prop · GI03231 · 1995-01-01 00:00:00 — Vid görs socioekonomiska undersökningar för att belysa laxfiskets värde ur ett regionalt perspektiv. Bland viktiga forskningsbehov kan nämnas undersökningar av laxens första tid i havet, det s.k. postsmoltstadiet, en period som är avgörande för beståndets storlek. Det har varit svårt att studera denna fas i laxens livscykel. Nya märkningsmetoder, som emellertid är kostsamma, gör det nu möjligt att undersöka även denna del av laxens utveckling. Ett omfattande forskningsprogram har satts i gång i syfte att klarlägga orsakerna till M74. Arbetet har organiserats som ett särskilt projektområde "Reproduktionsstörningar hos Östersjöfisk" inom . Det finansi- eras gemensamt av , , , och Skogs- och jordbrukets forskningsråd (). Den årliga budgeten är på och projektet är planerat att pågå , men nivån är inte garanterad . berör bl.a. sjukdomsutveckling och kliniska symptom, metoder för tidig diagnos, hur odlingstekniska förändringar kan minska dödlighet, hur vilda laxbestånd påverkas, om samband finns mellan M74 och reproduktionsstörningar hos andra fiskar i samt faktorer, som kan vara orsaken till M74 i olika delar. Ett nordiskt samarbetsprojekt kring M74 pågår. Detta projekt syftar till att beskriva och förklara reproduktionsstörningar hos fisk i nordiska vatten. För att trygga de vilda laxbestånden bygger upp en genbank med avelsbesättningar med hjälp av antingen elfiskade ungar eller rom från 15 laxstammar från älv till . Avelsmaterialet hålls i tre odlingar. Som en ytterligare säkerhetsåtgärd har mjölke tagits för djupfrysning. För de odlade älvarna har överenskommelse träffats med vattenkraft- intressenterna om att i odling hålla kvar en årgång postsmolt för att ge möjlighet till att komplettera avelsbesättningar. Vidare skall sperma från 50 laxar per älv frysas in . Kan kraftbolagen inte uppfylla sina skyldigheter att sätta ut smolt skall de betala in ett belopp till , som motsvarar smoltunderskottet. Denna "Laxräddningsfond" kommer att användas till åtgärder för laxstammarnas bevarande. S.k. fördröjd utsättning innebär att laxsmolt sätts ut i havet i kassar. Därigenom skyddas de i havet som infaller . Först släpps de fria i havet. Med denna metod ökar överlevnaden och därmed det ekonomiska utbytet. Särskilt ekonomiskt lönsam blir metoden när man kan sätta ut ettårig i stället för tvåårig smolt. Fördröjd utsättning bör vara fördelaktig för naturlekande lax eftersom havsfisket på blandade bestånd kan minskas. En arbetsgrupp inom ramen för för konstaterade vid ett möte att fördröjd utsättning kan innebära betydligt lönsammare produktions- och fångstmönster. På finns naturlekande lax i bl.a. , , Stensån, Fylleån, och Rolfsån. I vattendrag som och görs utsättningar. Fångsten av lax i kust- och älvfiske längs har uppgått till ca . I finns ett svagt bestånd av naturlax. Utsättning av smolt i insjöar görs i nämnvärd omfattning endast i och . Laxfisket i har uppgått till drygt och i till drygt . Fisket i de utbyggda älvarna på ostkusten består till stor del av avelsfiske. Det sker i s.k. fasta fisken eller som notdragning eller nätfiske nedströms första vandringshindret. Det svenska älvfisket efter lax uppgick till drygt . Kustfisket längs ostkusten är nästan helt inriktat på lekvandrande lax. Det är särskilt viktigt för fiskare utmed . Fisket sker längs kusterna och i älvmynningarna. Laxfällor är det vanligaste redskapet. I används i liten skala förankrade linor med krokar vid kustfisket efter lax. Fångsterna i kustfisket har uppgått till i medeltal ca . har kustfisket ökat beroende på bl.a. större smoltutsättningar, god tillväxt i havet samt ett minskat fiske i södra . Omkring togs ca två tredjedelar av laxfångster i havsfisket. är havsfiskets andel något högre. Detta fiske har minskat dels beroende på ökad konkurrens på marknaden från norsk odlad lax, dels till följd av fiskekvotbesluten i för . Huvuddelen av havsfångsten av lax i sker med drivgarn och . Drivgarnen - eller drivnäten - är ofta och används 10-30 stycken. Varje båt får i maximalt använda drivnät. Fisket med drivlinor är vanligare . Krokar agnade med strömming eller skarpsill hänger ner tafsar. Internationell reglering av laxfisket i Efter , då laxbestånden var goda, ökade laxfisket så kraftigt att lade fram förslag om att Östersjöfisket efter lax skulle regleras. En laxkonvention undertecknades av , och . kom länderna runt överens om en konvention som omfattade allt fiske i . Den undertecknades i . Sekretariatet - International Baltic Sea Fishery Commission (IBSFC) - har sitt säte i . Det kanske viktigaste regleringsinstrumentet utgörs av årliga totalkvoter eller Total Allowable Catch (TAC) som fastställts för lax . Totalkvoten fastställs mot bakgrund av den vetenskapliga rådgivningen från Internationella havsforskningrådet (ICES). Den fördelas på de länder som har kustvatten i . uppgick kvoten till , till , till 650 000 laxar, till 600 000 laxar och till 500 000 laxar. Dessa totalkvoter avser egentliga . Därutöver fastställs en totalkvot för där endast , och fiskar. Totalkvoten uppgick till 120 000 laxar och till samma antal för . En starkt bidragande orsak till att totalkvoter infördes var nedfiskningen av laxbeståndet till följd av det fria fisket i den s.k. vita zonen. Fisket där beräknas ha uppgått till av all den lax som fångades i egentliga . gjordes en gränsöverenskommelse mellan om vita zonen, vilket ledde till att även andra länders laxfiske i zonen kunde regleras. Den internationella regleringen av laxfisket i omfattar också regler om försommarfredning, minimimått för lax och för maskstorlekar, antal och storlek på nät samt antal och utformning av krokar. Försommarfredningen är viktig för den naturreproducerande laxen eftersom den återvandrar tidigare än den odlade. Ett problem är dock att tiden för återvandringen varierar mellan åren, främst beroende på variationer i vattentemperaturen. Nationell reglering av laxfisket i har utfärdat föreskrifter om skydd för lax och öring. Målsättningen har för laxens del varit att åstadkomma ett gott skydd för den naturreproducerande laxen som ett fiske medges efter den lax som inte behöver skyddas. Regleringarna har främst inneburit införande av fredningstider och fredningsområden, men redskapsbegränsningar, minimimått och reglering av fiskeredskapens utformning förekommer också. infördes för naturlaxälvarna längs föreskrifter till skydd för de naturreproducerande bestånden och fredning av mynningsområdena. Generella föreskrifter infördes också i bl.a. och län för att skydda naturreproducerande bestånd i och . I och Norrbot- tens län infördes en generell fredning för lax och öring den 15 oktober-den 31 december samt totalförbud för vissa fiskeredskap. För infördes generella fredningsperioder liksom förbud mot fasta redskap högre än m (vissa dispenser för yrkesfisket kunde dock ges). För de tre nordliga kustlänen infördes ännu strängare bestämmelser vid fiske med nät och fasta redskap. I hela och har det införts förbud mot att använda drivgarn och förankrade flytgarn. beslutade om inskränkningar i såväl kust- och älvfisket som havsfisket efter lax. Havsfisket är förbjudet fr.o.m. t.o.m. . Laxfisket i och är förbjudet fr.o.m. t.o.m. och i naturlaxförande älvar och älvmynningar är fiske förbjudet . Fiske med handredskap är tillåtet t.o.m. . Beslutet är en uppföljning av skrivelse till regeringen . Reglering inom EU av laxfisket i Inom ramen för EU:s fiskeripolitik fastställs hur totalkvoter fördelas mellan medlemsländerna genom den relativa stabiliteten, regler om fiskeansträngning (effort), redskap, kontroll m.m. EU har följt de rekommendationer om totalkvoter samt de regler som fastställts av . andel av lax-TAC:n för fastställdes i medlemskapsförhandlingarna till av EU:s kvot. Förvaltningen av de naturreproducerande laxbestånden i berörs även av EU:s s.k. habitat-direktiv. Det syftar till att bevara den biologiska mångfalden genom att skydda biotoper liksom växt- och djurarter. Laxen förekommer dels på en lista med arter som skall bevaras genom områdesskydd (habitat), dels som en art som kräver särskilda skyddsåtgärder. Genom fiskelagen, naturresurslagen och vattenlagen samt de övriga åtgärder som vidtagits för att skydda laxen uppfyller sina förpliktelser i enlighet med detta direktiv. EU bekostar i enlighet med ett avtal mellan och EG om vissa åtgärder i syfte att främja laxproduktion i vissa utsättningar av lax som gör. I avtalet stipuleras att skall genomföra åtgärder för reproduktion i syfte att upprätthålla ett tillfredsställande laxbestånd inom den svenska fiskezonen i . Ersättningen från EU skall täcka de svenska myndigheternas faktiska kostnader för uppfödning, märkning och utsättning av den mängd smolt som är nödvändig för framställning av den mängd lax som motsvarar den icke ömsesidiga kvot som Gemenskapen tilldelats i den svenska fiskezonen under vilket bidraget beviljats. Bidraget har fastställts under parternas överläggningar om fiskekvoter. uppgick ersättningen till och för till . I anslutningsavtalet anges det att bidrag skall ges . Storleken på bidraget skall bestämmas i taget och är ännu inte fastställt för . har sedan ett tiotal år gjort årliga utsättningar på 1,5-2 miljoner smolt, dvs. utsättningar i ungefär samma storleksordning som . Stora investeringar har gjorts i den omfattande och ökande utsättningsverksamheten. För att skydda den naturreproducerande laxen har infört olika fiskebestämmelser , bl.a. minskning av antalet platser för fiske med fasta redskap i , reglering av premiären för laxryssjor efter islossningen samt förlängt fångstförbud för fiske med drivgarn i egentliga . I förhållande till de totalkvoter som beslutats av har överfiskat kraftigt. har överfisket uppgått till , resp. , dvs. fisket har enligt fångststatistiken varit dubbelt så stort som de tilldelade kvoterna. har medgivit svårigheter med rapportering och kontroll, varför det inte kan uteslutas att det verkliga överfisket varit ännu större. Den totalkvot som fastställdes av för accepterades inte av . har inom ram sökt om tillåtelse att utöver den beslutade kvoten få bedriva s.k. terminalfiske, riktat mot odlad lax. Från gäller en ny finsk förordning som skall begränsa laxfisket i finsk fiskezon. Den förbjuder havsfiske med drivgarn i och under vissa tider (utanför 4 sjömil), och kustfisket med laxfällor regleras ytterligare. har genom sitt medlemskap i en fast andel av EU:s totala laxkvot i . Medlemskapet innebär vidare att EU:s kontrollförordning skall tillämpas. Denna ställer höga krav på kontroll och redovisning av fångsterna. har ett undantag för laxen i EU:s habitatsdirektiv. Däremot har undertecknat om biologisk mångfald. Målsättningar och åtgärder för laxfisket Frågan om laxfisket behandlades av mera samlat senast med anledning av regeringens prop. 1984/85:143 Om vissa frågor på fiskets område. De då minskande lekbestånden i laxälvarna och det därav följande behovet av åtgärder för uppbyggnad av naturlaxbestånden bildade utgångspunkt för de begränsningar av havsfisket i som föreslogs och som sedermera fastställde att internationellt skulle arbeta för. Försöken med s.k. fördröjd utsättning skulle fortsätta. Dessutom skulle laxfisket i älvar och längs kusterna begränsas. Forskningen kring laxfisk skulle ägnas särskild uppmärksamhet. Ett övergripande mål har varit att förena ett svenskt laxfiske med nödvändigheten av att bevara laxstammar och bestånd för ett långsiktigt hållbart framtida fiske. Detta har tagit sig uttryck i den nämnda nationella regleringen av laxfisket liksom det svenska agerandet i internationella sammanhang, främst i , genom vars beslut en minskning och reglering av laxfisket kommit till stånd, först genom en reglering av den s.k. vita zonen, sedan genom att en totalkvot för lax har fastställts. Under den nittonde sessionen med försökte begränsa nästkommande års laxkvot. Såväl svenska undersökningar som en rapport om bl.a. M74 från ICES utgjorde argument för denna hållning. EU gick på linje, men minskningen blev förhållandevis liten, endast 50 000 laxar. Totalkvoten för fastställdes till 600 000 laxar. försökte vidare få till stånd en sommarfredning i , vilket inte kunde acceptera. Det svenska förslaget om fredningsområden i älv- mynningar kunde kommissionen inte heller enas om. På svenskt initiativ tillsattes en arbetsgrupp för att studera biologiska, ekonomiska och legala aspekter på s.k. fördröjd utsättning i syfte att bedöma förvaltningsmetodens värde. Arbetsgruppens rapport visade på positiva biologiska och samhällsekonomiska effekter. Gruppen beslutade att föreslå insamlande av mer information om ekonomiska aspekter, experiment med fördröjd utsättning samt riktade en uppmaning till ICES att bedöma denna förvaltningsmetod. Arbetsgruppen föreslog även att skulle be HELCOM att särskilt studera eventuella effekter av miljö på förekomsten av M74 hos laxen och därefter informera . Miljöministrarna uppmanade vid att överväga åtgärder för att skydda den vilda laxen. Regeringen uppdrog åt att utvärdera de åtgärder som vidtagits för att skydda den naturreproducerande laxen i och lämna förslag till handlingsplan för det fortsatta arbetet. gjorde bedömningen att det enda som kan rädda de hotade vildlaxstammarna med nuvarande M74-situation, är en långtgående reduktion av fisket på vild lax. Verket bedömde vidare att även om ensidiga svenska åtgärder kan ge betydande effekter, särskilt vad gäller kust- och älvfisket, krävs i praktiken internationell samordning av begränsningarna för att dessa skall få erforderlig omfattning och bli accepterade av de fiskande. Verket bedömde att omedelbara åtgärder behövdes för att vildlaxen skulle kunna skyddas. borde inom verka för överenskommelser om att kraftigt reducera laxkvoterna för och . Om detta inte lyckades borde överväga ett ensidigt agerande, t.ex. att avsluta höstfisket . Vidare föreslog bl.a. avlysning och av fisket i samtliga älvar med naturlekande lax i , och samt i de befintliga fredningsområdena utanför dessa älvar. Ersättning föreslogs utgå till drabbade yrkesfiskare. Verket pekade därutöver bl.a. på metoden med fördröjd utsättning. Dessutom redovisade att man etablerat genbanker, vilket dock inte skulle ses som ett alternativ till att skydda de vilda laxstammarna. Regeringen delade i sitt beslut bedömning av allvaret i situationen för den naturreproducerande laxen i . I beslutet sades att kraftfulla åtgärder behövs för att förbättra situationen, exempelvis i form av fångstbegränsningar och forsknings- och undersökningsinsatser. Regeringen överlämnade till att med stöd av fiskeförordningen besluta om de föreskrifter som behövs och avsåg att inom kraftfullt verka för en begränsning av havsfisket efter lax . Vid den tjugonde sessionen av begärde att som särskild punkt på agendan få ta upp frågan om förbud mot allt kust- och havsfiske från . Försöken att nå enighet om att stoppa laxfisket i misslyckades dock. Vid sessionen framförde HELCOM:s representant miljöministrarnas uppmaning till att skydda den vilda laxen. ICES rekommendation för var totalstopp för kust- och havsfiske. redovisade den allvarliga situationen för vildlaxen och EU förordade en gradvis minskning av kust- och havsfisket. föreslog en halvering av totalkvoten för till 300 000 laxar. Övriga länder ville emellertid inte minska fisket . Rekommendationen om TAC för i egentliga blev slutligen 500 000 laxar, dvs. en minskning med 100 000 laxar. har reserverat sig mot detta beslut. I och med inträdet i EU blev emellertid denna reservation formellt inte av något värde. På svenskt initiativ beslutades vidare vid mötet med att ett arbetsgruppsmöte skulle hållas i för att diskutera och formulera olika strategier och mål för förvaltning och nyttjande av både naturligt reproducerad och odlad lax med hänsyn tagen till biologiska, ekonomiska och sociala faktorer samt fördelning av kostnader för produktionen av smolt. Mötet avser att samla både vetenskapsmän och administratörer. Situationen för den naturreproducerande laxen i är mycket allvarlig. Till tidigare problem med högt fisketryck och miljöstörningar har kommit sjukdomen M74. De åtgärder som fram vidtogs för att rädda den naturlekande laxen hade givit en positiv utveckling, bl.a. till följd av begränsningar av fisket samt en generellt sett förbättrad miljösituation i . Sjukdomen M74 fanns visserligen i , men det var först som överdödligheten blev alarmerande hög. I motsats till östersjölaxen har inte laxen i eller i drabbats av sjukdomen. Vid om miljö och utveckling undertecknade konventionen om biologisk mångfald. Därigenom åtog sig att bevara den biologiska mångfalden. Således måste förutsättningarna för laxen att överleva som art, inkl. dess genetiska variation, säkerställas. Det innebär bl.a. att den naturliga vandringen upp i outbyggda älvar måste kunna fortgå och att de enskilda stammarnas genetiska variation ges förutsättningar att bevaras. Odling och utsättning måste ske på ett sådant sätt att det inte hotar de naturliga stammarna. Vid kontakter med den finska regeringen har framkommit att den gör delvis andra bedömningar av begreppet biologisk mångfald än . Genom en genetiskt riktig odling kan inomartsvariationen enligt finsk mening bibehållas. Dessa skilda synsätt har inte bara teoretiska utan även praktiska konsekvenser. De svenska åtgärderna syftar till att de naturreproducerande laxstammarna skall klara sig utan ingripande från människan annat än i form av förbättrade möjligheter till naturlig reproduktion. För utsättningsändamål använder och olika odlingstekniker. Den svenska metoden, som används för kompensation i utbyggda älvar, går ut på att laxen så långt som möjligt genomgår samma livscykel som en naturreproducerad lax, medan den finska innebär att även avelslaxen hålls i bassänger och därmed inte utsätts för ett naturligt urval i samma utsträckning. Framför allt innebär detta att den inte vandrar ner till södra . Som tidigare redovisats är det i samband med födointag i södra som laxen ådrar sig sjukdomen M74. Svenska och finska experter har tillsammans gått igenom och redovisat gemensamma uppfattningar om synen på genetiska frågor, bl.a. vad avser odlingsmetodik. I den krissituation som råder för den naturreproducerande laxen har börjat bygga upp en genbank med material från laxstammar från de outbyggda älvarna. betonar att detta är avelsmaterial som kan komma att användas för att förstärka de naturreproducerande laxstammarna vid en nödsituation. Såväl den svenska som den finska utsättningen - båda är ungefär lika omfattande och helt dominerande i - finansieras till stor del genom ålägganden i vattendomar, som det kan vara svårt att ändra villkoren i. Från svensk sida är det särskilt angeläget att de finska kompensationsutsättningar som mest påverkar det svenska laxfisket sker på ett sätt som inte riskerar att skada den naturligt reproducerande laxen. Av gemensamt intresse för och är älv som förvaltas av den Finsk-svenska gränsälvskommissionen. är en av de viktigaste älvarna i med naturreproducerande lax. Vid kontakter med har påtalat den fara för älvens laxbestånd som den omfattande utsättningen från finsk sida medför för den naturreproducerande laxen i älven. En gemensam översyn av gränsälvsöverenskommelsen och därtill hörande fiskestadga pågår. I detta arbete kommer att ta upp möjligheterna att reducera de finska ut- sättningarna. Regleringen av fisket efter lax skiljer sig ur fiskeripolitisk synvinkel radikalt från i stort sett all annan reglering då de bestånd som beskattas till består av odlad fisk. Målet att bevara de naturreproducerande laxstammarna avser således endast en ringa del av hela laxbestånd, medan den lax som utgör basen i laxfisket till helt övervägande del kommer från odlade bestånd. Regleringen av laxfisket i berör även en rad andra aspekter på fiskeripolitiken än bevarandet av den biologiska mångfalden. Det rör sig om fördelningen av fiske mellan norra och , mellan yrkesfiske, huvudsakligen bedrivet med drivnät och kroklinor i södra , yrkes- och binäringsfiske med fasta redskap längs kusten samt sportfiske, inte minst i form av ett turistfiske. För att rädda den naturreproducerande laxen krävs en minskning av beskattningen av de blandade bestånden, i första hand i södra , förbud mot fiske på de renodlade vildlaxbestånden samt ett intensivt fiske riktat mot den odlade laxen, bl.a. för att förhindra att den sprider sig till de älvar som har naturreproducerande laxbestånd. För att minska fisket på de blandade bestånden krävs internationella uppgörelser som innebär att alla Östersjöstaters fiskare kraftigt reducerar sitt fiske på dessa bestånd. Detta är anledningen till att har drivit frågan , först i syfte att etablera en totalkvot för för laxfiske, och senast för att halvera fisket efter lax från 600 000 till 300 000 laxar under innevarande år. Totalkvoten fastställdes till 500 000 laxar. I och med att och är medlemmar i blir vi tvungna att acceptera den fastställda kvoten liksom fördelningen mellan medlemsländerna. delar den svenska bedömningen att ett minskat laxfiske krävs i , men anser att minskningen måste ske successivt. EU:s fiskeripolitik påverkar laxfisket även på andra sätt. ingår numera i EU:s delegation vid sessioner. avser dock att fullt ut driva frågorna inom ramen för de nya förutsättningar som gäller för fiskeripolitiken i . avser även att kraftfullt verka för att diskussioner mellan EU:s Östersjöstater kommer till stånd i syfte att skapa en gemensam EU-politik för . står värd för en arbetsgrupp under som med inriktning på höstens session skall penetrera laxfrågan. Syftet är att åstadkomma mer långtgående lösningar som långsiktigt kan ge ett uthålligt och biologiskt riktigt fiske. Inom EU diskuteras ett generellt förbud mot drivgarnsfiske, även i . Regeringen står därvid fast vid den svenska positionen från medlemskapsförhandlingarna, nämligen att fiskereglerna för skall fastställas av och inte av EU. På så sätt kommer reglerna att omfatta alla fiskande i . Ett alternativ till att kraftigt minska havsfisket efter lax är att avsevärt minska utsättningarna. Denna åtgärd måste, för att bli verkningsfull, ske genom att såväl svenska som finska utsättningar minskar. anser sig inte kunna ändra inriktningen på sin odlingsverksamhet så att en snabb reduktion kan komma till stånd. Fisket i kustvatten och i älvar regleras huvudsakligen genom nationella bestämmelser. har meddelat sådana bestämmelser som innebär långtgående begränsning av fisket i och utanför de naturreproducerande älvarna. Det bör även i fortsättningen vara uppgift att följa utvecklingen på laxområdet och vidta de nationella åtgärder som bedöms nödvändiga. Vid sidan av de akuta åtgärder som här redovisats krävs mer långsiktiga insatser. Stora resurser har avsatts för laxforskningen. Dessa resurser är långt större än insatserna inom något annat område inom fiskforskningen. Ansvariga instanser är bl.a. , , och Skogs- och jordbrukets forskningsråd. De akuta problem som finns på laxområdet härrör från M74. Den allvarliga situation denna sjukdom orsakat motiverar att forskningen kan hållas kvar på en hög nivå. De omprioriteringar som krävs bör i första hand ske inom laxforskningen. Även om- prioriteringar från annan typ av fiskforskning kan komma att bli aktuella. för fisk har särskilt nämnt forskning om kopplingen mellan miljön och fiskens tidigaste utvecklingsstadier. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, statsråden , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1994/95:231 Allmän fiskevårdsavgift m.m. Rättsdatablad Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för inför, ändrar, bakomliggande EG-regler upphäver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Lag om ändring i 32 a, § fiskelagen (1993:787) Sammanfattning av generaldirektör rapport, "Utformning av allmän fiskevårdsavgift", av . Utredaren konstaterar att det finns ett stort och ökande behov av fiskevård som inte har tillgodosetts på grund av medelsbrist.