prop · GI03220 · 1995-01-01 00:00:00 — 1984/85:209, bet. 1985/86:SoU5, rskr. 1985/86:27) om att alla barn över ett och fram till skolstarten skulle få delta i organiserad förskoleverksamhet. Barn till för- värsarbetande eller studerande föräldrar skulle erbjudas plats i daghem eller familjedaghem. Full behovstäckning skulle uppnås . Skol- barnomsorgen omfattades ej av principbeslutet. Målsättningen i socialtjänstlagen har varit följande: "Kommunen skall genom en planmässig utbyggnad av förskole- och fritids- hemsverksamheten sörja för att de barn som på grund av föräldrarnas för- värvsarbete eller studier eller av andra skäl behöver omvårdnad utöver vad som följer av 14 och 15 §§ får sådan omvårdnad, när inte behovet tillgodoses på annat sätt. I kommunen skall finnas en av kommunfullmäktige antagen plan för förskole- och fritidshemsverksamheten. Planen skall avse period av ." (17 § Socialtjänstlagen, 1980:620). Någon nedre åldersgräns fanns inte i socialtjänstlagen . Alla sexåringar har vidare rätt till minst 525 timmars avgiftsfri förskola (14 §). Barn i glesbygd och barn som av fysiska eller psykiska skäl behöver särskilt stöd har rätt till förskola (14-15 §§). trädde en utvidgad lagreglering på barnomsorgsområdet i kraft genom ändringar i socialtjänstlagen (prop. 1993/94:11, bet. 1993/94:SoU11, rskr. 1993/94:117). Kommunernas skyldighet att utan oskäligt dröjsmål tillhandahålla barnomsorg för barn i åldrarna till och med , i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov, skärptes. Bestämmelser har även införts i socialtjänstlagen som preciserar barnomsorgens uppgift samt de kvalitetskrav som gäller för verksamheten. Kvalitetskraven omfattar personalens utbildning, barngruppernas sammansättning och storlek samt lokalernas ändamålsenlighet. Kommunernas skyldighet att ge bidrag till enskild barnomsorg, som skulle ha trätt i kraft , har upphävts. Detsamma gäller regeln att vid kommunens tillståndsprövning av enskild barnomsorg endast fästa avseende vid huvudmannens lämplighet och lokalernas ändamålsenlighet (prop. 1994/95:61, bet. 1994/95:SoU8, rskr. 1994/95:105). Kommunerna kan efter egen bedömning lämna bidrag till enskild förskole- och fritidshemsverksamhet. Kommunerna skall själva komma överens om hur kostnadsfrågan skall lösas för barnomsorgsplats för barn som inte är hemmavarande i kommunen. Den fria nämndorganisation som, genom ändring i kommunallagen gäller , har bl.a. inneburit att många kommuner inrättat särskilda barn- och ungdomsnämnder, där hela eller delar av barnomsorgen samt skolan ingår. Därigenom har en ökad samverkan mellan skola och skolbarnsomsorg utvecklats, med olika grader av integration mellan de bägge verksamheterna. Antalet förskolebarn har ökat , från 668 1985 till 832 1993, vilket motsvarar en ökning på . Antalet skolbarn har minskat från 617 000 till 602 000. Andelen barn av samtliga som - enligt SCB:s barnomsorgsundersökningar - önskar barnomsorgsplats ökade 1980-1986 från till , men har därefter varit i stort sett oförändrad. Genom det ökade barnantalet krävs det större resurser för att nå full behovstäckning än när beslutet härom togs 1985 (prop. 1984/85:209, bet. 1985/8- 6:SoU5, rskr. 1985/86:27). Nedanstående tabell visar att antalet inskrivna barn i barnomsorgen ökat - i absoluta tal från 420 600 till 583 100 barn. Huvuddelen av ökningen har gällt barn på daghem som ökat med 128 800 (+70 %). Antalet barn på fritidshem har nästan fördubblats och ökat från 73 800 till 141 700 (+92 %). Antalet skol- och förskolebarn i familjedaghem har däremot minskat med 34 200 (-). Antalet barn i enskilda daghem ökade med 12 000. minskade antalet barn i kommunala daghem med 5 000. Hela nettoökningen av antalet daghemsplatser (7 000 platser) skedde således i enskilda daghemsformer. /94 var 35 000 barn inskrivna i enskilda daghem - det motsvarar vart tionde daghemsbarn eller av samtliga. av de enskilda daghemmen drivs som föräldrakooperativ men även daghemsbolag, stiftelser, personalkooperativ, kyrkan, bostadsföretag m.fl. driver barnomsorgsverksamhet. De enskilda daghemmen har kortare öppethållande, lägre andel invandrarbarn och större andel outbildad personal än de kommunala daghemmen. räknade man med att av alla sexåringar gick i skolförberedande verksamhet i förskola, daghem eller deltidsgrupp och att började i skolan. fick av femåringarna och av fyraåringarna del av pedagogisk verksamhet i daghem eller deltidsgrupp. var av samtliga barn i förskoleåldern inskrivna i daghem eller familjedaghem. Tabell 3.9 Inskrivna barn i förskola, fritidshem och familjedaghem och andel av samtliga barn (1 000-tal) Antal % Antal % Antal % 298 45 367 48 411 49 123 20 165 28 172 29 Källa: , Välfärdsfakta social 1995. Behovstäckningen för barn 18 månader till där minst ena föräldern arbetar eller studerar minst har ökat från (1990) till (1994). Barnomsorgen svarar för av kommunernas löpande kostnader. Kostnaderna (i fasta priser) för barnomsorgen har minskat. har såväl kostnaderna per plats som de totala kostnaderna minskat, trots en stor utbyggnad. Tabell 3.10 Kostnader för barnomsorgen Miljoner kronor, priser 1985 1990 1992 1993 Driftskostnader 26 799 34 107 35 566 32 861 Investeringar 863 1 794 616 245 Källa: , Välfärdsfakta social 1995. Den andel av den totala kostnaden för barnomsorgen som finansieras av föräldraavgifter har varit oförändrad, , men steg . De totala kostnaderna för barnomsorgen har i nedanstående tabell omräknats i fasta priser och sedan delats med det totala antalet barn i barnomsorgen. har den genomsnittliga driftskostnaden sjunkit per barn. Tabell 3.11 Bruttokostnad per barn i barnomsorg åren 1985-1993 1 000-tal kronor, priser 1985 1990 1992 1993 Driftskostnader 63,7 64,1 65,9 56,4 Investeringar 2,1 3,4 1,1 0,4 Källa: , Välfärdsfakta social. Allmänt anses den svenska barnomsorgen hålla en hög kvalitet. Riksomfattande statistik med kvalitetsmått saknas dock. Indikatorer på kvalitet är personal- täthet, utbildningsnivå, barngruppernas sammansättning och storlek, lokaler, pedagogik, tillgänglighet m.m. Kvaliteten kan bl.a. mätas genom verksam- hetsstatistik, attitydundersökningar m.m. Antalet anställda inom den kommunala barnomsorgen har minskat från 102 1990 till 97 1993. Av de anställda hade förskollärarutbildning och barnskötarutbildning. Detta innebär en ökning av andelen förskollärare. har antalet barn per årsarbetare i förskola, fritidshem och deltidsgrupp ökat . I genomsnitt var det (1993) 6,6 barn per årsarbetare, men antalet varierar relativt kraftigt mellan kommunerna. I daghem varierar antalet barn per årsarbetare mellan 3,5-7,0; genomsnittet är 5,0 barn. Antalet barn per daghemsavdelning har ökat successivt. hade av avdelningarna fler än 15 barn inskrivna. var motsvarande andel . hade av daghemsavdelningarna mer än 17 inskrivna barn. Enligt och de nya styrsystemen (1994) innebär utvecklingen bl.a. att: -resultatenheter är vanliga liksom kundvalsmodeller ("pengsystem"), -antalet inskrivna barn i daghem och fritidshem har ökat betydligt, medan antalet barn i familjedaghem minskat, -kostnadsminskningarna har gjorts genom minskad personaltäthet, större barngrupper, minskat öppethållande, -barn till arbetslösa och föräldralediga föräldrar har i mindre utsträckning fått barnomsorg, öppna verksamheter har minskat i omfattning, färre invand- rarbarn har fått hemspråksstöd. Resurserna till barn med behov av särskilt stöd har bibehållits i form av särskilda medel. Barn med mindre stödbehov har svårare att få sina behov tillgodosedda i de större barngrupperna. Inom skolbarnsomsorgen har kostnadsminskningar genomförts genom ökad samverkan med skolan, kortare öppethållande, minskad personal och större barngrupper samt en minskad öppen fritidsverksamhet. har i en attitydundersökning undersökt allmänhetens syn på den kommunala verksamheten. Enligt denna (motsvarande siffror för inom parentes) instämde () helt eller delvis i att det var god tillgång till barnomsorg, () instämde helt eller delvis i att det var god kvalitet på barnomsorgen, () ansåg att de hade stora eller mycket stora möjligheter att välja tillsynsform, () ansågs sig ha ganska eller mycket stora möjligheter att påverka verksamheten inom barnomsorgen. Tabellen nedan visar hur många förskolebarn () som saknar plats inom den kommunala barnomsorgen, trots att deras föräldrar önskar det. Det nationella målet har varit full behovstäckning för barn från ett och . Tabell 3.12 Barnomsorgsplats för barn 3 månader till som ej har plats, men önskat det Antal 75 010 67 300 65 100 Källa: , Välfärdsfakta social 1995. Måttet ger en indikation på att målet full behovstäckning ännu ej har nåtts. Men procentsatsen () måste dock ses mot bakgrund att det alltid kommer att finnas en viss barnomsorgskö. Även kommuner som har full behovs- täckning har en kö. Kommunerna har olika system för att mäta köerna till barnomsorgen. I vissa fall ställs barn i kö från det att de är nyfödda. Kön för- ändras kontinuerligt , nya platser tillskapas, barn som får småsyskon lämnar sin plats, övergår en barnkull till skolbarnsomsorgen osv. Enligt aktuella uppgifter från en enkät som låtit genomföra hade 150 kommuner full behovstäckning , dvs. man kunde tillhandahålla barnomsorg utan oskäligt dröjsmål för barn . Ytterligare 50 kommuner har uppgivit att de kommer att uppnå målet eller . 50 kommuner uppger att de behöver för att nå målet om full behovstäckning. Utbyggnaden var enligt preliminära siffror från samma enkät drygt 30 000 platser. Kommunerna har uppgivit att en ytterligare utbyggnad om ca 25 000 planeras . För barn i åldern har beräknat att av barnen i åldern och av barnen med förvärvsarbetande mödrar hade plats i fritidshem eller familjedaghem . En enkät (Kommun-Aktuellt 1993 nr 13) visar att en tredjedel av kommunerna erbjuder fritidshem t.o.m. årskurs sex. har på regeringens uppdrag kartlagt hur avgifterna inom barnomsorgen utvecklats . Enligt rapporten nas utveckling och 1994, har nya taxekonstruktioner införts och nivåerna höjts. För en familj med ett barn på daghem och en månadsinkomst på kan avgiften för en daghemsplats variera mellan till . I av kommunerna är taxan beroende av föräldrarnas inkomst. Allt fler kommuner (en tredjedel ) kombinerar också detta med en tidsrelaterad taxa med fler än tre steg. I genomsnitt täcker avgifterna av kostnaderna. Avgifterna motsvarar av barnfamiljernas disponibla inkomster. Avgifternas andel av bruttoinkomsten har ökat med . I rapporten Den offentliga sektorns produktivitetsutveckling - 1992 (Ds 1994:24) konstaterar att den årliga produktivitetsförändringen varit mellan . 3.1.3Äldreomsorgen byggs ut men behovet är stort Äldre och handikappomsorgen svarar för av kommunernas löpande kostnader. De totala bruttodriftskostnaderna för den kommunala äldre- och handi- kappomsorgen var 1993 (31 mdkr ). Räknat i fasta priser steg kostnaderna och därefter . Ökningen beror till största delen på Ädel- reformen, men en mer exakt kostnadsjämförelse kan inte göras på grund av huvud- mannaskapsförändringen. Avgiftsfinansieringen uppgick till , dvs. Antalet personer steg . Kommunens skyldigheter på äldreområdet regleras i socialtjänstlagen. eller motsvarande nämnd bör genom färdtjänst, hjälp i hemmet, service och omvårdnad, dagverksamheter eller annan social tjänst underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra (10 §). skall vidare verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt och att ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra (19 §). Kommunen skall inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor med behov av särskilt stöd (20 §). fastställde vägledande principer för vårdens utformning; självbestämmande och integritet, trygghet och valfrihet. I samband med genomförandet av Ädel-reformen ändrades socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen samt infördes viss ny lagstiftning. Ändringar i befintlig lagstiftning innebar bl.a. att kommunerna blev skyldiga att tillhanda- hålla dagverksamheter, särskilda boendeformer för service och omvårdnad (tidigare ) samt bostäder med särskild service. I hälso- och sjukvårdslagen (18 §) infördes bestämmelser om kommunens ansvar för hälso- och sjukvård i särskilda boendeformer och i dagverksamheter och i 25 § finns bestämmelser om kommunens medicinskt ansvariga sjuksköterska. I den nya lagen om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård (1990:1404) finns be- stämmelser om kommunernas betalningsansvar för somatisk långtidssjukvård och för medicinskt färdigbehandlade patienter inom somatisk akutsjukvård och geriatrisk vård. Fr.o.m. fick kommunerna större frihet att själva bestämma av- gifterna för service och vård genom en ändring i 35 § socialtjänstlagen. I det följande redovisas ett antal mått på prestationer inom äldreomsorgen med utgångspunkt från förhållandena . Detta år fick i genomsnitt av de som är , vård och service antingen i det egna hemmet () eller i särskilda boendeformer (). Spridningen mellan kommunerna var stor och låg mellan (minimivärdet) och (maximivärdet). Antalet personer med hemtjänst i ordinärt boende och i uppskattas ha minskat med . Variationen mellan kommunerna med avseende på täckningsgrad i ordinärt boende - dvs. andelen personer - låg mellan och . En omfördelning av hjälpinsatserna har skett till de allra äldsta och till dem med omfattande hjälpbehov. Andelen hjälptagare med mer än 50 timmars insats har t.ex. ökat från till . Andelen hjälptagare som fick hjälp och/eller natt ökade från år . var det mycket ovanligt med omfattande hjälpinsatser i det egna hemmet och var inte heller organiserad för att kunna erbjuda hjälpinsatser dygnet runt. kräver en femtedel av vårdta- garna mycket omfattande insatser dygnet runt i det egna hemmet. Orsaken till att allt färre får hemtjänst måste främst sökas i den starka ökningen av antalet mycket gamla i kombination med ett minskat ekonomiskt utrymme för kommunerna. Detta har gjort att efterfrågan på hjälp i hemmet ökat snabbare än de tillgängliga resurserna, vilket i sin tur framtvingat en mer restriktiv prövning av behovet. I en del fall kan också avgiftshöjningar ha lett till att äldre personer inte anser sig ha råd att anlita den kommunala . Kostnaderna för äldreomsorgen har fördubblats och ökat snabbare än den allmänna prisutvecklingen (Ädel-utvärdering). Medianvärdet för bruttodriftskostnader per vård- och service- mottare inom äldre- och handikappomsorgen uppgick till . Efter det att de av kommunerna med högsta resp. lägsta kostnaden skurits bort varierade kostnaden . Skillnaderna kan förklaras av personaltätheten, varierande omsorgsbehov i skilda delar av landet, redovisningssätt m.m. Även generösa respektive strikta behovsbedömningar samt avgifternas storlek torde påverka serviceefterfrågan och därmed bruttodriftkostnaden.Avgifterna för hemtjänst varierar mellan kommunerna. Exempelvis kan hemtjänstavgiften för pensionärer med årsinkomst på , för städning , variera . Att delar av läggs på entreprenad har blivit vanligare. har omfattningen, mätt i kostnader, ökat från till . S.k. servicechecksystem för hemtjänst fanns i fyra kommuner och ytterligare åtta hade 1993 planerat att införa ett sådant system. Ca 137 000 årsarbetskrafter åtgår för äldreomsorgen. En betydande del av äldreomsorgen utförs dock av anhöriga, vänner m.m. Det kan uppskattas att de anhörigas insatser uppgår till mellan två och den insats som utförs av kommunen. I vissa fall kan anhöriga vara anställda av kommunen för att ge vård. Antalet kommunanställda anhörigvårdare har dock minskat kraftigt . var ca 7 000 personer anställda som anhörigvårdare. I vissa kommuner ges också bidrag till anhörigvård i form av s.k. hemvårdsbidrag. Kommunerna har också tvingats dra ner på andra former av service till de äldre. Detta gäller t.ex. fotvård, matdistribution och telefonservice. Hjälp för kontaktbehov, aktivering och trygghet begränsas alltmer enligt en undersökning av . Service av typen snöröjning, fönsterputsning, storstädning m.m. erbjuds knappast längre av kommuner. Det totala antalet boende i särskilda boendeformer har i stort sett legat stilla . Det har dock skett en betydande förskjutning från långtidssjukvård och ålderdomshem till och gruppboende. är det i statistiken inte möjligt att särskilja de olika kategorierna av särskilt boende i regi. Totalt bor av de äldre i någon form av särskilt boende. Andelen har minskat något i takt med att antalet pensionärer ökat. För de som är var motsvarande andel . Skillnaderna mellan kommunerna är stora. Andelen ålderspensionärer som bor i särskilt boende varierar mellan kommunerna. Andelen är lägst i medelstora städer och högst i glesbygdskommuner och bruksorter. För att stimulera utbyggnaden av särskilda boendeformer har införts ett statligt bidrag för gruppboendeenheter som färdigställs samt för viss ombyggnad av sjukhem och utbyggnad av boendeformer . Ett ökande antal entreprenörer har åtagit sig att driva särskilda boendeformer. Av SCB:s statistik framgår att drevs , eller 262 enheter, avseende särskilda boendeformer av enskilda vård- och omsorgsgivare. Emellertid bodde av samtliga boende i särskilda boendeformer som drevs av enskilda vård- och omsorgsgivare. Socialtjänstlagen innehåller övergripande mål och riktlinjer för hur kommunerna skall bedriva verksamheten. Det finns inga fastställda kvalitets- mått. Inom och pågår dock ett ut- vecklingsarbete. Standarden i särskilda boendeformer kan användas som ett mått på kvalitet. Denna företer avsevärda variationer mellan kommunerna. Bland samtliga kommuner varierar andelen särskilda bostäder utan kokmöjlighet från . Detta innebär att några kommuner erbjuder kokmöjlighet i samtliga särskilda boendeformer medan det i andra helt saknas särskilda boendeformer som har egen kokmöjlighet i bostaden. På samma sätt varierar andelen boende som måste dela rum med annan än make eller maka från av de boende. Måluppfyllelsen går inte att precisera eftersom bl.a. uppgifter om kvalitet saknas på nationell nivå. Ett utvecklingsarbete pågår som ovan redovisats. Förutsättningarna för kommunernas verksamhet har förändrats på flera avgörande sätt . Mest påtagligt är det ökande antalet äldre - 100 000 personer tillkom . försämrades de samhällsekonomiska förutsättningarna gradvis och har därmed inneburit begränsningar i möjligheterna till service och omsorg. Utvärderingen av Ädel-reformen (SoS 1994:13) visar att den skapat bättre möjligheter för kommunerna att effektivisera äldreomsorgen även om problem kvarstår på vissa områden. I Ädelutvärderingen påvisas bl.a. vissa problem med ett fortsatt oklart ansvar för bl.a. rehabiliteringsinsatser och hjälp- medelsförsörjning. Brister med avseende på kvaliteten inom sjukhemsvården uppmärksammas också. projekt pekar också på behovet av ett brett underlag för en korrekt bedömning av måluppfyllelsen. Kommunerna har måldokument som överensstämmer med intentionerna i socialtjänst- lagen, men målen är inte operationellt definierade och verksamhetsuppföljning saknas som regel. Genom minskningen av institutionsvården vårdas nu en större andel av de äldre med stora vårdbehov inom i vanligt boende eller i serviceboende. Som framgått ovan har andelen som får hjälp minskat och resurserna koncentrerats på de mer vårdbehövande. tycks en förskjutning ha skett från samhällelig hjälp till anhörighjälp. Frågan är om detta lett till att äldre inte får den vård de har rätt till enligt socialtjänstlagen. SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden visar att fler äldre ansåg att de fick otillräcklig hjälp än i början. Få utnyttjar dock möjligheten att få sin rätt prövad i förvaltningsdomstol. Cirka en fjärdedel av domarna avseende hem- tjänst avgörs till den enskildes fördel. Den avveckling som skett av platser inom institutionsvården stämmer med de principer som slagits fast för utformningen av äldreomsorgen (prop. 1987/88:1- 76). Förutsättningen är dock att neddragningen kompenseras genom utökade insatser av social hemtjänst i vanligt boende och serviceboende. Även utbyggnaden av nya omsorgsformer såsom gruppboende har betydelse i detta sammanhang. På äldreområdet sker ett mycket omfattande forsknings- och utvecklingsarbete på statlig, regional och nivå. har i uppdrag att följa upp och utvärdera Ädel-reformen. Detta arbete har redan resulterat i en omfattande kunskapsproduktion - inte bara om effekter av reformen utan också om äldreomsorgen och äldres situation generellt. Ädel-utvärdering visade att kommunernas produktivitet- sutveckling för äldre- och handikappomsorgen varit positiv. En (Ds 1944:24) visar på större osäkerhet vad gäller produktivitetsutvecklingen inom samma område. kommer utvärderingsarbetet att avslutas med en sammanfattande slut- rapport. Inom ramen för allmänna bevakning av äldreområdet sker uppföljning och utvärdering av bl.a. konsekvenser av nedskärningar inom äldreom- sorgen, nya styrsystem, resursfördelning, resursanvändning, kvalitetsfrågor, valfrihet och inflytande, demensvården, rättssäkerhet och dokumentation. Målet för kommunernas handikappomsorg är fastlagt i socialtjänstlagen och i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Målet skall vara att funktionshindrade personer får möjlighet att leva som andra. I socialtjänstlagen anges detta mål i framför allt 21 § där det stadgas att: "... socialnämnden skall verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och leva som andra. skall vidare enligt samma paragraf medverka till att den enskilde får en me- ningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans behov av särskilt stöd." I LSS anges målet i lagens 5 §. Där sägs att: "... verksamheten skall främja jämlikhet i levnadsvillkor och full del- aktighet i samhällslivet för personer med funktionshinder och att målet skall vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra." För att förverkliga dessa mål finns i LSS ett antal preciserade insatser som den som tillhör lagens personkrets har lagfäst rätt till. I socialtjänstlagen anges kommunens skyldigheter i framför allt i 10 § som innebär att: "... kommunen genom färdtjänst, hjälp i hemmet, service och omvårdnad, dag- verksamhet eller annan liknande social tjänst skall underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra." har förutsättningarna för kommunernas verksamhet ändrats på flera avgörande sätt. trädde en ny rättighetslagstiftning inom handikappområdet i kraft; lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Genom LSS har bl.a. personer med utvecklingsstörning och andra personer med stora och varaktiga funktionshinder fått en lagstadgad rätt till stöd och service av olika slag. I samband med att LSS trädde i kraft upphörde den tidigare lagen (1985:568) om omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen). Huvudmannaskapsförändringen syftar bl.a. till att kommunerna skall få ett sammanhållet ansvar för service och omsorg för personer med funktionshinder. Kommunerna är således, med undantag för insatsen rådgivning och stöd, huvudmän för insatser enligt LSS. Kommunaliseringen av omsorgsverksamheten skall genomföras successivt och vara slutförd . Huvudmannaskapsförändringen gäller totalt sett en verksamhet som ger stöd till ca 37 000 omsorgstagare, som har omkring 30 000 anställda och som kostar ca . Kostnaden per omsorgstagare är ca . Regeringen har uppdragit åt att följa upp och utvärdera reformen. Den statistik som finns ger mycket begränsade möjligheter att relatera kostnader och personal till kommunernas olika verksamheter och prestationer på handikappområdet. Nästan undantagslöst redovisar kommunerna sin äldre- och handikappomsorg tillsammans och statistiken är inte åldersuppdelad annat än på enstaka områden. Den information som ges i det följande är därför inte heltäckande.