prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Det är åter oklart vad som menas med att verksamhet på fastighet orsakar skada. Skall ansvar föreligga för vådahändelser eller sabotage, där de som bedriver verksamheten inte kunnat förhindra att miljöskada inträffat? 18.2.5.1 samt och : Dessa är kritiska i vad avser biotekniska produkter. De motargument som framförs är i huvudsak att ytterligare analys behövs, att det kan ifrågasättas om det är läm- pligt att specialreglera produktansvaret för en specifik produkt, att den korta preskriptonstiden kan ställa till problem, att biotekniska produkter inte är farligare än kemiska produkter som inte omfattas, att det är svårt att definiera vad som är en bioteknisk produkt, samt att tillstånd för hanteringen kommer att krävas och förbud kommer att kunna meddelas mot hanteringen. 18.2.5.2 , och : anser att uppräkningen bör utökas med biotekniska produkter och strålning samt, tillsammans med, och att bestämmelserna om spräng- och grävskador bör stå kvar och införas i . Om en överfyttning av de sistnämnda skadorna till jordabalken skulle ske finns det ytterligare skadeorsaker som borde följa med t.ex. buller. Miljöskadeförsäkringen omfattar dessutom inte skador enligt jordabalken. 18.2.5.3 : Förbundet anser att det i bör införas en hänvisning om att gräv- och sprängskador regleras i 3 kap. jordabalken. 18.2.6.1 och : Dessa är kritiska och anser att privatpersoner som orsakar skador genom de störning- skällor som är aktuella bör omfattas av strikt ansvar. För den skadelidandes del är det lika illa om det är en privatperson som orsakat skadan. Principen att förorenaren betalar bör gälla även för privatpersoner. Skulle skadeståndet i något fall bli oskäligt betungande kan jämkning ske enligt skadeståndslagen. Den vanligaste skadorsaken, en läckande oljetank, täcks av den vanliga villa- försäkringen som näst intill alla villaägare har. Att undanta privarpersoner skulle begränsa området för rätt till ersättning ur miljöskadeförsäkringen. har tillagt att, om det strikta ansvaret tas bort för privatpersoner, så kan det antas att försäkringsbolagen anpassar sina ansvarsförsäkringar till detta och således kräver culpa för att försäkringsfall skall föreligga. 18.2.6.2 : Anser att goda skäl kan anföras för att det strikta ansvaret inte skall träffa privata fastighetsägare och tomträttshavare. Det är även om ansvaret delvis kan täckas genom ordinär försäkring sällynt att privatpersoner bär ett strikt ansvar inom skadeståndsrätten. 18.2.7.1 geologiska undersökning, SGU samt Kammarkollegiet och Kammarrätten i : Dessa tillstyrker förslaget om att förlänga preskriptionstiden till för personskadorna. 18.2.7.2 : har ifrågasatt varför preskrip- tionstiden skall utsträckas just på detta område och inte i andra sammanhang där risken för allvarlig skada är överhängande, såsom när det gäller atomolyckor och produktskador. Det föreligger dessutom en internationell dimension som belyses av diskussionen om produktansvaret, nämligen en anpassning till övriga . Ej heller kan bortses från de särskilda tillämpningsproblem som uppstår när mycket har gått mellan beteende och skada. 18.2.7.3 , , , , Föreningen skogsindustrierna och : Dessa anser att det inte finns skäl att förlänga den nuvarande preskriptionstiden till . De har också hänvisat till nackdelarna i förhållande till miljöskadeförsäkringen. 18.2.7.4 , , och : Dessa har påtalat svårigheter med att täcka ansvaret genom försäkring och svårigheterna med att framställa krav och processa mot den skadeståndsskyldige. Rätten att få ersättning från miljöskadeförsäkringen kommer att försämras. En skadeli- dande kan få ersättning ur miljöskadeförsäkringen om rätten till ersättning har preskriberats. gäller , om kommitténs förslag genomförs kommer att gälla. 18.2.7.5 : Även de pekar på svårigheterna att täcka ansvaret genom försäkring. 18.3.1 i : Vi anser att systemet bör byggas ut till att omfatta även handräckningskostnader vid insolvens vad avser sanering och återställning. Ett återkommande problem som tenderar att växa är frågan hur man i samband med konkurser skall kunna finansiera kvarstående skyldigheter beträffande sanering av t.ex. miljöfarligt avfall eller förorenad mark. Den av utredningen föreslagna 20:8 § öppnar visserligen möjlighet för prövningsmyndigheten att ställa krav på säkerhet även för miljöfarlig verksamhet. Det kommer likväl att finnas ett behov av ytterligare finansieringslösningar för befintliga verksamheter eller i de fall säkerheten visar sig vara för liten. 18.3.2 i län: I samband med konkurser har i län uppstått saneringsbehov där finansieringen varit problematisk. Det är därför angeläget att medel kan ställas til förfogande för sådana saneringar. En möjlighet vore att bredda den obligatoriska miljöskadeförsäkringen till att gälla även dessa fall. 18.3.3 i län: Hur gamla miljöproblem som beror på "gamla synder" skall avhjälpas tas inte upp i balken. Balken riktar sig till fysiska och juridiska personer som driver någon form av verksamhet eller vidtar någon form av åtgärd som omfattas av balkens bestämmelser. Många av miljöproblemen är ofta förorsakade av verksamheter och fysiska/juridiska personer som inte längre finns. För att lösa sådana miljöproblem krävs en omfattande insats från statens sida. De medel som finns avsatta för att återställa t.ex. förorenad mark är inte på långt när tillräckliga. Medel behövs för att återskapa biotoper, återställa land- och vattenmiljöer, sanera mark m.m. har tidigare föreslagit (yttrande rörande SOU 1992:141 Miljöfarligt avfall - nya regler) att det är rimligt att en del av de medel som finns inom den s.k. miljöskade- försäkringen kan disponeras för liknande ändamål. Någon form av fondering av medel måste ske för att göra det möjligt attt komma till rätta med gamla miljöproblem. - - - 1 § Följande tillägg bör göras "För ersättning i vissa fall till den som har lidit skada enligt 29 kap., samt för att vidta åtgärder enligt 3 kap. 3 § 2 st. om den som orsakat skadan inte längre finns, skall det finnas en försäkring ..." och "... som regeringen bestämmer. Staten skall bidra till försäkringen med lika mycket som den totala årspremien. Beloppen skall ...." För att inte enbart de som är skyldiga att erlägga premie till miljöskadeförsäkringen skall bekosta ersättning enligt p. 3 samt för att vidta åtgärder enligt ovan bör staten också bidra till försäkringen. Det är rimligt att statens andel, som ju mest rör "gamla synder", är minst lika stor som övriga inbetalda . 18.3.4 : Vad avser frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring bör en sådan utredas närmare. Bestämmelserna om nuvarande miljöskadeförsäkring bör dock införlivas i . 18.3.5 kommun: Kommunen vill ifrågasätta riktigheten av att kommunala verksamheter typ avfallshanteringar och avloppsreningsanläggningar skall bidra med avgifter till miljöskadeförsäkringen. - - - Om dessa verksamheter som i sig inrättats för att motverka miljöskada ändå orsakar skada enligt 29 kapitlet kommer kommunen som huvudman att ha strikt skadeståndsansvar. Vi ser det som osannolikt att ersättning till skadelidande för skada som orsakats av verksamhet någonsin kommer att tas från miljöskadeförsäkringen eftersom 30 kap. 2 § sannolikt aldrig kommer att uppfyllas. Om någon beredskap mot eventuella framtida skador ändå anses måste finnas, kan individuella miljöfonder vara ett alternativ. Medel ur fonden skulle då kunna utnyttjas för att göra exempelvis recipientåtgärder eller för att ersätta skadelidande. 18.3.6 kommun: En utökning av Miljöskadelagens omfattning fås genom att den införs i . För att Miljöskadelagens intentioner skall kunna förverkligas krävs enligt vår uppfattning vissa förändringar av det nuvarande systemet. - - - De pengar som tas in via Miljöskadeförsäkringen bör omsättas, dvs pengarna skall inte bara samlas hos de nuvarande administratörerna - de fem största försäkringsbolagen - som får del av ränteintäkterna som ersättning för sin administrativa insats. - - - Miljöskadekonsortiet skall om möjligt bemyndigas att självt eller att via kronofogdemyndighet kräva in pengar från dem, som inte betalar in sin försäkringsavgift. - - - bör innehålla föreskrift om att viss del av - eller viss del av avkastningen från - inbetalda miljöskadeförsäkringsavgifter skall avsättas för miljöundersökningar, utarbetande av miljökvalitetsnormer och branschvisa råd. - - - Dessa speciella medel skulle även kunna användas för att täcka saneringskostnader i de fall någon inte kan ställas till ansvar. Medlen skulle också kunna användas i andra fall där kostnaderna inte täcks av den som vållat olycka etc. - - - Vi vänder oss också mot att lagstiftningen låter tillsynsmyndigheten göra arbetet med att kräva betalning av (miljöskade)avgifter till försäkringsbolag via förelägganden. Det förekommer inte inom något annat område, såvitt vi känner till. 18.3.7 : Miljöskadeförsäkringen i 30 kap. 3 § har ingen koppling till det myndighetsmässiga miljöarbetet. Därför är det ologiskt att ansvaret för indrivningen av medel till försäkringen ligger på tillsynsmyndigheterna. För den kommunala miljönämnden känns denna indrivningsverksamhet synnerligen främmande. 18.3.8 : Det är väsentligt att tillsynen ej får påverkas av det förhållandet att eventuella skador kan komma att täckas av förekommande försäkringar. Den obligatoriska miljöskadeförsäkringen infördes för att kunna ge ersättning till fysiska personer (och mindre enskilda företag) för person- eller sakskada enligt miljöskadelagen i de fall att skadevållaren är okänd eller insolvent eller skadeståndsanspråket är preskriberat. Miljöskadeförsäkringens konstruktion gör att företag som önskar ha ett skydd mot skadeståndsanspråk på grund av miljöskador har anledning att skaffa en ansvarsförsäkring. - - - Förbundet vill framhålla vikten av att den omfattande balken med den långtgående delegeringen av tillsynsansvaret till bl.a. kommuner inte får medföra en ojämn tillsyn och rättstolkning i de olika kommunerna. Tillsynsmyndigheterna måste inneha hög kompetens samt upprätthålla samma am- bitionsnivå. - - - Det är betydelsefullt att tillsynen ej påverkas av att en eventuell skada kommer att täckas av en försäkring. Självfallet får inte heller det förhållandet att det aktuella objektet har nära anknytning till tillsynsmyn- digheten, t.ex. en kommuns tillsyn av kommunalt bolag, inverka på tillsynen. - - - Förbundet anser att kontrollen över de olika tillsynsmyndigheternas verksamhet genomgående bör handhas av en särkild myndighet. Detta för att främja en enhetlig och likformig tillsyn. 18.3.9 : De synpunkter på förslaget som följer nedan tar endast sikte på regler som berör sjö- och transportförsäkring. I övrigt ansluter sig föreningen till det yttrande som avgivits av . - - - Enligt försäkringsavtalslagen är transportförsäkring antingen sjöförsäkring eller annan transportförsäkring. Sjöförsäkring är försäkring mot fara för vilken det försäkrade intresset utsättes för under transport. Det är således försäkringar som skyddar redare, varuägare och andra intressenter i samband med sjötransporter. Andra transporter än sjötransporter faller under uttrycket "annan transportförsäkring". 18.3.10 Miljöcentrum: Miljöskadeförsäkring - Genom den s.k. miljöskadeförsäkringen skall som bekant miljöoffer tillerkännas skadestånd, i den händelse skadevållaren är anonym, har gått i konkurs etc. Försäkringen administreras av ett konsortium och finansieras genom avgifter från företag, som bedriver miljöfarlig verksamhet. Hitintills har så vitt känt ingen ersättning utbetalats från försäkringen. - - - Vi vill dock i sammanhanget rikta regeringens uppmärksamhet på, att den som söker ersättning från miljöskadeförsäkringen är i stort sett rättslös jämfört med om skadeståndsanspråk riktas mot en skadegörare inför domstol enligt miljöskadelagen. - - - Konsortiets beslutsprocess bygger på ett skriftligt förfarande. Den skadedrabbade har inga möjligheter att utifrån ett konventionellt tvåpartsförhållande hävda sin rätt genom en muntlig och offentlig förhandling. Däri finns måhända orsaken till att konsortiet ännu ej utbetalat några skadestånd. Vi föreslår därför, att det i kapitel om miljöskadeförsäkring redan nu införs en paragraf, enligt vilken den som riktar anspråk mot miljöskadeförsäkringen garanteras en rättslig prövning inför fastighetsdomstol enligt de regler som gäller vid skadeståndsprocesser enligt miljöskadelagen. Konsortiet skall därvid ges ställning som motpart till den skadedrabbade. 19 Ansvars-, organisations- och resursfrågor 19.1.1 Överbefälhavaren, : Utredningen föreslår en ny definition på begreppet sektormyndighet som är direkt kopplat till miljöområdet och inte till den sektorprincip som tillämpas där bl.a. försvarsmakten är en del av sektorn totalförsvar. Utredningen föreslår att regeringen för de olika miljösektorer som finns i utser särskilt ansvariga sektormyndigheter. Dessa myndigheter skall ha de övergripande ansvaret för respektive sektor och fortlöpande informera regeringen. Det är tveksamt att ändra på en inarbetad definition och ÖB föreslår i stället att ett nytt begrepp framtages. Enligt ÖB:s uppfattning skall dagens sektormyndigheter bibehålla det ansvar som lagts fast enligt den s.k. sektorprincipen. 19.1.2 Statskontoret: I 19:3 behandlas sektorsansvaret. Det sker kortfattat och utan närmare belysning av vilka effekter balkens allmänna aktsamhetsregler, generella styrmedel och paraplyregler kan ha för möjligheterna för de centrala myndigheterna i de miljöpåverkande sektorer att agera mer kraftfullt. Vi är av den uppfattningen att detta är viktiga frågeställningar för överväganden om hur ändamålet med bäst skall främjas och "hållbar utveckling" säkerställas. Organisationen inom resp. sektor för att driva miljöfrågorna är därvid en viktig komponent. med säkerhets- och/eller kvalitets- funktioner kan vara intressant inom vissa sektorer. Controllerfunktion eller linjeenhet kan behöva övervägas beroende på om miljöpåverkan ligger i myndighetens egen verksamhet eller uteslutande ute i sektorn. Miljöpolicy, miljöhandlingsplan/sektorplan, uppföljning och utvärdering/revision, samt årlig miljörapport är lämpliga ledningsinstrument. - - - Vi är av den uppfattningen att miljöbalksförslaget ger en betydande frihet att utforma myndighetsorganisationen på olika sätt. Vi anser att även annan utveckling direkt bör beaktas i . Lagstiftningen är blott en infallsvinkel. - - - Det miljöbalksförslaget tillför i 19:5:2 uppfattar vi främst vara att vidga hushållningsbegreppet utöver användningen av marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt och att koppla samman hushållnings- och kretsloppsprinciperna. - - - Detta vill vi inte invända emot. Det är förmodligen lämpligt. Men den tanke som framskymtar att det skulle vara "en fördel om samtliga frågor av hushållningskaraktär, som kommer att ingå i , kunde samlas under ett och samma ämbetsverk" är inte övertygande. De mer om- fattande s.k. paraplybestämmelserna som skall tillämpas inom allt fler områden väcker snarare frågan hur uppgifterna kan fördelas. - - - Den verksamhet som skall bedrivas, dess karaktär och samband med andra verksamheter samt kompetens och resurskrav är några andra infallsvinklar. Organisationsförändringar som ansvars- och uppgiftsfördelning bör i möjligaste mån utarbetas med ett helhetsperspektiv där den samhällsekonomiska kostnadseffektiviteten att nå miljömålen ingår. - - - Statskontoret har tidigare, , på uppdrag av regeringen lagt visst förslag rörande roll inom hälsoskyddet. Detta finns refererat i betänkande. Det nu föreliggande miljöbalksbetänkandet synes inte väsentligt rubba grunden för vårt förslag även om vissa omformuleringar skulle behövas som att skall ha ansvar att medverka i arbetet att ta fram hälsoinriktade miljökvalitetsnormer. Statskontorets förslag till ansvarsfördelning bör vara ett av huvudalternativen för att överväga. - - - Möjligheten att meddela generella föreskrifter har vidgats till samtliga lagar som föreslås rymmas inom balken. Speciellt betonas möjligheterna att generellt reglera omfattningen av skyddsåtgärder och försiktighetsmått för hela branscher eller verksamhetsområden. Vårt intryck blir att man inte kan dra några andra organisatoriska konsekvenser av miljöbalksförslaget än att friheten att fördela ansvar på olika sätt mellan myndigheterna ökar. Detta är uppfordrande för som rimligen måste söka ett bredare underlag för sina överväganden. - - - I avsnittet 19:5:5 anförs med kort motivering att det inte finns anledning föreslå några organisatoriska förändringar inom strålskyddsområdet. Kommittén har inte närmare belyst vad som karaktäriserar denna väl fungerande ansvarsfördelning och om den kan stå modell för andra områden. 19.1.3 , : I det förslag till miljöbalk som har presenterats har man angett att Naturresurslagen i princip förs över oförändrad. Så vitt kan bedöma har dock inte 6 kap. 3 § i Naturresurslagen någon motsvarighet i . Detta anser verket har en klart förvirrande effekt på arbetet som pågår inom riksintresseområdet. Detta i synnerhet som förändringen inte på något sätt förklaras eller på annat sätt påvisas. Ett resonemang förs visserligen i om att "frågor om myndighetsorganisation och myndighetsansvar i stor utsträckning får regleras genom särskilda förordningar". Eftersom detta är precis det sätt på vilket man har arbetat även med Naturresurslagen borde det dock inte innebära någon förändring av lagtexten. Verket anser med hänvisning till det redovisade resonemanget att Naturresurslagens 6 kap. 3 § bör återfinnas i . 19.1.4 , SSI: Kärnteknisk verksamhet i form av drift av kärnreaktorer, kärnavfallshantering, transporter av kärnämne eller kärnavfall, fabrikation av kärnbränsle m.m. utgör definitionsmässigt även sådan verksamhet med strålning som avses i 2 kap. 11 § och som alltså balken gäller enligt 2 kap. 10 §. Kärnteknisk verksamhet regleras nu dels av kärntekniklagen, dels ock av strålskyddslagen. , SKI:s och SSI:s tillståndsgivning och tillsyn sker i nära samarbete mellan de båda myndigheterna. Vissa tillstånd enligt kärntekniklagen ges av SSI, nämligen i de fall där strålskyddsaspekterna överväger. Tillsynen enligt strålskyddslagen av kärnteknisk verksamhet utgör en stor del av SSI:s myndighetsutövning. Den sker inom en huvudenhet hos SSI, där ett trettiotal tjänstemän, strålskyddsinspektörer m.fl. arbetar. Härtill kommer att den forskning som bedrivs i regi av för forskning också i stor utsträckning avser strålning vid kärnteknisk verksamhet. 19.1.5 i : De centrala verkens uppsikt över förhållandena inom respektive område bör renodlas i förhållande till de rent operativa uppgifterna. Med undantag möjligen för strålskyddet och biotekniken bör således verken inte ha några direkta tillsynsuppgifter över verksamheter och anläggningar. Att förbereda och meddela generella föreskrifter blir centrala uppgifter av stor betydelse i det framtida miljöarbetet. Att tillsammans med den regionala nivån följa upp de nationella målen (inklusive hushållningsfrågorna) genom utvärdering av miljötillståndet och miljöarbetet är andra viktiga uppgifter för de centrala verken. En viktig uppgift för verken är också att stödja det regionala miljöarbetet och även via länsstyrelserna det lokala arbetet. 19.1.6 i : förordar att byter namn till . 19.1.7 i : De centrala verkens övergripande ansvar bör betonas. Verkens uppsikt över förhållandena inom resp. område bör renodlas i förhållande till de rent operativa uppgifterna. Med undantag möjligen för strålskyddet bör således verken inte ha några direkta tillsynsuppgifter över verksamheter och anläggningar. Att förbereda och utfärda generella föreskrifter blir centrala uppgifter av stor betydelse i det framtida miljöarbetet. Uppföljning av de nationella målen (inkl. hushållningsfrågorna) genom utvärdering av miljötillståndet och miljöarbetet är andra viktiga uppgifter för de centrala verken. Det är också angeläget att verken stödjer det regionala miljöarbetet och det lokala arbetet via länsstyrelserna. 19.1.8 i : Det bör i 1 kap. 4 § beträffande sektorsansvaret tydligare poängteras vikten av samordnande övergripande miljöorgan på både nationell och regional nivå. 19.1.9 i : De centrala verkens arbetsuppgifter inom respektive område av arbetsfält bör renodlas till att vara av övergripande natur och inte beröra rent operativa uppgifter. Med vissa undantag bör verken således inte ha några direkta prövnings- eller tillsynsuppgifter över verksamheter och anläggningar. Verkens viktigaste arbetsuppgifter bör i stället vara att förbereda och meddela föreskrifter med stöd av balken, att följa upp nationella mål genom utvärdering av miljötillståndet och miljöarbetet samt inte minst att stödja det regionala och lokala miljöarbetet. 19.1.10 : Kommunen ifrågasätter nödvändigheten av det relativt stora antalet tillsyns- och tillståndsmyndigheter inom miljöområdet. Det borde ligga i samhällets intresse att försöka skapa och renodla så få centrala, regionala och lokala beslutsnivåer som möjligt. Därför ter sig förslaget om inrättandet av ett centralt miljö- och naturresursverk som tilltalande ur många aspekter. I ett sådant verk skulle en samordning av de verksamheter, som bedrivs hos , , , Kemikalieinspektionen med flera myndigheter inom miljöområdet, kunna ske. Ett dylikt verk skulle då naturligt vara underställt det relativt nyinrättade Miljö- och naturresursdepartementet. Såsom en ytterligare förstärkning och renodling av miljövårdsuppgifter inom skilda samhällssektorer skall också en omvandling av vattendomstolarna till miljödomstolar ses. Däremot anser kommunen, i likhet med utredningen, att verksamhet ej bör inordnas i ett nytt miljöverk. 19.1.11 kommun: Utredningen menar att principen om det s.k. sektorsansvaret från miljöbeslut skall tolkas så att "varje sektor i samhället har ansvar för att lösa miljöproblem som uppstår inom den egna sektorn". Detta känns orimligt och felaktigt. En sektor skall inte vara ansvarig för miljöproblem som uppkommit genom beslut eller åtgärder utanför sektorns kontroll. Det riktiga vore att specialmotiveringen till 1 kap. 4 § ändrades till "varje sektor i samhället har ansvar för att lösa miljöproblem som uppstått på grund av den egna sektorn". 19.1.12 kommun: Miljöarbetet i kommunerna torde underlättas om de olika centrala verken på miljöns område integreras eller slås samman. Ett sådant centralt miljöverks viktigaste uppgifter bör vara att samordna, initiera och följa forskning och utveckling inom miljöområdet, att vara kunskapsbärare och informationsbank, att meddela föreskrifter, råd och anvisningar, att vara tillsynsmyndighet för miljöfarliga verksamheter av nationell betydelse, att tillsammans med kommunerna samordna tillsynsarbetet. - - - I ett system där generella föreskrifter används i stället för prövning för flertalet miljöfarliga verksamheter bör den regionala prövningsmyndigheten omfatta större områden än de nuvarande länen. En sådan regional prövningsmyndighet bör utgöra andra instans för tillsynsbeslut fattade av den kommunala tillsynsmyndigheten. 19.1.13 kommun: Sektorsansvar är något som kommittén vill föra fram (se s. 76 i del 1). För att få detta att fungera krävs för det första att man grundligt tänker igenom vilka miljöbeslut som skall fastställas av sektorsmyndigheten och vilka beslut som en fristående myndighet skall ta och för det andra att man har en granskning av att relevanta miljömål tas fram samt att det sker någon slags revision på uppsatta mål av en fristående myndighet. 19.1.14 : Ett kapitel i balken bör finnas, som reglerar rättigheter och skyldigheter, samt där det anges vilken myndighet som skall ha det yttersta ansvaret för tillsyn över respektive sektor. Ansvaret för miljöfrågor ligger på många olika myndigheter och kommer att göra det även i fortsättningen. Myndigheternas arbete måste därför samordnas så att en gemensam rättstillämpning uppstår. Att blir den centrala tillsynsmyndigheten under Miljö- och naturresursdepartementet är bra.