prop · GI0349 · 1995-01-01 00:00:00 — För att löneutmätning i sådana mål skall fortsätta än en ettårsperiod krävs alltså en aktiv åtgärd från sökandens sida. Förutom förbehållsbeloppet skall kronofogdemyndigheten enligt nuvarande ordning också besluta hur mycket som skall utmätas. Gäldenärens lönebelopp kan variera vid olika avlöningstillfällen och detta kan i en del fall vålla bekymmer i dagens system. Regeln är den att myndigheten skall besluta hur mycket som högst får innehållas vid varje avlöningstillfälle. Inget hindrar i och för sig att myndigheten mäter ut hela det utmätningsbara beloppet och så sker också i stor utsträckning. Men enligt praxis anser sig myndigheterna förhindrade att formulera beslutet så att allt utöver förbehållsbeloppet skall tas i anspråk och anger därför ett visst belopp. Endast när det gäller utmätning av dagersättning, t.ex. från , förekommer beslut som anger att allt som överstiger förbehållsbeloppet skall utmätas. Vid införsel gäller samma förhållanden. RSV har föreslagit en uttrycklig möjlighet för kronofogdemyndigheten att i stället för ett preciserat utmätningsbelopp ange att hela det utmätningsbara utrymmet i lönen skall tas i anspråk. Förslaget har i princip godtagits under remissbehandlingen. Dock har man från några håll manat till en försiktig tillämpning av en sådan regel. Regeringen förordar att RSV:s förslag genomförs. När det gäller tillämpningen av den nya regeln blir det enligt vår mening, precis som med dagens regel, frågan om att kronofogdemyndigheten får göra en avvägning mellan borgenärs- och gäldenärsintressen. En ytterligare fråga är vilka slags ersättningar som skall kunna tas i anspråk genom löneutmätning i det nya systemet. får genom utmätning av lön tas i anspråk arbetstagares lön och annan jämförlig ersättning, pension eller livränta, sjukpenning och vissa andra sociala förmåner. Genom införsel får därutöver tas i anspråk periodiskt vederlag för utnyttjande av patent, rätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annan sådan rättighet eller för överlåtelse av rörelse. I det nya systemet är det enligt regeringens mening rimligast att, såsom RSV föreslagit, samtliga de nu nämnda ersättningarna får tas i anspråk, eftersom borgenärsintressena annars onödigtvis skulle åsidosättas. Enligt dagens regler gäller att semesterersättning som innestår hos arbetsgivaren eller som han har betalat till en särskild kassa inte får utmätas utan gäldenärens medgivande. Vidare finns ett visst skydd för själva lönen under gäldenärens semester eller i omedelbar anknytning till denna. Sålunda anges att man om möjligt bör undvika att ta sådan lön i anspråk genom utmätning. När det gäller införsel finns inga motsvarande regler. RSV har inte föreslagit någon motsvarighet till de nu nämnda skyddsreglerna i det nya löneutmätningssystemet. Under remissbehandlingen har detta inte heller efterlysts. Skyddsreglerna är att betrakta som en kvarleva från då många inskränkningar rådde i fråga om löneutmätning. Det nya systemet liknar mera den nuvarande införseln och har utformats för att i princip kunna pågå utan att bli för betungande för gäldenären. Regeringen anser därför att några särskilda regler till tryggande av gäldenärens semester inte bör finnas i den nya ordningen. Regeringens förslag: Samma förbehållsbelopp skall gälla oavsett vilken sorts fordran löneutmätningen gäller. Förbehållsbeloppet bestäms med ledning av ett normalbelopp som innefattar alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad, vilken beräknas särskilt och läggs till normalbeloppet. Normalbeloppen för vuxna skall ligga något högre än dagens normalbelopp vid införsel men lägre än nuvarande utmätningsfria belopp vid utmätning av lön. Nivån kommer därigenom att ligga högre än vägledande norm för rätt till socialbidrag och då också över den nivå som normalt skall anses som nedre gräns för skälig levnadsnivå enligt socialtjänstlagen (1980:620). För barn görs en viss differentiering beroende på barnets ålder och dessa normalbelopp ligger i nivå med norm. Alla normalbelopp omräknas i förhållande till konsumentprisindex. Med siffror blir normalbeloppen för ensamstående, för makar, för barn och för äldre barn. RSV:s förslag: RSV har också föreslagit enhetliga förbehållsbelopp. Dessa grundas dock i huvudsak på beräkningar av nödvändiga vardagsutgifter och ligger därmed högre än beloppen i regeringens förslag. Remissinstanserna har överlag godtagit förslaget om enhetliga förbehållsbelopp. Man har anfört att det är viktigt att gäldenären förbehålls ett högre belopp än vad som anses vara minimigränsen för skälig levnadsstandard. Några remissinstanser stöder uttryckligen förslaget att beräkningar för hushållsbudget läggs till grund för de nya normalbeloppen. Men några påpekar också att höjda förbehållsbelopp kommer att inverka menligt på indrivningen, särskilt av underhållsbidrag och skatter. Skälen för regeringens förslag: Vid löneexekution får gäldenären alltid behålla ett visst belopp för sitt eget och familjens underhåll. Vid införsel kallas detta belopp förbehållsbelopp och vid utmätning av lön kallas det utmätningsfritt belopp. Dessa belopp är olika för ensamstående, för makar och för barn och de bestäms enligt dagens ordning på något olika sätt vid införsel och vid utmätning av lön. Vid införsel får lön tas i anspråk i den mån den överstiger vad gäldenären behöver för eget underhåll m.m. Vid utmätning får lön tas i anspråk endast i den mån den uppenbart överstiger vad gäldenären behöver. Förbehållsbeloppen vid införsel bestäms med ledning av vissa i utsökningsbalken fastlagda normalbelopp. Dessa normalbelopp skall anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad som beräknas särskilt. Normalbeloppen utgörs enligt 15 kap. 6 a § UB för kalenderår av vissa belopp som skall multipliceras med ett jämförelsetal som speglar konsumentprisindex. Normalbeloppen fastställs efter dessa riktlinjer av RSV. Normalbeloppen är för en ensamstående , för makar och jämställda och för barn . De utmätningsfria beloppen vid löneutmätning däremot bestäms av RSV efter de allmänna riktlinjerna i lagen. Dessa belopp ligger högre än normalbeloppen vid införsel; de utmätningsfria beloppen är för ensamstående, för makar och för barn. Ett förbehåll grundat på beräkningar för hushållsbudget skulle komma att ligga ännu något högre. har utarbetat en vägledande norm för rätt till socialbidrag. Denna norm bör, enligt vad Regeringsrätten har slagit fast, läggas till grund för bedömningen av vad som är skälig levnadsnivå enligt socialtjänstlagen (1980:620), om inte särskilda omständigheter föranleder något annat (rättsfallet RÅ 1993 ref. 11). norm ligger i genomsnitt lägre än normalbeloppen vid införsel. norm är för ensamstående, för makar och för barn beroende på ålder. Skillnaderna mellan införsel och utmätning av lön är historiskt betingade. kom de första reglerna om införsel. Ursprungligen kunde införsel bara ske för familjerättsliga underhållsbidrag. Successivt har därefter möjlighet till indrivning av allmänna fordringar genom införsel skapats. Löneutmätning i sin nuvarande form infördes först . Denna var då begränsad . Enligt då gällande förutsättningar fick löneutmätning inte ske om det med skäl kunde antas att gäldenären hade gjort vad han förmått för att betala skulden. I och med utsökningsbalken ökades tiden till nuvarande . Kravet på "kvalificerad betalningsovilja" togs bort, men det förutsattes fortfarande att löneutmätning skulle användas återhållsamt. När det gällde förbehållsbeloppen vid utmätning av lön låg dessa alltjämt på en avsevärt högre nivå än vid införsel. Efter en framställning från RSV beslutade på regeringens förslag (prop. 1991/92:24) om höjda förbehållsbelopp från vid införsel. Det direkta syftet var att förbehållsbeloppen skulle föras upp i nivå med vägledande norm för socialbidrag. Anledningen till att förbehållsbeloppen nu är högre än socialbidragsnormen är att förbehållsbeloppen räknas upp med konsumentprisindex medan norm räknas upp med basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Denna utveckling har medfört att skillnaden mellan de utmätningsfria beloppen vid löneutmätning och förbehållsbeloppen vid införsel numera inte är särskilt stor, . Det finns i dagens samhälle ett flertal olika system som anger olika normer för vad den enskilde skall tillerkännas för sitt uppehälle. har det funnits en strävan att nå en gemensam syn på vilka minimibelopp den enskilde skall få förbehålla sig för sin försörjning. har t.ex. haft till uppgift att precisera rätten till bistånd enligt socialtjänstlagen och även att överväga möjligheterna att åstadkomma större enhetlighet mellan kommunernas socialbidragsnormer och andra närliggande system. Kommittén har i sitt betänkande (SOU 1993:30) inte föreslagit några ändringar av nivån för rätt till bistånd enligt socialtjänstlagen, utan har i detta avseende endast föreslagit vissa preciseringar och ett ökat utrymme för individuella och flexibla lösningar. RSV har föreslagit att det inom den nya löneutmätningen skall tillämpas enhetliga förbehållsbelopp oavsett vilken typ av fordran det gäller. När det gäller förbehållsbeloppens storlek har RSV föreslagit att dessa grundas på beräkningar för nödvändiga hushållsutgifter. Detta innebär förbehållsbelopp som i genomsnitt ligger något högre än dagens utmätningsfria belopp vid utmätning av lön. Remissinstanserna har i allmänhet godtagit tanken på enhetliga förbe- hållsbelopp. När det gäller nivån på dessa är bilden inte lika klar. Alla som yttrat sig i frågan förefaller dock vara överens om att nivån bör ligga högre än vad som är fastlagt som den normalt sett undre gränsen för skälig levnadsnivå. Regeringen finner inte tillräckliga skäl för att gäldenären skall behandlas olika beroende på vilken sorts fordran som är föremål för indrivning. Det finns alltså enligt vår mening inte anledning att ha olika förbehållsbelopp vid löneutmätning för olika sorters fordringar. Enhetliga förbehållsbelopp är också av effektivitetsskäl ett viktigt inslag i denna reform av löneexekutionen. Man får ett för alla inblandade enklare och mera lättbegripligt system om man har enhetliga förbehållsbelopp. Vi övergår nu till att diskutera vilken nivå dessa bör läggas på. Det är närmast självklart att ett förbehållsbelopp vid löneexekution bör ligga högre än för socialbidrag, eftersom risken annars är uppenbar att gäldenären förlorar ett incitament till öppet arbete. Det är också viktigt att den som är föremål för löneexekution inte därigenom automatiskt blir berättigad till socialbidrag. Frågan är då om de nya förbehållsbeloppen bör sättas i nivå med de förbehållsbelopp som gäller vid införsel, i nivå med de utmätningsfria beloppen vid utmätning av lön eller på någon annan nivå. Frågan om förbehållsbeloppens storlek bör bedömas i belysning av att löneutmätning föreslås kunna pågå och med möjlighet till förlängning (jfr avsnitt 5.3). Denna ordning kan anföras som ett skäl för generösa förbehållsbelopp. Å andra sidan har institutet införsel så länge det har funnits varit konstruerat just på det sättet att förbehållsbeloppen har varit relativt låga och att löneavdragen har kunnat göras utan tidsbegränsning, och det har inte framkommit att denna ordning skulle vara ohållbar. Inte heller torde incitamentet till öppet arbete påverkas av om löneavdrag görs för skatter och underhållsbidrag eller för privatskulder. Regeringen anser också att man måste ta allvarligt på risken att indrivningen blir lidande om förbehållsbeloppen höjs så pass mycket som RSV har föreslagit. Ett sämre indrivningsresultat skulle i första hand drabba underhållsbidragen, både de bidrag som den underhållsberättigade själv försöker få in och de fordringar som staten har för utgivna bidragsförskott. Därnäst skulle skatter och allmänna avgifter drabbas och i sista hand övriga fordringar. RSV har valt att i rapporten inte försöka presentera någon siffermässig beräkning av vilket bortfall verkets förslag skulle kunna leda till. Anledningen är givetvis den stora mängden osäkra eller okända faktorer. I många fall skulle t.ex. hela skulden kunna drivas in även med de av RSV föreslagna förbehållsbeloppen, men det skulle ta . Ett överslag ger ändå vid handen att fordringar motsvarande något tiotal skulle hamna i farozonen med RSV:s lösning. Regeringen finner inte tillräckliga skäl att förorda en ordning som kan leda till minskad indrivning med så pass stora belopp. Av vad som har sagts framgår att regeringen anser att de förbehållsbelopp som tillämpas vid införsel i princip är lämpligast att använda i det nya enhetliga systemet. En viss höjning av dessa bör dock göras. Mot bakgrund av den höjning av förbehållsbeloppen vid införsel som genomfördes bör man kunna nöja sig med en måttlig justering uppåt. Vi stannar därför för att förorda normalbelopp som med siffror för vuxna blir för en ensamstående och för makar och jämställda. För barn föreslår vi normalbelopp i nivå med vägledande norm. Dock bör, såsom RSV föreslagit, en differentiering av praktiska skäl bara göras mellan barn och äldre barn, och inte mellan tre olika åldersgrupper som i norm. Beloppen blir 1 936 resp. . I övrigt förordar vi samma tekniska lösning som den som används vid införsel. Detta innebär att normalbeloppen anges i utsökningsbalken och att bostadskostnaden beräknas särskilt. Vidare bör liksom föreskrivas att normalbeloppen omräknas i förhållande till konsumentprisindex, detta för att normalbeloppen i så hög grad som möjligt skall garanteras värdebeständighet. Att ändringar görs i de belopp som skall förbehållas gäldenären vid löneexekution innebär inte några ändringar av hur bidrag enligt socialtjänstlagen skall beräknas. RSV har regeringens bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om bestämmande av förbehållsbelopp vid införsel och utmätningsfria belopp vid utmätning av lön. RSV utfärdar med stöd därav föreskrifter och rekommendationer. Rekommendationerna behandlar bl.a. vilka "vanliga levnadskostnader" som normalbeloppen skall anses omfatta, vilka avvikelser som skall kunna göras därifrån och hur bostadskostnad bör beräknas. Denna ordning bör gälla även i det nya systemet. 5.5 Löneutmätning under konkurs Regeringens förslag: Om en gäldenärs lön skall tas i anspråk under en konkurs skall löneutmätning ske genom kronofogdemyndighetens försorg. Utmätning av lön skall kunna göras dels för underhållsbidrag, dels för konkursboets räkning om förvaltaren begär det. RSV:s förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har ställt sig positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt får utmätning av lön inte ske under en konkurs. Om löneutmätning pågår vid konkursutbrottet skall den avbrytas. Införsel i lön får däremot ske, under förutsättning att lönen inte ingår i konkursboet (se 15 kap. 18 § UB). Konkursförvaltaren kan besluta att göra anspråk på den del av gäldenärens lön som inte ingår i beneficiet, alltså det som skall förbehållas gäldenären. Beneficiet omfattar också underhållsskyldighet mot annan. Förvaltaren skall vända sig direkt till arbetsgivaren med ett beslut om löneavdrag. Det är då inte frågan om införsel eller löneutmätning genom kronofogdemyndighetens försorg. Denna ordning kan leda till att ett löneexekutivt beslut först måste hävas på grund av ett konkursutbrott och att förvaltaren därefter på egen hand måste begära att arbetsgivaren på nytt börjar göra löneavdrag. Detta förfarande är omständligt för alla inblandade och i praktiken tas gäldenärens lön endast sällan i anspråk under konkurs. RSV har föreslagit att i det nya enhetliga löneexekutiva systemet kronofogdemyndigheten skall sköta all hantering som gäller ianspråktagande av lön. Förslaget har allmänt tillstyrkts under remissbehandlingen. Också regeringen finner det mest ändamålsenligt att kronofogdemyndigheten har ansvar för all löneexekution. Det är också av värde att löneexekution kan pågå i så stor utsträckning som möjligt oberoende av konkursen. Detta har både administrativa och indrivningsmässiga fördelar. Med en sådan ordning kan utmätning ske i första hand för underhållsbidrag, som har bästa företrädesrätt. redovisar då beloppet direkt till den underhållsberättigade. Vidare kan utmätning av lön på begäran av konkursförvaltaren göras för fordringar som kan göras gällande i konkursen. Myndigheten redovisar då till konkursboet. Om löneutmätning för underhållsbidrag redan pågår vid konkursutbrottet, bör denna fortsätta oförändrad. Om löneutmätning pågår för någon annan fordran, bör denna fortsätta, och då för konkursboets räkning, om inte förvaltaren begär att den skall upphöra. 5.6 Forum för frågor om utmätning av lön hos gäldenärer som saknar hemvist i Regeringens förslag: i skall handlägga alla frågor om utmätning av lön hos gäldenärer som saknar hemvist i . RSV:s förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Utsökningsbalken innehåller regler om kronofogdemyndigheternas lokala behörighet i olika typer av utsökningsmål. har beslutats vissa ändringar av dessa forumregler (prop. 1993/94:50, bet. 1993/94 LU13, rskr. 1993/94:113, SFS 1993:1650) som syftar till att målen skall kunna handläggas där det är lämpligast från verkställighetssynpunkt. Dessa ändringar bygger också på RSV:s rapport 1992:1 om översyn av utsökningsbalken. I det lagstiftningsärendet uttalades att RSV:s förslag att koncentrera handläggningen av löneexekution mot gäldenärer som inte har hemvist i borde prövas i anslutning till lagförslagen om övergripande ändringar av det löneexekutiva systemet. RSV har föreslagit att all löneexekutiv verksamhet som gäller gäldenärer med hemvist utanför skall bedrivas vid i . gäller att sådana frågor skall handläggas hos den kronofogdemyndighet där arbetsgivaren eller annan utbetalare av ersättning finns. Vid löneexekution mot gäldenärer bosatta utomlands är det oftast pensionsutbetalningar som tas i anspråk. Sådana utbetalningar görs från och , varför målen i stor utsträckning handläggs på dessa orter. Enligt RSV:s mening är det lämpligast att handläggningen sker vid en enda myndighet med tanke bl.a. på de särskilda kostnadsbedömningar som måste göras med hänsyn till förhållandena i det land där gäldenären bor; förbehållsbeloppen enligt utsökningsbalken gäller bara inom . Enligt RSV väger intresset av en enhetlig rättstillämpning på området tyngre än närheten mellan myndigheten och arbetsgivaren eller motsvarande utbetalare. i har föreslagits för handläggningen därför att myndigheten redan har en stor del av dessa mål och för att ta till vara närheten till och de utländska ambassaderna, som ofta är behjälpliga vid utredningen i målen. Under remissbehandlingen har inte framförts någon erinran mot förslaget. Regeringen tycker att det har anförts goda skäl för förslaget och förordar att det genomförs. 6 Hanteringen hos kronofogdemyndigheten av mål som gäller betalningsskyldighet Regeringens förslag: Enskilda mål som gäller betalningsskyldighet skall handläggas räknat för ansökan. Sökanden kan genom en s.k. förnyelseansökan begära att målet handläggs under ytterligare en ettårsperiod. Förnyelseansökan kan göras ett obegränsat antal gånger. RSV:s förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna är i stort sett positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enskilda mål som gäller pengar, alltså mål om betalningsskyldighet, verkställs genom utmätning eller införsel. I fortsättningen skall de enligt vad som föreslås i detta ärende verkställas endast genom utmätning. Utmätning kommer, liksom tidigare, att kunna avse lös egendom, fast egendom, lön samt överskjutande skatt eller andra s.k. restitutionsfordringar. I dagens system redovisas de enskilda målen tillbaka till sökanden så snart det har konstaterats att verkställighet eller vidare verkställighet inte kan ske. Ändå är de flesta mål föremål för handläggning större delen av året. Det beror på att det med dagens regler om tidskonsumtion är en fördel för sökanden att ge in ansökan om han vill få del av löneutmätning, som hanteringen av den överskjutande skatten är klar först . Ungefär hälften av målen återkommer till myndigheterna nästan direkt efter att de har redovisats till sökandena. Att redovisa mål och att nyregistrera mål tar i anspråk stora resurser hos kronofogdemyndigheterna. Även för sökandena innebär detta skickande av mål fram och tillbaka mycket arbete. Det finns mot denna bakgrund skäl att överväga en mer kontinuerlig handläggning hos kronofogdemyndigheten av enskilda mål, mer lik den som tillämpas i flertalet allmänna mål. RSV:s förslag innebär att alla enskilda mål om betalningsskyldighet skall handläggas i ettårsperioder och att sökanden genom en s.k. förnyelseansökan skall kunna begära att handläggningen fortsätter under ytterligare en ettårsperiod. För varje förnyelseansökan skall en viss avgift tas ut. Remissinstanserna har i stort sett tillstyrkt förslaget. Regeringen bedömer att förslaget har stora förtjänster. För myndigheterna och för sökandena bör det kunna medföra väsentliga besparingar och därutöver bidra till att arbetsbelastningen blir jämnare. Det är också tydligt att en sådan ordning i praktiken inte skulle innebära några stora förändringar för gäldenärerna, särskilt inte om man kräver att sökanden är aktiv för att målet skall handläggas längre än en ettårsperiod. Vi föreslår alltså att alla enskilda mål om betalningsskyldighet inledningsvis skall handläggas , såvida de inte blir fullbetalda, återkallas eller förfaller. Vi återkommer i det följande till de olika handläggningsåtgärderna (avsnitt 6.1.2). Sökanden bör dessutom få möjlighet att under andra hälften av ettårsperioden begära att handläggningen förlängs med . Efter en sådan förnyelseansökan skall kronofogdemyndigheten fortsätta handläggningen av målet med den handläggningsåtgärd som pågår när den innevarande ettårsperioden löper ut. I det följande (avsnitt 6.1.3) återkommer vi med vissa specialregler för mål om underhållsbidrag. Regeringens förslag: kan ett enskilt mål vara föremål för utredning, verkställighetsåtgärder eller bevakning. skall även utan yrkande i målet utmäta lös egendom, om myndigheten på grund av samordning med annat mål eller av någon annan anledning får kännedom om sådan egendom. Restitutionsfordringar skall alltid utmätas. Sökanden skall kunna begära ny utredning om gäldenärens löneförhållanden eller förekomsten av utmätningsbar lös eller fast egendom (kompletterande tillgångsundersökning). Reglerna om s.k. säkerhetsutmätning upphävs. RSV:s förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna är i stort sett positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid ansökan om utmätning kan sökanden enligt den ordning som gäller begära antingen fullständig eller, mot en lägre avgift, begränsad tillgångsundersökning. I det första fallet undersöker kronofogdemyndigheten förekomsten av all utmätningsbar egendom. Om begränsad tillgångsundersökning har begärts, undersöker myndigheten endast möjligheterna till utmätning av lön och restitutionsfordringar. Sedan denna utredning gjorts följer verkställighetsåtgärder, om det finns förutsättningar för det, främst i form av utmätning av sådan egendom som ansökan omfattar. RSV föreslår inga andra förändringar av systemet med fullständig och begränsad tillgångsundersökning än att detta skall regleras i utsökningsbalken i stället för som endast i förordning. Också regeringen anser att så bör ske. Emellertid har RSV påpekat att myndigheten ibland vid handläggning av mål, där endast begränsad tillgångsundersökning begärts, utan någon särskild utredning får kännedom om utmätningsbar lös egendom. Detta kan hända till följd av samordning med något annat mål mot samma gäldenär men också av andra skäl. Enligt dagens regler kan utmätning av den nämnda lösa egendomen inte göras i ett mål där bara begränsad tillgångsundersökning har begärts.