prop · GI0316 · 1995-01-01 00:00:00 — Den organisatoriska strukturen på området skulle också ses över. Vägledande för översynen bör vara att avgränsa det statliga engagemanget. Den statliga verksamheten på konsumentpolitikens område bör koncentreras till sådana verksamhetsområden där statliga insatser verkligen behövs och till sådana uppgifter som inte kan läggas på andra organ, kommunala eller enskilda. Statliga insatser behövs för att också värna om särskilt utsatta konsumenter. En skärpt konkurrens stärker typiskt sett konsumenternas ställning på markna- den. Konsumenternas intressen blir en angelägenhet för marknaden. Den här utvecklingen gör att de hittillsvarande konsumentpolitiska insatserna kan behöva omprövas i vissa delar. Detta är en av huvuduppgifterna för kommittén. En annan huvuduppgift är att belysa de konsekvenser som närmandet till EU för med sig för svenskt vidkommande. Detta arbete bör i första hand inriktas på frågor som rör annat än behovet av lagstiftning, t.ex. marknadsbevakning och deltagande i olika förhandlingar. Det rättsliga konsumentskyddet intar en central plats inom konsumentpolitiken. har en konsumentlagstiftning som i många avseenden skapar garantier för ett bra rättsligt konsumentskydd. Lagstiftningen ger tydliga spelregler för näringsidkarna. Det finns anledning att pröva om man - vid en ökad avreglering och en friare marknadsekonomi - behöver stärka konsumenternas möjligheter att hävda de rättigheter som det rättsliga konsumentskyddet erbjuder. Kommittén bör vidare vara uppmärksam på i vad mån det kan finnas regler på det rättsliga konsumentskyddets område som lägger omotiverade hinder i vägen för en fri marknad och konkurrens och som därmed i själva verket motverkar konsumenternas intressen. Kommittén bör belysa de ekonomiska och administrativa insatser som i ett inledningsskede kan behövas från statens sida för att underlätta bildandet av frivilliga konsumentorganisationer i . Kommittén bör också självfallet följa utvecklingen av den kommunala konsumentverksamheten och hur den påverkar behovet av frivilliga insatser på den lokala nivån. Vid övervägandena kring en avgränsning av det statliga engagemanget är det naturligt att analysera möjligheterna av att i skilda former privatisera det konsumentinriktade arbetet som bedrivs av konsumentmyndigheten. En annan sak som kommittén bör ägna uppmärksamhet åt är den allt starkare koppling som finns mellan miljöpolitik och konsumentpolitik. Miljömedvetna och välinformerade konsumenter är en strategisk förutsättning för att bl.a. åstadkomma miljöanpassade varor. Kommittén bör därför undersöka om några ytterligare åtgärder på det konsumentpolitiska området bör vidtas för att stimulera den utveckling som pågår. En översyn av det statliga engagemanget på det konsumentpolitiska området efter dessa riktlinjer innebär att de statliga myndigheter som är verksamma på området måste ses över. Kommittén bör uppmärksamma utvecklingen av den kommunala konsumentverksamheten och vilka förändringar den utvecklingen kan få för och . Översynen bör till att börja med ta sikte på att anpassa till de förslag som kommittén kommer fram till med anledning av utredningsuppdraget. Kommittén bör även undersöka i vad mån det är påkallat att även i andra hänseenden göra omprioriteringar av den verksamhet som verket enligt sin instruktion har att utföra. Kommittén bör i så fall lämna förslag till erforderliga ändringar i verkets instruktion. Kommittén bör också pröva de möjligheter som kan stå till buds för att minska verkets anslagsbehov utan att för den skull verkets väsentliga konsumentpolitiska uppgifter träds för när. I detta syfte bör bl.a. ansvarsfördelningen mellan och andra statliga organ ses över. En fråga som därvid särskilt bör uppmärksammas är ansvarsfördelningen mellan , den nya konkurrensmyndigheten, länsstyrelserna och den lokala konsumentverksamheten när det gäller formerna för och omfattningen av allmän konsumentinformation om prisförhållandena på marknaden. Kommittén bör också undersöka möjligheterna och lämpligheten av att delar av verksamheten vid finansieras på annat sätt än över statsbudgeten. Även Konsumentombudsmannnens roll och verksamhet inom ramen för det rättsliga konsumentskyddet bör analyseras. Kommittén bör överväga i vad mån det kan finnas skäl att ändra KO:s roll och uppgifter för att få till stånd en anpassning av verksamheten till områden som ter sig konsumentpolitiskt särskilt angelägna men som ligger utanför KO:s tillsyn. Kommittén bör också överväga om det nu finns anledning att ge KO en organisatoriskt självständig ställning. bör också ses över. Därvid är det att beakta att reklamationsnämnden fyller en viktig funktion inom det rättsliga konsument- skyddet. En tvisthantering av det slag som reklamationsnämnden bedriver bör inte bara bibehållas - som ett komplement till de förebyggande åtgärderna - utan också utvecklas för att kunna möta de behov som kan förutses. Utvecklingen av den kommunala medlingen får här betydelse. I det hänseendet måste bl.a. behovet av att utveckla tvistlösningsmekanismer för att hantera konsumenttvister som sträcker sig över nationsgränserna uppmärksammas. Vidare bör kommittén pröva om de nuvarande formerna för verksamheten hos reklamationsnämnden kan behöva ändras. Ett riktmärke bör vara att statens kostnader för verksamheten hålls nere. Mot bakgrund av den utveckling som pågår bör kommmittén vidare belysa om det konsumentpolitiska arbetet i större utsträckning bör innefatta kommunala och andra offentliga tjänster på de områden som inte är avreglerade. Det bör stå kommittén fritt att även i andra hänseenden än de nu berörda ta upp frågor som kan vara av betydelse för den statliga verksamheten på det konsumentpolitiska området. Här följer en förkortad version av Konsumentpolitiska kommitténs egen sammanfattning av sina förslag. Med "konsumentmyndigheten" avses i det följande antingen det nuvarande eller ett nytt , nämligen om kommitténs förslag till ny myndighetsorganisation genomförs. Riktlinjerna för den statliga konsumentpolitiken lades fast av (prop. 1985/86:121, LU34, rskr. Kommittén eftersträvar en utveckling inom konsumentområdet där samtliga aktörer har tydligare roller, tar ett större ansvar och visar ett större engagemang, där ett samarbete bedrivs i öppnare och friare former och där ambitionen är att i olika former slå vakt om konsumentintresset. Kommitténs bedömning är att behovet av konsumentpolitiska insatser ökar och föreslår att målet för konsumentpolitiken skall vara - att stärka konsumenternas ställning på marknaden, - att stödja hushållen i deras strävan att effektivare utnyttja sina resurser, - att främja en från miljösynpunkt långsiktigt hållbar utveckling. Särskilt skall beaktas hänsynen till människors hälsa och resurssvaga gruppers behov. Insatserna skall i första hand inriktas mot sådana varor och tjänster som svarar för en stor del av hushållsbudgeten, bl.a. livsmedel, boende, transporter och kläder. Uppgifter som är myndighetsutövning, främst det rättsliga konsumentskyddet, har staten ett primärt ansvar för. Huruvida staten skall bedriva annan konsumentpolitisk verksamhet är en fråga om behov, ambition, lämplighet, effektivitet och vad andra aktörer kan åstadkomma. I den statliga verksamheten bör prioritet ges det rättsliga konsumentskyddet, inkl. reklamations- och tvisthantering, samt åtgärder på det konsumentekonomiska området som ekonomiska analyser, budgetrådgivning och skuldsanering. Det statliga stödet till den lokala verksamheten bör ges en sådan omfattning och inriktning att det lokala arbetet främjas och att det lokala engagemanget breddas och utvecklas. De frivilliga organisationerna är beroende av stöd från staten för att i större omfattning kunna medverka i det konsumentpolitiska arbetet. En ökad andel av de konsumentpolitiska insatser som inte avser myndighetsuppgifter bör finansieras genom externa intäkter. Konsumentperspektivet måste tydliggöras i beslutsprocessen inom andra statliga områden såsom livsmedels-, bostads-, transport-, regional-, miljö- och socialpolitiken, vilka samtliga berör konsumentpolitiken. Inom området kunskapsutveckling och kunskapsstöd bör andra departement än det för konsumentfrågor huvudansvariga departementet ta ett ökat ansvar för finansieringen inom sina respektive områden. För att marknadsekonomin skall fungera väl måste konsumenterna kunna bilda sig en uppfattning om varors och tjänsters kvalitet, pris och servicegrad. En övergripande målsättning bör vara att konsumenterna så långt som möjligt har ändamålsenliga klagomålsmöjligheter när det gäller såväl privata som offentliga tjänster. Mot den bakgrunden föreslår kommittén följande: - Klagomålsprocedurer utformas för att tillgodose konsumenternas behov. - bevakar kommunala och andra offentliga tjänster. - Kommunerna fångar upp och analyserar konsumentproblem inom den del av den offentliga sektorn som avregleras. - ger centralt stöd till den lokala konsumentverksamheten och sprider information om erfarenheter från olika kommuner i landet. - i samverkan med utvecklar och främjar användningen av modeller för lokala prisundersökningar. För det konsumentpolitiska arbetet blir följden av närmandet till EU att samråd, expertkontakter och förhandlingar delvis flyttas ut i . Det europeiska perspektivet blir särskilt markant i fråga om utarbetande av regler, tillsyn över och kontroll av marknaden samt standardiseringsarbete. Samarbetet kommer att äga rum på olika nivåer och förutsätter medverkan från regeringsföreträdare, experter från tillsynsmyndigheter och företrädare för frivilliga organisationer. Kommittén anser att: - behöver kompletteras för att garantera möjligheterna till kontakt och samarbete mellan och , - konsumentmyndigheten liksom bör delta i det europeiska standardiseringsarbetet, - deltagandet i det internationella standardiseringsarbetet bör breddas, så att även representanter för frivilligorganisationerna ges möjlighet att delta och få stöd i form av utbildning, ekonomiska bidrag till resor och ersättning för kostnader förknippade med deltagandet i standardiseringsarbetet, - befintliga internationella kontaktnät mellan de europeiska tillsynsmyn- digheterna bör vidareutvecklas för att marknadsbevakningen skall kunna fungera inom hela EES-området. Kommittén föreslår att: - konsumentmyndigheten eller i förekommande fall annan ansvarig myndighet kommer överens med berörda branschorganisationer om hur näringslivets kontroll inom varje särskilt område skall utföras, - konsumentmyndigheten engagerar den lokala konsumentverksamheten i arbetet med marknadskontrollen, - staten i första hand finansierar marknadskontrollen med hänsyn till kraven i , svårigheterna att finna alternativa finansieringslösningar och behovet av högt ställda konsumentskyddskrav; avgiftsfinansiering av marknadskontrollen på konsumentvaruområdet övervägs dock ytterligare, - konsumentmyndigheten regelbundet rapporterar om erfarenheterna av marknadskontrollen, såväl nationella insatser som genomförs av tillsynsmyndigheten och näringslivet som situationen inom EES-området. Kommittén föreslår att: - hög prioritet i det konsumentpolitiska arbetet ges åt budgetrådgivning och skuldsanering , - socialsekreterarna redan i sin grundutbildning ges goda kunskaper i ekonomisk rådgivning, - ett bildas med en bred huvudmannakrets som har en stark förankring i samhället (staten, banker, Posten, andra finansieringsinstitut, försäkringsbolag och frivilligorganisationer). Konsumentpolitiken bör syfta till en långsiktigt hållbar utveckling med resurshushållning och kretsloppstänkande som vägledande ideal. Hänsynstagandet till miljön bör vara en självklarhet i marknadsekonomin. Denna hänsyn kräver kunniga och medvetna konsumenter. Mot den bakgrunden föreslår kommittén att: - ett viktigt mål för konsumentpolitiken skall vara att främja en från miljösynpunkt långsiktigt hållbar utveckling, - konsumentmyndigheten ger ökad prioritet åt miljöfrågorna i konsu- mentinformationen, - konsumentmyndigheten medverkar till att informationen om energisnåla hushållsapparater förbättras och intensifierar sin verksamhet i syfte att minska elförbrukningen i hushållen, - insatserna för miljömärkning intensifieras och uppmuntras, - konsumentmyndigheten får i uppdrag att fortlöpande följa utvecklingen på området genom bl.a. jämförande analyser av miljömärkta produkter och bedömning av olika former av miljömärkning, - konsumentmyndigheten ger hög prioritet åt bedömningen av miljöargument i marknadsföringen. Kommitténs förslag till förändringar av konsumentpolitiken leder till att behovet av styrning och uppföljning ökar. Den statliga konsumentverksamhetens organisation bör uppnå följande: - Bättre styrning och prioritering av insatser. - Effektiva insatser kring de områden som kommittén angivit som viktiga. - Möjligheter till ett effektivt agerande internationellt. - Bättre förutsättningar att tydliggöra konsumentintresset på olika områden i samverkan med frivilligorganisationerna. - Tydligare roller för myndighetsutövande och annan verksamhet. - Bättre förutsättningar för samspelet mellan den lokala och den centrala verksamheten. - Ökade möjligheter till extern finansiering. Kommittén förordar en renodling av olika roller och verksamheter. Detta kan åstadkommas antingen genom en uppdelning av dagens i två delar, en myndighetsutövande och en konsumentstödjande del, eller genom sådana förändringar inom att rollerna tydliggörs i den interna organisationen. Kommittén anser det vara av stor vikt att den ofrånkomliga statliga uppgiften att svara för konsumentskydd genom myndighetsutövning åligger en anslagsfinansierad myndighet. Övriga åtaganden inom konsumentpolitiken bör enligt kommitténs majoritet föras till en uppdragsmyndighet. I en sådan ges bättre förutsättningar att ta tillvara och utveckla andra aktörers växande intresse och medverkan, att åstadkomma ett ökat medansvar för konsumentpolitiken och därmed breddad finansiering. Kommittén förordar följande: - delas i Nya som handhar myndighetsutövning och Konsument som har allmänt konsumentstödjande uppgifter. (Se även avsnittet nedan om reservationer och särskilda yttranden). - Konsumentmyndigheterna samlokaliseras och lämpligheten av att samlokalisera med de övriga konsumentmyndigheterna prövas. Kommittén anser att det konsumentpolitiska perspektivet i högre grad måste beaktas vid utformningen av politiken på alla områden av betydelse för konsumenterna. Många departement och myndigheter har verksamheter som berör det konsumentpolitiska arbetsfältet. Kommittén föreslår att: - en konsumentpolitisk beredning tillsätts inom med syfte att utveckla den konsumentpolitiska verksamheten och stärka samverkan mellan berörda departement och andra aktörer t.ex. konsumentorganisationer och näringsliv, - den föreslagna uppdragsmyndigheten skall identifiera konsumentproblem även på andra myndigheters områden, observera behov av insatser och föra en dialog med andra myndigheter (en "vakthundsfunktion"), - det för konsumentfrågor ansvariga departementet - i särskild ordning och i samråd med andra berörda departement och myndigheter - utreder följande områden med utgångspunkten att renodla uppgifterna och pröva fördelningen av finansieringsansvaret (dubblering av kompetens bör undvikas): livsmedel, boende, bilars bränsleförbrukning, energi, hälsa, miljö, distribution och varuförsörjning, handikappfrågor, konkurrensfrågor och finansiella tjänster. En väl fungerande lokal verksamhet är enligt kommittén en förutsättning för att konsumentpolitiken skall få genomslag. Staten eller andra centrala organ kan inte svara för rådgivning till enskilda konsumenter. Den kommunala konsumentverksamheten bör även vara frivillig. Kommittén anser att: - det inte finns något realistiskt alternativ till en lokal konsumentverksamhet under kommunalt ansvar, - det är angeläget att kommunerna preciserar den lokala konsumentverksamhetens uppgifter och prioriterar de viktigaste av dem, - det är i linje med intentionerna bakom socialtjänstlagen att kommunerna tar ett ansvar för att rådgivningen i ekonomiska frågor erbjuds dem som har behov av sådant stöd, - den budgetrådgivning som bedrivs inom konsumentverksamheten i kommunens regi bör åtnjuta samma sekretesskydd som gäller enligt socialtjänstlagen, oberoende av hur verksamheten organiseras, - den traditionella förköpsrådgivningen bör ses över och utformas utifrån dagens behov och teknik, bl.a. i samråd med näringslivets organisationer. Kommittén föreslår följande: - Utvecklingen av och stödet till den lokala konsumentverksamheten ses som en av de viktigaste uppgifterna för konsumentmyndigheten. - tillsammans med främjar uppbyggnaden av den lokala verksamheten. Kommittén anser följande: - Den samverkan som förekommer mellan staten, kommunerna och frivilligorganisationerna bör utvecklas ytterligare. - Offentliga bidrag till studieförbundens verksamhet bör i ökad utsträckning kunna utnyttjas på konsumentområdet. - En mobilisering på konsumentområdet är önskvärd från de frivilliga organisationernas sida. Staten bör i så fall stödja denna verksamhet. - Det är motiverat att staten ekonomiskt stöder Konsumentråd. - Statligt stöd bör utgå om frivilligorganisationerna tar på sig uppgifter som stat och kommun nu svarar för. Kommittén bedömer att utvecklingen av näringslivets s.k. egenåtgärder i huvudsak har varit positiv. Kommittén anser det önskvärt att: - näringslivets organisationer tar ytterligare initiativ för att så långt som möjligt undanröja reklamationsorsakerna och skapa smidiga former för att lösa kundernas problem, - näringslivets organisationer mer aktivt medverkar till att förbättra kunskaperna om gällande normer på marknaden, - näringslivet verkar för att konsumenträttslig undervisning ingår i utbildningen för nyföretagande, - konsumentmyndigheten särskilt bör följa hur företag som inte är branschanslutna efterlever gällande konsumentskyddsregler. Kommittén föreslår att: - uppmärksamt bevakar att konsumentfrågorna får en framträdande plats i undervisningen, - skolan beaktar att konsumentfrågor i bokstavlig bemärkelse är vardagskunskaper och att man därför bemödar sig om att vara konkret och vardagsnära i beskrivningen av de kunskaper som skall förmedlas, - i lärarutbildningen fästs större avseende än vad som skett vid konsumentkunskap och dess betydelse, - konsumentmyndigheten främjar utbildning i konsumentfrågor och riktar åtgärder också mot kommunerna, som har ett huvudansvar för lärarfortbildningen, - de kommunala konsumentvägledarna fortlöpande utbildas i att handha kontakter med massmedierna, - den fortbildning av journalister som förekommer inom FOJO (journalister vid högskolan i ) utökas med en regelbundet återkommande kurs med inriktning på konsumentpolitiska frågor. Kommittén anser att den rådande ordningen kan godtas från rättssäker- hetssynpunkt. En utbrytning av den formella KO-funktionen från annan verksamhet som tillhör KO:s ansvar skulle medföra risk för olika bedömningar i rättsfrågor, vilket försvagar möjligheterna att effektivt företräda konsumentintresset på området för myndighetsutövning. Kommittén förordar därför att tillsyn och föreskriftsarbete m.m. hålls samman med den formella KO-funktionen i en myndighet samt att generaldirektören tillika skall vara KO och jurist med domarerfarenhet. Genom den delning av som kommitténs majoritet föreslår får det nya en tydlig profil när det gäller myndighetsutövning och rättslig bevakning. KO får där en central plats. Kopplingen mellan det rättsliga agerandet och KO blir mer naturlig och direkt. Kommittén anser att det i första hand åligger näringslivet att motverka konsumentproblem, att hålla antalet reklamationer nere och att verka för goda reklamationsrutiner. Kommittén föreslår att: - en övergripande målsättning för () fortsatta verksamhet skall vara att dess informativa, rättsbildande och praxisskapande funktion ytterligare framhävs, - konsumentmyndigheten i samråd med främjar utvecklingen av lokala reklamationsråd, - man överväger att upphör med vissa ärenden och i stället låter branscherna själva organisera och finansiera tvistlösning på dessa områden. Kommittén anser vidare följande: - bör förbli en självständig myndighet. Intresseledamöterna bör behållas. - ARN:s beslut bör även i fortsättningen vara rekommendationer. - Den kommunala konsumentverksamheten bör ge vägledning i hur man väcker talan vid allmän domstol. - Det är angeläget att ges möjlighet att hjälpa enskilda konsumenter att föra talan vid allmän domstol. - bör i ökad omfattning pröva ärenden som avser offentliga tjänster. - Man bör överväga att låta mäklartvister prövas av . - Det är önskvärt att konsumenterna i första hand vänder sig till den lokala konsumentvägledningen och i andra hand till vid tvister i samband med gränsöverskridande handel. - bör inte finansieras genom externa bidrag till dess verksamhet. Avgifter bör inte införas. Kommittén framhåller att konkurrensintresset bevakas hårdare i samband med normgivning . Riskerna från konkurrenssynpunkt med riktlinjer, överenskommelser m.m. framstår därför generellt sett inte som särskilt stora. Vissa delar av prisinformationslagen, t.ex. skyltfönstermärkning, utgör en reglering som av detaljhandeln anses onödig och besvärande. Det har hävdats att den kan kritiseras från konkurrenssynpunkt. Det finns också anledning att beakta förekommande prismärkningsdirektiv i . Kommittén föreslår att en utvärdering av prisinformationslagens effekter initieras och att därvid konkurrensaspekterna och blir beaktade. Kommittén anser att: - det konsumentpolitiska ansvaret inom kommersiell service bör breddas och omfattas av både näringsidkare (, större företag) och organisationer (kooperativ, byalag, pensionärs- och handikapporganisationer), - åtgärder med gemensam finansiering bör utvecklas även fortsättningsvis, - den kompetens som byggts upp bör utnyttjas av olika aktörer, både lokalt och centralt, - konsumentmyndighetens verksamhet beträffande kommersiell service i glesbygd bör utvecklas i samverkan med , - staten bör initiera och stödja konsumentorienterad forskning inom området. Syftet med det statliga engagemanget inom provningsområdet är enligt kommittén att påverka standardisering, produktutveckling och produktinformation. Resultaten ligger även till grund för förköpsinformationen och marknadskontrollen. En bolagisering av verksamheten hos kräver enligt kommitténs bedömning betydande tillskott från staten på grund av höga kostnader för metodutveckling, en alltför liten marknad, stora kostnader för marknadsföring etc. Kommittén föreslår i stället följande: - Testlaboratoriet görs till en resultatenhet och marknadsföringen in- tensifieras. - Provningskostnaderna belastar beställaren, oavsett om denne är intern eller extern. - Diskussioner tas upp på ministernivå för att påskynda en integration av de nordiska laboratorierna. - Om det föreligger affärsmässiga och marknadsmässiga förutsättningar bolagiseras verksamheten. Information, utbildning, forskning Oavsett organisationsalternativ förordar kommittén en självständig ställning för Råd & Rön i form av en ekonomisk resultatenhet med en ledning bestående av en chefredaktör/ansvarig utgivare och ett redaktionellt råd. Kommittén anser att det ankommer på konsumentmyndigheten (dvs. ett bibehållet eller nytt konsumentverk) att finna den lämpliga formen för en fortlöpande bevakning av förändringar och nyheter på konsumentområdet, för information om utvecklingen på rättsområdet och för opinionsbildning och debatt i konsumentpolitiska frågor. Kommittén föreslår följande: - förlagsverksamhet utvecklas genom att den ges en mer affärsmässig profil och marknadsförs tydligare. En bolagisering är inte affärsmässigt möjlig. Däremot bedömer kommitténs majoritet att verksamheten kan bedrivas effektivare om det blir en separat uppdragsmyndighet, Konsument , där det skapas ett större tryck för att åstadkomma extern finansiering.