prop · GI036 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt tredje punkten har en totalförsvarspliktig skyldighet att ta emot, väl förvara och efter uppmaning återlämna handlingar och utrustning som rör tjänst- göringen även när tjänstgöringsskyldighet inte föreligger. Det kan röra sig om handlingar som har betydelse som bevis för någon särskild kompetens eller behör- ighet, t.ex. att föra ett fordon. ID-bricka och tjänstgöringskort hör också hit. Den som är totalförsvarspliktig är vidare skyldig att ta emot utrustning. Det kan vara fråga om materiel som någon redan under ett inledande skede av en mobilisering behöver ha tillgång till. Vapen och ammunition kan ingå i sådan utrustning. Om en totalförsvarspliktig åsidosätter sina skyldigheter att vårda och återlämna den anförtrodda egendomen, torde han eller hon i de flesta fall göra sig skyldig till trolöshetsbrott enligt . Även skade- ståndsskyldighet kan komma i fråga. För återfående av egendom som en totalförsvarspliktig vägrar att återlämna kan handräckningsinstitutet användas. 1 - 2 §§ Bestämmelserna motsvarar 17 och 33 §§ värnpliktslagen, 12 § 5 mom. civilför- svarslagen och regleringen i förordningen (FFS 1986:37) om förmåner till frivil- lig personal m.fl. om ersättning till frivillig personal under beredskapstill- stånd och i krig. De fastlägger att rätt till ersättning föreligger och anger de olika ersättningsslagen. Rätten till ersättning som en totalförsvarspliktig har när allmän tjänsteplikt fullgörs i en anställning eller ett uppdrag regleras inte. Avsikten är att an- ställningen eller uppdraget i sådana fall skall löpa vidare med den enda skill- naden att den som utför arbetet under allmän tjänsteplikt vid straffansvar är förhindrad att lämna anställningen eller uppdraget. Om särskilda villkor skulle ha avtalats för det fall att arbetet i en anställning eller enligt ett uppdrag skall fullgöras med allmän tjänsteplikt, skall de sålunda avtalade villkoren naturligtvis gälla. Paragrafen reglerar rätten till förmåner och andra arbetsvillkor för en total- försvarspliktig som fullgör allmän tjänsteplikt enligt 6 kap. 2 § 3. Av första stycket framgår att en totalförsvarspliktig som fullgör sådan tjänst- har rätt till de villkor som annars gäller på arbetsmarknaden för lik- nande arbete, om överenskommelse inte har träffats om någon annan ersättning. Om villkoren inte kan bestämmas enligt första stycket har den som tjänstgjort en- ligt andra stycket rätt till ersättning enligt vad som med hänsyn till samtliga omständigheter är skäligt. Vid denna bedömning har naturligtvis arbetets art och omfattning liksom hur det utförts betydelse. Paragrafen innehåller en motsvarighet till 19 § första stycket i allmänna tjänstepliktslagen. Enligt bestämmelsen svarar staten för fordringar på lön och annan ersättning som en totalförsvarspliktig har till följd av fullgjord allmän tjänsteplikt. Rätten till ersättning preskriberas, om en ansökan om ersättning inte görs när fordringen förföll till betalning. Enligt bestämmelsen är den som tas i anspråk med allmän tjänsteplikt på en annan ort än den där han eller hon är bosatt berättigad till ersättning för sina resekostnader i samband med fullgörandet av tjänstgöringen och för de ökade kostnader som en flyttning till tjänstgöringsorten föranleder. Bestämmelsen motsvarar 19 § andra och tredje styckena i den allmänna tjänstepliktslagen. Skydd för anställning m.m. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 1 § första stycket lagen om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnplikt- stjänstgöring m.m. Bestämmelsen innebär att ingen får avskedas eller sägas upp från en anställning till följd av att han eller hon fullgör en skyldighet enligt lagen om totalförsvarsplikt. Bestämmelsen är alltså tillämplig vid mönstring, personlig inställelse vid en annan utredning och vid all tjänstgöring enligt lagen. En förutsättning för att en totalförsvarspliktig skall få tillgodoräkna sig anställningsskyddet är att den skyldighet som har ålagts med stöd av lagen också fullgörs. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar 21 § första stycket civilförsvarslagen. Den avser att skydda totalförsvarspliktiga från anspråk på skadestånd och andra ersättningar till följd av att avtalade arbetsbeting inte har utförts, om anledningen till detta är att en skyldighet enligt lagen om totalförsvarsplikt har fullgjorts. Paragrafen innehåller en hänvisning till en bestämmelse i lagen om anställ- ningsskydd som möjliggör tidsbegränsad anställning i avvaktan på att värnplikt eller civilplikt påbörjas. Enligt 5 § 4 i den lagen får ett avtal om tidsbe- gränsad anställning träffas, om avtalet gäller för tiden till dess arbetstagaren skall börja värnplikt eller civilplikt, som skall pågå mer än . Bestämmelsen motsvarar 2 § andra stycket i lagen om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m.m. Den medför en skyldighet för den som innehar en sådan tidsbegränsad anställning som avses i 5 § lagen om anställningsskydd att innan tjänstgöringen påbörjas på förfrågan av arbetsgivaren uppge om han eller hon vill återinträda i an- ställningen efter avslutad tjänstgöring. 4 - 8 §§ Paragraferna har med endast redaktionella och språkliga ändringar överförts från 3 - 7 §§ i lagen om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m.m. Paragrafen motsvarar 2 a § i lagen om förbud mot uppsägning eller avskedande av arbetstagare med anledning av värnpliktstjänstgöring m.m. Bestämmelsen motsvarar 36 § värnpliktslagen och 79 § 2 mom. första stycket civilförsvarslagen. I sak har endast den ändringen gjorts att en underlåtenhet att anmäla laga förfall för utevaro från en förrättning är straff- sanktionerad. Skälet till denna ändring har angetts författningskommentaren till 2 kap. 5 §. Genom bestämmelsen i första stycket straffbeläggs uppsåtliga brott mot totalför- svarsplikten. Bestämmelsen är uppbyggd enligt mönster från 39 § värnpliktslagen. Liksom denna är den avsedd att straffbelägga endast sådana uppsåtliga brott som är ägnade att medföra avsevärt men för utbildningen eller tjänsten i övrigt. Den har emellertid också gjorts tillämplig på civilplikt, oavsett längden av en sådan tjänstgöring, och på allmän tjänsteplikt. Detta innebär en betydande skärpning av straffmaximum för sådana brott mot totalförsvarsplikten som begås under allmän tjänsteplikt. För brottets straffvärde är det av underordnad be- tydelse under vilken form av totalförsvarsplikt som en totalförsvarspliktig tjänstgör. I fråga om gränsdragningen mot vad som bör utgöra enbart disciplinförseelse kan hänvisas till departementschefens uttalanden i förarbetena till bestämmelsen i den nuvarande 39 § värnpliktslagen (prop. 1985/86:9 s. 138-139). I likhet med värnpliktsbrottet inträder inte straff, om gärningen är belagd med straff enligt 21 kap. . Detta framgår av andra stycket. I denna paragraf behandlas brott mot totalförsvarsplikten som är grovt. Brottet kan bara begås under höjd beredskap och endast av den som inte är att anse som krigsman enligt 21 kap. . Brottet skall bedömas som grovt, om det medför avsevärt men för totalförsvaret. Exempel härpå kan vara att någon som har en nyckelroll i en krigsviktig industri avviker och förorsakar ett långt produk- tionsstopp. Även andra omständigheter kan göra att brottet bör bedömas som grovt. Vikten av att i en kritisk situation följa en förmans eller annan chefs order kan i vissa fall vara så stor att en ordervägran bör rubriceras som grovt brott. Straffskalan för grova brott bör ligga i viss överensstämmelse med den som gäller för rymning och lydnadsbrott som begås av krigsmän under motsvarande för- hållanden. Bestämmelsen motsvaras av 38 § värnpliktslagen och 79 § 3 mom. första stycket civilförsvarslagen. Bestämmelsen innebär den ändringen att en underlåtenhet att anmäla laga förfall för utevaro från värnplikt är straffsanktione- rad. Skälet till ändringen har angetts i författningskommentaren till 5 kap. 7 § och 2 kap. 5 §. Bestämmelsen innebär vidare en utvidgning av det straffbara om- rådet när det gäller civilplikt i det att även ringa oaktsamhet är straffbar. Däremot omfattas inte utevaro av oaktsamhet från allmän tjänsteplikt. Bestämmelsen motsvarar 37 § andra stycket värnpliktslagen, 81 § första stycket 3 civilförsvarslagen och 24 § första stycket d) allmänna tjänstepliktslagen. Bestämmelser om hämtning av värnpliktiga finns i 40 § värnpliktslagen och i hämtningskungörelsen (1942:840). Bestämmelser om hämtning till civilförsvarst- jänstgöring finns i 77 § civilförsvarslagen. Enligt 25 § allmänna tjänste- pliktslagen kan en länsarbetsnämnd få handräckning av polismyndigheten för att genomföra beslut enligt lagen. Av bestämmelsen framgår när en totalförsvarspliktig får hämtas genom polismyndighetens försorg. Detta kan ske om en totalförsvarspliktig utan giltigt skäl uteblir från tjänstgöringen eller uteblir från mönstring eller en annan utredning enligt 2 kap., till vilken han eller hon har kallats att inställa sig personligen. Beslutet kan fattas av To- eller, efter delegering, av en myndighet hos vilken tjänstgöringen skall ske. Frågan om en totalförsvarspliktig har giltigt skäl för sin utevaro får myndigheten bedöma på de upplysningar som den har tillgång till. Kostnaden för hämtningen skall den som hämtats själv stå för. Detta överensstämmer med vad som gäller . I andra stycket har intagits en definition av begreppet giltigt skäl. Den är avsedd att ha samma omfattning som bestämmelsen i 32 kap. 8 § om vad som är laga förfall i en rättegång. En motsvarighet till bestämmelsen finns i 78 § civilförsvarslagen. Under- låtenheten att fullgöra uppgiftsskyldighet är inte straffsanktionerad. I stället får vitesförelägga totalförsvarspliktiga och andra som inte fullgör sina skyldigheter i dessa avseenden. Ett vitesföreläggande blir aktuellt först om det står klart att den som omfattas av uppgiftsskyldigheten inte har efterkommit en uppmaning att lämna de efterfrågade uppgifterna. Bestämmelserna i lagen (1985:206) om viten är tillämplig på ett föreläggande enligt denna paragraf. Paragrafen innehåller en fakultativ regel som ger möjlighet för att i särskilda fall inte fortsätta kalla in totalförsvarspliktiga som vägrar tjänstgöring. Förtydligandet om att beslut kan fattas i särskilda fall har tillkommit på Lagrådets inrådan. Bestämmelsen motsvaras av 46 § värnpliktslagen. I den första punkten behandlas totalförsvarspliktiga som har vägrat eller underlåtit att fullgöra vad som åligger dem eller avvikit eller uteblivit från tjänstgöringsstället. Detta motsvarar vad som gäller för dem som fullgör värnplikt eller vapenfri tjänst. Den praxis som har utvecklats vid prövningar enligt 46 § värnpliktslagen bör för dessa grupper vara vägledande. Enligt denna krävs för ett beslut att inte kalla in en värnpliktig till grundutbildning att han har dömts till fängelse . När det gäller repetitionsutbildning har i praxis kortare fängelsestraff räckt för att en värnpliktig inte skall kallas in på nytt. Utöver att den pliktige dömts till fängelse krävs att den tjänstgöring som inkallelsen avser inte kommer att fullgöras. Bedömningen enligt denna punkt skall alltid göras av innan en totalför- svarspliktig kallas in till tjänstgöring på nytt. Om det står klart att en totalförsvarspliktig har för avsikt att fullgöra den tjänstgöring som han eller hon har skrivits in för, skall en ny inkallelse utfärdas trots att ett i och för sig erforderligt fängelsestraff har avtjänats. Om det däremot kan antas att tjänstgöringen inte kommer att fullgöras, skall beslut meddelas enligt paragra- fen. Även i de fall där domstolen gjort den bedömningen att påföljden bör vara minst två månaders fängelse, trots att den totalförsvarspliktige säger sig komma att fullgöra tjänstgöringen nästa gång, bör vederbörande inte kallas in igen. Bestämmelsen omfattar också de totalförsvarspliktiga som har skrivits in för civilplikt med kortare grundutbildning än . Detta utgör en nyhet i förhållande till nuvarande bestämmelser beträffande civilförsvarspliktiga. För en tillämpning av bestämmelsen i dessa fall bör det inte krävas att den totalförsvarspliktige dömts till ett lika långt fängelsestraff som när det är fråga om en längre utbildning. I andra punkten har det särskilda undantag som gäller för medlemmar i sekten vittnen reglerats. Efter en lagändring kallas inte sådana värnpliktiga till mönstring eller tjänstgöring, om de förklarar att de på grund av sitt medlemskap inte kommer att fullgöra vare sig värnplikt- stjänstgöring eller vapenfri tjänst. Lagrådet har anfört att det - med hänsyn till bestämmelsens slutliga utformning - inte torde vara nödvändigt att under punkt 2 ge regeringen ett särskilt bemyndigande att bestämma vilket eller vilka religiösa samfund som det skall vara fråga om. Regeringen, som delar Lagrådets uppfattning, avser att i verkställighetsföreskrifter närmare ange att det inte är fråga om någon utvidgning till andra religiösa samfund än Jehovas vittnen. Förnyad prövning och överklagande Enligt bestämmelsen i paragrafens första stycke skall en eller flera in- skrivningsnämnder finnas vid och ha till uppgift att där göra en förnyad prövning av vissa beslut av verket. De beslut som en totalförsvarspliktig bör kunna få prövade av nämnden har angetts i 2 §. I paragrafens andra stycket har tagits in bestämmelser om inskrivningsnämnder- nas sammansättning. Ordföranden i inskrivningsnämnden skall vara väl förtrogen med verksamheten inom totalförsvaret. De valda ledamöterna skall liksom enligt de nu gällande bestämmelserna ha en anknytning till de geografiska områden varifrån de mönstrade kommer som berörs av nämndens beslut. 2 och 3 §§ Av bestämmelserna framgår att, om en totalförsvarspliktig inte är nöjd med det beslut i samband med mönstring varigenom har skrivit in honom för värnplikt, civilplikt eller i utbildningsreserven eller varigenom han har förklarats inte vara skyldig att fullgöra värnplikt eller civilplikt, beslutet kan prövas på nytt av en inskrivningsnämnd. Detta motsvarar i stort sett förfarandet såsom det fungerar i praktiken för värnpliktiga. Enligt den nu gällande ordningen fattas visserligen det första beslutet om inskrivning eller befrielse av en värnpliktig formellt av inskrivningsnämnden. Förfarandet vid inskrivningsnämnden påminner emellertid i hög grad om en överprövning av mönstringsförrättarens preliminära besked till den värnpliktige vid inskriv- ningsprövningen. Vid mönstringen skall ett beslut fattas i fråga om inskrivning av den totalför- svarspliktige. Antingen skrivs han in för värnplikt, civilplikt eller i utbild- ningsreserven eller också beslutar att han inte skall vara skyldig att fullgöra värnplikt eller civilplikt. Om han skrivs in för värnplikt eller civilplikt, skall beslutet innehålla sådana uppgifter som anges i 3 kap. 5 eller 6 §. Beslutet får fattas av en tjänsteman vid . Om den totalförsvarspliktige är missnöjd med beslutet i någon del, kan han få till stånd en förnyad prövning. Han skall då ge in en skrivelse till , i vilken han anger sina önskemål och skälen för dessa. Gör han det, skall frågan tas upp på nytt vid verket. Om den tjänsteman som handlägger ärendet därvid kommer fram till att den totalför- svarspliktiges önskemål kan tillgodoses fullt ut, skall verket - beroende på vad önskemålet är - meddela ett beslut att den totalförsvarspliktige skall skrivas in eller att ett tidigare inskrivningsbeslut skall ändras. Om den totalförsvar- spliktige skrivs in, skall beslutet innehålla sådana uppgifter som anges i 3 kap. 5 § eller, om han inte skall genomgå grundutbildning, 3 kap. 6 §. Om den totalförsvarspliktiges önskemål tillgodoses endast till en del eller under vissa förutsättningar, bör han underrättas om detta och ges tillfälle att ändra sina önskemål. Gör han inte det eller finner tjänstemannen att önskemålen inte till någon del kan tillgodoses, skall tjänstemannen överlämna ärendet till inskriv- . beslut kan sedan av den total- försvarspliktige överklagas hos den myndighet som regeringen bestämmer. I 2 § andra stycket har tagits in en regel om inskrivningsnämndens beslut- förhet. I paragrafens första stycke anges de beslut enligt lagen som får överklagas. Uppräkningen är uttömmande. Enligt första punkten får samtliga beslut som in- skrivningsnämnderna har fattat överklagas. Detsamma gäller enligt andra punkten för beslut om inskrivning enligt 3 kap. 4 §. Enligt tredje punkten får även be- slut som har meddelats efter mönstringen i ärenden om ändring av ett inskriv- ningsbeslut överklagas. Enligt fjärde punkten får beslut som har meddelat i frågor om rätt för en totalförsvarspliktig att vara vapenfri överklagas. Liksom får enligt femte punkten beslut som Totalför- svarets pliktverk meddelar i ärenden om uppskov - anstånd - överklagas. I sjätte punkten regleras att överklagande även skall få ske av beslut i ärenden om avbrott i utbildningen och av beslut om tillgodoräknande av tjänstgöringstid efter ett avbrott. Dessa beslut har sådan betydelse för den enskilde att han eller hon bör kunna få dem överprövade av en fristående instans. Enligt paragrafens andra stycke skall överklagandet göras hos den myndighet som regeringen bestämmer Avsikten är att överklagandena skall göras hos den nuvarande . Formerna för överklagandet regleras närmare i förvaltningslagen. Genom att förvaltningslagens bestämmelser blir tillämpliga förlängs tiden för överklagandet av ett beslut vid en mönstring från den nuvarande fristen enligt 29 § värnpliktslagen från delgivningsdagen. Bestämmelsen reglerar att ett beslut inte vid sidan av en förnyad prövning i in- skrivningsnämnderna dessutom kan omprövas med stöd av bestämmelserna i förvalt- ningslagen om omprövning av beslut. Ett överklagande av en inskrivningsnämnds beslut bör inte få fördröjas genom ett nytt omprövningsförfarande. Detta har kommit till uttryck genom bestämmelsen i denna paragraf som förbjuder inskriv- ningsnämnden att ompröva sina beslut. Om nämndens beslut överklagas, vilket sker genom att en skrivelse lämnas till skall verket därför efter prövningen att överklagandet har gjorts inom rätt tid översända hand- lingarna i ärendet till överprövningsmyndigheten. Förbudet mot omprövning av in- skrivningsnämndens beslut bör gälla även sådan omprövning enligt 27 § förvalt- ningslagen som annars får göras trots att beslutet inte har överklagats (jfr om detta prop. 1985/86:73 s. 30-33). Inget hindrar emellertid att nämndens beslut rättas med stöd av 26 § förvaltningslagen om förutsättningar för ett sådant för- farande föreligger. En rättelse kan beslutas på tjänstemannanivå. Liksom får överprövningsmyndighetens beslut inte överklagas. 11.2Lagen om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning I första stycket har intagits den nuvarande bestämmelsen om skyldighet för kvin- nor som vill få anställning som yrkes- eller reservofficerare vid Försvarsmakten att genomgå grundutbildning. Enligt andra stycket får även andra kvinnor än de som vill få anställning som yrkes- eller reservofficerare i Försvarsmakten fullgöra längre grundutbildning i totalförsvaret. En förutsättning är att de under höjd beredskap vill tjänstgöra i kvalificerade befattningar inom totalförsvaret. De befattningar som avses är sådana som förutsätter en längre grundutbildning än , dvs. samma befattningar som enligt lagen om totalförsvarsplikt förutsätter att den som skall upprätthålla dem har genomgått mönstring. 2 och 3 §§ Paragraferna bygger på 2 och 3 §§ i den nuvarande lagen om militär grundutbild- ning för kvinnor. Grundutbildningen enligt den nya lagen kan dock fullgöras även i det civila försvaret. Bestämmelserna reglerar att förfarandet även beträffande de kvinnor som vill genomgå grundutbildning utan avsikt att få anställning som officerare inleds med en ansökan och antagningsprövning. Denna skall överensstämma med den mönstring som svenska män skall genomgå enligt 2 kap. 2 - 3 §§ lagen om totalförsvars- plikt. Antagningen skall också göras så att kvinnor som är lika lämpade som de män som skrivs in för värnplikt eller civilplikt skall antas till grundutbild- ningen. Bestämmelsen hänvisar till de relevanta bestämmelserna om inskrivning enligt lagen om totalförsvarsplikt. Därigenom kommer bestämmelserna om inskrivningsbeslutets innehåll och om att hänsyn skall tas till hennes önskemål att gälla även för en kvinna som genomgår antagningsprövning enligt denna lag. Bestämmelsen reglerar också vad kvinnan skall underrättas om innan hon tillfrågas om hon samtycker till inskrivning. Av denna bestämmelse framgår att en kvinna som har samtyckt till inskrivning skall skrivas in för värnplikt eller civilplikt med en grundutbildning som överstiger . Konsekvensen av detta blir att hon därefter i alla avseenden omfattas av samma bestämmelser som de män som skrivits in för motsvarande grundutbildningar. Regeringen har i den allmänna motiveringen under avsnitt 7.7 bl.a. redogjort för hur detta påverkar möjligheterna att krigsplacera en kvinna som genomgått utbildning för att få anställning som yrkesofficer och som därefter antingen inte påbörjat någon anställning eller också slutar som yrkesofficer. 11.3Lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Lagens bestämmelser motsvarar i stort sett vad som gäller enligt lagen om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. I det följande kommenteras i huvudsak endast de bestämmelser som är sakliga nyheter. I 1 - 6 §§ räknas uttömmande upp den personal på vilken lagen är tilllämplig. Av 7 § framgår att den som lagen är tillämplig på benämns disciplinansvarig. Dis- ciplinansvaret omfattar till att börja med samma personal som är underkas- tad ansvar för disciplinförseeler enligt den nu gällande lagen om discip- linförseelser av krigsmän, m.m. Detta ansvar gäller för krigsmän och för vissa andra kategorier. I den nya lagen har dock krigsmannabegreppet ersatts med begreppet disciplinansvarig. Detta är en konsekvens av att den nya lagen även omfattar de totalförsvarspliktiga som utan att vara krigsmän fullgör civilplikt enligt lagen om totalförsvarsplikt. Krigsmannabegreppet finns dock kvar i 21 kap. BrB. Disciplinpåföljden utegångsförbud förutsätter att det område där den disciplin- ansvarige är skyldig att uppehålla sig kan övervakas på ett effektivt sätt. Den- na påföljd blir därför aktuell främst för dem som fullgör värnplikt. Eftersom det kan förekomma att civilplikt fullgörs under sådana förhållanden att en effektiv övervakning kan ordnas, bör det dock vara möjligt att tillämpa ute- gångsförbud även under sådan tjänstgöring. I bestämmelsen regleras frågan om var beslut i disciplinärenden och ärenden om åtalsanmälan skall fattas. Huvudregeln är att sådana frågor skall prövas där den disciplinansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort. För den som tjänstgör eller har tjänstgjort vid Försvarsmakten ankommer det således på den myndigheten att pröva sådana frågor. För den disciplinansvarige som tjänstgör eller har tjänstgjort hos en annan myndighet prövas frågorna av den myndigheten. Om tjänstgöringen äger rum eller har ägt rum hos en kommun, ett landsting eller en kyrklig kommun, skall frågorna prövas där. Regeringen har dock enligt första stycket möjlighet att bestämma att dessa frågor i stället skall prövas av en viss myndighet. Så kan t.ex. ske när det rör sig om tjänstgöring av endast ett fåtal tjänstgöringsskyldiga inom t.ex. en annan statlig myndighet, en kommun eller ett landsting som saknar resurser att skapa särskilda rutiner för handläggningen av dessa frågor. Av andra stycket framgår att frågor om disciplinförseelse eller åtalsanmälan i de fall där tjänstgöringen äger rum hos ett privaträttsligt subjekt alltid skall prövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelsen reglerar belutsbefogenheterna i dessa frågor inom Försvarsmakten.