prop · GI03123 · 1995-01-01 00:00:00 — En tänkbar situation är att en näringsidkare erbjuder varor med en utfästelse om t.ex. varans kvalitet och pris och det, när konsumenten är på säljstället, visar sig att denna utfästelse saknar täckning. Om konsumenten då avstår från köp på grund av vad som framkommit, kan det vara befogat att han får skadestånd eftersom marknadsföringen strider mot 6 §. Frågan om skadestånd till konsumenter kan också komma upp i andra situationer. Bland annat kan det förekomma vilseledande uppgifter som kan grunda rätt till skadestånd i prospekt och liknande material med erbjudanden av olika slag till konsumenter. Sådan marknadsföring kan föranleda en konsument till omfattande ekonomiska dispositioner. Om något avtal inte kommer till stånd kan konsumenten ha rätt till ersättning för de "onödiga" kostnader som han har åsamkats på grund av de vilseledande uppgifterna. Det kan t.ex. gälla utgifter för en fastighets- värdering som blivit onyttiga av skäl som konsumenten inte har haft anledning att räkna med. Skadestånd enligt förevarande bestämmelse avser endast ersättning för ren förmögenhetsskada i skadeståndslagens mening. Frågan om skyldighet att ersätta person- eller sakskada till följd av marknadsföring får bedömas enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler. För att förbättra den skadelidandes möjligheter att få full ersättning för den skada han har åsamkats föreskrivs i andra stycket att även andra omständigheter än rent ekonomiska får beaktas när skadeståndet till näringsidkare skall beräknas. Sådana omständigheter kan exempelvis vara att den marknadsförande näringsidkaren har varit grovt oaktsam eller har gjort en betydande vinst på sitt förfarande, eller att förfarandet har pågått . Det är den skadelidande som enligt allmänna bevisregler har att visa omfattningen av skadan. Eftersom det kan vara svårt att uppfylla kravet på full bevisning kan domstolen med stöd av 35 kap. 5 § uppskatta skadan till skäligt belopp. Skadorna kan i vissa fall vara högst betydande. En ekonomiskt realistisk bedömning skall självfallet eftersträvas. Såsom nämnts i den allmänna motiveringen har domstolarna möjlighet att utveckla ett skadeståndsansvar enligt allmänna regler i fråga om marknadsföringsåtgärder som är otillbörliga enligt generalklausulen. Hit hör fall som har visst samband med kontraktsrättsliga förhållanden, jämför situationen i MD 1989:9, Velux Svenska. -------------------------------------------------------------------- | 30 § Rätten till skadestånd faller bort, om talan inte väcks inom| | från det att skadan uppkom. I paragrafen regleras den preskriptionstid som gäller för rätt till skadestånd. Redan enligt nuvarande lag (19 § marknadsföringslagen) gäller en femårig preskriptionstid. Motsvarande gäller också för skadestånd enligt konkurrenslagen (se 33 § andra stycket den lagen). Utplånande m.m. av vilseledande framställningar -------------------------------------------------------------------- | 31 § Vid överträdelse av ett vitesförbud enligt 14 § eller av en| | föreskrift i 5-13 §§ får rätten efter vad som är skäligt besluta att| | vilseledande framställning som finns på vara, förpackning, tryck-| | sak, affärshandling eller liknande skall utplånas eller ändras så| | att den är vilseledande. Om detta syfte inte kan | | uppnås på något annat sätt, får rätten besluta att egendomen skall| | förstöras. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 18 § första stycket marknadsföringslagen (1975:1418) i fråga om möjligheterna att besluta om utplånande, ändring eller förstörande av vilseledande framställningar. Bestämmelser om i vilket sammanhang sådana beslut kan meddelas och om åtgärder för att säkerställa besluten ges i 32 och 33 §§. -------------------------------------------------------------------- | 32 § Om käranden visar sannolika skäl för bifall till ett yrkande| | enligt 31 § och det skäligen kan befaras att svaranden genom att| | vidta eller att låta bli att vidta en viss handling minskar be- | | tydelsen av ett beslut om utplånande, får rätten besluta om | | lämplig åtgärd att gälla tills vidare. I fråga om en sådan åtgärd| | gäller 15 kap. 3 § andra stycket, 5 § andra - fjärde styckena samt| | 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. | | Framställs ett yrkande enligt 31 § i ett mål om utdömande av | | vite som har förelagts med stöd av denna lag gäller i stället för| | bestämmelserna i första stycket att egendomen får tas i beslag. | | Därvid tillämpas föreskrifterna i 27 kap. om | | beslag i brottmål. Beslutet får verkställas genast. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.4. Av första stycket följer att egendom som avses i 31 § kan bli föremål för en säkerhetsåtgärd för att säkerställa kärandens rätt (jfr 15 kap. 3 § ). De förutsättningar som gäller för att en sådan åtgärd skall beviljas är att det finns sannolika skäl för bifall till kärandens yrkande om utplånande och att det skäligen kan befaras att svaranden vidtar eller underlåter att vidta någon handling som innebär att betydelsen av ett beslut om utplånande förringas. Hänvisningarna till 15 kap. 5 § andra - fjärde styckena, 6 och 8 §§ innebär bl.a. att en sådan åtgärd kan beviljas utan att svaranden yttrar sig om det är fara i dröjsmål, att säkerhet måste ställas om annan än för talan och att åtgärden skall hävas om det inte längre finns skäl för åtgärden. Någon hänvisning görs inte till 15 kap. 5 § första stycket eftersom ett yrkande om säkerhetsåtgärd inte kan tas upp innan en rättegång är anhängig. Detta följer av 33 § av vilken framgår att ett beslut enligt 31 och 32 §§ meddelas av den domstol där en rättegång om förbud eller åläggande, marknadsstörningsavgift, utdömande av vite eller skadestånd är anhängig. I sista meningen anges att beslutet om säkerhetsåtgärd får verkställas genast (jfr 17 kap. 14 § andra stycket ). Andra stycket innehåller en särreglering för de fall frågan om utplånande behandlas i mål om utdömande av vite. Om ett yrkande om utplåning på grund av en överträdelse av ett vitesförbud framställs i ett sådant mål får en säkerhetsåtgärd ske genom beslag enligt bestämmelserna om beslag i brottmål. Detta överensstämmer med vad som enligt 18 § i den nuvarande marknadsföringslagen gäller som huvudregel, dvs. i samtliga fall där en fråga om utplånande är aktuell. Även här anges att ett beslut får verkställas genast (jfr 30 kap. 12 § andra stycket ). Det följer av 43 § andra stycket att ett beslut om utplånande får överklagas särskilt. kan i sådana fall besluta om inhibition m.m. enligt bestämmelserna i 52 kap. . -------------------------------------------------------------------- | 33 § Beslut att utplåna vilseledande framställningar enligt 31 §| | och beslut om säkerhetsåtgärd enligt 32 § meddelas på yrkande av| | part av den domstol där en rättegång om förbud enligt 14 §, | | marknadsstörningsavgift enligt 22 § eller skadestånd enligt 29 §| | pågår. | | Beslut att utplåna framställningar på grund av överträdelse av| | ett vitesförbud enligt 14 och 19 §§ får meddelas på yrkande av part| | av den domstol där en rättegång om utdömande av vitet pågår. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.4. Första stycket innebär att ett yrkande om utplånande kan tas upp i mål om förbud mot marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare, i skadeståndsmål och i mål om marknadsstörningsavgift. I andra stycket anges att ett yrkande om utplånande också kan tas upp i ett mål om utdömande av vite, om grunden för utplånandet är en överträdelse av det aktuella vitesförbudet. Av 40 § följer att ett sådant mål får handläggas av allmän domstol enligt allmänna regler. -------------------------------------------------------------------- | 34 § En näringsidkare är skyldig att på uppmaning av Konsument- | | ombudsmannen | | 1. yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett ärende| | om tillämpningen av denna lag, | | 2. tillhandahålla de handlingar, varuprover och liknande som | | kan ha betydelse för utredningen i ett ärende där beslut om förbud| | eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § kan antas komma i fråga.| -------------------------------------------------------------------- I den föreslagna bestämmelsen regleras näringsidkarnas skyldighet att på begäran lämna upplysningar m.m. i ärenden enligt lagen. Paragrafen motsvaras av 11 § första stycket marknadsföringslagen. -------------------------------------------------------------------- | 35 § Den som har meddelats ett förbud eller åläggande enligt 14,| | 15 eller 17 § är skyldig att på uppmaning av Konsumentom- | | budsmannen tillhandahålla de upplysningar, handlingar, varu- | | prover och liknande som behövs för tillsynen över att förbudet | | eller åläggandet följs. Paragrafen motsvaras i huvudsak av 16 § första stycket marknadsföringslagen och anger näringsidkarnas skyldigheter att tillhandagå i samband med dennes tillsyn över att ett meddelat förbud eller åläggande följs. -------------------------------------------------------------------- | 36 § Om en uppmaning enligt 34 eller 35 § inte följs, får | | förelägga den som berörs att fullgöra sin | | skyldighet vid vite. Den föreslagna bestämmelsen ger en möjlighet att meddela vitesföreläggande om en näringsidkare som inte följer en uppmaning enligt 34 eller 35 §. I nuvarande marknadsföringslag finns motsvarande befogenhet i 11 § andra stycket och (angående tilllsyn) i 16 § första stycket. De beloppsgränser som där anges beträffande vitets storlek har dock inte ansetts nödvändiga att ta med i förevarande paragraf. -------------------------------------------------------------------- | 37 § får lämna ersättning för sådana | | varuprover och liknande som avses i 34 och 35 §§, om det finns | | särskilda skäl för det. | | Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får | | meddela föreskrifter om skyldighet för en näringsidkare att | | ersätta kostnader för provtagning och | | undersökning av prov i fall som avses i 35 §. Första stycket som reglerar möjlighet att lämna ersättning i vissa fall motsvaras av 11 § tredje stycket och 16 § andra stycket marknadsföringslagen. Andra stycket motsvaras av 16 § tredje stycket nuvarande lag. Bestämmelsen innebär således inget nytt i sak. Var och av vem talan får väckas -------------------------------------------------------------------- | 38 § Talan om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § väcks| | vid . | | En sådan talan får väckas av | | 1. , | | 2. en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och | | 3. en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller | | löntagare. | | Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den | | domstol där en rättegång enligt första stycket pågår. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.1 och 9.3. Av första stycket framgår att talan om förbud och åläggande förs vid som exklusivt forum. I andra stycket ges bestämmelser om talerätten i dessa mål. Konsumentombuds- mannen har enligt första punkten alltid talerätt. Av andra punkten framgår att enskilda näringsidkare som berörs av den aktuella marknadsföringen också har talerätt och i tredje punkten föreskrivs talerätt för sammanslutningar av konsumenter, näringsidkare eller löntagare. För de sistnämnda ställs inte något krav på att de skall ha berörts av åtgärden. Kretsen av taleberättigade är densamma som enligt gällande bestämmelser. Den nya bestämmelsen innebär att talerätten för näringsidkare och sammanslutningar likställs med . Denne har alltså inte längre en primär talerätt. Av tredje stycket följer att frågor om interimistiska beslut om förbud eller åläggande prövas av den domstol där talan om förbud eller åläggande är anhängig, dvs. i eller, efter överklagande, i och att sådana beslut således inte kan utverkas innan rättegång har inletts. -------------------------------------------------------------------- | 39 § Talan om marknadsstörningsavgift enligt 22 § väcks vid | | av . | | Om i ett visst fall beslutar att inte | | föra talan om marknadsstörningsavgift får en enskild näringsidkare| | som berörs av marknadsföringen och en sammanslutning av | | näringsidkare väcka en sådan talan. | | Beslut om kvarstad enligt 28 § meddelas av den domstol där en| | rättegång om marknadsstörningsavgift pågår. Om talan ännu inte har| | väckts gäller i fråga om behörig domstol vad som föreskrivs i första| | stycket. I första stycket anges att talan om marknadsstörningsavgift förs av vid , som är exklusivt forum. Andra stycket behandlar den subsidiära talerätten för näringsidkare och sammanslutning av näringsidkare i mål om marknadsstörningsavgift. För att en näringsidkare eller en sammanslutning skall ha talerätt krävs att det finns ett beslut av att inte föra talan. För en enskild näringsidkare talan krävs det dessutom att han berörs av den aktuella marknadsföringsåtgärden. Den föreslagna bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.3. Av tredje stycket första meningen framgår att frågor om kvarstad prövas av den domstol där talan om marknadsstörningsavgiften pågår. Av 28 § följer att en fråga om kvarstad kan prövas innan en talan om avgift har väckts. I sådana fall gäller enligt andra meningen att är exklusivt forum på samma sätt som i fråga om marknadsstörningsavgiften. -------------------------------------------------------------------- | 40 § Talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av | | denna lag väcks vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. | | . En sådan talan får alltid väckas vid | | tingsrätt. | | Talan får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet och av| | . Paragrafen behandlas i avsnitt 9.1 och 9.3. Av första stycket följer att talan om utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag väcks vid tingsrätt enligt de allmänna reglerna om forum i 10 kap. . Den som avser att föra en sådan talan kan dock alltid välja att väcka talan vid . I båda fallen gäller i fråga om förfarandet att reglerna i lagen om viten skall tillämpas. Av andra stycket framgår att en talan enligt första stycket alltid får väckas av samt av den som har begärt ett vitesföreläggande. -------------------------------------------------------------------- | 41 § Talan om skadestånd enligt 29 § väcks vid tings-| | rätt. En sådan talan får även väckas vid en tingsrätt som är behörig| | enligt 10 kap. . Paragrafen behandlas i avsnitt 9.1. I första meningen ges huvudregeln, nämligen att en talan om skadestånd som grundar sig på bestämmelsen i marknadsföringslagen förs vid . Av andra meningen följer att en talan om skadestånd enligt mark- nadsföringslagen kan väckas vid andra tingsrätter än . Skälen för denna ordning anges i avsnitt 9.1. Bestämmelserna i 10 kap. skall tillämpas vid avgörande av vilken tingsrätt som är behörigt forum att uppta talan. Av 43 § följer att en sådan dom överklagas till . och är inte behöriga att i ett mål enligt denna bestämmelse pröva andra skadeståndsrättsliga grunder än de som anges i denna lag. -------------------------------------------------------------------- | 42 § beslut enligt 34 § 1 och om | | vitesföreläggande efter en sådan uppmaning får inte överklagas. | | beslut enligt 34 § 2 och 35 § samt om | | vitesföreläggande efter en sådan uppmaning överklagas hos | | . Detsamma gäller beslut om ersättning enligt| | 37 § eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av nämnda | | paragraf. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.6. Bestämmelsen i första stycket motsvarar vad som gäller enligt 22 § första stycket marknadsföringslagen. I andra stycket föreskrivs att beslut att anmana en näringsidkare att tillhandahålla handlingar m.m. som kan ha betydelse för utredningen i ett ärende om förbud eller åläggande får överklagas hos . Också beslut om ersättning som fattas av får överklagas vid . Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt den nu gällande 22 § andra stycket marknadsföringslagen med undantag av att det enligt gällande bestämmelse är kammarrätt som prövar överklagandena. -------------------------------------------------------------------- | 43 § Tingsrätts domar och beslut i mål och ärenden enligt denna | | lag överklagas hos . och beslut i mål om | | utdömande av vite som har förelagts med stöd av denna lag över- | | klagas dock hos hovrätt enligt vad som föreskrivs i lagen | | (1985:206) om viten. | | Beslut under rättegången i frågor som avses i 20 § och 32 § | | första stycket får överklagas särskilt. Besluten skall vid hand-| | läggningen i anses röra åtgärd enligt 15 kap. | | . I första stycket anges att är andra instans i samtliga mål och ärenden enligt marknadsföringslagen. Av ordalydelsen framgår att även domar och beslut av andra tingsrätter än överklagas till . Mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd av marknadsföringslagen handläggs enligt reglerna i om mål om åtal för brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än böter. Detta följer av lagen om viten. För tydlighetens skull anges att domar och beslut i dessa mål överklagas i enlighet med den lagen. I andra stycket ges bestämmelser om att vissa beslut enligt marknads- föringslagen får överklagas särskilt. Detta gäller för interimistiska beslut om förbud eller åläggande och beslut för att säkerställa beslut om utplånande. Det anges också att sådana beslut skall anses röra åtgärd enligt 15 kap. , vilket innebär att bl.a. bestämmelserna i 52 kap. om inhibition blir tillämpliga om besluten överklagas. I fråga om kvarstad enligt 28 § är bestämmelsen i 49 kap. 4 § 6 direkt tillämplig. Av 39 § tredje stycket andra meningen jämfört med 15 kap. 5 § fjärde stycket kan utläsas att ett beslut om kvarstad som meddelas innan en talan om marknadsstörningsavgift har väckts får överklagas på samma sätt som om det hade meddelats under en rättegång. Av 51 § följer att vid till- ämpningen av 49, 50 och 52 kap. skall vad som sägs om hovrätt gälla . -------------------------------------------------------------------- | 44 § En dom i vilken frågan om förbud enligt 14 eller 17 § eller| | åläggande enligt 15 § har prövats, hindrar att en ny talan enligt| | 14, 15 eller 17 § väcks med anledning av marknadsföringen. En | | sådan dom hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när | | ändrade förhållanden föranleder det. Paragrafen behandlas utförligt i avsnitt 9.4. Bestämmelsen, som har formulerats om med anledning av Lagrådets synpunkter, innebär en annan avgränsning av rättskraftens omfattning än vad som följer av rättskraftsregeln i 17 kap. 11 § . I första meningen slås fast att rättskraften hos en dom avseende ett förbud eller åläggande på kärandesidan träffar inte bara parterna i målet, utan alla som hade kunnat föra talan i målet. På svarandesidan innebär bestämmelsen en slags utvidgning av rättskraften i förhållande till vad som gäller för tvistemål i allmänhet, om det handlar om samma marknadsföring. Såsom redovisats i avsnitt 9.4 hindrar rättskraftsregeln nämligen även att ett förbud eller åläggande riktas mot någon av de övriga personer som anges i 14, 15 och 17 §§. En viss reklamkampanj eller saluhållande av en viss vara måste anses utgöra en och samma marknadsföring oavsett om marknadsföringsåtgärderna utförs av näringsidkaren själv eller t.ex delvis av en reklambyrå. Rättskraftsregeln innebär alltså att en tidigare dom om förbud eller åläggande hindrar ett en ny talan väcks mot samma svarande och mot varje annan person som en förbuds- eller åläggandetalan kan riktas mot, allt under förutsättning att det är fråga om samma marknadsföring i båda fallen. Vad som är en och samma marknadsföring avgränsas av flera faktorer, först och främst av den verksamhet i vars intresse marknadsföringen bedrivs. Om en näringsidkare har förbjudits att bedriva en viss typ av marknadsföring hindrar det inte att en annan näringsidkare bedriver en identisk reklamkampanj för sin verksamhet. Andra faktorer som avgränsar vad som är en och samma marknadsföring är den produkt som marknadsförs och utformningen av marknadsföringen, t.ex. annonsen eller reklamfilmen. Utgångspunkten vid bedömningen måste naturligtvis vara hur själva förbudet eller åläggandet är formulerat. Bestämmelsen i första stycket rör inte bara frågan om rättskraftens avgränsning i förhållande till dem som kan vara kärande eller svarande i mål om förbud och åläggande. Den innebär att en talan enligt en av bestämmelserna i 14, 15 och 17 §§ hindrar att en ny talan väcks enligt någon av de andra bestämmelserna, i fråga om samma marknadsföring. Omfattningen av rättskraften modifieras genom den särskilt reglerade möjlighet till omprövning som anges i andra meningen. Rättskraften hos en dom där en fråga om förbud eller åläggande har prövats hindrar inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade förhållanden föranleder det. Möjligheten till omprövning har uttryckligen reglerats på inrådan av Lagrådet. Bestämmelsen knyter an till vad som gäller enligt 12 § i den nu gällande marknadsföringslagen om omprövning vid ändrade förhållanden och tar - liksom den bestämmelsen - främst sikte på ändrade marknadsförhållanden. Såsom har gällt skall det vara fråga om klara fall. Bestämmelsen knyter an till situationer där ändrade förhållanden enligt 17 § kap. 11 § inte skulle hindra en ny talan. Det följer av regeln 38 § första stycket att en talan om omprövning väcks vid och att rätten att begära omprövning tillkommer dem som har talerätt enligt 38 § andra stycket. -------------------------------------------------------------------- | 45 § Vid huvudförhandling i mål enligt denna lag skall | | tingsrätt bestå av fyra ledamöter, av vilka två skall vara | | lagfarna domare och två ekonomiska experter. En av de lagfarna | | domarna skall vara rättens ordförande. | | Om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar förfall| | för en av ledamöterna, är rätten ändå domför. | | Vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra | | och tredje styckena och vid avgörande av mål utan| | huvudförhandling, liksom vid handläggning som inte sker vid | | huvudförhandling skall tingsrätten bestå av en lagfaren domare, | | om inte annat följer av 46 §. I sådana fall får dock även en | | ekonomisk expert delta i tingsrätten. Bestämmelsen är utformad efter mönster av 64 a § konkurrenslagen (prop. 1992/93:234). Första stycket innebär att i mål om förbud eller åläggande, marknads- störningsavgift och skadestånd enligt marknadsföringslagen skall vara sammansatt av två juristdomare och två ekonomiska experter. Mål om utdömande av vite omfattas inte eftersom dessa mål handläggs enligt lagen om viten. I de målen gäller sammansättningsreglerna i för mål om åtal för brott för vilket det inte är stadgat svårare straff än böter. Av första stycket framgår också att en av juristdomarna skall vara rättens ordförande. Av andra stycket framgår att rätten är domför om det inträffar förfall för en av ledamöterna sedan huvudförhandlingen har påbörjats (jfr bl.a. 1 kap. 3 a § fjärde stycket ). I tredje stycket första meningen regleras sammansättningen vid avgöranden av mål utan huvudförhandling och avgöranden vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling. Som huvudregel gäller att i dessa fall skall bestå av en juristdomare. Av andra meningen följer att rätten i de fallen kan förstärkas av en ekonomisk expert. -------------------------------------------------------------------- | 46 § Vid avgörande av mål utan huvudförhandling och vid prövning av| | frågor som hör till rättegången får ha den | | sammansättning som anges i 45 § första stycket, om det finns | | särskilda skäl för det med hänsyn till målets eller frågans | | beskaffenhet. Bestämmelsen motsvarar 64 b § konkurrenslagen, vilken i sin tur är utformad efter förebild av 1 kap. 3 c § . När det gäller uttrycket frågor som hör till rättegången kan hänvisas till Fitger, Kommentar till , s. 16:6 f. Som exempel på frågor som kan bli aktuella kan nämnas interimistiska beslut om förbud och åläggande och kvarstad i mål om marknadsstörningsavgift.