prop · GI03120 · 1995-01-01 00:00:00 — Vidare bör miljöanpassningen inom jordbruket vad gäller användningen av exter- na insatsmedel, såsom handelsgödsel och bekämpningsmedel, intensifieras, bl.a. genom att öka andelen ekologiska jordbruksföretag och genom att fortsätta de halverings- och minskningsprogram som pågår. Minskningen av bekämpningsmedel behandlas utförligare under avsnitt 5.2 Kretslopp och kemikalier. Under har den ändrade ägofördelningen och den ökade intensiteten i brukandet inneburit att växtnäringsförlusterna från jordbruket har ökat kraftigt. Anledningen till detta har främst varit misshushållningen med stallgödsel och växtföljder som varit dåligt anpassade till att tillvarata den växtnäring som finns i marken. Enligt de av antagna miljömålen skall kväveläckaget halveras från jordbruket , ammoniakutsläppen minskas och den totala förbrukningen av handelsgödselkväve minskas fram . Nuvarande prognoser pekar på att växtnäringsläckaget från jordbruket i det närmaste kommer att halveras, men inte . Ett viktigt led i arbetet med att uppnå dessa miljömål är den förändring av avgiften på kväve i handelsgödsel som beslöts i samband med regeringens proposition om Vissa livsmedelspolitiska åtgärder vid ett medlemskap i (prop. 1994/95:75). Programmet för landskapsvård bygger på ersättning till brukare för fortsatt och förbättrad hävd av vissa från natur- och kulturmiljösynpunkt särskilt värde- fulla odlingslandskap. Det nuvarande programmet för landskapsvårdande åtgärder bör revideras och infasas i EU:s program för miljövänliga jordbruksmetoder och bevarande av landskapet. Programmet kommer att utökas kraftigt för att täcka in kvarvarande arealer av särskilt skyddsvärda odlingslandskap. Inom områden där jordbruksutvecklingen utarmat landskapet miljömässigt och kulturhistoriskt och som kan betraktas som särskilt känsliga bör insatser göras för att återskapa ett rikare och mer varierat odlingslandskap. Ett detaljprogram bör utarbetas för vilka insatser som skall ges ersättning från staten. har antagit målsättningen att av den odlade arealen skall vara ekologiskt odlad . För att skynda på den utvecklingen kommer inom ramen för EU:s program för miljövänliga jordbruksmetoder att utgå ett särskilt stöd till jordbrukare som vill ställa om sitt företag till ekologisk odling. 4.3 Ett hållbart fiske I beslut om Strategi för biologisk mångfald anges att målen för natur- och miljövården inom fiskets område är att fisk och skaldjur och deras näringsorganismer skall bevaras i livskraftiga, naturligt reproducerande bestånd. Det är också väsentligt att bevara inomartsvariationen. har fått regeringens uppdrag att utarbeta en aktionsplan för biologisk mångfald avseende fisket. Planen bör ange åtgärder som syftar till att bevara den biologiska mångfalden bl.a. genom ett hållbart nyttjande av fiskre- surserna. Våren beslutade vidare om kompletteringar i fiske- lagen som gör det möjligt att föreskriva miljökonsekvensbeskrivningar för att bedöma inverkan på miljön av fiskemetoder och utsättande av fiskarter. Det är väsentligt att inrikta fiskeripolitiska insatser så att varken den ekologiska balansen, eller fiskerinäringen hotas. De fångstkvoter som fastställts i internationella förhandlingar har ofta överstigit den nivå som rekommenderats av () och har dessutom inte efterlevts i tillräcklig grad. Redskapen har ofta inte heller varit selektiva nog. 4.4 Friluftsliv, allemansrätt och strandskydd Lämplig mark och natur för friluftsliv bör avsättas, särskilt i närheten av tätorter och kopplad till tätorternas grönstruktur. är det viktigt att information sprids om de rättigheter och skyldigheter som är förknippade med allemansrätten. Vandring, skidåkning, bärplockning och andra former av friluftsliv påverkar naturen obetydligt i det enskilda fallet. Den samlade påverkan av många människors vistelse och aktiviteter kan däremot bli avsevärd och leda till slitageskador i utsatta områden. En kanalisering av besöksströmmarna blir därför ibland nödvändig. I vissa fall utnyttjas allemansrätten av företag inom rekreationssektorn, vilket har medfört särskilda problem. I de fall ett sådant utnyttjande förekommer och skador på naturen sker bör det följas av ett åtagande av den som utnyttjar naturen att motverka skador. har regeringens uppdrag att utarbeta förslag till praktiska lösningar vad gäller det kommersiella utnyttjandet av allemansrätten. har utarbetat rekommendationer för orient-eringstävlingar och annat organiserat friluftsliv för att förebygga konflikter, störningar och markslitage. Generellt har användningen av motordrivna fordon i naturen ökat, såsom t.ex. av terrängcyklar, snöskotrar, terrängbilar (månbilar och motorcyklar. Barmarkskörning är generellt förbjuden med vissa undantag finns. Snöskotrar ger normalt inga markskador eller obetydliga så länge de inte körs på barmark. Effekterna av körning av snöskoter främst då snötäcket är tunt liksom användningen av nya "fordon" kräver särskild uppmärksamhet. En proposition om skoteranvändningen kommer att föreläggas . är rikt på sjöar, stränder, skärgårdsområden och vattendrag och den sammanlagda strandsträckan är lång. Önskemålet att få uppföra fritidshus m.m. i strandnära områden är olika starkt i olika delar av landet. Regionala skillnader har främst beaktats genom avgränsningar av strandskyddsområden som beslutats av länsstyrelserna. Även om sålunda bebyggelsetrycket i stora delar av landet är lågt bör det understrykas att bevarandet av strandområdena måste ses i ett långsiktigt perspektiv. Att ett område nu är av mindre intresse för frilufts- livet behöver inte innebära att så kommer att vara fallet . Fjälltrakterna, i synnerhet kalfjällen, är särskilt känsliga för slitage. Känsligheten beror i hög grad på vegetationens låga produktionsförmåga, vilken i sin tur beror på klimat- och markförhållanden. Om vegetationen nöts bort och mineraljorden blottläggs förvärras en tramp- eller körskada genom inverkan av vind och vatten. Markskador och andra olägenheter på grund av terrängkörning bör begränsas. I många fall t.ex. för snöskoter kan det vara lämpligt att kanalisera markanvänd- ningen till leder. Även användningen av andra fordon i naturen bör följas upp, t.ex. användningen av s.k. terrängcyklar i fjällvärlden. Detta gäller inte minst i närheten av fjällstationer och hotell och där utnyttjandet av naturen kan vara intensivt. Det ligger i allas intresse att skador kan undvikas. Rennäringen har på grund av överbetning och terrängkörning, främst barmarks- körning, negativa effekter på bl.a. vegetationsutvecklingen på kalfjället. Ren- näringen måste anpassa sin verksamhet till naturens förutsättningar. Inom ramen för dessa förutsättningar måste näringen också få rationalisera sin verksamhet. har bemyndigats att meddela föreskrifter om naturvårdshänsyn vid renskötsel. Fjällen tillhör våra mest skyddsvärda områden och måste få ett starkare skydd mot olika slags störningar. Miljövårdsberedningen kommer därför att få i uppdrag att göra en samlad analys av situationen i landets fjällområden. 5 Det ekologiskt hållbara industrisamhället Regeringens bedömning: Ett miljöanpassat närings- liv är en förutsättning för en hållbar utveckling och kan stärka konkurrenskraften. Producenterna bör ta ett ökat miljöansvar för varor och produk- ter under hela dess livscykel. Kretsloppsarbetet drivs vidare med kraft. Spridning av skadliga äm- nen som medför risk för miljö och hälsa bör be- gränsas så långt möjligt. Mängden avfall bör min- ska avsevärt jämfört med dagens situation. Miljöanpassningen av det svenska energisystemet fortsätter, bl.a. för att minska riskerna för glo- bala klimatförändringar. Strålskydds- och säker- hetsarbetet inom kärnbränslecykeln bedrivs med fortsatt höga ambitionsmål. Som ny medlem i euro- peiska unionen bör verka för att miljöas- pekterna får en stor tyngd i den framtida europei- ska energipolitiken. Genomförandet av programmet för omprövning av industrins utsläppsvillkor är av stor betydelse för att så långt möjligt begränsa industriut- släppen. Vad beträffar transportsystemets miljöanpassning avser regeringen att arbeta efter en strategi med tre huvudlinjer, nämligen ett ökat engagemang inom EU, ett breddat och fördjupat arbete i och ett fortsatt internationellt arbete främst inom ramen för ECE:s och verksamheter. En sådan anpassning behövs för att åstadkomma begränsningar av utsläppen och ett långsiktigt hållbart tran- sportmönster. Ökade miljökrav ställs nu av konsumenter och stora inköpare i den privata och offentliga sektorn. Miljöanpassad produktion är på väg att bli ett viktigt konkurrensmedel. Ett miljöanpassat näringsliv har därför ökade förutsättningar för tillväxt och export och därmed också för att generera sysselsättning och välstånd. Med miljöanpassning menas här inte bara renare produktion, utan att hänsyn tas till miljön i företaget som helhet, inklusive ansvar för produktens miljöpåver- kan under användning och då den till slut bör kasseras eller återvinnas. Denna miljöanpassning sker delvis inom näringslivet som en del av dess normala mark- nadsanpassning. Staten har dock en roll i att driva på och underlätta denna process för att bidra till att skapa ett miljöanpassat näringsliv. En viktig uppgift för regeringen är att få näringslivet att än mer inse betydelsen av att vara offensiv inom miljöområdet. I EU markeras betydelsen av miljöanpassning tydligt i den som utarbetats om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vidare kan nämnas att arbetar på att ta fram en handlingsplan för att göra näringslivet mer miljöanpassat och därmed konkurrenskraftigt . Frivillig miljöstyrning och miljörevision i industrin (EMAS, Eco-Management and Audit Scheme) är en viktig faktor för förändringsprocessen inom industrin. Regeringen har lagt en proposition (prop. 1994/95:101, JoU:09, rskr. 1994/95:86) i frågan. Propositionen har utarbetats på grundval av de regler som tagits fram inom EU. Syftet med systemet är att förbättra och utvärdera industrins miljöarbete och att ge allmänheten information om detta arbete. Reglerna innehåller högt ställda krav på hur miljöarbetet skall bedrivas inom de företag som väljer att ansluta sig till det. Det kommer också att kunna leda till att det skapas en ökad trovärdighet för det miljöarbete och de förbättringar som sker inom industrin. En liknande åtgärd som diskuteras internationellt i detta sammanhang är att företag bör redovisa sin miljöpolicy och miljöeffekter av sin verksamhet i årsredovisningen. Utbildning, både inom skola och högskola, samt inom vidareutbildning och arbetsmarknadsutbildning är viktiga områden för att öka kompetensen inom det miljörelaterade området. För att få fram nya produkter, nya material etc. behövs ökad teknikutveckling. Exempel på intressanta områden är utvecklingen av förnybar energi, nya material, miljöanpassad teknik, effektivare och mera resurssnåla industriella processer, energisnåla fordon och modernare kollektivtrafik. För att få fullt genomslag för nya tekniska lösningar behövs en ökad koppling mellan forskning, utveckling, demonstrationsanläggningar och fullskalig produktion. Statligt ledd teknikupphandling har redan visat sig effektiv för att få fram energieffektivare produkter. En fortsatt satsning på teknikupphandling inom andra miljörelaterade områden har stora möjligheter att bidra till en positiv teknisk utveckling. Även stöd till uppfinnare och småföretag kan behövas för att innovationer skall kunna utnyttjas bättre. För att stödja investeringar och därmed sysselsättning inom miljöområdet föreslog regeringen i prop. 1994/95:25 att som engångsinsats skulle avsättas för att stödja investeringar inom miljöområdet, som förbättrad avloppsrening, utbyggd fjärrvärme, upprustning av naturvårdsområden, bullerbe- kämpning och efterbehandling av förorenade industriområden. Dessutom skall regeringen inleda en försöksverksamhet med investeringsbidrag för omställning i ekologiskt hållbar riktning i näringsliv och kommuner. Sammantaget kan miljösektorn, både i en direkt bemärkelse såsom vatten- och luftrening, avfallshantering m.m. och i en vidare bemärkelse som gäller hela näringslivet, bidra till att skapa nya arbetstillfällen. Det mesta av detta arbete bör ske på initiativ av näringslivet. Regeringen har dock en roll i att driva på och underlätta denna process, och har redan vidtagit vissa åtgärder. För att fortsätta utveckla detta område bör närings-, finans och miljöpolitiken samordnas ytterligare. får i uppdrag att i samråd med övriga berörda sektorsmyndigheter föreslå ett samlat program för miljöinsatser som kan ge nya arbeten. Regeringen avser också att aktivt deltaga i det arbete som pågår i EU och i andra internationella organ inom detta område. 5.2 Kretslopp och kemikalier En förutsättning för att uppnå en långsiktigt hållbar utveckling vad gäller varor och produkter är att alla samhällssektorer deltar och engageras i att ändra beteende från att vara belastande och förbrukande till att värna om vår miljö och våra naturresurser. Samhällets materialhantering är i allt för hög grad enkelriktad- från utvinning av råvara till deponering av avfall. Spridningen av kemiska ämnen via varor och produkter har ökat till följd av en ökad industriell användning av kemikalier vid tillverkningsprocesser. bör produktionen inriktas på att utforma varor och produkter så att de utan skador på hälsa och miljö kan användas, återanvändas, återvinnas och ingå i ett naturligt kretslopp. Producenterna bör ta ett ökat miljöansvar för varor och produkter under hela dess livscykel. En strategi bör utvecklas för en kretsloppsanpassad varuproduktion. Bilar, elektroniska och elektriska produkter samt byggprodukter har redan pekats ut som prioriterade områden (prop. 1992/93:180, bet. 1992/93:JoU14, rskr. 1992/93:344). Nya varugrupper bör successivt indentifieras där särskilda åtgärder t.ex. producentansvar eller andra styrmedel kan övervägas. Vad gäller t.ex. byggprodukter är det viktigt att de är lämpliga för sitt ändamål och att ett gott inomhusklimat kan erhållas. Nya varugrupper där producentansvar kan övervägas bör successivt identifieras. Producentansvar bör införas för prioriterade varor varvid producenternas ansvar för hela eller delar av produktens livscykel regleras. Producentansvaret kan t.ex. omfatta skyldighet att upprätta energi- och materialbalanser samt miljövarudeklarationer och att uppnå återanvändnings- och återvinningsmål. Det internationella perspektivet är viktigt att beakta i dessa sammanhang. Producenten spelar en viktig roll i arbetet med att varor utformas så att restprodukter utan risk för skada på hälsa och miljö kan ingå i naturens eget kretslopp. Det är i första hand producenterna som känner till sammansättningen av sina produkter och har kompetensen att utforma miljöanpassade varor som mini- merar avfallsmängderna för deponering. Producenterna kan också göras ansvariga för att uppfylla av statsmakterna uppställda mål om t.ex. återanvändning och återvinning. Information om miljöeffekter vid användning av en produkt bör ut- formas av producenten. Det finns industriföretag, främst de större, som aktivt arbetar med att minska produkternas miljöpåverkan under hela livs- cykeln t.ex. med s.k. livscykelanalyser (LCA). De företag som arbetar i enlighet med det synsättet bör tjäna som goda exempel för andra företag. Konsumenterna bör i ökad grad stimuleras att göra ett bra miljöval mellan produkter med likvärdig funktion. Miljömärkning och varuinformation är viktiga instrument för att underlätta val av varor och produkter som inte skadar miljö och hälsa. De officiella miljömärkningssystemen, det nordiska miljömärknings- systemet samt EU:s miljömärkning som börjar tillämpas i , är exempel på sådan information. Det finns också andra frivilliga miljömärkningssystem. Det är viktigt att de officiella märkningssystemen vidareutvecklas. Det är också viktigt att öka det internationella samarbetet kring dessa frågor, eftersom man kommer att handla alltmer med miljömärkta varor över gränserna. Arbete kring detta pågår nu bland annat inom EU, , och , med som aktiv deltagare. Centrala myndigheter bör arbeta aktivt med förslag till utformning av produ- centansvar inklusive konsekvensbeskrivningar av införande av producentansvar samt förslag till andra styrmedel m.m. bör vara pådrivande för en gemensam policy vad gäller kretsloppsan- passad varuproduktion inom EU i syfte att hushålla med ändliga resurser och minska avfallsmängerna. bör också aktivt delta i arbetet inom EU vad gäller pågående arbeten i projektgrupper med prioriterade avfallsströmmar och producentansvar. Projektgrupper finns för bl.a. byggavfall och elektroniskt avfall. Syftet är att ta fram underlag för rekommendationer i brett samarbete med industri, konsumentorganisationer m.fl. Det nordiska arbetet är också viktigt. Inom ramen för bedrivs arbete som syftar till miljöriktigt omhändertagande av uttjänta varor, t.ex. för elektronik. Åtgärder beträffande skadliga ämnen Spridningen av skadliga ämnen som medför risk för miljö och hälsa bör begränsas så långt möjligt. Konsumenter och producenter av miljöskadliga produkter har ett ansvar att begränsa användningen av skadliga produkter till att inte använda mer än vad som krävs och att undvika skadliga produkter som kan ersättas med mindre skadliga då alternativ finns. Skadliga ämnen i varor och produkter bör minska så att ämnena inte sprids via avfall och restprodukter. Kunskapen behöver öka om kemiska produkters risker för hälsa och miljö såväl i hushållen som inom industrin. bör också få kunskaps- och kompetensstöd vad gäller kemikalielagstiftning samt hantering av kemiska risker från miljösynpunkt. Det pågående riskbegränsningsarbetet vad gäller skadliga kemiska produkter bör intensifieras. Arbetet med att byta ut miljö- och hälsoskadliga kemikalier mot mindre skadliga, d.v.s. tillämpningen av substitutionsprincipen, måste kraftfullt drivas vidare. Arbetet med att reducera såväl risker med som användningen av bekämpningsmedel inom jordbruket måste offensivt fortsätta i den riktning som sker. Utvecklingen måste också följas vad gäller bekämpningsmedelsanvändningen inom jordbruket. Insatser för förhandsgranskning av biocider och biologiska bekämpningsmedel är viktiga. De centrala myndigheterna har en viktig roll i informationsarbetet till regionala och lokala myndigheter. Stödet bör förbättras till regionala och lokala tillsynsmyndigheter inom kemikalieområdet om hur riskbegränsningsarbetet kan bedrivas. Man bör även stödja en ökad kompetensutveckling inom detta område. Om industrins eller branschens frivilliga insatser för att genomföra begränsnings- eller substitutionsarbete går långsammare än vad som är tekniskt och ekonomiskt möjligt i förhållande till kalkylerade miljövinster får andra åtgärder övervägas såsom ekonomiska styrmedel. På kemikalieområdet måste driva på arbetet inom EU med kemikaliekon- trollen med utgångspunkt från nationella mål. måste göra särskilda insatser för en regelutveckling som tillgodoser de svenska be- hoven på de områden där tidsbegränsade undantag föreligger i medlemskapsavtalet. Arbetet inom bör inriktas på att främja integrationen mellan och andra internationella organ, t.ex. on Chemical Safety. OECD-arbetet bör vara ett sätt att även fortsättningsvis bidra till att utveck- la den internationella kemikaliekontrollen och därmed också arbetet mot kemiska risker inom EU. Arbetet inom bör också utnyttjas för att driva för angelägna kemikaliefrågor. Insatserna mot för att öka kunskapen om kemikaliers egenskaper och risker samt om lagstiftning är angelägna i såväl ett internationellt perspektiv som för att säkerställa en låg miljöbelastning på och i . Olika avfall har olika återvinningspotential. Regeringen avser att överväga möjligheterna att genom ekonomiska styrmedel skapa bättre förutsättningar för ökad resurshushållning och minskad belastning på miljön. Producentansvar är ett annat viktigt styrmedel för att minska avfallsmängder och behovet av deponering. För att skapa bättre förutsättningar för ett slutligt omhändertagande av avfall och restprodukter, som innebär bl.a. resursbesparing och bättre hantering från miljösynpunkt, bör det ske en ökad sortering i olika, materialspecifika fraktioner. Avfall och restprodukter från industri och hushåll bör i än högre grad nyttiggöras som insatsprodukter vid nytillverkning av varor och produkter. Energiutvinning bör kunna ske för visst slags avfall. I sammanhanget bör noteras att utveckling av metoder och processer för omhändertagande, återanvändning och återvinning av avfall och produkter måste inbegripa aspekter på arbetsmiljön. Kommunerna har en viktig roll genom sina direkta kontakter med kommuninvånare och näringsliv samt genom sin övergripande avfallsplanering. Kommunerna har inget ansvar för insamling och omhändertagande av industriavfall. Det är emellertid lika viktigt att få till stånd källsortering av industriavfall som av annat avfall. För vissa industriavfall, t.ex byggproduktionsavfall, bör produ- centansvar övervägas. Arbetet med att minska mängderna miljöfarligt avfall måste kraftfullt fort- sätta. Regeringen har skärpt kontrollen över hanteringen av miljöfarligt avfall. För vissa slag av miljöfarligt avfall bör producentansvar övervägas. Deponering av återvinningsbart avfall är inte förenligt med principerna för ett kretsloppssamhälle. Gamla avfallsanläggningar måste avvecklas och återvinnings- anläggningar skapas som led i minskad avfallsdeponering och ökad återvinning. Mängderna avfall bör avsevärt minska jämfört med dagens situation. För sanering och återställning av miljöskadade områden bedrivs inom ett femårigt program som pågår t.o.m. /96. I programmet ingår bl.a. att genomföra sanerings- och återställningsåtgärder, ta fram uppgifter om behovet av och kostnader för saneringsinsatser, kunskap om metoder för sanering och förslag till plan för det fortsatta arbetet. Regeringen har erfarit att kommer att redovisa ett förslag till plan för det fortsatta arbetet med åtgärder mot miljöskador. Regeringen avser därefter lägga fast en handlingsplan för åtgärder inom miljöskadade områden, inbegripet finasieringsfrågor. Det juridiska ansvaret för skador i miljön efter industriell verksamhet måste också klarläggas. Detta ingår i tilläggsdirektiven till , se vidare avsnitt 6.1. Regeringen föreslår i propositionen Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m. (prop. 1994/95:25) att av inledningsvis nämnda för miljöinvesteringar, anslås som engångsinsats för efterbehandling av miljöskador inom gamla industriområden. Arbete pågår med åtgärdsprogram för insamling av uttjänta varor och produkter innehållande kvicksilver. En plan för slutförvaring av upparbetat kvicksilver- haltigt avfall bör fastställas. bör inom avfallsområdet vara pådrivande för att regler utvecklas inom EU för förbränning och deponering av avfall. De totala avfallsmängderna i bör minskas och det farliga avfallet minimeras. Inom EU har den principen utvecklats att varje land har ansvaret för sitt eget avfall. Denna princip bör även gälla globalt. bör verka för att det klart skall kunna framgå vad som är restprodukt så att kretsloppstanken med återanvändning och återvinning skall kunna utvecklas ytterligare. Inom har konventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall utarbetats, . Det är viktigt att konventionen efterlevs och bör vara pådrivande inom ramen för konventionens arbete. Inom finns en som utarbetar policies på området avfallshantering. bör likaledes vara pådrivande i detta arbete.Det nordiska arbetet på avfallsområdet har pågått . Det arbetet är en bra bas och spelar en viktig roll för annat internationellt arbete. Samarbetet med inom avfallsområdet bör intensifieras. bör verka för att de totala mängderna avfall minskas, kunskap förmedlas om miljö- regler vid förbränning och deponering av avfall samt att mängderna miljöfarliga komponenter i avfallet minskas.