prop · GI03229 · 1995-01-01 00:00:00 — I detta hänseende ser regeringen saken på samma sätt som ges uttryck för i promemorian. Alltjämt kvarstår de väsentliga dragen ersättningssystem. Det kommer inte i fråga att nu ändra de grundläggande principerna för ersättningssystemet. Inte heller bör det komma i fråga att särbehandla sjuklön. Det skulle, som anförs i promemorian, vara ett främmande inslag i det nuvarande systemet för samordning mellan skadestånd och andra förmåner att i fråga om sjuklön frångå nettometoden när skadeståndet bestäms. De flesta remissinstanserna delar den uppfattningen. Det bör alltså inte införas någon regressrätt för sjuklön. Med hänsyn bl.a. till de skäl som kan anföras för en utvidgad regressrätt i vissa sammanhang kan det dock, som anförs i promemorian, finnas anledning att göra en mera allmän översyn av reglerna om samordning mellan å ena sidan skadestånd för personskada och å andra sidan försäkring och andra förmåner med anledning av skadan. I den nuvarande bestämmelsen anges att avräkning skall göras för sjuklön som "utges av arbetsgivare på grund av anställningsavtal". Det är självklart att den arbetsgivare som avses är den hos vilken den person som tillfogats personskadan är anställd. Det är därför inte nödvändigt att ange att arbetsgivaren skall betala sjuklönen till arbetstagaren på grund av anställningsavtalet. Eftersom hänvisningen till anställningsavtalet dessutom lett till tolkningssvårigheter bör den utgå. 6 Avräkning för ersättning från pensionsförsäkring, sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring Regeringens förslag: Periodisk ersättning för inkomstförlust från försäkring skall avräknas från skadestånd för förlusten, om ersättningen betalas från en försäkring som är att anse som en anställningsför- mån. Samma regel skall gälla för olycksfalls- och sjukförsäkringar som för pensionsförsäkringar. Efterlevandepension skall också avräknas, om den betalas från en försäkring som är en anställningsförmån. Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer vad gäller tjänstepensionsförsäkringar med regeringens (se promemorian s. 21 f.). Promemorian innehåller inget förslag om lagändring beträffande andra försäkringar. Remissinstanserna: Alla remissinstanserna utom en stödjer promemorians förslag. anför att frågan om avräkning för individuell tjänstepensionsförsäkring bör behandlas i samband med en allmän översyn av principerna för samordning mellan skadestånd och försäkring vid personskada. och anser att justeringen av samordningsreglerna bör gå längre än promemorians förslag och omfatta också 5 kap. 3 § 4 SkL, dvs. periodisk ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring. Skälen för regeringens förslag: I den framställning som nämnts i avsnitt 3 anförde Försäkringsbranschens Serviceaktiebolag att skillnaden mellan de kollektiva och de individuella tjänstepensionsförsäkringarna huvudsakligen är av teknisk natur, eftersom en individuell tjänstepensionsförsäkring tryggar pensionsförmåner för en anställd på samma sätt som en kollektiv försäkring av samma slag. Bolaget framhöll att avräkningsreglerna kan leda till orättvisa och pekade på ett exempel där det ekonomiska utfallet för två personer som förlorar arbetsinkomster till följd av en trafikolycka skiljer sig markant av den enda anledningen att den ena personen har en tjänstepensionsförsäkring som är individuell medan den andra personens motsvarande försäkring är kollektiv. Bolaget föreslog därför att 5 kap. 3 § 3 SkL utvidgas till att omfatta också pension som betalas på grund av individuell tjänstepensionsförsäkring. I linje med framställningen föreslås i promemorian att pension som betalas på grund av tjänstepensionsförsäkring skall avräknas enligt 5 kap. 3 § SkL, oavsett om försäkringen tecknats individuellt eller kollektivt. och anser att den nu aktuella översynen av samordningsreglerna bör omfatta även periodisk ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring. Bägge dessa remissinstanser anför att det i fråga om avräkning kan finnas anledning att genomgående skilja mellan försäkringar som är anställningsförmåner och försäkringar som är privata och inte har samband med anställningen. Däremot finns det enligt deras mening inte anledning att i fråga om avräkning för periodisk ersättning skilja mellan olika försäkringar som har det gemensamt att de är anställningsförmåner. I propositionen tar regeringen upp även denna fråga. En förutsättning för diskussionen om vilka förmåner som skall avräknas vid bestämmande av skadestånd bör vara att omotiverad överkompensation till den skadelidande skall undvikas. I den frågan kan i allt väsentligt hänvisas till vad som anförts beträffande sjuklön (se avsnitt 5 under rubriken avräknas från skadestånd ?). Vidare bör utgångspunkten vara att den s.k. nettometoden används för avräkning (se avsnitt 4.1). Det finns sålunda inte anledning att nu göra några stora ingrepp i ersättningssystemets grundstruktur. Som regeringen tidigare påpekat kan det dock finnas anledning att överväga frågorna om samordning mellan försäkringsersättning och skadestånd i ett vidare perspektiv. Bör avräkning göras för individuell tjänstepensionsförsäkring? Bestämmelsen i 5 kap. 3 § 3 SkL innebär, som framgått, att pension som betalas på grund av kollektiv tjänstepensionsförsäkring skall avräknas när skadestånd för inkomstförlust och förlust av underhåll bestäms. Andra pensionsförmåner från försäkringar får kumuleras med skadestånd. I fråga om skadestånd för förlust av underhåll kan ersättningar till efterlevande från en individuell försäkring emellertid beaktas enligt 5 kap. 2 § andra stycket SkL (jfr prop. 1975:12 s. 166). anförde beträffande individuell tjänstepensionsförsäkring att sådan försäkring enligt kommitténs förslag uteslöts från samordning "i den mån den var eller skulle komma att bli möjlig" (SOU 1973:51 s. 303). Det visar - som är inne på i sitt remissvar - att individuella tjänste- pensionsförsäkringar inte förekom i någon större utsträckning då reglerna om avräkning kom till och att kommittén inte riktade särskild uppmärksamhet åt sådana försäkringar. I de fortsatta förarbetena berördes inte närmare vilket skäl som fanns att skilja mellan kollektiv och individuell tjänstepensionsförsäkring (prop. 1975:12 s. 123 f.). I fråga om pension godtogs kommitténs sätt att bestämma vilka försäkringsförmåner som skulle samordnas med skadestånd. I promemorian redovisas (s. 18) att olika försäkringsbolag uppgivit att det numera är vanligt att en arbetsgivare åtar sig att betala för en pensionsförsäkring för sådana arbetstagare som inte är anslutna till en kollektivavtalsgrundad tjänstepensionsförsäkring. Enligt promemorian förekommer icke kollektivavtalsgrundade pensionsplaner som ändå har kollektiv prägel, men även individuella tjänstepensionsförsäkringar är ganska vanliga. Det är svårt att förutse hur försäkringsmarknaden kommer att utvecklas men det är inte osannolikt att individuella pensionslösningar inom ramen för anställ- ningsförhållanden blir ännu vanligare än . Den utveckling som skett innebär under alla förhållanden att frågan om avräkning för individuella tjänste- pensionsförsäkringar har stor betydelse. Det är, som anförs i promemorian, svårt att göra en rättvisande jämförelse mellan individuell och kollektiv tjänstepensionsförsäkring när det gäller förmånernas innehåll. Förmåner enligt kollektiva försäkringar är helt naturligt mera standardiserade än förmåner som förekommer vid individuella försäkringar. Enligt bedömningen i promemorian står det emellertid klart att de individuella tjänstepensionsförsäkringarna till innehållet inte avviker nämnvärt från de kollektiva försäkringarna, och det anförs att de skillnader som finns torde ha liten betydelse för frågan om pensionförmånen bör avräknas från skadestånd eller inte. Remissinstanserna har inte någon invändning mot vad som anförs i prome- på den här punkten och regeringen instämmer i bedömningen. Orsaken till att en individuell tjänstepension tecknas är i allmänhet att företaget inte är bundet av kollektivavtal eller att arbetstagaren på grund av sin ställning inte omfattas av den kollektiva försäkringslösning som gäller för övriga anställda i företaget (se avsnitt 4.2). En individuell tjänste- pensionsförsäkring grundas inte på ett gruppavtal eller på ett kollektivavtal. Som anförs i promemorian har inte heller dessa omständigheter någon sådan betydelse från den skadelidandes eller den skadeståndsskyldiges synpunkt att de bör inverka på skadeståndets bestämmande. Viss tvekan om behandlingen av de individuella tjänstepensionsförsäkringarna skulle kunna uppstå med hänsyn till den inverkan de kan ha på den anställdes löneförmåner i övrigt. En viktig synpunkt bakom avräkningsreglerna är att försäkringar som har ett inslag av sparande eller annars beror på den enskilde försäkringstagarens förtänksamhet inte skall medföra någon minskning av det skadestånd som tillkommer honom. I promemorian anförs att man kan tänka sig argumentet, att ett avtal med arbetsgivaren om en individuell tjänstepensionsförsäkring i högre grad än en kollektiv försäkring inverkar på den enskildes lön. Detta kan tala för att en individuell tjänstepensionsförsäkring jämställs med en privat pensionsförsäkring i avräkningshänseende. Det är emellertid svårt att avgöra i vad mån individuella tjänste- pensionsförsäkringar påverkar lönen mer än kollektiva försäkringar. Det är inte troligt att andra anställda än de med bestämmande inflytande över företaget kan påverka fördelningen mellan pension och lön i någon nämnvärd utsträckning. Som anförs i promemorian torde det i många anställningsförhållanden framstå som naturligt att arbetsgivaren ordnar pensionsfrågan på det ena eller andra sättet och att typen av tjänstepensionsförsäkring inte spelar någon nämnvärd roll för arbetstagaren. Också det talar för att individuella och kollektiva försäkringar behandlas på samma sätt i fråga om avräkning. Slutsatsen i promemorian är att de individuella tjänstepensionsförsäkringarna bör behandlas på samma sätt som de kollektiva försäkringarna i fråga om avräkning. Gränsen mellan olika försäkringar bör enligt förslaget i promemorian dras genom att man tar fasta på det lätt konstaterbara förhållandet att premien för försäkringen betalas från arbetsgivarsidan. Enligt promemorian skulle det medföra betydande komplikationer vid skaderegleringen att göra skillnad mellan olika individuella avtal eller mellan olika typer av anställningsavtal. Enligt lagförslaget i promemorian skall avräkning göras för "pension som betalas på grund av tjänstepensionsförsäkring". En sådan reglering får i sak brett stöd hos remissinstanserna, varvid dock synpunkter anförs beträffande den lagtekniska utformningen. Även enligt regeringens mening är den föreslagna lösningen i sak den lämpligaste. Den innebär att man inte behöver undersöka anställningsförhållandet i övrigt, som man väljer en tydlig gräns för avräkningsmöjligheten vilken därtill stämmer väl med tankegångarna bakom den nuvarande ordningen. Bestämmelsen bör dock utformas något annorlunda än i promemorieförslaget. föreslår är det lämpligt att i bestämmelsen göra frågan om avräkning beroende av om försäkringen utgör en anställningsförmån eller inte. Enligt 5 kap. 3 § 4 SkL skall periodisk ersättning från sådan olycksfalls- och sjukförsäkring som meddelats på grund av kollektivavtal avräknas när skadestånd för inkomstförlust bestäms. Enbart den omständigheten att en försäkring är av kollektiv natur - dvs. inte individuellt tecknad - medför inte att bestämmelsen blir tillämplig (se prop. Avräkning skall alltså inte göras för periodisk ersättning från sådana kollektiva försäkringar (t.ex. gruppsjukförsäk- ringar) som arbetsgivaren visserligen betalar men som inte har meddelats på grund av kollektivavtal. förekommer nästan inte alls periodisk ersättning från olycks- fallsförsäkring (se avsnitt 4.2). Olycksfallsförsäkringar är därför för när- varande inte intressanta i fråga om avräkning. Det finns dock skäl att behandla dem tillsammans med sjukförsäkringar. Periodisk ersättning från sådana försäkringar är vanlig. En skadelidande som åtnjuter ett sjukförsäkringsskydd som inte grundas på kollektivavtal har rätt att kumulera ersättning för inkomstförlust från försäkringen med skadestånd för samma förlust. Det leder till överkompensation. Innebörden av att försäkringen skall ha "meddelats på grund av kollektivavtal" torde vara att avräkning skall göras enbart för periodisk ersättning från kollektivavtalsgrundad försäkring, dvs. sådan försäkring som tecknas av arbetsgivare för att ge försäkringsskydd åt anställda och som meddelas enligt villkor som följer ett i villkoren angivet kollektivavtal (se avsnitt 4.2). I promemorian anförs att det kan diskuteras om inte avräkning enligt samma principer som föreslås för tjänstepensionsförsäkring är motiverad även vid annan periodisk försäkringsersättning som betalas till en anställd. I promemorian för- ordas emellertid att en sådan ändring inte görs före en allmän översyn av samordningsreglerna. och anser däremot att den nu aktuella översynen av samordningsreglerna bör omfatta även periodisk ersättning från olycksfalls- och sjukförsäkring. anför att starka skäl talar för att bestämmelserna nu justeras så att försäkringar som finansieras av arbetsgivaren likställs i fråga om avräkning och påpekar att de försäkringsbelopp som det här är fråga om inte sällan är betydande. Vidare anför förbundet att en eventuell anknytning mellan en försäkring och ett kollektivavtal inte bör tillmätas betydelse i fråga om avräkning. anför att avsikten när avräkningsbestämmelserna kom till inte var att hålla periodisk ersättning från vissa olycksfalls- och sjukförsäkringar som tecknats av arbetsgivaren utanför samordningen. Enligt föreningen var avsikten enbart att avräkning inte skulle göras för periodisk ersättning från sådana försäkringar som den skadelidande själv tecknat. Föreningen menar sålunda att bestämmelsen fått en utformning som inte motsvarar syftet och att det alltså rör sig om ett lagtekniskt misstag som bör rättas till. som föreningen påpekar också att det är oklart vad som i 5 kap. 3 § 4 SkL avses med att en försäkring "har meddelats på grund av ett kollektivavtal". De framhåller att en kollektivavtalsgrundad försäkring kan tecknas även av en arbetsgivare som inte är bunden av kollektivavtal. De anför att det är oklart om bestämmelsen omfattar även detta fall. När bestämmelsen tillkom var det mycket diskussion om hur den skulle utformas. föreslog att periodisk ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring skulle avräknas fullt ut (SOU 1973:51). I propositionen föreslogs emellertid att enbart ersättning från sådan försäkring som meddelats på grund av kollektivavtal alltid skulle avräknas fullt, medan avräkning skulle göras "i skälig omfattning" för individuella försäkringar (prop. Departements- chefen gick ifrån kommitténs förslag eftersom han ansåg att det i fråga om individuell försäkring kunde uppstå fall då det kändes stötande med avräkning. Enligt kommitténs förslag skulle nämligen skadevållaren alltid komma att dra fördel av den skadelidandes förtänksamhet. En avräkning efter skälighet för periodisk ersättning från individuella olycksfalls- och sjukförsäkringar skulle däremot medge att man i erforderlig mån kunde premiera den skadelidandes förtänksamhet genom att helt eller delvis underlåta avräkning men ge möjlighet att undvika en alltför stor överkompensation (prop. 1975:12 s. 127). befarade dock att den regel som föreslogs i propositionen skulle ge upphov till tolkningssvårigheter (bet. 1975:LU16 s. 33). Vidare anförde utskottet att det torde vara karakteristiskt för frivilliga försäkringar att de är anpassade efter den försäkrades speciella situation och tillgodoser hans subjektiva krav på trygghet samt att en avräkning efter skälighet för individuella försäkringar inte var helt förenlig med det för den skadelidande gynnsamma synsätt som annars gjorde sig gällande i de föreslagna reglerna. Resultatet blev alltså att avräkning enbart skall göras för periodisk ersättning från olycksfalls- och sjukförsäkring som meddelats på grund av kollektivavtal. Som påpekas i promemorian och av och finns det anledning att sätta i fråga om skälen för den nuvarande avgränsningen är bärande. Här liksom i fråga om tjänstepensionsförsäkringar bör det beaktas att det har skett en långtgående utveckling på försäkringsmarknaden och att det nu erbjuds en rad olika för- säkringar som tecknas inom ramen för ett anställningsavtal. Det är följdriktigt att periodisk ersättning från olycksfalls- och sjuk- försäkring som meddelas på grund av kollektivavtal avräknas eftersom motsvarande förmåner (i första hand sjuklön) avräknas, om arbetsgivaren själv betalar ut ersättningarna. Men som framhålls av remissinstanserna är det inte motiverat att låta avräkningsfrågan bero på försäkringens koppling till ett kollektivavtal. Däremot framstår det som naturligt, på samma sätt som för ersättningar från pensionsförsäkring, att periodiska försäkringsersättningar behandlas lika i fråga om avräkning om de betalas från en försäkring som arbetsgivaren betalar premierna för. Försäkringen är då en anställningsförmån, och anställningsför- måner bör behandlas lika om inte starka skäl talar för motsatsen. En sådan förändring som sagts har starka skäl för sig. Den synes kunna genomföras , utan att en större utredning avvaktas. Periodisk ersättning från sjuk- eller olycksfallsförsäkring ersätter inkomstförlust och bör i enlighet med det anförda avräknas från skadestånd för samma förlust, om förmånen betalas från en försäkring som är en anställningsförmån. Vid bedömningen av om en försäkring är en anställningsförmån bör man därvid i princip ta fasta på det lätt konstaterbara förhållandet att premien för försäkringen betalas av den skadelidandes arbetsgivare. Avräkning för försäkringar som inte är att anse som anställningsförmåner? I det föregående har regeringen intagit ståndpunkten att avräkning bör göras för försäkringsersättning när försäkringen är en anställningsförmån för den skadelidande. Det finns i och för sig skäl att överväga om avräkning inte borde göras även för helt privata försäkringar. I promemorian berörs den frågan. Regeringen delar uppfattningen i promemorian att det kan diskuteras om kumulation över huvud taget bör kunna ske av ersättningar som avser samma ekono- miska förlust. Den frågan hänger emellertid som framgått direkt samman med bl.a. frågor om regressrätt och s.k. kanalisering av skadeståndsansvar. Det är grundläggande frågor inom ersättningsrätten. Som sägs i promemorian och understryks av flera remissinstanser finns det skäl att behandla dessa problem i samband med den övergripande frågan om samordningen mellan försäkring och skadestånd resp. mellan olika försäkringssystem. Det kan som sagts inte komma i fråga att ompröva grundtankarna bakom det nuvarande systemet på grundval av den beredning som skett i detta ärende. I promemorian föreslås att avräkning skall göras för pension som betalas på grund av premiebefrielseförsäkring. Som tidigare nämnts innebär en sådan försäkring befrielse från skyldigheten att betala försäkringspremier för en pensionsförsäkring. Premiebefrielseförsäkringen träder in vid mera långvarig arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller olycksfall och innebär att den skadelidandes pension blir densamma som om skadan inte hade inträffat. De remissinstanser som särskilt tar upp frågan anser att premie- befrielseförsäkringen inte behöver nämnas i avräkningsbestämmelserna. Regeringen delar den uppfattningen. Bestämmelserna om avräkning bör ändras på det sättet att alla försäkringar som är att anse som anställningsförmåner i fortsättningen behandlas på samma sätt. Det gäller pensionsförsäkringar och andra försäkringar där ersättningen betalas ut periodiskt (sjukförsäkringar). En sådan ändring gör reglerna enklare och mer konsekventa. Vid bedömningen av om en försäkring är en anställningsförmån bör man i princip ta fasta på det lätt konstaterbara förhållandet att premien för en försäkring betalas av arbetsgivaren.Ändringen innebär att regleringen kan förenklas väsentligt och - som föreslår i sitt remissvar - de nuvarande punkterna 2-4 i 5 kap. 3 § SkL sammanföras till en enda punkt. Ändringarna i 5 kap. 3 § skadeståndslagen bör kunna träda i kraft . De nya bestämmelserna bör i enlighet med allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser (jfr prop. 1972:5 s. 593) tillämpas på skador som inträffar efter ikraftträdandet. Någon särskild övergångsbestämmelse behövs inte. De föreslagna ändringarna innebär inte några stora avsteg från vad som redan gäller. Det kan inte antas att förslaget kommer att medföra någon ökad måltillströmning i domstolar eller andra kostnader för det allmänna. För försäkringsbolagen kan förenklingen medföra vissa besparingar genom en smidigare skadereglering. Bolagen emellan sker en viss medelsöverföring från personsför- säkringsgivarna till skadeförsäkringsgivarna. Det beror på att ansvarsförsäkringarna, som tecknas hos de senare, kommer att få anlitas något mindre till följd av de utvidgade avräkningsreglerna. Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) 5 kap. 3 § Vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust eller förlust av underhåll avräknas förmån som den skadelidande med anledning av förlusten har rätt till i form av 1. ersättning som betalas på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller på grund av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller någon annan likartad förmån,2. pension eller annan periodisk ersättning eller sjuklön, om förmånen betalas av en arbetsgivare eller på grund av en försäkring som är en anställningsförmån. Andra punkten är ny. Den ersätter punkterna 2-4 i de tidigare gällande bestämmelserna. Med sjuklön avses ersättning som betalas av en arbetsgivare till en arbetstagare för utebliven inkomst i anställningen under en sjukdomstid. Sjuklön skall avräknas. Det har ingen betydelse om arbetsgivaren betalar sjuklönen enligt en bestämmelse i lag eller enligt avtal eller på någon annan grund. Det avgörande är att sjuklönen betalas till den skadelidande inom ramen för anställ- ningsförhållandet. Sjuklön skall avräknas även om den betalas ut som ett engångsbelopp. Pension och annan periodisk ersättning som den skadelidande har rätt till med anledning av inkomstförlust eller förlust av underhåll skall också avräknas när skadestånd för sådan förlust bestäms. Det skall ske om ersättningen betalas av arbetsgivaren eller från en försäkring som är en anställningsförmån. Engångsbelopp skall inte avräknas. Hur en försäkring benämns saknar betydelse för frågan om avräkning skall göras. Av den anledningen nämns inte längre begreppen tjänstepensionsförsäkring, olycksfallsförsäkring eller sjukförsäkring i bestämmelserna. För frågan om försäkringen är en anställningsförmån eller inte bör det avgörande i princip vara om försäkringspremierna har betalats av arbetsgivaren. Vem som äger försäkringen eller har förfoganderätten över den bör sålunda inte vara avgörande. Om arbetstagaren har tagit över betalningsansvaret för premierna bör försäkringen därefter inte betraktas som en anställningsförmån när det gäller en försäkring utan sparmoment. Det betyder t.ex. att en sjukpension som betalas ut från en pensionsförsäkring där arbetstagaren har betalningsansvaret för premierna gentemot försäkringsbolaget inte skall avräknas även om arbets- givaren har betalat premierna. Sjukpensionen är nämligen hänförlig till riskdelen i en pensionsförsäkring. Sparmomentet i en försäkring kan tas i anspråk vid avräkning enbart i fråga om efterlevandepension. Sådan ersättning till en efterlevande som är utbetalning av sparande bör anses vara en anställningsförmån till den del sparandet är hänförligt till som arbetsgivaren har betalat.