prop · GI03123 · 1995-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1994/95:123 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen läggs fram förslag till en ny marknadsföringslag som ersätter marknadsföringslag. Den nya lagen syftar till att i huvudsaklig överensstämmelse med den nu gällande lagen främja konsumenternas och näringsidkarnas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor, tjänster och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare. Systemet med vitessanktionerade generalklausuler behålls. Vid sidan om dessa införs särskilda regler med konkreta förbud mot och krav på vissa marknadsföringsåtgärder. Överträdelser av de särskilda reglerna kan medföra att en näringsidkare ådöms en direktverkande sanktion i form av en marknadsstörningsavgift. Skadeståndssanktionen utvidgas på så sätt att skadestånd skall kunna utgå, dels till andra näringsidkare, oavsett om dessa är konkurrenter till den felande näringsidkaren eller inte, dels till konsumenter. Vidare skall överträdelse av ett åläggande att lämna information som har meddelats med stöd av lagen, kunna medföra skadeståndsskyldighet. I marknadsföringsmål införs ett tvåinstanssystem med som första instans och som andra och sista instans. Rättegångs- balkens regler skall med vissa undantag tillämpas fullt ut på marknadsfö- ringsmålen. primära talerätt när det gäller förbud och ålägganden avskaffas. I mål om marknadsstörningsavgift skall ha primär talerätt, med rätt för en enskild näringsidkare som berörs av över- trädelsen och en sammanslutning av näringsidkare att föra talan, om beslutar att inte göra det. En ny marknadsföringslag föranleder ändringar i annan lagstiftning. I propositionen läggs fram förslag också till sådana följdändringar. Den föreslagna lagstiftningen avses träda i kraft . 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 6 2 Lagtext.................................................... 7 2.1 Förslag till marknadsföringslag..................... 7 2.2 Förslag till lag om ändring i radiolagen (1966:755). 18 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om m.m................................. 19 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker.... 23 2.5 Förslag till lag om ändring i konsumentförsäkringslagen (1980:38)........................................... 24 2.6 Förslag till lag om ändring konsumenttjänstlagen (1985:716) 25 2.7 Förslag till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932) 28 2.8 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601).......................................... 30 2.9 Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830) 31 2.10 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor 32 2.11 Förslag till lag om ändring i tobakslagen (1993:581) 33 3 Ärendet och dess beredning................................. 34 4 Utgångspunkter för en ny marknadsföringslagstiftning....... 34 5 Huvuddragen i en ny marknadsföringslag..................... 38 6 Krav på marknadsföring..................................... 41 6.1 Allmänna krav....................................... 41 6.2 Reklamidentifiering................................. 46 6.3 Vilseledande marknadsföring......................... 49 6.3.1 Vilseledande reklam........................... 49 6.3.2 Vilseledande geografiska ursprungsbeteckningar 50 6.3.3 Vilseledande förpackningsstorlekar............ 54 6.3.4 Vilseledande efterbildningar.................. 56 6.3.5 Garantier..................................... 59 6.3.6 Utförsäljningar och realisationer............. 62 6.3.7 Förmånserbjudanden............................ 67 6.3.8 Obeställda produkter.......................... 71 6.4 Otjänliga produkter................................. 73 6.5 Misskreditering..................................... 74 6.6 Renommésnyltning.................................... 76 6.7 Aggressiva metoder.................................. 77 6.8 Marknadsföringskorruption........................... 79 7 Diskriminerande reklam..................................... 82 7.1 Bakgrund............................................ 82 7.2 Förbud mot diskriminerande reklam................... 87 8 Sanktionssystemet.......................................... 90 8.1 Förbud och ålägganden............................... 90 8.1.1 Interimistiska beslut......................... 92 8.1.2 Förbuds- och informationsförelägganden........ 98 8.2 Marknadsstörningsavgift............................. 99 8.3 Skadestånd..........................................107 8.4 Utplånande av vilseledande framställningar..........113 8.5 Vissa frågor om förhållandet mellan sanktionsformerna117 8.6 Upplysningsskyldighet...............................119 9 Processen i marknadsföringsmål.............................121 9.1 Instansordningen....................................121 9.2 Rättens sammansättning..............................127 9.3 Talerätten..........................................130 9.4 Frågor om rättskraft m.m............................135 9.5 Rättegångsförfarandet...............................144 9.5.1 Allmänt om handläggningsreglerna..............144 9.5.2 Indispositiva eller dispositiva tvistemålsregler?148 9.5.3 Intervention och organisationsmedverkan.......151 9.5.4 Vissa bevisfrågor.............................153 9.6 Rättegångskostnader.................................155 10 Kostnader..................................................158 11 Ikraftträdande m.m.........................................160 12 Författningskommentar......................................162 12.1 Förslaget till marknadsföringslag...................162 12.2 Övriga lagförslag...................................195 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Ny marknadsföringslag (SOU 1993:59) ......................................197 Bilaga 2 Utredningens lagförslag ............................207 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna .................238 Bilaga 4 Sammanfattning av promemorian Diskriminerande reklam (Ds 1994:64) ................................239 Bilaga 5 Promemorians (Ds 1994:64) författningsförslag ......240 Bilaga 6 Förteckning över remissinstanser och sammanställning av remissyttranden över promemorian Diskriminerande reklam (Ds 1994:64) ................................241 Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag ........................256 Bilaga 8 Lagrådets yttrande .................................285 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............................................288 Rättsdatablad ...................................................289 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. marknadsföringslag, 2. lag om ändring i radiolagen (1966:755), 3. lag om ändring i lagen (1970:417) om m.m., 4. lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, 5. lag om ändring i konsumentförsäkringslagen (1980:38), 6. lag om ändring i konsumenttjänstlagen (1985:716), 7. lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932), 8. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601), 9. lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830), 10. lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor, 11. lag om ändring i tobakslagen (1993:581). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till marknadsföringslag Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag har till syfte att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. 2 § Lagen tillämpas då näringsidkare marknadsför eller själva efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. Lagen tillämpas också på sådana televisionssändningar som omfattas av lagen (1992:1356) om satellitsändningar av televisionsprogram till allmänheten och som kan tas emot endast i något annat land som är bundet av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (). 3 § I denna lag avses med produkter: varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter, marknadsföring: reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter, god marknadsföringssed: god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. 4 § Marknadsföringen skall stämma överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Vid marknadsföringen skall näringsidkaren lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. 5 § All marknadsföring skall utformas och presenteras så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring. Det skall också tydligt framgå vem som svarar för marknadsföringen. 6 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annan näringsidkares näringsverksamhet. Detta gäller särskilt framställningar som avser 1. produktens art, mängd, kvalitet och andra egenskaper, 2. produktens ursprung, användning och inverkan på hälsa eller miljö, 3. produktens pris, grunderna för prissättningen och betalningsvillkoren, 4. näringsidkarens egna eller andra näringsidkares kvalifikationer, ställning på marknaden, kännetecken och andra rättigheter, 5. belöningar och utmärkelser som har tilldelats näringsidkaren. 7 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda förpackningar som genom sin storlek eller yttre utformning i övrigt är vilseledande i fråga om produktens mängd, storlek eller form. 8 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda efterbildningar som är vilseledande genom att de lätt kan förväxlas med någon annan näringsidkares kända och särpräglade produkter. Detta gäller dock inte efterbildningar vilkas utformning huvudsakligen tjänar till att göra produkten funktionell. 9 § En näringsidkare får vid marknadsföringen använda uttrycket "konkurs", ensamt eller i förening med något annat uttryck, bara om produkterna bjuds ut av konkursboet eller för dess räkning. 10 § En näringsidkare får vid marknadsföring av produkter använda uttrycken "slutförsäljning", "utförsäljning" eller "upphör" eller något annat uttryck med motsvarande innebörd, bara om 1. det är fråga om en slutförsäljning av näringsidkarens hela varulager eller en klart avgränsad del av det, 2. försäljningen sker , och 3. priserna är väsentligt lägre än näringsidkarens normala priser för motsvarande produkter. 11 § En näringsidkare får vid marknadsföring av produkter använda uttrycket "realisation" eller något annat uttryck med motsvarande innebörd, bara om 1. försäljningen avser produkter som ingår i näringsidkarens ordinarie sortiment, 2. försäljningen sker , och 3. priserna är väsentligt lägre än näringsidkarens normala priser för motsvarande produkter. 12 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte leverera produkter till någon som inte uttryckligen har beställt dem och därvid vilseleda mottagaren om dennes betalningsskyldighet. 13 § En näringsidkare, som vid marknadsföringen erbjuder köparen att förvärva ytterligare produkter utan ersättning eller till ett särskilt lågt pris eller erbjuder köparen andra särskilda förmåner, skall lämna tydlig information om 1. villkoren för att utnyttja erbjudandet, 2. erbjudandets beskaffenhet och värde, samt 3. de tidsgränser och andra begränsningar som gäller för erbjudandet. Förbud mot fortsatt marknadsföring av ett visst slag 14 § En näringsidkare vars marknadsföring strider mot god marknadsföringssed eller på något annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare får förbjudas att fortsätta med den marknadsföringen eller att vidta någon annan liknande åtgärd. Ett förbud enligt första stycket får meddelas också 1. en anställd hos näringsidkaren, 2. någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar, och 3. var och en som i övrigt väsentligt har bidragit till marknadsföringen. Åläggande att lämna information 15 § En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt får åläggas att lämna sådan information. Ett sådant åläggande får meddelas också 1. en anställd hos näringsidkaren, och 2. någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar. 16 § Ett åläggande enligt 15 § får innehålla en skyldighet att lämna informationen 1. i annonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder vid marknadsföringen, 2. genom märkning på varan eller i annan form på säljstället, eller 3. i viss form till konsumenter som begär det. 17 § En näringsidkare som marknadsför sådana produkter som är avsedda att användas av konsumenter för privat bruk och som är uppenbart otjänliga för sitt huvudsakliga ändamål, får förbjudas att fortsätta med det. Om det behövs för att motverka en marknadsföring som avses i första stycket, får också en näringsidkare som tillverkar, importerar eller annars marknadsför produkten till andra näringsidkare förbjudas att fortsätta med det. Ett förbud enligt första och andra styckena får meddelas också 1. en anställd hos näringsidkaren, och 2. någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar. 18 § Förbud enligt 17 § får inte meddelas, om det i författning eller i beslut av en myndighet har meddelats särskilda föreskrifter om produkten med samma syfte som förbudet skulle fylla. 19 § Ett förbud enligt 14 eller 17 § och ett åläggande enligt 15 § skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 20 § Rätten får meddela förbud enligt 14 eller 17 § eller åläggande enligt 15 § att gälla tills vidare, om 1. käranden visar sannolika skäl för sin talan, och 2. det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett förbud eller åläggande. I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra - fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. 21 § I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om 1. förbud som avses i 14 eller 17 § (förbudsföreläggande), eller 2. åläggande som avses i 15 § (informationsföreläggande). Föreläggandet skall förenas med vite. För att bli gällande skall näringsidkaren godkänna föreläggandet eller inom . Om föreläggandet har godkänts, gäller det som en lagakraftvunnen dom. Ett godkännande som sker efter den utsatta tiden gäller inte. 22 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (mark- nadsstörningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 5-13 §§. Detsamma gäller en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsent- ligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. 23 § Marknadsstörningsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett åläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag. 24 § Marknadsstörningsavgiften skall fastställas till lägst och högst . Avgiften får dock inte överstiga av näringsidkarens årsomsättning närmast föregående räkenskapsår. Riktas talan mot flera näringsidkare, skall avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. 25 § När marknadsstörningsavgift fastställs skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I ringa fall skall någon avgift inte dömas ut. Avgiften får efterges, om det finns synnerliga skäl för det. 26 § Marknadsstörningsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot från det att överträdelsen upphörde. 27 § En marknadsstörningsavgift faller bort, om domen inte har kunnat verkställas från det att den vann laga kraft. 28 § För att säkerställa ett anspråk på marknadsstörningsavgift får rätten besluta om kvarstad. Därvid gäller föreskrifterna i 15 kap. om kvarstad för fordran. 29 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har meddelats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 5-13 §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hänsyn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. 30 § Rätten till skadestånd faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Utplånande m.m. av vilseledande framställningar 31 § Vid överträdelse av ett vitesförbud enligt 14 § eller av en föreskrift i 5-13 §§ får rätten efter vad som är skäligt besluta att vilseledande framställning som finns på vara, förpackning, trycksak, affärshandling eller liknande skall utplånas eller ändras så att den är vilseledande. Om detta syfte inte kan uppnås på något annat sätt, får rätten besluta att egen- domen skall förstöras. 32 § Om käranden visar sannolika skäl för bifall till ett yrkande enligt 31 § och det skäligen kan befaras att svaranden genom att vidta eller att låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett beslut om utplånande, får rätten besluta om lämplig åtgärd att gälla tills vidare. I fråga om en sådan åtgärd gäller 15 kap. 3 § andra stycket, 5 § andra - fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. Framställs ett yrkande enligt 31 § i ett mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag gäller i stället för bestämmelserna i första stycket att egendomen får tas i beslag. Därvid tillämpas föreskrifterna i 27 kap. om beslag i brottmål. Beslutet får verkställas genast. 33 § Beslut att utplåna vilseledande framställningar enligt 31 § och beslut om säkerhetsåtgärd enligt 32 § meddelas på yrkande av part av den domstol där en rättegång om förbud enligt 14 §, marknadsstörningsavgift enligt 22 § eller skadestånd enligt 29 § pågår. Beslut att utplåna framställningar på grund av överträdelse av ett vitesförbud enligt 14 och 19 §§ får meddelas på yrkande av part av den domstol där en rättegång om utdömande av vitet pågår. 34 § En näringsidkare är skyldig att på uppmaning av 1. yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett ärende om tillämpningen av denna lag, 2. tillhandahålla de handlingar, varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ett ärende där beslut om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § kan antas komma i fråga. 35 § Den som har meddelats ett förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § är skyldig att på uppmaning av tillhandahålla de upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen över att förbudet eller åläggandet följs. 36 § Om en uppmaning enligt 34 eller 35 § inte följs, får förelägga den som berörs att fullgöra sin skyldighet vid vite. 37 § får lämna ersättning för sådana varuprover och liknande som avses i 34 och 35 §§, om det finns särskilda skäl för det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för en näringsidkare att ersätta Konsu- mentombudsmannens kostnader för provtagning och undersökning av prov i fall som avses i 35 §. Var och av vem talan får väckas 38 § Talan om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid . En sådan talan får väckas av 1. , 2. en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 3. en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare. Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en rättegång enligt första stycket pågår. 39 § Talan om marknadsstörningsavgift enligt 22 § väcks vid av . Om i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstörningsavgift får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen och en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Beslut om kvarstad enligt 28 § meddelas av den domstol där en rättegång om marknadsstörningsavgift pågår. Om talan ännu inte har väckts gäller i fråga om behörig domstol vad som föreskrivs i första stycket. 40 § Talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag väcks vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . En sådan talan får alltid väckas vid . Talan får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet och av Konsumentom- budsmannen. 41 § Talan om skadestånd enligt 29 § väcks vid . En sådan talan får även väckas vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . 42 § beslut enligt 34 § 1 och om vitesföreläggande efter en sådan uppmaning får inte överklagas. beslut enligt 34 § 2 och 35 § samt om vitesföreläggande efter en sådan uppmaning överklagas hos . Detsamma gäller beslut om ersättning enligt 37 § eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av nämnda paragraf. 43 § Tingsrätts domar och beslut i mål och ärenden enligt denna lag överklagas hos . och beslut i mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag överklagas dock hos hovrätt enligt vad som föreskrivs i lagen (1985:206) om viten. Beslut under rättegången i frågor som avses i 20 § och 32 § första stycket får överklagas särskilt. Besluten skall vid handläggningen i anses röra åtgärd enligt 15 kap. . 44 § En dom i vilken frågan om förbud enligt 14 eller 17 § eller åläggande enligt 15 § har prövats, hindrar att en ny talan enligt 14, 15 eller 17 § väcks med anledning av marknadsföringen. En sådan dom hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade förhållanden föranleder det. 45 § Vid huvudförhandling i mål enligt denna lag skall bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna domarna skall vara rättens ordförande. Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena och vid avgörande av mål utan huvudförhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare, om inte annat följer av 46 §. I sådana fall får dock även en ekonomisk expert delta i tingsrätten. 46 § Vid avgörande av mål utan huvudförhandling och vid prövning av frågor som hör till rättegången får ha den sammansättning som anges i 45 § första stycket, om det finns särskilda skäl för det med hänsyn till målets eller frågans beskaffenhet. 47 § I mål som bara rör skadestånd enligt 29 § får ha den sammansättning som följer av 1 kap. 3 a, 3 c och 3 d §§ . 48 § Vid handläggning av ärenden som avses i 42 § andra stycket skall ha den sammansättning som anges i 45 § första stycket. Vid handlägg- ning som avses i 3 och 4 §§ lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden skall tingsrätten dock bestå av en lagfaren domare. I sådana fall får även en ekonomisk expert delta i tingsrätten. 49 § Regeringen förordnar dem som skall tjänstgöra som ekonomiska experter enligt 45 §. Inträffar medan en ekonomisk expert deltar i behandlingen av ett mål eller ärende en omständighet som medför att förordnandet skall upphöra att gälla, skall förordnandet oberoende därav anses ha fortsatt giltighet såvitt avser det pågående målet eller ärendet. Den som skall tjänstgöra som ekonomisk expert skall vara svensk medborgare och får inte vara underårig eller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . 50 § Om något annat inte följer av denna lag, skall föreskrifterna i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten tillämpas på mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § och mål om marknadsstörningsavgift enligt 22 §. I mål om skadestånd enligt 29 § gäller vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning om saken är tillåten. Vid skall lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden tillämpas i ärenden som avses i 42 § andra stycket, om något annat inte följer av denna lag. 51 § Vad som sägs i 49, 50 och 52 kap. om hovrätten skall i mål och ärenden enligt denna lag i stället gälla .