prop · GI0349 · 1995-01-01 00:00:00 — I likhet med RSV finner regeringen denna ordning otillfredsställande och förordar en uttrycklig regel om att utmätning skall få göras i den beskrivna situationen. När det gäller själva verkställighetsåtgärderna har RSV föreslagit två ändringar. Den ena gäller s.k. säkerhetsutmätning enligt nuvarande 7 kap. 19 § UB. En sådan utmätning innebär att kronofogdemyndigheten i samband med löneutmätning även beslutar om utmätning av annan egendom för att trygga sökandens fordran och därefter avvaktar resultatet av löneutmätningen innan några ytterligare åtgärder vidtas med den säkerhetsutmätta egendomen. Enligt RSV:s utredning har det visat sig att institutet säkerhetsutmätning saknar praktiskt värde, varför reglerna därom föreslås upphävda. Den andra ändringen gäller införande av en uttrycklig möjlighet för kronofogdemyndigheten att häva en sakutmätning om det visar sig att skulden kan betalas genom en senare beslutad utmätning av lön. Remissbehandlingen har givit stöd åt förslagen och regeringen ställer sig bakom dem. När utrednings- och verkställighetsåtgärderna i ett enskilt mål tills vidare är avslutade, skall målet enligt RSV:s förslag bevakas under återstoden av handläggningsperioden. Regeringen, liksom i allmänhet remissinstanserna, biträder det förslaget. Om det kommer till myndighetens kännedom att det finns egendom som kan utmätas, skall myndigheten göra detta oavsett vilka yrkanden som finns i målet. Detta kan bli aktuellt t.ex. vid samordning med ett annat inneliggande mål mot samma gäldenär. Och om en restitutionsfordran skall återbetalas , skall myndigheten utmäta denna fordran i den mån den inte skall tas i anspråk genom avräkning enligt avräkningslagen. Ytterligare en nyhet som RSV har föreslagit är att sökanden när som helst skall kunna begära en kompletterande utredning om gäldenärens löneförhållanden eller om förekomsten av utmätningsbar lös eller fast egendom. Detta kallas i RSV:s förslag för tilläggsansökan, vilken skall ske mot en ny avgift för varje ansökan. Även detta förslag har godtagits av remissinstanserna. Regeringen accepterar förslaget i sak men anser att en bättre benämning är kompletterande tillgångsundersökning. En begäran om kompletterande tillgångsundersökning skall följa samma mönster som en ursprunglig ansökan, dvs. avse antingen begränsad eller fullständig tillgångsundersökning. Myndigheten skall alltså göra utredning - eller i förekommande fall förnyad utredning - av de egendomsslag som begäran avser och sedan vidta åtgärder för verkställighet. Systemet kommer t.ex. att möjliggöra för sökanden att först inge en utmätnings- ansökan med begäran om begränsad tillgångsundersökning för att senare, beroende på utfallet, eventuellt begära fullständig tillgångsundersökning. Det blir också möjligt för sökanden att i det pågående målet begära ny utredning, om han har fått indikationer på att gäldenären numera har utmätningsbar egendom som inte påträffats vid tidigare utredning. Möjligheten att begära kompletterande tillgångsundersökning ett obegränsat antal gånger kan också bidra till att reducera antalet av- och nyregistreringar av mål. Regeringens förslag: Om utmätning av lön pågår för en fordran på underhållsbidrag skall kronofogdemyndigheten ta upp till verkställighet även sådan skuld som avser tillkommande bidrags- månader och som har förfallit efter det att ansökan gjordes i målet. Vid pågående löneutmätning för underhållsbidrag fortsätter handläggningen av målet under ytterligare en ettårsperiod utan någon förnyelseansökan. Myndigheten skall självmant iaktta den treåriga preskriptionstiden för svenska underhållsbidrag. RSV:s förslag överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid införsel för underhållsbidrag enligt dagens regler omfattar verkställigheten alla bidrag som är förfallna vid verkställighetstillfället oavsett om så var fallet vid tiden för ansökan eller ej. I likhet med RSV anser regeringen att samma ordning är den lämpligaste även för det nya löneutmätningssystemet. Regeringen har i det föregående (avsnitt 6.1.1) presenterat förslaget om handläggning av mål i ettårsperioder med möjlighet att göra förnyelseansökan. I princip bör denna ordning gälla även vid löneutmätning för underhållsbidrag. RSV har emellertid föreslagit att löneutmätning för underhållsbidrag skall fortsätta utan särskild begäran, om den pågår vid utgången av ettårsperioden. Därigenom får man en rutin som överensstämmer med dagens regler för införsel för underhållsbidrag. Vi biträder detta förslag. Svenska underhållsbidrag preskriberas . Utländska underhållsbidrag har regelmässigt en längre preskriptionstid. Införsel får enligt dagens regler inte äga rum för underhållsbidrag som är äldre än . RSV har föreslagit en uttrycklig regel om att kronofogdemyndigheten självmant skall beakta den treåriga preskriptionstiden för svenska bidrag. För andra bidrag skulle däremot utsökningsbalkens huvudregel gälla, nämligen att det ankommer på gäldenären att göra invändning mot verkställigheten. Förslaget, som torde överensstämma med dagens praxis, har inte mött någon kritik under remissbehandlingen. Regeringen ansluter sig i sak till förslaget och förordar en regel enligt vilken utmätning inte får ske för svenska underhållsbidrag som är äldre än . Regeringens bedömning: Inga ändringar i handläggningsordningen för allmänna mål bör göras i detta ärende. RSV:s förslag: De allmänna mål, som kallas handräckningsmedel och som inte är föremål för kontinuerlig verkställighet, skall handläggas på samma sätt som föreslagits för enskilda mål. Remissinstanserna har inte haft några invändningar. Skälen för regeringens bedömning: Allmänna mål utmärks bl.a. av att det är kronofogdemyndigheten som företräder sökanden, dvs. staten eller något annat offentligt subjekt, och därmed utövar de funktioner som tillkommer borgenären. De allmänna målen har uppdelats i en belopps- och antalsmässigt dominerande grupp som varit föremål för kontinuerlig handläggning hos kronofogdemyndigheten och en mindre grupp som handlagts på likartat sätt som enskilda mål. Med en term som hämtats från äldre redovisningsrutiner har den förstnämnda gruppen kallats månadsräkningsmedel, medan den sistnämnda kallats handräckningsmedel. RSV har föreslagit att de regler för enskilda mål om ettårshandläggning, bevakning m.m. som regeringen behandlat i det föregående (avsnitten 6.1.1-6.1.2) skall tillämpas även på de allmänna mål som tillhör kategorin handräckningsmedel. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar mot förslaget. Genom det nya regelverk på indrivningsområdet som trätt i kraft har tillämpningsområdet för de handläggningsrutiner som redan tidigare gällt för månadsräkningsmedel utvidgats till ytterligare medelsslag. Rutinerna för vad som brukat kallas handräckningsmedel är tillämpliga i så pass få mål att de saknar större praktisk betydelse. Mot denna bakgrund är det inte längre aktuellt att i utsökningsbalken ge föreskrifter om handläggningen av allmänna mål i de avseenden som det nu gäller. 6.3 Uppskov och anstånd Regeringens förslag: I mål om betalningsskyldighet skall sökanden kunna medge uppskov vid högst två tillfällen och av högst . Om ytterligare uppskov medges förfaller ansökan. Alla uppskov är villkorade på så sätt att samordning med utmätning i annat mål mot samma gäldenär samt utmätning av re- stitutionsfordringar skall ske utan hinder därav. När det gäller pågående utmätning av lön kan kronofogdemyndigheten själv bevilja anstånd, dels på begäran av sökanden, dels på begäran av gäldenären om det finns särskilda skäl. För mål om avhysning och mål om kvarstad föreslås inga nya regler. I övriga handräckningsmål skall sökanden kunna medge uppskov högst två gånger och för ansökan. Vid ytterligare uppskov förfaller ansökan. RSV:s förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att invända. Några har dock velat att det skall kunna medges längre uppskov. Skälen för regeringens förslag: I utsökningsbalken finns regler om att verkställighet i vissa fall kan uppskjutas. Genom lagändringar i ärendet om indrivningslagen lades den terminologin fast att ordet "anstånd" i utsökningsbalken skall användas om åtgärder som kronofogdemyndigheten i sin egenskap av myndighet beslutar om, medan ordet "uppskov" skall användas om åtgärder som sökanden förfogar över. Om kronofogdemyndigheten såsom företrädare för borgenären, t.ex. staten, beslutar i en sådan fråga, benämns detta alltså uppskov. Gällande rätt innebär att sökanden alltid kan medge svaranden uppskov upp från ansökningsdagen. I mål som gäller betalningsskyldighet får uppskov medges högst två gånger. Om ytterligare uppskov skulle medges förfaller ansökan. I mål om avhysning får längre uppskov än för ansökan inte medges utan särskilda skäl. För övriga handräckningsmål finns inga begränsningar alls. RSV menar att denna ordning motverkar en rationell handläggning och har föreslagit vissa uppstramningar. Enligt förslaget skall för alla mål om verkställighet, utom mål om avhysning och kvarstad, gälla att ansökan förfaller om sökanden medger uppskov mer än två gånger. I mål om betalningsskyldighet får tiden för varje uppskov inte överstiga . När det gäller mål om avhysning och mål om kvarstad föreslås inga ändringar, men för övriga handräckningsmål föreslås en längsta uppskovstid av för ansökan. Förslaget har i huvudsak godtagits under remissbehandlingen. Från några håll har dock kommit önskemål om möjlighet till längre uppskovstid för att underlätta kontroll och fullföljande av uppgjorda avbetalningsplaner. Regeringen håller med RSV om att nuvarande generösa möjligheter att medge uppskov kan motverka en rationell handläggning. Utgångspunkten bör i stället vara att verkställighet skall ske och att mål där verkställighet inte sker fastän detta skulle vara möjligt inte heller skall belasta kronofogdemyndigheten. En möjlighet till kortare uppskov bör emellertid finnas. Ett sådant kan möjliggöra för gäldenären att frivilligt göra rätt för sig eller visa att han följer en uppgjord betalningsplan. På så sätt kan ett uppskov medverka till en mera skonsam och billig lösning i målet. Vi anser att RSV:s förslag är väl avvägt. I mål om betalningsskyldighet bör sökanden alltså få medge uppskov två gånger som handläggningen varar och därvid bör varje uppskov få vara högst . I handräckningsmål är verkställighet regelmässigt mera omständlig än i betalningsmålen. För att verkställigheten här skall kunna ske så billigt och smidigt som möjligt är det motiverat med möjlighet till längre uppskov. När det gäller mål om avhysning och mål om kvarstad är inga ändringar påkallade. För övriga handräckningsmål bör den längsta uppskovstiden lämpligen vara från ansökningsdagen. Även här bör gälla att ansökan förfaller om längre uppskov skulle medges, eller om upp- skov medges en tredje gång. Uppskov i mål om betalningsskyldighet bör inte hindra att utmätning ändå sker om det blir aktuellt på grund av samordning med verkställighet i något annat mål eller på grund av att det finns en utmätningsbar restitutionsfordran. En sådan ordning gör att man inte som formellt behöver besluta om hävning av uppskovet för att få till stånd samordning eller utmätning av restitutionsfordran. När det gäller utmätning av lön har RSV föreslagit en kompletterande regel enligt vilken kronofogdemyndigheten själv skall kunna bevilja anstånd med pågående löneutmätning. Detta skall kunna ske på begäran av någon av parterna, och det skall krävas särskilda skäl om sökanden motsätter sig anstånd. Enligt regeringens mening är en sådan ordning motiverad med hänsyn till att tidsbegränsningen för löneutmätning skall tas bort. Beslutet om anstånd bör alltså ligga i kronofogdemyndighetens hand och myndigheten bör inte vara bunden av parternas önskemål. En begäran om anstånd från sökanden bör alltså kunna avslås om myndigheten finner anstånd olämpligt. Om gäldenären begär anstånd under pågående löneutmätning och borgenären inte medger detta, bör kronofogdemyndigheten kunna bevilja visst anstånd om det finns särskilda skäl. Anstånd bör därvid kunna komma i fråga vid sjukdom, olycksfall och andra liknande situationer som gäldenären inte kunnat råda över eller förutse. Däremot bör exempelvis inte enbart en omständighet som att gäldenären skall ha semester motivera anstånd. I fråga om anstånd som beslutas av kronofogdemyndigheten bör inga formella begränsningar gälla. Det ligger dock i sakens natur att dessa anstånd som regel blir få och korta. 7.1 Preskription av huvudfordran i enskilda mål Regeringens bedömning: Inga nya regler för bestämning av preskriptionstid behövs till följd av de föreslagna reglerna om ettårig målhandläggning med möjlighet till förnyelseansökningar. RSV:s förslag: En förnyelseansökan skall ha samma verkan i preskrip- tionshänseende som målets redovisning. Remissinstanserna: De flesta av dem som yttrat sig i denna fråga avstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 7 § preskriptionslagen (1981:130) kan preskription avbrytas bl.a. genom att fordringen åberopas hos exekutiv myndighet. Om gäldenären har delgetts eller på annat sätt underrättats om handläggningen, börjar ny preskriptionstid att löpa från målets redovisning till borgenären. Om målet redovisas utan att kronofogdemyndigheten haft "gäldenärskontakt" kommer emellertid inte någon ny preskriptionstid att löpa, utan fordringen preskriberas som om något avbrott inte skett. Det finns dock en särregel som föreskriver att fordringen preskriberas tidigast efter det att målet avslutats, varmed får förstås att det också har redovisats till sökanden. RSV har förslagit att en förnyelseansökan i ett mål skall ha samma verkan som målets avslutande. Förslaget innebär att fordringen skall kunna preskriberas efter det att handläggningen har fortsatt på grund av en förnyelseansökan, om inte annat följer av en redan löpande preskriptionstid för fordringen. Förslaget är motiverat av hänsyn till gäldenären; eftersom ett mål med stöd av förnyelseansökningar kan komma att ligga inne hos kronofogdemyndigheten mycket länge, kan också preskription komma att uppskjutas . Förslaget har kritiserats under remissbehandlingen. Kritiken tar sikte på risken att en fordran med RSV:s lösning skulle kunna preskriberas under målets handläggning hos kronofogdemyndigheten, vilket inte kan ske med dagens regler. Man framhåller också den pedagogiska svårighet som ligger i att jämställa målets fortsättning efter förnyelseansökan med dess avslutning. Regeringen bedömer att det nya systemet hos kronofogdemyndigheten med möjlighet till långtidsbevakning av fordringar på grund av förnyelseansökan inte kommer att ge upphov till förlängd preskriptionstid i sådan omfattning att nya regler av det slag RSV föreslagit är motiverade. Denna ståndpunkt kan givetvis omprövas om det visar sig att det nya systemet får oönskade konsekvenser i preskriptionshänseende. Frågan om beaktande av den treåriga preskriptionstiden för svenska underhållsbidrag har behandlats i det föregående (avsnitt 6.1.3). 7.2 Preskription av förrättningskostnader, särskilt grundavgifter i allmänna mål och mål om underhållsbidrag Regeringens förslag: En uttrycklig regel tas in i utsökningsbalken enligt vilken preskription av en huvudfordran omfattar även fordran på förrättningskostnad. En förrättningskostnad i mål om underhållsbidrag skall preskriberas vid utgången av kalenderåret efter det att avgiften debiterades. RSV:s rapport: Rapporten innehåller inget sådant förslag.Remissinstanserna har inte berört frågan. Ett förslag som i huvudsak överensstämmer med regeringens har under hand förts fram från företrädare för och har godtagits av ett antal andra representanter för exekutionsväsendet. Skälen för regeringens förslag: I enskilda mål svarar sökanden normalt för förrättningskostnaderna. Försök skall göras att ta ut kostnaderna av gäldenären i målet. Om målet avslutas utan att kostnaderna kunnat tas ut av gäldenären, kan sökanden inte få verkställighet för dessa kostnader i ett senare mål. I princip gäller dock den tioåriga preskriptionstiden för förrättningskostnaderna i enskilda mål. Bestämmelsen i 8 § preskriptionslagen (1981:130) om att preskription av en huvudfordran också omfattar ränta eller annan tilläggsförpliktelse är inte tillämplig här, eftersom förrättningskostnad inte räknas som "annan tilläggsförpliktelse". tas grundavgift ut även i allmänna mål och mål om införsel för underhållsbidrag. En grundavgift i mål om införsel för underhållsbidrag debiteras som målet handläggs. I alla de nu nämnda målen gäller att sökanden inte svarar för avgiften men den skall om möjligt tas ut av gäldenären. Om målet däremot avslutas därför att fortsatt införsel inte är möjlig i målet, tas avgiften inte heller ut i någon annan särskild ordning. Om målet återkallas görs ett försök att ta ut avgiften genom införsel och därefter avslutas målet, om det inte sker fortsatt verkställighet för något annat fordringsanspråk. Enligt nu gällande lydelse av 15 kap. 15 § andra stycket UB har fordran på underhållsbidrag företräde framför förrättningskostnaderna i målet. När det gäller skatter och andra allmänna mål är företrädesordningen den motsatta. Ingen ändring i dessa avseenden avses i det nya enhetliga löneexekutiva systemet. Förenklat kan sägas att skattefordringar och liknande fordringar preskriberas och svenska underhållsbidrag . För flertalet allmänna mål följer av lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. att grundavgift preskriberas med huvudfordringen. Lagen gäller emellertid inte alla fordringar, t.ex. inte utländska skatter. För de allmänna målen finns alltså behov av en heltäckande regel. För grundavgift i mål om underhållsbidrag finns ingen särskild preskriptionsregel och 8 § preskriptionslagen är som nämnts inte tillämplig, vilket innebär att den tioåriga preskriptionstiden blir tillämplig på dessa grundavgifter. Detta gäller vare sig fordran drivs in genom införsel eller genom utmätning. Man riskerar därmed att ett mycket stort belopp av ackumulerade grundavgifter finns kvar att driva in sedan väl själva underhållsbidragen, både upplupen skuld och löpande bidrag, har drivits in. Detta skulle kunna bli alltför betungande för gäldenären. En enhetlig regel om att preskription av en huvudfordran också omfattar en fordran på förrättningskostnad skulle vara av stort värde. För de allmänna målen gäller detta till största delen . I de fall en förrättningskostnad hänför sig till flera olika allmänna mål med olika preskriptionstider torde utan någon särskild föreskrift gälla att kostnaden preskriberas som den sista av huvudfordringarna. I underhållsmålen är grundavgiften inte knuten till själva bidraget, som ju normalt förfaller varje kalendermånad, utan i stället till målet som sådant och debiteras målet handläggs. En regel om att förrättningskostnad preskriberas med huvudfordringen skulle alltså inte bli tydlig när det gäller underhållsbidragen. Andra vägar måste därför prövas. Ett sätt kan vara att föreskriva att grundavgift i mål om underhållsbidrag skall preskriberas vid utgången av kalenderåret efter det att avgiften debiterades. Denna lösning har under hand förts fram från företrädare för och har också under ärendets beredning inom godtagits av ett antal andra represen- tanter för exekutionväsendet. Regeringen gör samma bedömning och föreslår alltså en regel om att grundavgiften i underhållsmålen preskriberas vid utgången av kalenderåret efter det att avgiften debiterades. RSV har också fört fram förslag om en hjälpregel som möjliggör preskription det tidigare datum som följer av att det sista i målet aktuella bidraget preskriberas. En sådan regel skulle bli aktuell att tillämpa i mål där endast en upplupen underhållsskuld och inget löpande bidrag har varit föremål för verkställighet. En sådan ordning skulle vidare regelmässigt leda till att grundavgiften överhuvudtaget inte skulle kunna tas ut. Någon föreskrift om att en grundavgift kan preskriberas tidigare än efter i debiteringsåret är regeringen därför inte beredd att föreslå. Å andra sidan är det inte någon bra lösning om kronofogdemyndigheten skulle tvingas bevaka indrivning av grundavgift under närmare efter det att det sista under- hållsbidraget har drivits in eller bortfallit. Detta kan emellertid undvikas genom en reglering av själva handläggningsordningen och kräver alltså inte någon särreglering av preskriptionen. I stället bör det föreskrivas att, när inget bidrag längre finns att driva in, ett försök till indrivning av återstående grundavgifter skall göras och att målet därefter skall avslutas. En sådan föreskrift behöver inte ha lagform. Om grundavgiften, såsom regeringen har föreslagit, preskriberas senast finns det alltså risk att den i en del mål om underhållsbidrag aldrig kommer att kunna drivas in. Så länge det finns en upplupen underhållsskuld som kan drivas in i målet måste det accepteras att grundavgiften får stå tillbaka. När emellertid indrivning sker endast för löpande bidrag och det finns något utrymme därutöver, bör detta utrymme enligt vår mening genast tas i anspråk för att, om än bara delvis, täcka grundavgiften. Annars riskerar man att grundavgiften i underhållsmål nästan aldrig kommer att kunna tas ut. En föreskrift om detta behöver inte heller ha lagform. Det merarbete som kan uppkomma med upprepade krediteringar på grundavgiften måste accepteras. För övriga enskilda mål och för allmänna mål uppkommer inte samma problemställning, eftersom förrättningskostnaderna i dessa mål tas ut före huvudfordringen. För andra enskilda utsökningsmål än underhållsmål innebär regeringens förslag att förrättningskostnad som hänför sig till en konsumentfordran preskriberas och övriga . Givetvis är det därvid bara fråga om preskriptionen gentemot gäldenären, inte mot sökanden. I flertalet allmänna mål kommer förrättningskostnaderna att preskriberas . 8 Förslagens praktiska konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen kommer att minska arbetsbelastningen hos kronofogdemyndigheterna. Även för parter och andra som är inblandade i målen uppnås rationaliseringsvinster. RSV:s bedömning sammanfaller med regeringens. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen som läggs fram i detta ärende leder till större enhetlighet och kontinuitet i handläggningen av mål hos kronofogdemyndigheterna. Beslutsfattandet underlättas och minskar i omfattning. Målhanteringen förenklas bland annat genom att antalet ny- och avregistreringar minskar. Arbetsbelastningen för kronofogdemyndigheterna kommer härigenom att minska och dessutom bli jämnare. Den mer kontinuerliga handläggningen möjliggör en bättre helhetssyn på gäldenärernas ekonomi. För borgenärer, arbetsgivare, konkursförvaltare och i någon mån även för gäldenärerna innebär det nya systemet rationaliseringar och bättre service. Regeringens bedömning: Sedda för sig kan förslagen beräknas kosta att genomföra kostnadsläge, men med samordning med annat utvecklingsarbete inom exekutionsväsendet blir särkostnaden väsentligt lägre. Indrivningsresultatet påverkas endast marginellt. Skälen för regeringens bedömning: Kronofogdemyndigheterna behöver ett välutvecklat ADB-stöd för det nya förfarandet. RSV har i sin rapport beräknat att det för detta utvecklingsarbete kommer att åtgå högst nio årsarbetskrafter och att vissa ökade kostnader för den löpande driften av ADB-systemet tillkommer. För utbildningsinsatser har RSV beräknat . Sammanlagt blir kostnaden kostnadsläge. När det gäller ADB-utvecklingen och även utbildningsinsatserna är det dock osäkert hur mycket extrakostnader genomförandet av förslagen i detta ärende kommer att medföra. Det mesta tyder nämligen nu på att förslagen inte kommer att genomföras inom ramen för det befintliga REX-systemet utan direkt i ett nytt ADB-system, med arbetsnamnet INDEX, som är under uppbyggnad (jfr avsnitt 10).