prop · GI0359 · 1995-01-01 00:00:00 — Återkallar han sin talan får invändningen ändå prövas, om det finns särskilda skäl. I fråga om överklaganden enligt första och andra styckena skall 47 § andra och tredje styckena tillämpas. 64 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om kungörande som sägs i 55, 56 och 58-62 §§ samt om förfarandet i övrigt i ärenden om internationell varumärkesregistrering. Vid ansökan om en internationell varumärkesregistrering, vid prövning om en sådan registrering skall gälla i samt vid begäran om en anteckning i registret av en över- låtelse eller en licens liksom om ett förhållande som avses i 58, 60 eller 61 § skall betalas avgift med belopp som rege- ringen bestämmer. Denna lag träder i kraft i fråga om 14 § första stycket 8) och andra stycket samt 50-64 §§ den dag regeringen bestämmer och i övrigt . Om en ansökan om registrering av ett varumärke har kungjorts före , skall den behandlas och avgöras enligt lagen i dess äldre lydelse. **Fotnot** [1]Senaste lydelse 1992:1686. [2]Senaste lydelse 1992:1686. [3]Senaste lydelse 1992:1686. [4]Senaste lydelse 1992:1686. [5]Senaste lydelse 1992:1686. [6]Senaste lydelse 1992:1686. [7]Senaste lydelse 1986:234. 2.2 Förslag till lag om ändring i firmalagen (1974:156) Härigenom föreskrivs att 2, 6 och 9 §§ firmalagen (1974:156) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 §Näringsidkare förvärvar ensamrätt till firma genom registrering eller inarbetning. Ensamrätt till sekundärt kännetecken förvärvas genom inarbetning. Firma registreras enligt bestämmelserna i denna lag och vad i annan författning kan vara särskilt föreskrivet om registrering av visst slags firma. Näringskännetecken anses Ett näringskännetecken inarbetat, om det är anses inarbetat, om det allmänt känt bland dem är känt som beteckning för till vilka näringsid- innehavarens verksamhet karens verksamhet inom en betydande del av riktar sig. den krets till vilken verksamheten riktar sig. 6 §Kännetecken anses förväxlingsbara endast om de avser verksamhet av samma eller liknande slag. Även i annat fall får Förväxlingsbarhet kan dock förväxlingsbarhet åberopas även till förmån för åberopas till förmån för ett kännetecken som är väl 1. kännetecken, som är ansett här i landet, om synnerligen starkt användningen av ett annat inarbetat och känt inom liknande kännetecken vida kretsar av skulle dra otillbörlig allmänheten här i riket, fördel av eller skulle om med hänsyn härtill vara till förfång för det användningen av ett väl ansedda kännetecknets annat liknande särskiljningsförmåga eller kännetecken skulle anseende. innebära ett otillbörligt utnyttjande av det förras goodwill, 2. kännetecken, som är inarbetat, om med hänsyn till verksamhetens särskilda art an- vändningen av ett annat liknande kännetecken uppenbarligen skulle minska det förras goodwill. 9 § Firma registreras endast om den är ägnad att särskilja innehavarens verksamhet från andras. Vid bedömande av om firma har särskiljningsförmåga skall hänsyn tagas till den tid och omfattning firman varit i bruk. Består firma av enbart allmän benämning på verksamhetens art eller på däri utbjuden vara eller tjänst eller utgöres den enbart av allmänt brukat ortsnamn eller annat sådant namn, skall firman i och för sig ej anses ha särskiljningsförmåga. Ingår i firma sådan beteckning som aktiebolag, handelsbolag eller ekonomisk förening eller förkortning därav, skall vid bedömningen bortses från denna. Firma som består enbart av bokstäver eller siffror, vilka icke kan uppfattas som ord, registreras endast om firman är inarbetad. Denna lag träder i kraft . 3.1 Översyn av varumärkeslagen Varumärkeslagen trädde i kraft och har i sina huvuddrag inte ändrats . Allmänt sett anses den ha stått sig väl och ha tjänat sitt syfte att ge näringslivet ett enkelt, effektivt och förhållandevis billigt system för skydd av varukännetecken. som har förflutit efter lagens tillkomst har emellertid en betydande utveckling ägt rum. Varumärkenas funktion i det moderna samhället har delvis ändrats i jämförelse med vad förhållandena var vid den tid när lagen tillkom. Varumärket betraktades tidigare som ett tillbehör till en rörelse ägnat att särskilja innehavarens varor och tjänster från andras. Många varumärken används dock numera inte på samma sätt för att utmärka ett kommersiellt ursprung, dvs. att särskilja varumärkeshavarens varor från andras. I allmänhetens ögon är det ofta likgiltigt vem som har producerat de varor som bär ett visst varumärke. I stället har många märken erhållit en självständig symbolisk karaktär och en karakteristisk profil som är oberoende av de varor eller tjänster för vilka de används eller avses bli använda. De har utvecklat ett självständigt kommersiellt värde, ofta på grundval av betydande investeringar, vilket kan vara skyddsvärt gentemot annans utnyttjande även om detta faller utanför bestämda varu- eller tjänstekategorier. En annan sak är att även sådana märken likväl kan uppfattas som bärare av ett slags kvalitetsgaranti. Genom en ändring i varumärkeslagen, vilken trädde i kraft (1992:1686) infördes i lagen sådana ändringar som till följd av åtagandena i avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetsområdet () behövdes inför ikraftträdandet av avtalet, då planerat till . Ändringarna innebar att ett EG-direktiv om varumärken, som syftar till att eliminera vissa skillnader i de olika nationella varumärkeslagar, införlivades med svensk rätt. ställer krav på att vidtar åtgärder på varumärkesområdet även efter det att själva avtalet har trätt i kraft. har sålunda åtagit sig att ansluta sig till det s.k. Madridprotokollet om internationell registrering av varumärken. Ett sådant tillträde kräver ändringar i varumärkeslagen. I anslutning till frågan om ett svenskt tillträde till Madridprotokollet har i en skrivelse hemställt att övervägandena om ett sådant tillträde skall omfatta inte bara protokollet utan också den ursprungliga Madridöverenskommelsen. I skrivelser och har vidare hemställt att varumärkeslagen skall ses över för att göra granskning av varumärkesansökningar mera effektiv, särskilt i vad gäller den granskning av s.k. relativa registreringshinder som verket gör på eget initiativ. har i en skrivelse pekat på en rad frågor som enligt verkets mening bör ses över. Dessa frågor rör användningstvånget, skyddet för välkända märken, ex officioprövningen av relativa registreringshinder, kravet på angivande av rörelse för vilken ett varumärke är avsett, disclaimers, förtydligande av reglerna om namn som registreringshinder, angivande av varor och tjänster i varumärkesansökningar, förnyelse av varumärkesregistreringar genom inbetalning av avgift och slutligen tiden för angivande av prioritet. Av dessa frågor har användningstvånget och angivandet av rörelse i varumärkesansök- ningar samt förnyelse genom inbetalning av avgift härför redan avgjorts genom de ändringar i varumärkeslagen som trädde i kraft . Detsamma gäller delvis också reglerna om namn som registreringshinder. Vid en hearing med berörda kretsar som anordnade diskuterades de frågor som ovan har berörts och som inte redan är avgjorda. hölls överläggningar i motsvarande frågor med berörda departement i , , och . Inom utarbetades därefter promemorian Översyn av varumärkeslagen (Ds 1993:97). Promemorian har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr 93-4720). En sammanfattning av promemorians innehåll finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Fortsatta överläggningar hölls och med de berörda departementen i de övriga nordiska länderna. Flera av de frågor som diskuteras i promemorian utmynnar inte i några förslag till ändringar i varumärkeslagen. Det är bl.a. släktnamnens ställning i varumärkesrätten (se promemorians avsnitt 5.4), disclaimers (avsnitt 5.7), återupplivande av en avskriven ansökan (avsnitt 5.8) och hävande av en registrering i administrativ ordning (avsnitt 5.9). Promemorian har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna i dessa delar. Flera instanser har anfört att det är angeläget att det kommer till stånd en mer övergripande översyn av hela känneteckensrätten, särskilt förhållandet mellan varumärkeslagen och firmalagen, samt att en sådan om möjligt bör göras i samarbete med övriga nordiska länder. Regeringen ansluter sig till remissinstansernas bedömning att det finns skäl att ytterligare överväga dessa frågor. De tas därför inte upp i det följande. Den i promemorian föreslagna ändringen rörande den s.k. telle-quelle-regeln tas inte heller upp eftersom den rör en förordningsändring. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 6. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. 4 Internationella system för registrering av varumärke Skydd genom registrering för ett varumärke i ett land förutsätter som huvudregel att en nationell ansökan görs hos landets varumärkesmyndighet. Myndigheten beslutar sedan om registrering av märket för som är bestämd i landets varumärkeslag. Vill en varumärkeshavare ha skydd för sitt märke i flera länder måste ett motsvarande antal nationella ansökningar göras enligt de formkrav och på de språk som gäller i varje land och mot betalning av de föreskrivna nationella avgifterna. De registreringar som blir resultatet av sådana nationella ansökningar löper ofta ut vid olika tider. För en varumärkeshavare som önskar skydda sitt märke i flera länder kan systemet med nationella ansökningar och nationella registreringar upplevas som komplicerat, tidsödande och dyrbart. Mot bakgrund härav har vissa internationella registreringssystem för varumärken etablerats. I sådana system behöver varumärkeshavaren bara göra en enda ansökan och betala en enda avgift för att erhålla en registrering med samma giltighetstid i alla de länder i vilka varumärket skall ha skydd. De fördelar som sådana internationella system för registrering av varumärken kan föra med sig har fått en större betydelse allt eftersom den internationella handeln av varor och tjänster ökat. Den utveckling som har skett av internationell handel och samfärdsel har över huvud taget gjort att frågan om skydd för varumärken har kommit i ett annat ljus och fått en helt annan betydelse än tidigare, särskilt som en betydande del av handeln består i varor och tjänster som saluförs under varumärken eller andra typer av varukännetecken med därtill knuten goodwill. De viktigaste av dessa internationella system är de som bygger på Madridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken och det som grundar sig på protokollet till Madridöverenskommelsen. 4.2 Madridöverenskommelsen om den internationellaregistreringen av varumärken (Madridöverenskommelsen) Madridöverenskommelsen undertecknades och trädde i kraft och har reviderats ett antal gånger, senast i och i . var 41 stater bundna av överenskommelsen, nämligen , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Slovakiska republiken, , , , , Tjeckis- ka republiken, , , , , , och . , och () betraktas i vad angår Madridöverenskommelsen som en enhet. Överenskommelsen är öppen för tillträde av alla stater som är bundna av för industriellt rättsskydd. Tillträdesinstrumentet deponeras hos generaldirektören i för den intellektuella äganderätten (). Huvudtanken enligt Madridöverenskommelsen är att en sökande som uppfyller vissa förutsättningar kan ansöka om registrering av märken för varor eller tjänster hos den internationella byrån hos och därigenom erhålla skydd för märket i de stater som är bundna av överenskommelsen. Den internationella ansökningen måste grundas på en nationell registrering av ett varumärke hos en avtalsslutande stats eller organisations varumärkesmyndighet. Rätt att göra ansökan om en internationell registrering av ett märke har sådana personer som är medborgare i en stat som är ansluten till överenskommelsen. Med medborgare i en sådan avtalsslutande stat jämställs sådana personer som har sitt hemvist i en sådan stat eller företag som har sitt säte där eller sådana personer eller företag som har ett industri- eller handelsföretag i en sådan stat. Den internationella ansökningen skall ges in till varumärkesmyndigheten i ursprungslandet och alltså inte direkt till den internationella byrån. Den nationella myndigheten skall kontrollera att det märke som anges i ansökan är registrerat hos myndigheten i sökandens namn för samma varor och tjänster som anges i den internationella ansökan. Vid tillämpningen av Madridöverenskommelsen används franska som arbetsspråk. I samband med ansökan skall en internationell avgift betalas till den internationella byrån. Enligt den lydelse som tillämpningsföreskrifterna till överenskommelsen har utgörs dessa avgifter av en grundavgift om (CHF), en tilläggsavgift om 94 CHF för varje land där skydd begärs, och, i fall då förteckningen av varor och tjänster för vilka skydd söks omfattar mer än tre klasser enligt den s.k. Nice- överenskommelsen, en avgift om 94 CHF för varje klass utöver den tredje. Grundavgiften är avsedd att täcka den internationella byråns kostnader medan de två andra avgifterna fördelas mellan Madridöverenskommelsens medlemsländer i förhållande till antalet registreringar som har skydd i landet i fråga (i fråga om länder med förgranskning multipliceras beloppet med en faktor varierande mellan 2 och 4 beroende på omfattningen av förgranskningen). Utöver den internationella avgiften som fastställs i överenskommelsen respektive dess tillämpningsföreskrifter ger överenskommelsen den nationella myndigheten också möjlighet att ta ut en särskild avgift i samband med att en ansökan om internationell registrering eller en ansökan om förnyelse görs. Det finns emellertid ingen möjlighet att ta ut någon individuell avgift för den granskning som myndigheten gör av sådana registreringar för vilka verkan begärts ("designerats") i det aktuella landet. Den nationella myndigheten kan således inte få någon annan ersättning för det arbetet än en andel i inkomsterna från tilläggs- och designeringsavgifterna. Sedan den nationella varumärkesmyndigheten har fullgjort sin granskning skall den sända ansökan till den internationella byrån. Denna skall i sin tur göra en granskning av huruvida ansökan uppfyller de formella kraven enligt Madridöverenskommelsen och dess tillämpningsföreskrifter. Någon materiell granskning av förutsättningarna för skydd i de berörda staterna görs däremot inte. Om varorna eller tjänsterna inte alls är grupperade i klasser i ansökan eller om denna klassificering enligt den internationella byråns uppfattning är felaktig eller oklart angiven, skall byrån sända över sitt förslag till klassificering till den nationella varumärkesmyndigheten. Om varorna eller tjänsterna är angivna i termer som är oklara, skall byrån begära ett klargörande från den nationella myndigheten. Har byrån inte fått in någon erinran mot sitt förslag till klassificering, skall den internationella registreringen verkställas, om övriga förutsättningar är uppfyllda. Har en sådan erinran kommit in, kan byrån antingen utarbeta ytterligare ett förslag till klassificering, om tremånadersfristen så medger, eller också registrera märket med den klassificering som byrån anser riktig, under förutsättning att övriga förutsättningar för registrering är uppfyllda. När registrering har skett, underrättas de berörda länderna om detta och registreringen kungörs i byråns publikation "Les Marques internationales". Den internationella registreringen har inte någon verkan i ursprungslandet. Där skyddas varumärket således endast genom den nationella registreringen. För andra länder som är medlemmar av Madridöverenskommelsen har den internationella registreringen verkan i de länder där skydd uttryckligen har begärts. När sådant skydd har begärts, är skyddet för varumärket i dessa länder detsamma som om skydd för märket hade begärts direkt hos den nationella varumärkesmyndigheten. Om den nationella lagen ger rätt därtill, har den nationella varumär- kesmyndighet som får in en underrättelse från den internationella byrån om att skydd enligt den internationella registreringen gäller i detta land möjlighet att underrätta byrån om att skydd inte kan medges för märket i landet i fråga. Som grund för en sådan vägran kan anföras samma skäl som skulle ha kunnat anföras för vägran att medge en nationell registrering. Underrättelse om en sådan vägran och om skälen härför måste lämnas till den internationella byrån inom den tidsfrist som anges i den nationella lagen. Fristen får inte överstiga från den dag då märket fördes in i det internationella registret, dvs. När den internationella byrån får in en underrättelse om vägrat skydd skall den granska om underrättelsen är formellt riktig. Finner byrån att inga formella brister föreligger, skall kungörelse om vägran att medge skydd föras in i det internationella registret och en kopia av underrättelsen sändas till varumärkesmyndigheten i ursprungslandet och till registreringshavaren. Innehavaren av den internationella registreringen skall ha tillgång till samma rättsmedel mot beslutet om vägran att medge skydd som en nationell sökande skulle ha haft. Om den internationella byrån finner att formella brister föreligger, skall underrättelsen inte föras in i det internationella registret. En underrättelse skall emellertid sändas för kännedom till registreringshavaren och till varumärkesmyndigheten i ursprungslandet med uppgift om att under- rättelsen inte har lett till någon åtgärd. Om något beslut om att vägra skydd inte har meddelats, skall skyddet för varumärket i den aktuella staten vara detsamma som om märket hade registrerats i den nationella varumärkesmyndigheten. I vart och ett av de länder där skydd har begärts gäller rättsverkan enligt den internationella registreringen av från den internationella registreringen. Detta gäller även om den nationella skyddstiden är annorlunda för varumärken som har registrerats nationellt. Om registreringsavgift har betalats bara och ingen tilläggsbetalning sker vid utgången av , hävs registreringen på varumärkesmyndighetens eget initiativ vid 10-årsperiodens utgång. Det skydd som erhålls enligt den internationella registreringen förblir beroende av skyddet i ursprungslandet av från registreringsdagen. Om märket upphör att vara skyddat i detta land, kan skyddet enligt den internationella registreringen inte göras gällande i något av de andra länderna ("central attack"). Och det finns inte heller någon möjlighet att omvandla en sådan internationell registrering till en nationell registrering. Detsamma gäller om ett rättsligt förfarande har inletts före femårsperiodens utgång och leder till den nationella registreringens upphävande. Den nationella varumärkesmyndigheten skall underrätta den internationella byrån om den nationella registreringens upphävande och begära att också den internationella registreringen skall hävas. Om ett rättsligt förfarande gentemot den nationella registreringen har inletts före femårsperiodens utgång, skall den nationella varumärkesmyndigheten på eget initiativ eller på begäran av sökanden till den internationella byrån översända handlingar som visar att ett sådant förfarande har inletts och även översända en kopia av det slutliga beslutet. Den internationella byrån skall därefter vidta erforderliga åtgärder i registret. Olika typer av ändringar kan göras i den internationella registreringen under dess giltighetstid. Ett exempel på detta är att registreringshavaren kan utsträcka dess verkan till andra länder som är bundna av överenskommelsen än det eller dem där registreringen gäller . Vidare kan registreringen överlåtas eller begäras hävd i vissa länder eller också kan förteckningen över de varor eller tjänster för vilka den gäller begränsas. Sådana ändringar kan föras in i det internationella registret. Om registreringen överlåts till någon som inte har rätt att själv ansöka om en internationell registrering skall dock överlåtelsen inte föras in i registret. Det innebär i praktiken att registreringen förlorar sin verkan. Vidare är det inte möjligt att ändra märket som sådant. Den som vill erhålla skydd för en ändring av sitt märke måste därför ansöka om en ny registrering. Den internationella registreringen kan förnyas för ett obegränsat antal 20-årsperioder. före löpande registreringsperiods utgång skickar den internationella byrån en påminnelse till registreringshavaren. Förnyelse sker genom betalning av den föreskrivna avgiften. Denna är densamma som för en förstagångsregistrering. Vid förnyelsen får ingen ändring ske i registreringen i dess då gällande form. Som en sådan ändring anses emellertid inte en begränsning av antalet länder där registreringen skall gälla. Den internationella byrån skall underrätta de nationella varumärkes- myndigheterna i berörda länder om alla registreringar, ändringar i dessa, underrättelser om vägran att medge skydd och andra omständigheter som antecknats i det internationella registret. Kungörande sker också i "Les Marques internationales". Vad som publiceras i den publikationen anses som kungjort i alla de avtalsslutande staterna så att inget ytterligare kungörande behövs. Sedan Madridöverenskommelsens tillkomst har över 570 000 varumärken registrerats internationellt. Ungefär 280 000 sådana registreringar gäller fortfarande. 4.3 Protokollet till Madridöverenskommelsen (Madridprotokollet) Som framgått av redogörelsen i det föregående är antalet medlemmar av Madridöverenskommelsen relativt litet trots att överenskommelsen har varit i kraft . Flera länder med ett stort antal varumärken, bland dem , och , har inte anslutit sig till över- enskommelsen. Inte heller de nordiska länderna har gjort så. Mot bakgrund härav inledde internationella byrå ett arbete på två protokoll till Madridöverenskommelsen. Det ena av dessa avsåg att skapa en länk till EG:s kommande gemensamma varumärkessystem. Det andra protokollet avsåg att underlätta för länder utanför Madridöverenskommelsen att ansluta sig till denna. antog en diplomatkonferens ett protokoll till Ma- dridöverenskommelsen bestående av 16 artiklar. Protokollet får tillträdas av stater som tillträtt för industriellt rättsskydd. Vidare får under vissa förutsättningar mellanstatliga organisationer tillträda protokollet. Vid utgången av , då tiden för underskrift löpte ut, hade protokollet skrivits under av 28 stater, bland dem de nordiska länderna utom och . Protokollet träder i kraft efter det att fyra tillträdesinstrument har deponerats hos generaldirektör, under förutsättning att ett av dessa instrument kommer från ett land som är medlem av Madridöverenskommelsen och ett annat från ett land som inte är sådan medlem eller från en mellanstatlig organisation. För stater eller organisationer som tillträder senare, träder protokollet i kraft efter att ett sådant instrument kommit in till generaldirektör. I samband med deponeringen av sitt tillträdesinstrument kan ett land eller en organisation förklara att utsträckning till dess område inte får ske av skyddet enligt registreringar som har verkställts innan protokollet har trätt i kraft för staten eller organisationen. Protokollet har ratificerats endast av och således ännu inte trätt i kraft. Protokollet skapar ett system för internationell varumärkesregistrering vilket i sina huvuddrag stämmer överens med systemet enligt Madridöverenskommelsen. På grundval av en s.k. internationell ansökan görs en internationell registrering hos internationella byrå som får verkan på de avtalsslutande parters områden som har angivits i ansökan, om inte inom vederbörande parts varumärkesmyndighet underrättar byrån om att denna verkan inte medges.