prop · GI03207 · 1995-01-01 00:00:00 — Samrådsskyldigheten avser ledighetens förläggning och andra frågor som rör ledigheten. Enligt förslaget skall arbetstagaren, om det kan ske utan olägenhet för denne, lägga hel ledighet så att verksamheten hos arbetsgivaren kan fortgå utan påtaglig störning. I själva begreppet samråd ligger naturligtvis att det är en dialog som skall föras mellan parterna och att såväl arbetsgivarens som arbetstagarens intressen skall beaktas. Med arbets- tagarens intresse innefattas givetvis barnets intresse av att ledigheten blir förlagd på ett sätt som gagnar barnet bäst. Det är inte regeringens uppfattning att den föreslagna lagändringen avseende samrådet kommer att försvåra för familjerna att organisera ledigheten. Regeringen anser inte heller att den föreslagna ändringen medför att rätten till föräldraledighet blir oklar. Den understryker dock vikten av samråd och ömsesidigt hänsynstagande mellan arbetstagarna och arbetsgivarna. Arbetstagaren skall lägga ledigheten så att verksamheten hos arbetsgivaren kan fortgå utan påtaglig störning. Det är naturligt att en arbetstagares ledighet i många fall kan innebära störningar i verksamheten. Meningen är inte att varje sådan störning skall kunna hindra arbetstagaren från att få den begärda ledigheten. Det är endast i sådana fall där störningen är påtaglig, dvs. det finns omständigheter som gör att verksamheten hos arbetsgivaren kommer att utsättas för stora påfrestningar, som det kan krävas att arbetstagaren förlägger ledigheten på annat sätt. Detta gäller dock endast om det kan ske utan olägenhet för arbetstagaren. Ett exempel på sådan olägenhet är situationer där arbets- tagaren inte kan erhålla nödvändig barntillsyn. Den nuvarande regeln om skyldighet för arbetstagaren att som huvudregel före ledighetens början anmäla detta till arbetsgivaren (nuvarande 7 §) föreslås överförd till den nya föräldraledighetslagen. Anmälningstiden för ledighet med tillfällig föräldrapenning föreslås att som vara minst före ledighetens början. Om ledigheten beror på sjukdom eller smitta skall dock inte någon anmälningstid gälla. Vid återgång i arbete genom avbrott av påbörjad ledighet är arbetsgivaren inte skyldig att låta arbetstagaren återgå i arbete tidigare än efter det att arbetsgivaren underrättats om återgången, om ledigheten varit avsedd att pågå en månad eller mer (9 § nuvarande föräldraledighetslag). Bestämmelsen föreslås överförd till den nya för- äldraledighetslagen. Regeringen finner inte skäl att tillgodose kraven på förlängning av anmälningstiderna. Regeringen anser inte heller att regler, som ger arbetsgivaren rätt att skjuta på arbetstagarens återgång i arbetet, bör införas. Regeringens bedömning: De skyldigheter som åläggs genom EG-direktivet och som avser talerätten bör inte föranleda några lagändringar i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat frågan. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 12 i EG-direktivet skall medlemsstaterna utforma sin lagstiftning på sådant sätt att en arbetstagare som anser att hon inte fått del av rättigheterna i direktivet kan föra talan i domstol eller genom hänvändelse till andra behöriga myndigheter enligt nationell lagstiftning eller praxis. Av 13 § nuvarande föräldraledighetslag framgår att en arbetsgivare som bryter mot lagen skall betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. I 20 kap. 10, 10 a och 11 §§ AFL finns bestämmelser om omprövning av beslut om försäkring enligt lagen samt om talerätt. Den nuvarande regeln (13 §) föreslås oförändrad införd i den nya föräldraledighetslagen. Svensk lagstiftning får dels härigenom, dels med hänsyn till de redovisade reglerna i AFL anses uppfylla kravet på möjlighet att föra talan till skydd för de aktuella rättigheterna. Regeringens förslag: Arbetsgivare och arbetstagarorganisation får utöver vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning genom kollek- tivavtal även avtala om avvikelser från regeln om arbetstagarens anmälan till arbetsgivaren vid ledighet med tillfällig föräldrapenning. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Utredningen föreslår även att kravet på att en central arbetstagarorganisation skall ha slutit eller godkänt ett kollektivavtal med avvikelser från lagen utmönstras. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte kommenterat förslaget om ändring i regeln om avvikelser genom kollektivavtal. Skälen för regeringens förslag: 2 § i den nuvarande föräldraledighetslagen om möjlighet att sluta kollektivavtal som avviker från lagen föreslås i princip oförändrad införd i den nya lagen. Av förenklingsskäl föreslås dock att avtal som avviker från lagen får träffas även beträffande anmälan om ledighet med tillfällig föräldrapenning. Utredningens förslag att utmönstra kravet på att en central arbetstagarorganisation skall sluta eller godkänna kollektivavtalet innebär en samordning med arbetsrättskommittés förslag i motsvarande del såvitt avser lagen om anställningsskydd. Det förslaget har inte lett till lagstiftning. Regeringen finner därför inte skäl att heller här föreslå denna ändring. Regeringens bedömning: Utredningens förslag om kvalifikationstid bör inte föranleda någon lagändring i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Utredningens förslag: Utredningen har i sitt förslag avskaffat hänvisningen till LAS och i stället uttryckligen angett principerna för beräkning av anställningstid. Dessa överensstämmer i stort med vad som gällde enligt 3 § första stycket punkterna 1 och 2 LAS före . Remissinstanserna: SAV har invänt att den nuvarande kvalifikationstiden för rätt till föräldraledighet är för kort. SAF har framfört samma synpunkt. Skälen för regeringens bedömning: Regeln om kvalifikationstid m.m. återfinns i 5 § nuvarande föräldraledighetslag. Som villkor för rätt till ledighet krävs som huvudregel att arbetstagaren vid ledighetens början har varit anställd hos arbetsgivaren antingen eller sammanlagt . För beräkning av anställningstid hänvisas i föräldraledighetslagen till om beräkning av anställningstid (3 § första stycket LAS). Regeringen delar inte SAV:s och SAF:s uppfattning att kvalifikationstiden för rätt till ledighet är för kort. Den nuvarande regeln föreslås därför överförd till den nya föräldraledighetslagen. Regeringens bedömning: Utredningens förslag om skadestånd och preskription bör inte föranleda några lagändringar i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att nya regler om skadestånd och preskription införs. Enligt dessa skall även en arbetstagare kunna åläggas skadeståndsskyldighet och talan skall väckas vid domstol från det att skadan inträffade. Förslaget överensstämmer med arbetsrättskommittés förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte kommenterat dessa förslag. Arbetsdomstolen har inte haft några erinringar mot förslagen. har dock ifrågasatt behovet av att införa regler om arbetstagares skadeståndsansvar i och med att arbetstagarens skadeståndsskyldighet redan följer av principerna i skadeståndslagen. avvisar förslaget om en preskriptionsfrist . anser att det är fel att bryta nuvarande ordning med lokala och centrala förhandlingar och tvinga parterna att gå till domstol innan de uttömt möjligheterna att komma överens. TCO har avstyrkt förslaget i dessa delar. Skälen för regeringens bedömning: Utredningens förslag bygger på de förändringar som föreslagits av arbetsrättskommitté. Dessa förslag har inte lett till någon lagstiftning. Regeringen finner därför inte skäl att heller här föreslå denna ändring. De nuvarande reglerna om skadestånd och preskription föreslås därför överförda till den nya föräldraledighetslagen. 5.1 90-dagarsregeln i 17 § andra stycket semesterlagen Regeringens förslag: Den s.k. 90-dagarsregeln i 17 § andra stycket semesterlagen (1977:480) avskaffas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat förslaget i denna del har inte någon erinran mot detta. Bakgrunden till regeringens förslag: Huvudregeln i semesterlagen är att en arbetstagares rätt till semesterlön baseras på den lön arbetstagaren har tjänat in genom sitt arbete. Vissa typer av frånvaro grundar dock rätt till semesterlön. Sjukdom är en sådan frånvarotyp. Rätten till semesterlönegrundande frånvaro på grund av sjukdom är begränsad till under intjänandeåret i de fall sjukdomen inte beror på en arbetsskada. Vid tillämpningen av denna bestämmelse skall frånvaro av frånvaroperioden inte i något fall anses bero på arbetsskada. Ursprungligen var endast frånvaro på grund av yrkesskada semesterlönegrundande. gjordes även annan sjukdom semesterlönegrundande, dock längst av kvalifikationsåret. Bestämmelsens tillkomst hängde samman med lagstiftning om yrkesskadeförsäkring och den däri föreskrivna samordningen mellan den allmänna sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen. Samordningen, som behölls vid tillkomsten av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF), innebar bl.a. att av sjukdomstiden (den s.k. samordningstiden) fick arbetstagaren sjukersättning från den allmänna sjukförsäkringen, oavsett om arbetstagaren led av arbetsskada eller annan sjukdom. Först därefter utgavs i arbetsskadefallen ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Från socialförsäkringsorganens synpunkt medförde samordningen den fördelen, att sjukdomsorsaken inte behövde prövas förrän förflutit. Ett av de skäl - vid sidan av en önskan att vidga semesterrätten vid sjukdom under kvalifikationsåret - som anfördes då bestämmelsen om privilegiering av vanlig sjukdom tillkom, var att man genom denna undvek att prövning av sjukdomsorsaken blev nödvändig bara för att semesterrätten skulle kunna fastställas. Skälen för regeringens förslag: Efter utgången av måste sjukdomen hänföras till antingen arbetsskada eller annan sjukdom. För den som inte är försäkrad enligt AFL får arbetsgivaren hjälp i sin bedömning genom att frågan om arbetsskada föreligger enligt LAF måste avgöras från arbetsskadans första dag. Den s.k. 90-dagarsregeln har kritiserats eftersom den genom sin konstruktion medför att semesterförmånerna blir olika stora, beroende på om i det enskilda fallet arbetsskada eller annan sjukdom inträffat först. För den som drabbas av både arbetsskada och annan sjukdom kan den privilegierade tiden bli olika lång beroende på i vilken ordningsföljd frånvarotyperna inträffat. Om den s.k. 90-dagarsregeln avskaffas förskjuts tidpunkten vid vilken arbetsgivaren måste ta ställning i semesterärendet till om arbetsskada föreligger efter skadetillfället. 90-dagarsregeln har förlorat sin funktion eftersom samordningstid enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring inte längre finns och eftersom den tid varunder frånvaro på grund av sjukdom är semesterlönegrundande utsträckts . Den bör därför nu avskaffas. 5.2 Tvåårsregeln i 17 § andra stycket semesterlagen Regeringens förslag: Arbetstagaren måste ha återgått i arbete under minst för att en ny tvåårsperiod, varunder sjukdomsfrånvaro är semes- terlönegrundande, skall börja löpa. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att det bör finnas förutsättningar för att upphäva 17 § semesterlagen. Semesterlönen kan enligt kammarrätten - som redan nu är fallet - ersättas genom reglerna om den sjukpenninggrundande inkomsten. Statskontoret anser att förslaget visserligen innebär en avsevärd skärpning men finner det ändå vara en relativt svag styrsignal. Statskontoret anser att en förlängning till minst en månad bör kunna övervägas. Även RRV anser att arbetstagaren bör återgå än , t.ex. , för att semesterlön åter skall utgå. SAF anser att tidsperioden för återgång bör förlängas till i vart fall en månad. SAF anser för övrigt att man bör överväga att avskaffa reglerna i 17 § semesterlagen. Företa- garnas delar den uppfattningen. LO anser att frågan bör över- vägas tillsammans med övriga frågor i samordningen av semester- och sjukför- måner. TCO kan inte acceptera förslaget. Övriga remissinstanser, som kommenterat förslaget i denna del, tillstyrker eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 17 § andra stycket semesterlagen finns en specialregel, tvåårsregeln, som enbart gäller sjukfrånvaro. Har arbetstagare på grund av sjukdom eller arbetsskada varit oavbrutet frånvarande från arbetet under två hela intjänandeår grundar därefter infallande dag av frånvaroperioden inte rätt till semesterlön. I betänkandet Årsarbetstid - Ny lag om arbetstid och semester (1992:27) behandlas frågan om längden av den semesterlönegrundande frånvaron vid rehabilitering. I betänkandet föreslogs att tvåårsfristen skall avbrytas först om arbetstagaren har arbetat mer än 14 dagar i följd.Regeringen anser att en gräns bör införas för att en ny tvåårsperiod skall löpa för rätt till semesterlön vid sjukfrånvaro. Vid bestämmande av hur arbetstagaren skall ha återgått i arbete för att en ny semesterlönegrundande frånvaroperiod på grund av sjukdom skall börja löpa finner regeringen att är en väl avvägd längd för denna. 1 § I paragrafen, som motsvarar nuvarande 1 §, anges lagens tillämpningsområde. Bestämmelsen har endast bearbetats i språkligt hänseende och innebär inte någon ändring i sak. 2 § Paragrafen, som motsvarar nuvarande 2 §, innehåller bestämmelser om i vilka fall och under vilka förutsättningar det är tillåtet att avtala om avvikelser från lagen. I enlighet med Lagrådets påpekande har uttrycket "eller kompletteringar till" strukits ur lagtexten. En nyhet i förslaget är att avvikande kollektivavtal får träffas även beträffande bestämmelsen om anmälan om ledighet med tillfällig föräldrapenning. Ändringen motiveras av en strävan efter enhetligare lagstiftning. Hänvisning kommer att ske till hela 13 § i stället för endast till viss del. I övrigt innebär förslaget inte någon ändring i sak. 3 § Paragrafens första stycke är en översikt över de olika formerna av ledighet. De olika punkterna kommenteras närmare i de följande paragraferna. Paragrafens andra stycke innehåller regler om kvalifikationstid. I tredje stycket ges en hänvisning till de särskilda bestämmelser som med utgångspunkt i bestämmelserna i 12 - 12 a §§ gällande lag och det nämnda EG-direktivet tagits in i 18 - 21 §§. 4 § I paragrafen, som motsvararas av nuvarande 4 § andra stycket, behandlas mammaledigheten. Den avser kvinnlig arbetstagares rätt till ledighet i samband med förlossning och ledighet för amning. Förslagets första stycke innebär att ledigheten i samband med förlossning utökas till en sammanhängande tid av minst före den beräknade tidpunkten och efter förlossningen jämfört med nuvarande minst före och efter förlossningen. Genom denna ändring uppfylls kravet på rätt till oavbruten mödraledighet enligt artikel 8 i EG-direktivet 92/85/EEG. Till första stycket har även överförts den i 4 § andra stycket andra meningen gällande lag intagna rätten till ledighet för att amma barnet. I andra stycket har i förtydligande syfte angetts att ledigheten inte behöver vara förenad med att föräldrapenning utges. Utökningen av ledigheten i samband med förlossningen innebär en ökning av rätten till ledighet utan krav på kvalifikationstid. Enligt nuvarande lagstiftning, 5 § tredje stycket, gäller vid ledighet för amning inte någon kvalifikationstid. Inte heller gäller då bestämmelserna om ledighetens förläggning m.m. eller om återgång i arbete. I tredje stycket har motsvarande regler tagits in. Regleringen är i överensstämmelse med nämnda EG-direktiv. 5 § Första stycket har sin motsvarighet i del av nuvarande 3 § första stycket samt andra stycket första meningen som dess lydelse kommer att vara (SFS 1994:1989). I förslaget har det förtydligandet gjorts att le- digheten gäller oavsett om föräldern har föräldrapenning eller ej. Med hänsyn till att längden på denna typ av föräldraledighet, genom den lagändring som träder i kraft , kommer att återställas till innebär bestämmelsen inte någon ändring i sak. En arbetstagare har således rätt till hel ledighet under (arton månader) från barnets fö- delse. Därutöver har arbetstagaren rätt till hel ledighet då denne uppbär hel föräldrapenningförmån enligt 4 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Föräldrapenning med anledning av ett barns födelse utges under sammanlagt för föräldrarna. Vid flerbarnsbörd utges föräldrapenning för varje barn utöver det första (4 kap. 3 § AFL). I paragrafen betecknas de två typerna av ledighet för hel ledighet med eller utan föräldrapenning. Andra stycket motsvarar del av nuvarande 4 § första stycket. Tredje stycket har sin motsvarighet i nuvarande 3 § andra stycket samt tredje stycket. Bestämmelsen har endast bearbetats något i språkligt hänseende. Fjärde stycket hänvisar till det i 9 § angivna kvalifikationskravet för rätt till ledighet enligt dessa bestämmelser. 6 § Paragrafens första stycke har sin motsvarighet i delar av nuvarande 4 § första stycket. Enligt den nuvarande bestämmelsen har arbetstagaren rätt till förkort- ning av arbetstiden till hälften eller till tre fjärdedelar under tid då arbets- tagaren uppbär halv eller fjärdedels föräldrapenningförmån. Bestämmelsen innebär inte någon ändring i sak. Ledigheten betecknas "delledighet med föräldrapenning". Om arbetstagaren önskar en längre och obetald ledighet och sådan ytterligare ledighet är förenlig även med arbetsgivarens intressen, skall givetvis en sådan överenskommelse kunna få träffas. Andra stycket hänvisar till det i 9 § angivna kvalifikationskravet för rätt till ledighet. Paragrafen innebär inte någon ändring i sak. 7 § Paragrafens första stycke motsvarar delar av nuvarande 3 § första och tredje styckena. Bestämmelsen behandlar ledighet i form av förkortning av normal ar- betstid med en fjärdedel till dess barnet fyllt . Ledigheten benämns "delledighet utan föräldrapenning". Innehållet har endast justerats i språkligt hänseende. Andra stycket hänvisar till det i 9 § angivna kvalifikationskravet för rätt till ledighet. 8 § Första stycket motsvarar del av nuvarande 4 § första stycket. Bestämmelsen avser ledighet för en arbetstagares tillfälliga vård av barn. Den avser således även arbetstagare till vilken förälder enligt 4 kap. 11 a § AFL överlåtit sin rätt till till tillfällig föräldrapenning. Ledigheten betecknas "ledighet med till- fällig föräldrapenning m.m.". Bestämmelsen innebär inte någon ändring i sak. Bestämmelsen innefattar även den s.k. pappaledigheten enligt 4 kap. 10 § sista stycket AFL. I andra stycket behandlas det fall av rätt till ledighet som tas upp i nuvarande 7 a § och där rätt till tillfällig föräldrapenning enligt bestäm- melserna i 4 kap. 10 § andra stycket första meningen AFL inte föreligger. 9 § Paragrafens första stycke, som motsvarar nuvarande 5 § första stycket första meningen, har justerats i språkligt hänseende och innebär inte någon ändring i sak. Bestämmelsen är tvingande. Andra stycket motsvaras av nuvarande 5 § första stycket andra meningen. Se även avsnitt 4.12. 10 § Paragrafen motsvarar nuvarande 6 §. Bestämmelserna har bearbetats i språkligt hänseende. Bestämmelserna i 10 § är tvingande. 11 § Paragrafen, som motsvarar nuvarande 8 § första stycket första meningen, har bearbetats i språkligt hänseende. Den närmare tillämpningen av regeln får bestämmas genom kollektivavtal (jfr 2 §). 12 § Paragrafen motsvarar nuvarande 8 § första stycket andra meningen. Den har bearbetats i språkligt hänseende. Den närmare tillämpningen av regeln får bestämmas genom kollektivavtal (jfr 2 §). 13 § Paragrafen motsvarar nuvarande 7 §. Den har bearbetats i språkligt hänseende. Att avvikelser från eller kompletteringar till bestämmelserna om anmälan om ledighet får ske genom kollektivavtal framgår av 2 §. 14 § Första stycket har sin utgångspunkt i nuvarande 8 § andra stycket första meningen. I förslaget anges att arbetstagaren skall samråda med arbetsgivaren om ledighetens förläggning, vilket är en skillnad mot nuvarande bestämmelse som dels lagt samrådsinitiativet hos arbetsgivaren, dels anger att samrådet skall ske i fråga om ledighetens förläggning och andra med ledigheten sammanhängande frågor. Att sättet och området för samrådet härigenom ändras något skall ses som ett uttryck för den ökade betoning av värdet av samråd i ledighetsfrågorna mellan arbetstagare och arbetsgivare. I andra meningen anges att om det kan göras utan olägenhet för arbetstagaren, denne skall lägga ledighet som avses i 11 § så att verksamheten hos arbets- givaren kan fortgå utan påtaglig störning. I enlighet med Lagrådets förslag har ordet "försöka" strukits och hänvisning gjorts till att stycket avser samråd rörande hel ledighet enligt 11 §. Det ligger i sakens natur att en arbetstagares ledighet i många fall kan innebära störningar i verksamheten, särskilt om det gäller ett mindre företag med endast ett fåtal anställda. Meningen är inte att varje sådan störning skall kunna hindra arbetstagaren från att få den begärda ledigheten. Endast i sådana fall där störningen är påtaglig, dvs. det finns omständigheter i det enskilda fallet som gör att verksamheten hos arbetsgivaren - om ledigheten förläggs i enlighet med arbetstagarens begäran - kommer att ut- sättas för stora påfrestningar, kan det krävas att arbetstagaren försöker lägga ledigheten på ett annat sätt. Arbetstagarens skyldighet att i sådana situationer förlägga ledigheten föreligger dock endast om det kan ske utan olägenhet för arbetstagaren. Andra stycket, som motsvaras av nuvarande 8 § andra stycket andra och tredje meningarna, har bearbetats i språkligt hänseende. Tredje stycket motsvaras av nuvarande 8 § tredje stycket. I förslaget anges att underrättelsen skall lämnas till "berörd arbetstagarorganisation", vilket är en förändring i förhållande till nu gällande lydelse, som stadgar att underrättelse skall lämnas till arbetstagarens "lokala arbetstagarorganisation". Någon ändring i sak är härmed inte avsedd. I stycket talas om överenskommelse med arbetstagaren i stället för som i nuvarande lydelse "överenskommelse med arbetstagaren eller företrädare för arbetstagaren". Någon ändring i sak är inte avsedd med denna ändrade formulering. 15 § Paragrafens första stycke, som motsvaras av nuvarande 9 § första stycket, har bearbetats i språkligt hänseende. Nuvarande 9 § andra stycket har delats upp i två stycken, andra och tredje styckena, och har bearbetats i språkligt hänseende. Av 2 § följer att avvikelser från bestämmelserna i andra och tredje styckena får ske genom kollektivavtal. 16 § Bestämmelsen motsvarar nuvarande 10 §. Den har bearbetats i språkligt hänseende. 17 § Bestämmelsen, som motsvarar nuvarande 11 §, har bearbetats i språkligt hänseende. 18 § Paragrafen, som såvitt gäller gravida arbetstagare motsvaras av bestämmelsen i nuvarande 12 § första stycket, har i enlighet med kraven i EG-direktivet utvidgats till att avse även arbetstagare som fött barn och arbetstagare som ammar. Det blir genom innehållet i arbetsmiljöföreskrifterna som det närmare omfånget av bestämmelsen läggs fast. Bestämmelsen är tvingande. Den har bearbetats även i språkligt hänseende. 19 § Paragrafen, som motsvarar nuvarande 12 § andra stycket, har bearbetats i språkligt hänseende. 20 § Paragrafens första stycke, som motsvaras av nuvarande 12 § tredje stycket, har bearbetats i språkligt hänseende men har på grund av de föreslagna ändringarna i 18 § givits en vidare syftning. Andra stycket har lagts till för att uppfylla de krav som uppställs i EG-direktivet. Det har i bestämmelsen angivits att denna form av ledighet inte är förenad med bibehållna anställningsförmåner ledigheten avser. Tredje stycket motsvarar nuvarande 12 a § andra stycket andra meningen. Bestämmelsen har bearbetats i språkligt hänseende. 21 § Paragrafen, som motsvaras av nuvarande 12 a § första stycket och del av andra stycket, har bearbetats i språkligt hänseende.