet till medlemskap i börs- och clearingverksamhet i de fall de krav som ställs på medlemmar anses vara uppfyllda. 2.7 Rapporteringsskyldighet och information om handeln Rapporteringsskyldighet och information om handeln Sammanfattning: Genom bestämmelser i 1 kap. 7 a § lagen om värdepappersrörelse andra stycket utvidgas värdepappersinstitutens rapporteringsskyldighet till transaktioner som sker via filial i annat EES-land. Enligt uppfattning bör lagtexten kompletteras så att det framgår till vem rapporteringen skall ske att ges rätt att meddela föreskrifter om undantag från rapporteringsskyldigheten, och att inspektionen medges föreskriftsrätt vad gäller vilka finansiella instrument som rapporteringsskyldigheten skall omfatta. Av ISD-direktivet, artikel 22, framgår att medlemsstaterna skall utse de behöriga myndigheter som skall utföra de åligganden som bestämts i direktivet. Av den föreslagna lydelsen i 1 kap. 7 a § andra stycket lagen om värdepappersrörelse framgår inte till vilken instans som rapporte- ringsskyldigheten skall uppfyllas. Av ISD-direktivet, artikel 20 p. 2, anges att hemlandet får efterge krav på rapportering i en viss situation. I promemorian anges (på s. 127) att en utgångspunkt vid utformning av föreskrifter bör vara att värdepappersinstituten inte i onödan belastas med rapporteringskrav. För att så skall kunna ske krävs att det i lagtexten anges att inspektionen genom föreskrifter kan medge undantag från rapporteringsskyldigheten. Av ISD-direktivet, artikel 20 p. 1 b, framgår att rapporteringsskyldigheten är begränsad till vissa uppräknade instrument. I förslaget till lagtext finns ingen sådan begränsning. Inte heller framgår klart varken av lagtext eller av motiv att föreskriftsrätten skulle omfatta möjligheten att begränsa rapporteringsskyldigheten till vissa finansiella instrument. Enligt inspek- tionens uppfattning bör det införas en sådan möjlighet. Skälet härtill är att det finns transaktioner med vissa finansiella instrument för vilka det inte framstår som meningsfullt att införa en rapporteringsskyldighet på daglig basis. Av 4 kap. 3 och 4 §§ lagen om börs- och clearingverksamhet framgår att börsmedlemmar skall rapportera de avslut de gjort i inregistrerade eller noterade finansiella instrument vare sig avslutet skett på eller utanför börsen. Bestämmelsen i 1 kap. 7 a § lagen om värdepappersrörelse innebär att även värdepappersinstitut som inte är börsmedlemmar måste till börsen anmäla avslut i inregistrerade fondpapper. Innebörden av det föreslagna nya andra stycket i sistnämnda paragraf är att avslut i finansiella instrument som görs av ett värdepappersinstitut från filial i ett land inom EES skall rapporteras. Sistnämnda regel avser rapportering av avslut i finansiella instrument vare sig dessa är inregistrerade eller noterade på en börs. Av de redovisade bestämmelserna följer t.ex. att ett värdepappersinstitut som inte är börsmedlem och som gör avslut i t.ex. ett O-listenoterat bolag inte behöver rapportera detta till börsen. Däremot om ett avslut i samma aktier görs från institutets filial i något EES-land så skall avslutet rapporteras. Bestämmelsen anger endast att det finansiella instrument som avslutet avser skall vara föremål för handel vid t.ex. en börs. Avslutet behöver således inte ske vid börsen. Inte heller begränsas bestämmelsen till att avse den situationen att t.ex. den aktie som avslutet avser skall vara noterat vid en börs i det land där filialen är belägen. Detta innebär t.ex. att ett svenskt värdepappersinstituts filial i måste rapportera avslut i aktier som är noterade på Parisbörsen. Om värdepappersinstitutet gör ett avslut i samma aktie i eller - utan att fråga är om gränsöverskridande verksamhet i den mening som avses i paragrafen - i ett annat land inom EES behöver avslutet inte rapporteras. Syftet med artikel 20 i ISD-direktivet synes vara att skapa förutsättningar för att avslut i vissa finansiella instrument dokumenteras och förvaras antingen hos institutet självt eller hos en behörig myndighet. Därmed tillförsäkras den behöriga myndigheten möjligheter att göra undersökningar av gjorda affärer. Varför institutet självt skall ha en förvaringsplikt medan filialen dessutom skall ha en rapporteringsskyldighet framgår inte. Det synes ha varit enklare att föreskriva förvaringsplikt även för filialer och att den behöriga myndigheten gavs rätt att fordra in den förvarade dokumentationen när skäl därtill fanns. Oavsett detta framstår det som om den reglering som föreslås kan komma att till- godose det ovan angivna syftet. Från svensk synpunkt framstår det ändock som märkligt att ett svenskt värdepappersinstituts filial i annat EES-land kommer att vara skyldig att rapportera avslut i OTC- och medan institutet självt - som ej är börsmedlem - inte är det. Det rimliga vore att bestämmelsen i 1 kap. 7 a § lagen om värdepappersrörelse utvidgades till att även avse noterade finansiella instrument. Överhuvudtaget framstår det som omotiverat att filialer skall ha en strängare rapporteringsskyldighet än institutet självt. OM har i princip inget att erinra mot de krav på rapportering och information som läggs fram. Den minimistandard som anges i direktivet avses närmare preciseras av . Till undvikande av rapportering som inte fyller någon funktion, exempelvis dubbelrapporteringar bör även i börs- och clearinglagen införas motsvarande undantagsbestämmelse som återfinns i 7 a § lagen om värdepappersrörelse. Det är också viktigt att börser och värdepappersinstitut som berörs av rapporteringsskyldigheten ges tillfälle att till framföra sina synpunkter på rapporteringen så att den kan utformas på effektivast möjliga sätt och efter de krav som marknaden ställer. För OMs del är det därvidlag angeläget att rapporteringen på OM endast omfattar sådana kontrakt som är börsnoterade på OM och således inte föremål för clearingnotering på OM samt att rapporteringsskyldighet inte omfattar s k underliggande instrument. Här kan vi notera att på PMX-börsen sker rapportering för gjorda avslut under affärsdagen efter det att marknaden stängt, dvs . Enligt på PMX börsen uppgjorda handelsregler skall sådan avslutsrapportering vara färdig . Informationen i avslutsrapporteringen innehåller det vägda snittpriset, högsta och lägsta priserna, total volym samt skillnaden i snittpris och volym . En sådan börslista presenteras i PMI-systemet kontinuerligt efter marknadens stängning och finns således tillgängligt för samtliga anslutna kunder. Investeringstjänstedirektivets artikel 21 punkt 2a, kan således sägas vara uppfyllt. När det gäller reglerna i 1 kap. 7 a § värdepappersrörelselagen om rapportering av gjorda affärer vill Fondbörsen framhålla följande. gäller att ett värdepappersinstitut skall till börsen rapportera de avslut i inregistrerade fondpapper som institutet gör utanför börsen. Sådan anmälan behöver dock inte ske om avslutet gjorts vid annan svensk eller utländsk börs. Undantaget beträffande rapporteringsskyldigheten har tillkommit för att undvika dubbelrapportering och har kommit att få betydelse för framför allt de institut som är verksamma på utländska marknader. Enligt de nu föreslagna bestämmelserna skall undantaget avseende rapporteringsskyldigheten endast gälla för avslut som görs vid annan svensk börs eller vid en utländsk börs i ett annat land utanför EES. För avslut vid en börs i ett annat land inom EES skall således möjligheten att avstå från rapportering upphöra. Detta innebär att ett svenskt värdepappersbolag måste rapportera all den handel som sker i svenska inregis- trerade papper i t.ex. till såväl börsen i som till Londonbörsen. Denna handel kommer därmed att dubbelrapporteras.