prop · GI0370 · 1995-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna i 6 och 7 §§ tillämpas även vid nedsättning enligt 8 §. Be- stämmelserna gäller dock inte om 1. nedsättningen genomförs genom inlösen med ett sammanlagt belopp som inte överstiger det fria egna kapitalet beräknat på grundval av fastställd balansräkning för nästföregående räkenskapsår och 2. ett belopp som motsvarar nedsättningsbeloppet avsätts till reservfonden. Vid nedsättning enligt 8 § anses enligt gällande rätt något förfarande vid domstol inte vara nödvändigt. Eftersom nedsättningen grundar sig på förbehåll som framgår av bolagsordningen, anses borgenärerna redan när de gör transaktioner med bolaget vara uppmärksammade på den risk som förbehållet kan innebära. Såsom har utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 9, står emellertid gällande rätt inte helt i överensstämmelse med de krav som ställs upp i kapitaldirektivet. Bestämmelserna om att borgenärerna har rätt till betryggande säkerhet gäller visserligen inte generellt vid tvångsvis indragning av aktier men undantag från bestämmelserna får göras enbart ifråga om utdelningsbara medel och under förutsättning att medlen avsätts till reservfond eller används för fondemission (se artikel 36 d). Detta har föranlett stadgandet i förevarande paragraf. Paragrafen innebär att bestämmelserna om borgenärsskydd i 6 § jämte de i 7 § intagna bestämmelserna om nedsättningens fullbordan som huvudregel skall tillämpas också när nedsättningen sker genom inlösen av aktie på grund av förbehåll i bolagsordningen. Av andra meningen framgår dock att bestämmelserna om borgenärsskydd och nedsättningens fullbordande inte gäller om inlösen sker med ett belopp som inte överstiger bolagets fria egna kapital enligt fastställd balansräkning för nästföregående räkenskapsår och ett belopp som motsvarar nedsättningsbeloppet överförs till reservfonden. I fall som anges i 8 a § andra meningen skall bolaget, när det enligt förbehåll i bolagsordningen har blivit bestämt att vissa aktier skall inlösas och att ett belopp motsvarande nedsättningsbeloppet skall avsättas till reservfonden, genast anmäla för registrering att aktiekapitalet sätts ned med dessa aktiers samman- lagda nominella belopp. När registrering har skett, är aktiekapitalet nedsatt. Paragrafen, som är ny, behandlar den slutliga registreringen av sådana nedsättningsbeslut till vilka rättens tillstånd inte fordras. Den motsvarar i huvudsak det förutvarande tredje stycket i 8 §. Av paragrafen framgår att nedsättningsbeslutet kan registreras först sedan bolaget har beslutat om att avsätta ett belopp som motsvarar nedsättningsbeloppet till reservfonden. Anledningen härtill är att sådan avsättning till reservfonden är en förutsättning för att rättens tillstånd till nedsättningen inte skall behöva inhämtas. Ett bankaktiebolag får inte teckna egen aktie. Om ett bankaktiebolag har tecknat egen aktie, skall stiftarna eller vid nyemis- sion styrelsen anses ha tecknat aktierna för egen räkning med solidariskt ansvar för betalningen. Det gäller dock inte en stiftare eller en styrelseledamot som visar att han inte kände till eller borde ha känt till aktieteckningen. Om aktier i ett bolag har tecknats av någon i eget namn men för bolagets räk- ning, skall han anses ha tecknat aktierna för egen räkning. Bestämmelserna i första-tredje styckena gäller även i fråga om ett dotterföre- tags teckning av aktie i moderbolaget. Paragrafens lydelse är ny. Innehållet i den hittillsvarande 9 § har flyttats till 10 §. I första stycket har - i enlighet med artikel 18.1 i kapitaldirektivet - upptagits ett förbud för bankaktiebolag att teckna egna aktier. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 10. Andra stycket är föranlett av bestämmelsen i artikel 18.3 i kapitaldirektivet. Där föreskrivs att aktier som tecknas i strid med artikel 18 skall betalas av stiftelseurkundens eller bolagsordningens undertecknare (stiftarna) eller, vid ökning av aktiekapitalet, av medlemmarna i styrelsen eller direktionen. För att åstadkomma ett sådant betalningsansvar har i förevarande stycke föreskrivits att om bolaget har tecknat egna aktier, stiftarna eller, vid nyemission, styrelsen skall anses ha tecknat aktierna och att de skall bära ett solidariskt ansvar för betalningen. De i lagtexten utpekade personerna kan dock undgå betalningsansvar om de visar att de inte kände till eller borde ha känt till aktieteckningen. I tredje stycket finns en bestämmelse om vad som gäller om någon såsom bulvan åt bolaget har tecknat aktier i bolaget (jfr artikel 18.2 i kapitaldirektivet). Ett sådant bulvanförhållande faller inte in under bulvanlagen (1985:277). I stället stadgas i förevarande stycke att bulvanen skall anses ha tecknat aktien för egen räkning. Det innebär också att han skall kan krävas på betalning för aktien. Av fjärde stycket följer att bestämmelserna i första-tredje styckena skall tillämpas även om dotterföretag tecknar aktier i moderbolaget. Kapitaldirektivet uppställer visserligen inte något uttryckligt krav på detta. Svensk rätt har emellertid redan tidigare förbjudit dotterföretags förvärv av aktier i moderbolag. Det är därför naturligt att utsträcka förbudet mot tecknande av egna aktier till dotterföretags tecknande av aktier i moderbolaget. Ett bankaktiebolag får inte förvärva eller som pant ta emot egna aktier. Ett dotterföretag får inte heller förvärva eller som pant ta emot aktier i moderbolaget. Avtal i strid mot detta förbud är ogiltiga. Lämnas aktier som säkerhet för kredit och ingår som en mindre del bland dessa aktier även aktier i bankaktiebolaget eller, om detta är dotterbolag i en koncern, dess moderbolag, utgör första stycket inte hinder för bolaget att som pant ta emot även dessa aktier. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, utfärdar närmare föreskrifter om vilka begränsingar som i detta fall skall gälla. Första stycket utgör inte hinder för ett bankaktiebolag att vid övertagande av aktiebolags rörelse i samband med fusion förvärva i rörelsen ingående aktier. Förvärvade aktier skall avyttras senast när en anmälan enligt 11 kap. 15 § har registrerats. Paragrafens två första stycken är hämtade oförändrade från förutvarande 9 §. Enligt paragrafens sista stycke skall förvärvade aktier avyttras senast när den slutliga registreringen av fusionen har skett. skulle avyttring ske senast när fusionsvederlaget skiftades. Ändringen är föranledd av de nya fusionsreglerna enligt vilka fusionsvederlaget övergår direkt på aktieägarna i överlåtande bolag (se 11 kap. 16 §). Om ställföreträdare som avses i 15 § har företagit en rättshandling för bolaget och därvid har handlat i strid med bestämmelserna i denna lag eller bankrörelselagen (1987:617) om bolagsorganens behörighet, gäller rättshandlingen inte mot bolaget. Om ställföreträdare som avses i första stycket har överskridit sin befogenhet, gäller rättshandlingen inte mot bolaget, om bolaget visar att motparten insåg eller borde ha insett att befogenheten överskreds. Detta gäller dock inte när styrelsen har överträtt föreskrift om bolagets verksamhetsföremål eller andra föreskrifter som har meddelats i bolagsordningen eller av ett annat bolagsorgan. Paragrafen, som har fått en helt ny utformning, behandlar frågor om bank- aktiebolags bundenhet när bolagets ställföreträdare överskridit sin behörighet (kompetens) eller befogenhet. De sakliga skillnaderna i förhållande till gällande rätt behandlas närmare i den allmänna motiveringen, avsnitt 11. Paragrafen utgår från den outtalade huvudregeln att styrelsen och de särskilda firmatecknarna har förmåga att binda bolaget när de rättshandlar på bolagets vägnar. Från denna huvudregel görs sedan undantag för vissa fall vid vilka ställföreträdaren har överskridit sin behörighet eller sin befogenhet. I första stycket behandlas bolagets bundenhet när en ställföreträdare har överskridit sin behörighet. I andra stycket anges konsekvenserna av olika slag av befogenhetsöverskridanden. I första stycket, första meningen slås fast att bolaget inte är bundet om styrelsen eller den särskilde firmatecknaren handlar i strid med lagens bestämmelser om bolagsorganens behörighet, dvs. går utöver den behörighet som de kan tillerkännas enligt bankaktiebolagslagen eller bankrörelselagen (jfr. artikel 9.1 första stycket publicitetsdirektivet). Det innebär att varken styrelsen eller någon särskild firmatecknare på egen hand kan förplikta bolaget att ändra sin bolagsordning, träda i likvidation eller träffa uppgörelser om skadestånd enligt 5 kap. bankrörelselagen m.m., eftersom sådana beslut enbart kan fattas av bolagsstämman. En annan form av behörighetsöverskridande är överträdelser av klara förbudsregler i banklagstiftningen. Även rättshandlingar som står i strid med torde i vissa fall få räknas hit (se , Svensk associationsrätt, 5 u. s. 227). Överträdelser av bolagets verksamhetsföremål och handlingar i strid mot banklagstiftningens generalklausuler och jävsbestämmelser är inte att anse som behörighetsöverskridanden utan blir i stället att bedöma enligt reglerna om befogenhetsöverskridanden i andra stycket. I det andra stycket behandlas frågor om bolagets bundenhet när bolagets ställföreträdare har överträtt olika slag av befogenhetsbegränsningar. Utgångspunkten, som anges i första meningen, är att bolaget inte är bundet av rättshandlingen om motparten var i ond tro, dvs. insåg eller borde ha insett att befogenheten överskreds. Det är här fråga om samma ondtrosregel som i den gällande lydelsen av 17 §. Någon förändring av ondtrosrekvisitets innebörd är inte avsedd. På grund av de betydelsefulla undantag som finns angivna i andra meningen är det dock endast i ett par typsituationer som ondtrosregeln får verklig betydelse. En sådan situation är då ställföreträdaren - vare sig det är styrelsen eller en särskild firmatecknare - har överträtt befogenhetsinskränkningar som följer av lag. Exempel på sådana legala befogenhetsinskränkningar utgör jävsregeln i 14 § och generalklausulen i 16 §. Om tredje man insåg eller hade borde ha insett de förhållanden som gjorde ställföreträdaren jävig eller rättshandlingen otillbörlig, kan rättshandlingen således inte göras gällande mot bolaget. Även överträdelser av andra associationsrättsliga regler kan vara att bedöma på detta sätt. Det får överlämnas till rättspraxis att bedöma vilka överträdelser som bör bedömas som befogenhetsöverskridanden resp. behörighetsöverskridanden. En annan situation som faller in under första meningen är då en särskild firmatecknare - som inte ensam utgör styrelse i bolaget - överträder de instruktioner som han har fått. Hit hör även den situationen att han handlar helt utan uppdrag från styrelsen. Bolaget blir inte bundet om det visar att dess motpart insåg eller borde ha insett att firmatecknaren överskred sina instruktioner. Ondtrosregeln gäller inte vid de två olika slag av befogenhetsöverskridanden som avses i andra meningen. I dessa situationer kan befogenhetsöverskridandet inte åberopas mot tredje man på associationsrättslig grund. Bestämmelserna i andra meningen gäller endast beträffande beslut och åtgärder från styrelsens sida. Endast styrelsen i dess helhet avses. Det skall slutligen tilläggas att det förhållandet att bolaget är bundet av en rättshandling enligt de nu angivna associationsrättsliga reglerna inte behöver innebära att rättshandlingen i alla lägen gäller mot bolaget. Särskilt i sådana situationer då bolagets motpart har varit medveten om att ställföreträdaren har gått utöver sin befogenhet eller handlat i strid med verksamhetsbestämmelsen i bolagsordningen torde det finnas ett visst utrymme för bolaget att undgå bundenhet under åberopande av avtalslagens ogiltighetsregler, främst 33 och 36 §§. Bolagsstämmans beslut utgörs av den mening som har fått mer än hälften av de avgivna rösterna eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Vid val anses den vald som fått de flesta rösterna. Vid lika röstetal avgörs valet genom lottning, om inte annat beslutas av stämman innan valet förrättas. Första stycket gäller inte om annat följer av denna lag, bankrörelselagen (1987:617) eller bolagsordningen. Beträffande beslut som avses i 4 kap. 3, 15 och 16 §§, 5 kap. 2, 8 och 9 §§, 6 kap. 2 a §, 8 kap. 13 och 14 §§, 11 kap. 11 § samt 12 kap. 1 och 2 §§ kan dock i bolagsordningen endast föreskrivas längre gående villkor än som anges där. I paragrafen finns bestämmelser om de majoritetskrav som gäller för bolags- stämmans beslut. Av första stycket framgår att det normalt räcker med enkel majoritet eller, vid val, relativ majoritet. Av andra stycket följer att andra majoritetskrav kan gälla på grund av bestämmelser i bankaktiebolagslagen. Vissa beslut, såsom beslut om ändring i bolagsordningen, fordrar sålunda enligt lag minst två tredjedels majoritet. Vidare kan andra majoritetsregler gälla på grund av föreskrifter i bolags- ordningen. Beträffande några särskilda slag av beslut gäller emellertid att bolagsordningen endast kan föreskriva strängare majoritetskrav än vad bankaktiebolagslagen föreskriver. Så har varit fallet enbart i fråga om beslut om ändring i bolagsordningen. Som en följd av direktiven har motsvarande begränsning uppställts i fråga om vissa ytterligare slag av beslut. Sker utbetalning till aktieägare i strid mot denna lag, skall mottagaren betala tillbaka vad han erhållit med ränta beräknad enligt 5 § räntelagen (1975:635) från det att utbetalningen erhållits intill dess högre ränta skall betalas enligt 6 § räntelagen till följd av 3 eller 4 § samma lag. Om utbetalningen har skett i form av vinstutdelning, är dock mottagaren återbäringsskyldig endast om bolaget visar att han insåg eller borde ha insett att utbetalningen stred mot denna lag. För den brist som uppkommer vid återbetalningen ansvarar enligt 5 kap. 1-4 §§ bankrörelselagen (1987:617) de som medverkat till att besluta om eller verkställa utbetalningen eller till att upprätta eller fastställa en oriktig balansräkning som legat till grund för beslutet. Paragrafen behandlar frågor om skyldighet att betala tillbaka vad som har utbetalats till aktieägare i strid med bankaktiebolagslagens bestämmelser. I den gällande lydelsen har någon återbetalningsskyldighet inte förelegat om mottagaren hade skälig anledning anta att utbetalningen utgjorde laglig vinstutdelning. Den nya lydelsen av paragrafen, som är föranledd av artikel 16 i kapitaldirektivet, innebär att medel som har betalats ut som vinstutdelning inte behöver betalas tillbaka annat än om mottagaren kände till eller måste antas ha känt till att utbetalningen stred mot bankaktiebolagslagen. Ondtrosrekvisitet överensstämmer i sak med det ondtrosrekvisit som uppställs i bl.a. 32 § avtalslagen. Bolaget har bevisbördan för att betalningsmottagaren varit i ond tro. Ett bankaktiebolag får inte lämna lån i syfte att gäldenären skall förvärva aktier i bolaget, om det sammanlagda beloppet av sådana lån därefter skulle överstiga bolagets fria egna kapital. Kapitaldirektivet innehåller föreskrifter som inskränker bolagets rätt att lämna lån eller ställa säkerhet. Huvudregeln finns i artikel 23.1, där det föreskrivs att ett bolag inte får ge förskott, lämna lån eller ställa säkerhet i syfte att tredje man skall förvärva aktier i bolaget. Från denna regel görs dock undantag bl.a. för åtgärder som utgör ett led i en banks eller något annat finansinstituts löpande verksamhet. En förutsättning för sådana lån m.m. är dock att åtgärden inte leder till att bolagets nettotillgångar understiger aktiekapitalet och de reserver som enligt lag eller bolagsordning inte får delas ut. Banklagstiftningen innehåller inte några låneförbudsregler motsvarande 12 kap. 7 § aktiebolagslagen och 12 kap. 12 § försäkringsrörelselagen. I stället innehåller bankrörelselagen kreditjävsbestämmelser (se 2 kap. 17 §). Undantaget i artikel 23 för åtgärder som utgör led i en banks löpande verksamhet gör att banklagstiftningen i huvudsak uppfyller direktivets krav i nu aktuell del. Banklagstiftningen uppfyller emellertid inte direktivets krav beträffande bolagets nettotillgångar (se den allmänna motiveringen, avsnitt 13). Ett bankaktiebolag eller ett annat aktiebolags samtliga tillgångar och skulder kan övertas av ett bankaktiebolag mot vederlag till aktieägarna i det över- låtande bolaget i form av aktier i det övertagande bolaget varvid det över- låtande bolaget upplöses utan likvidation (fusion). Som fusionsvederlag får också lämnas pengar. Fusion kan ske 1. mellan det övertagande bolaget på ena sidan och ett eller flera överlåtande bolag på den andra (absorption), eller 2. mellan två eller flera överlåtande bolag genom att de bildar ett nytt, över- tagande bolag (kombination). Första stycket innehåller en definition av vad som avses med fusion. Den innebär att en eller flera överlåtande bolags samtliga tillgångar och skulder överförs på ett annat bolag, det övertagande bolaget, som överlåtande bolag upplöses utan likvidation. Ett ytterligare moment i definitionen är fusionsvederlaget. Detta kan bestå av aktier i det överlåtande bolaget, av kontanter eller av en kombination av aktier i överlåtande bolag och kontanter. Däremot kan skuldebrev eller annan egendom inte lämnas som fusionsvederlag. Om fusionsvederlaget inte motsvarar lagens krav är samgåendet mellan bolagen att anse som något annat än fusion. I så fall kommer det överlåtande bolaget att bestå ända tills dess ett formellt beslut om likvidation har fattats och fullföljts. Vidare måste i så fall överföringen av tillgångar och skulder på det övertagande bolaget ske enligt allmänna förmögenhetsrättsliga regler. I andra stycket anges de båda fusionsformerna, fusion genom absorption och fusion genom kombination. Fusion genom absorption innebär att ett existerande bankaktiebolag helt tar över ett eller flera andra aktiebolag som därvid upphör. Ett specialfall av absorption är när ett moderbolag absorberar ett helägt dotterbolag. Om detta finns särskilda regler i 18-24 §§. Med fusion genom kombination förstås att två eller flera aktiebolag uppgår i ett nybildat aktiebolag. I gällande rätt har fusion genom absorption endast kunnat ske med ett enda överlåtande bolag. Definitionen av "fusion genom förvärv" (absorption) i fusionsdirektivet utgår emellertid från att det även vid absorption kan finnas flera överlåtande bolag (se artikel 3.1). Även den svenska lagstiftningen bör ge möjlighet att genomföra en absorption med flera överlåtande bolag. Fusion får ske utan hinder av att överlåtande bolag har trätt i likvidation, under förutsättning att skifte av bolagets tillgångar inte har påbörjats. I fall som avses i första stycket skall likvidatorerna, när en fusionsplan har upprättats enligt 4 §, avge slutredovisning över sin förvaltning. Slutredo- visningen skall, sedan fusionsplanen har blivit gällande i bolaget, framläggas på stämma. För slutredovisningen och dess granskning gäller i övrigt vad som föreskrivs i 10 kap. 15 §. Likvidationen skall anses avslutad när anmälan enligt 15 § har registrerats eller registrering enligt 23 § har skett. Att ett bolag har trätt i likvidation har i gällande rätt inte ansetts utgöra hinder mot att bolaget såsom överlåtande bolag tar del i en fusion. Artikel 3.2 i fusionsdirektivet uppställer emellertid en begränsning i detta avseende. Artikeln föreskriver sålunda att fusion får ske endast om skiftet av bolagets tillgångar ännu inte har påbörjats. Denna begränsning har förts in i den nya författningstexten. Paragrafen berör endast överlåtande bolag. Att ett sådant bolag är försatt i likvidation behöver i och för sig inte förhindra fusionen. Om den utsedde likvidatorn har börjat att skifta bolagets behållna överskott till aktieägarna enligt bestämmelsen i 10 kap. 14 §, kan emellertid bolaget inte fusioneras. Pågår ett sådant skifte, får alltså något fusionsförfarande inte inledas eller fortsätta, såvida inte bolagsstämman, i fall som anges i 10 kap. 18 §, beslutar att likvidationen skall upphöra. En likvidator är - såsom framgår av 10 kap. 12 § - skyldig att vid handhavandet av sitt uppdrag iaktta en viss skyndsamhet och likvidationen får givetvis inte fördröjas av ett pågående fusionsförfarande. Anser likvidatorn att han inte kan dröja med skiftet och kan något beslut om att likvidationen skall upphöra inte fattas, måste därför fusionsförfarandet avbrytas. får, sedan skiftet har inletts, inte registrera förslag till fusionsplan. Myndigheten får inte heller registrera en anmälan enligt 19 §, dvs. övertagande bolags anmälan om fusionen. Om likvidatorn inleder skiftet före fusionens registrering, måste fusionen således avbrytas. Det är givet att likvidationen då måste avslutas på sedvanligt sätt enligt likvidationsreglerna. Om det däremot inte har inletts något skifte och fusionen därför kan föras till ett slut, uppstår frågan vilka ytterligare åtgärder likvidatorn skall företa i anledningen av likvidationen. Så länge bolaget består behåller likvidatorn sitt ansvar för bolagets förvaltning och för att åtgärder vidtas för avveckling av bolaget. Större tveksamhet kan råda om vilka åtgärder som skall vidtas när fusionen har fullbordats. I gällande rätt har det ansetts att, om överlåtande bolag är försatt i likvidation, likvidationen efter registreringen av rättens beslut skall avslutas i vanlig ordning med skifte och slutredovisning (se prop. 1975:103 s. 522). Detta synsätt är väl förenligt med den gällande ordningen där överlåtande bolag anses vara upplöst först i och med att skifte i anledning av fusionen har skett och slutredovisning har lagts fram. De nya fusionsreglerna innebär emellertid att överlåtande bolag upplöses redan i och med registreringen av regeringens tillstånd och att fusionsvederlaget därvid övergår till aktieägarna i överlåtande bolag (se 16 §). Med hänsyn härtill finns det inte något utrymme för likvidatorn att företa något skifte efter den slutliga registreringen av fusionen, eftersom bolaget är upplöst och det inte finns något att skifta. Fördelningen av fusionsvederlaget på de tidigare aktie- ägarna i bolaget kommer istället att ske enligt fusionsreglerna. Däremot finns det - om fusionen genomförs - fortfarande anledning att avsluta likvidationsförfarandet med något slag av slutredovisning, eftersom aktieägarna bör ha tillfälle till att få insyn i och ta ställning till likvidatorns förvaltning. I andra stycket har föreskrivits att likvidatorerna redan efter det att fusionsplanen upprättats skall utarbeta en slutredovisning enligt bestämmelserna i 10 kap. 15 §. En sådan slutredovisning skall innehålla en för- valtningsberättelse till vilken skall fogas redovisningshandlingar för hela likvidationstiden. Någon sådan redogörelse för skiftet som normalt skall ingå i en likvidators slutredovisning skall av naturliga skäl inte ingå i redovisningen. Redovisningen skall granskas av bolagets revisorer. När fusionsplanen blivit gällande för de fusionerande bolagen - dvs. då fu- sionsplanen har godkänts av bolagsstämmorna eller, såvitt gäller övertagande bolag, det har klarlagts att fusionsplanen inte behöver behandlas på bolagsstämma - skall slutredovisningen läggas fram på bolagsstämman. Mellan den tidpunkt då utarbetandet av slutredovisningen skall påbörjas och den tidpunkt då fusionen - och därmed också likvidationen (se tredje stycket) - skall avslutas löper en tidsrymd . Några svårigheter att hinna med granskningen innan bolaget är upplöst torde därför knappast uppkomma. I det tredje stycket har upptagits en bestämmelse om att likvidationen skall anses avslutad i och med att anmälan enligt 15 § har registrerats, dvs. när bolaget är att anse som upplöst till följd av fusionen. Det är överflödigt att ange i lagen att ett bolag i likvidation inte kan vara övertagande bolag i en fusion. Av likvidationsbeslutet får nämligen anses följa att inga andra åtgärder får vidtas i bolaget än sådana som syftar till avveckling. Ett övertagande av ett eller flera andra aktiebolag kan inte ha ett sådant avvecklingssyfte.