prop · GI0325 · 1995-01-01 00:00:00 — Småspararna har i stället i stor utsträckning tagit ut sina andelar vilket fått till följd att allemansfonderna har krympt i storlek. Regeringen anser att det finns flera skäl att slå vakt om allemansfonderna och återgå till de gynnsamma skatteregler som beslutades skattereform. Allemansfonderna främjar företagens tillgång på riskkapital och behåller ett brett ägande av börsaktier. Ytterligare ett skäl är att allemansfonderna inne- burit att småspararnas ställning stärkts genom att majoriteten i fondstyrelserna utses av andelsägarna. Vi föreslår därför att allemansfonderna återigen ges en gynnad ställning. Avkastningen bör därför beskattas , dvs. med 2/3 av den skattesats som gäller för övriga kapitalinkomster i hushållssektorn. Regeringens förslag: Gällande bestämmelser för förmögenhetsskatten kvarstår i avvaktan på en översyn av reglerna. Detsamma gäller för den s.k. begränsningsregeln som begränsar det sammanlagda uttaget av inkomstskatt och förmögenhetsskatt. Som en konsekvens av den tillfälligt höjda marginalskattesatsen för förvärvsinkomster höjs dock procentsatsen för spärrbeloppet i begränsningsregeln från 55 till 60. Skälen för regeringens förslag: fattade beslut om en avveckling av förmögenhetsskatten (prop. 1991/92:60, bet. 1991/92:SkU10, rskr. 1991/92:97). I ett första steg vid taxering slopades det översta skiktet på i skatteskalan. togs skatten på s.k. arbetande kapital i näringsverksamhet bort. slopades även mellanskiktet i skatteskalan. Skatten blev därefter proportionell och utgår av den beskattningsbara förmögenhet som överstiger . Det slutliga avskaffandet av förmögenhetsskatten bestämdes först till 1994 men sköts i samband med den s.k. krisöverenskommelsen upp . Enligt gällande regler tas skatten därmed ut t.o.m. (taxering). Förmögenhetsskatten bör behållas. Skatten utgör för den sammanlagda be- skattningen av kapital en motsvarighet till det högre marginalskatteskiktet för förvärvsinkomster och är motiverad av fördelningspolitiska skäl. Förmögenhets- skattebestämmelserna bör dock ses över för att reglerna skall bli enklare och rättvisare. En ny förmögenhetsbeskattning bör utformas efter samma principer som gällde inkomstskattereform. Skattesatsen bör således vara låg och beskattningen likformig. Kapital i företag bör dock i stor utsträckning befrias från förmögenhetsskatt. Detta gäller särskilt små och medelstora företag. Det är också angeläget att det gynnade företagskapitalet avgränsas på ett sådant sätt att företagens tillväxt och möjligheter att erhålla riskvilligt kapital inte onödigtvis hämmas. Regeringen avser att återkomma med ett förslag till ny förmögenhetsbe- skattning som beaktar de nu anförda synpunkterna. I avvaktan på en ny reglering bör gällande förmögenhetsskatteregler kvarstå. I lagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall (begränsningsregeln) finns bestämmelser som förhindrar att det sammanlagda uttaget av inkomst- och förmögenhetsskatt blir för högt. Bestämmelserna innebär att ett spärrbelopp bestäms med hänsyn till inkomsten. Med verkan års taxering sänktes procentsatsen för spärrbeloppet från . Spärrbeloppet jämförs med den sammanlagda skatten på förvärvs- och kapitalinkomster. Spärrbeloppet är nu således av summan av beskattningsbar förvärvsinkomst och inkomst av kapital. Den del av det sammanlagda skattebeloppet som överstiger spärrbeloppet kan falla bort helt eller delvis. Endast förmögenhetsskatten och den statliga inkomstskatten får sättas ned. Förmögenhetsskatten får dock inte reduceras så att skatten blir lägre än skatten på halva den beskattningsbara förmögenheten. När högsta marginalskattesats för förvärvsinkomster höjs från (vid en skattesats på ) bör motsvarande höjning ske av procentsatsen i spärrbeloppet. Procentsatsen bör således bestämmas till . När marginalskatten återgår till den lägre nivån bör motsvarande justering göras för procentsatsen i spärrbeloppet. 8.4.1 Direktavdrag för bygginvesteringar Regeringens förslag: Ett tidsbegränsat direktavdrag införs för annan nybyggnation än bostäder. Direktavdrag får göras av utgifterna för ny-, till- eller ombyggnad - . Resterande dras av enligt de vanliga avskrivningsreglerna. Direktavdraget får inte överstiga ett särskilt avdragsutrymme som bl.a. omfattar återföring av skatteutjämningsreserv (surv). Skälen för regeringens förslag: För att pressa ner den höga arbetslösheten i byggsektorn föreslås en skattemässig stimulansåtgärd som syftar till att öka näringlivets investeringar i byggnads- och markarbeten. Ett avdrag för ny-, till- eller ombyggnad av byggnader och markanläggningar, direktavdrag, införs därför. Som framgår av konjunkturbedömningen har svensk byggindustri under den senaste lågkonjunkturen varit särskilt utsatt för utslagning. Farhågor om permanent förlorad kapacitet och möjliga kommande flaskhalsar motiverar försök att stimulera en tidigareläggning av den förväntade uppgången i byggkonjunkturen. erfarenheter av investeringsstimulanser riktade mot näringslivet är inte entydigt positiva. Som framgår av olika undersökningar inträder åsyftade stimulanseffekter först med betydande tidsfördröjning (SOU 1989:34). Vidtagna stimulansåtgärder har emellertid inte varit tillräckligt tidsbegränsade. Genom att tidsbegränsa en stimulansåtgärd ges ett kraftigt incitament till tidigareläggning av projekt. Den kraftigare stimulanseffekten som ligger i en starkt tidsbegränsad åtgärd förutsätter att den bortre tidsgränsen för åtgärden framstår som trovärdig och att stimulansperioden inte kommer att förlängas. Om den bortre tidsgränsen inte är trovärdig kan investeraren tro att det är möjligt att genomföra projektet på den ursprungligt planerade tidpunkten till den lägre kostnaden. Tidigarelägg- ningseffekten uteblir då. Konjunkturbedömningen visar att ekonomin är i uppgång. Efterfrågan på byggnader kommer att öka eftersom investeringstakten ökar. Detta minskar osäkerheten för bygginvesteringar. Uppgången i ekonomin minskar också osäkerheten när det gäller ränteutvecklingen. Dessa faktorer bidrar till att den föreslagna stimulansåtgärden får åsyftad effekt. Avdrag enbart för nyinvesteringar i byggnader och markanläggningar I princip kan direktavdrag avse investeringar i såväl byggnader som maskiner. Flera faktorer talar dock för att direktavdraget bör begränsas till byggnadsinvesteringar. Stimulanser inom byggsektorn har nämligen en större effekt på den inhemska aktiviteten än maskininvesteringar, särskilt med hänsyn till att det även kommer att finnas en stor outnyttjad kapacitet inom denna sektor. Inventarier har vidare ett större importinnehåll än investeringar i byggande. Även med tanke på budgeteffekterna är en koncentration till byggnadsinvesteringar motiverad. En inventariestimulans skulle också öka efterfrågan på verkstadsindustrins produkter i en situation då denna sektor redan har ett mycket högt kapacitetsutnyttjande. Det finns inga sysselsättningsskäl att nu stimulera efterfrågan på inventarier. Vidare innebär den väsentligt större volymen normala (planerade) inventarieanskaffningar en ökad risk för att redan planerade projekt subventioneras, även om detta delvis balanseras av att förmånen av direktavdrag är mindre vid inventarieanskaffningar än vid byggnadsinvesteringar. Flertalet byggnadsinvesteringar omfattar även markarbeten och andra investeringar i markanläggningar. Sådana investeringar tar också sikte på byggsektorn. Direktavdragen bör därför gälla även markanläggningar. Med markanläggning förstås bl.a. vägar, körplaner och parkeringsplatser. Direktavdragen bör gälla enbart ny,- till- eller ombyggnad av byggnader och markanläggningar. Någon åtskillnad föreslås inte mellan fastigheter som utgör anläggningstillgångar eller omsättningstillgångar. Investeringsstimulansen bör begränsas till näringslivets byggnadsin- vesteringar. Detta innebär att bostäder inte kommer att omfattas av åtgärden. Ett motiv för detta är att direktavdrag inte kan medges på ett likformigt och rättvist sätt för olika boendeformer. Ett annat motiv är att det finns ett överutbud av bostäder i de flesta regioner. Även med en så pass kraftig stimulans som direktavdraget innebär torde det med dessa förutsättningar bli svårt att få en avkastning på ytterligare nybyggnation av bostäder. En utvidgning av direktavdraget till att omfatta även bostäder skulle därmed i alltför stor utsträckning endast innebära en subventionering av redan planerade investeringar. Direktavdrag bör i första hand ske mot de avsättningar till skatte- utjämningsreserv som skall återföras till beskattning vid taxeringar. Detta begränsar likviditetseffekterna på statsbudgeten eftersom skatteinkomstbortfallet uppkommer först det år reserven skulle ha återförts till beskattning. Åtgärden kommer därmed inte att bidra till ökad osäkerhet och höjda räntor, vilket är av särskild betydelse i rådande statsfinansiella läge. Om den avsedda effekten - ökade eller tidigarelagda investeringar - skall uppnås måste möjligheten till direktavdrag vara tillfällig och alltså gälla byggnads- och markarbeten som utförs under en relativt begränsad tid. Vid val av tidsperiod för stimulansåtgärden behöver en rad faktorer beaktas. Tidsintervallet bör vara så kort att det kommande konjunkturläget kan överblickas. bör tidsintervallet vara tillräckligt långt för att medge näringsidkarna rimlig tid för att överväga investeringsbehovet och ta fram ritningar och annat beslutsunderlag för den tilltänkta investeringen. Särskilt bygginvesteringar innebär ofta långa förberedelsetider. Som framgått i bedömningen av konjunkturutvecklingen är den föreslagna åtgärden av vikt för att förhindra en definitiv utslagning av kvalificerad byggarbetskraft. Dock förväntas en ökning av bostadsbyggandet . Detta är ett starkt skäl att sätta sluttidpunkten för stimulansperioden till . För att investeringsaktiviteten inte skall avstanna fram /95 utan tvärtemot öka bör bestämmelserna gälla redan från den dag förslaget offentliggörs. Av praktiska skäl bör dock stimulansåtgärden gälla redan fr.o.m. . En metod för att öka bygginvesteringarna skulle kunna vara att direktavdragen enbart gällde byggnadsarbeten som påbörjas efter en viss tidpunkt (t.ex. ). Motivet skulle vara att stimulera enbart nya investeringar. Detta är emellertid en fiktion eftersom det kan ta innan byggnadsarbeten påbörjas på byggarbetsplatsen. Även byggnadsarbeten som påbörjas är projekterade. Några påtagliga kostnadsbesparingar för en sådan inskränkning synes inte heller föreligga. Att införa en särskild stickdag medför däremot slumpmässiga effekter där näringsidkare som påbörjat ett arbete före en viss dag inte alls kan utnyttja direktavdraget medan den som påbörjat byggnadsarbetet dagen efter kan dra nytta av reglerna. Erfarenheterna från investeringsskatten enligt lagen (1989:471) om investeringsskatt för vissa byggnadsarbeten är vidare att tillämpningssvårigheter uppkommer i fråga om vilka åtgärder som den skattskyldige skall ha vidtagit för att ett byggnadsarbete skall anses ha påbörjats. En annan komplikation är bedömningen av huruvida ett byggnadsarbete innebär ett nytt projekt med en ny påbörjandetid eller om det ingår i ett redan påbörjat arbete. Övervägande skäl talar alltså för att direktavdraget bör gälla utgifter som hänför sig till oberoende av när arbetet påbörjades. Genom den föreslagna stimulansåtgärden sänks nettokostnaden för byggnadsin- vesteringar. Med fullt genomslag kan detta förväntas ge en drygt 14-procentig ökning av byggandet. Till största delen kommer denna ökning att vara en tidigareläggningseffekt, något som innebär att ökningen i byggnadsprojekt motsvaras av färre byggnadsprojekt när perioden passerats. Endast till en liten del antas åtgärden resultera i en ökning av det sammantagna byggandet sett över . De statsfinansiella effekterna av stimulansåtgärden uppkommer genom bortfall av skatteinkomster eftersom byggnadsavskrivningarna ökar i värde för investeraren. En ökad efterfrågan på byggnader motverkar den statsfinansiella effekten genom att sysselsättningen ökar i byggsektorn. På grund av direktavdraget kan man förvänta sig en tidigareläggning av sysselsättningen med ca 8 000 byggnadsarbetare och omkring 10 000 byggrelaterade årsarbetsplatser . Detta ger tillsammans en sysselsättningseffekt på omkring 18 000 årsarbetsplatser . Då antas "prissänkningen" genom direktavdraget först få genomslag i flera projekt varefter effekten avtar . Direktavdrag avser av utgifterna Enligt de ordinarie avskrivningsreglerna får värdeminskningsavdrag göras enligt avskrivningsplan med viss procent på byggnadens eller markanläggningens anskaffningsvärde. Procentsatsen bestäms med hänsyn till byggnadens ekonomiska livslängd, normalt för näringsfastigheter och för flertalet markanläggningar. I förhållande till utgiften för investeringen är alltså de årliga avdragen låga. En ordning med direktavdrag behöver därför inte avse av anskaffningsutgiften för att innebära en påtaglig initial höjning av avdragen. Avskrivningarna koncentreras till byggtiden då utgifterna för investeringen är som störst. Sammantaget innebär förslaget därför en mycket kraftig skattemässig stimulans. Direktavdraget gäller både när näringsidkaren låter uppföra en byggnad i egen regi som när han anlitar en entreprenör. Ett exempel kan åskådliggöra skillnaden mellan direktavdrag och ordinarie av- skrivningar. Utgifterna för byggnaden läggs ner och uppgår till . Enligt de ordinarie reglerna får avskrivning ske beroende på byggnadens ekonomiska livslängd. Avskrivning medges med vilket innebär att byggnaden är avskriven . Antag att direktavdrag medges med . Avskrivningstiden påverkas inte. Anskaffningsvärdet reduceras med . Avskrivning sker på återstående , dvs. De föreslagna reglerna ger sett över tiden inte större avdrag än de ordinarie avskrivningsreglerna. Skillnaden är att avdrag för anskaffningsutgiften får göras och t.o.m. innan byggnaden eller markanläggningen är färdigställd. Direktavdraget innebär därför en påtaglig initial höjning av avdraget. När byggnaden eller markanläggningen är färdigställd får, vid sidan av årets eventuella direktavdrag, avskrivning göras enligt de ordinarie reglerna. Vid beräkning av värdeminskningsavdrag skall anskaffningsvärdet minskas med ett belopp som motsvarar direktavdraget. De årliga värdeminskningsavdragen blir därmed lägre. Det innebär att den förhöjda avskrivningen t.o.m. leder till en budgetförstärkning för det allmänna. Detta är en skillnad mot tidigare konjunkturpolitiska åtgärder med s.k. särskilda investeringsavdrag eller investeringsbidrag. Det tidigare systemet med investeringsavdrag enligt lagen (1980:954) om särskilt investeringsavdrag för byggnadsarbeten m.m. möjliggjorde ett särskilt avdrag vid sidan av avdragen för avskrivningar. Avskrivningen på- verkades alltså inte. Direktavdraget skall ske i första hand mot survupplösning och periodiseringsfond En begränsning av möjligheten till direktavdrag mot upplösning av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond innebär fördelar. Stimulans- effekten uppkommer som den kortsiktiga budgetförsvagningen för staten begränsas. Incitamenten till tidigareläggning av planerade investeringar är starka genom att företaget undviker avskattning av surv och periodiseringsfond som i nuvärdetermer är mer värd än den nackdel som uppkommer genom att de senare reguljära avskrivningarna minskar. Detta ger en förhållandevis kraftig, temporär sänkning av kapitalkostnaderna som förväntas innebära ökade investeringar . Avdrag för avsättning till surv medgavs senast vid taxering. Enligt lagen (1993:1540) om återföring av skatteutjämningsreserv, skall med de ändringar som föreslås i nästa avsnitt, i princip nio tiondelar av ett företags surv återföras till beskattning , i regel i bokslut till ledning taxeringar. En tiondel av surven får upplösas utan skattekonsekvenser. Direktavdrag bör i första hand ske mot hela den surv som skall återföras till beskattning. Inom koncerner bör direktavdrag i andra hand ske mot återföring av surv hos andra koncernföretag. Vi återkommer till det förslaget längre fram. Det kan framstå som obilligt att företag utan gamla survavsättningar inte kan utnyttja rätten till direktavdrag. Typiskt sett gäller det nystartade företag. En lämplig utvidgning är därför att direktavdrag även medges mot återföring av periodiseringsfonder. Enligt lagen (1993:1538) om periodiseringfonder får vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet avdrag göras för belopp som avsatts till periodiseringsfond. , investmentföretag och värdepappersfonder får inte avdrag för avsättning. För andra juridiska personer än dödsbon får avdrag för avsättning till periodiseringsfond uppgå till av inkomsten för beskattningsåret. För fysiska personer och dödsbon får avdraget uppgå till högst av ett justerat inkomstbelopp (3 §). I fråga om handelsbolag görs avsättningen till periodiseringsfond hos delägarna. Första gången avdrag för avsättning till periodiseringsfond får göras är vid taxering. Detta innebär att det föreslagna direktavdraget får göras första gången vid samma års taxering som avdrag för avsättning till periodiseringsfond. Några tidigare periodiseringsfondsavsättningar behöver man därför inte ta hänsyn till. En lämplig ordning är därför att periodiseringsfonder (t.ex. avsatt vid taxering) som återförs till beskattning (t.ex. vid taxering) fullt ut kan utnyttjas för direktav- drag vid taxering. Eftersom möjligheten till avdrag för avsättning till periodiseringsfond införts är direktavdrag mot periodiseringsfond inte något verkligt alternativ för företag utan surv. Direktavdrag bör därför även kunna göras från inkomsten . Direktavdraget bör därför få ersätta avdraget för avsättning till periodiseringsfond, dvs. på samma underlag som för av- sättning till periodiseringsfond. Till den del direktavdraget understiger av inkomsten får avsättning till periodiseringsfond göras. Avdragsutrymmet för direktavdrag måste tas i anspråk i en viss turordning. Först sedan ett avdragsutrymme har tagits i anspråk får ett annat avdragsutrymme utnyttjas. Turordningen för ianspråktagande av avdragsutrymme för direktavdrag kan så långt sammanfattas med att direktavdraget i första hand skall utnyttjas mot den sammanlagda del av surven som skall återföras till beskattning vid taxeringar. Härefter skall gjorda avsättningar till periodiseringsfond utnyttjas. Några begränsningar i avdragsrätten finns inte så länge direktavdraget sker mot surv och periodiseringsfond (med undantag av att enbart av utgifterna för investeringen är föremål för direktavdrag). Härefter får högst av årets inkomst (underlaget för avsättning till periodiseringsfond) före direktavdraget utnyttjas. Eftersom en återföring av surv och periodiseringsfond ingår i inkomsten (underlaget för avsättning till periodiseringsfond) måste inkomsten minskas med dessa återföringar. Följande exempel belyser de föreslagna reglerna om direktavdrag. Inkomsten (=underlaget för avdrag för avsättning till periodiseringsfond) uppgår till exkl. survupplösning. Sammanlagt skall företaget återföra av sin surv till beskattning. Utgifterna för ett byggnadsarbete uppgår till varav hälften får dras av genom direktavdrag. Företaget gör maximalt direktavdrag, , och återför därför av surven till beskattning. Företaget väljer sedan att göra avdrag för avsättning till periodiseringsfond med (motsvarande av inkomsten 20). Utnyttjande av surv inom koncern Direktavdraget bygger på att den surv som sammantaget skall återföras till beskattning i första hand skall utnyttjas för direktavdrag. Om en näringsidkare har gjort avsättningar till surv som han vill utnyttja rätten till direktavdrag måste han alltså återföra surven. För att en sådan ordning skall bli effektiv krävs att detsamma gäller på koncernnivå, dvs. att ett företag i samma koncern "utnyttjar" ett annat företags surv för direktavdrag. I annat fall skulle byggnadsarbeten kunna styras till vinstrika företag utan surv. Det innebär att om det företag som yrkar maximalt direktavdrag saknar surv eller om en survåterföring inte uppgår till samma belopp som direktavdraget kan ett fullt direktavdrag ändå komma i fråga om ett annat företag i koncernen återför så stor del av sin surv att det täcker direktavdraget. Det är inte nödvändigt att den återförda surven förs över till det investerande företaget genom koncernbidrag. Detta får ske efter eget val. Regeln om återföring av surv för att ge avdragsutrymme åt ett annat företag inom samma koncern gäller enbart om det företag som överför avdragsutrymmet till det investerande företaget kan ge koncernbidrag enligt de förutsättningar som anges i 2 § 3 mom. Direktavdraget får inte överstiga summan av följande belopp eller avdragsutrymmen. Avdragsutrymme enligt en senare punkt får tas i anspråk först sedan avdragsutrymmet uttömts enligt närmast föregående punkt. Surv som återförs till beskattning. Överfört avdragsutrymme genom att ett eller flera koncernföretag har återfört surv till beskattning. Möjligheten till avdragsutrymme enligt denna punkt har uttömts först när samtliga företag inom koncernen har återfört sina survar till beskattning och utnyttjat avdragsutrymme eller överfört avdragsutrymme till det företag som yrkar direktavdrag. Periodiseringsfond som återförs till beskattning. av ett belopp som utgörs av underlaget för avdrag för avsättning till periodiseringsfond före direktavdraget exklusive utnyttjat avdragsutrymme enligt 1-3. Regeringens förslag: Den skattefria upplösningen av skatteutjämningsreserven (surv) begränsas. Sammantaget skall nio tiondelar återföras till beskattning . Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1993:1540) om återföring av skatteutjämningsreserv (återföringslagen) skall befintliga survavsättningar upplösas . Därvid skall i princip halva surven återföras till beskattning med en femtedel vid taxeringar. Den andra halvan får i samma takt överföras till fritt eget kapital utan skattekonse- kvenser. Hälftendelningen gäller den del av surven vid taxering som inte överstiger surven vid närmast föregående års taxering. Om surven vid taxering överstiger surven vid närmast föregående års taxering skall enligt 2 § återföringslagen den överskjutande delen i sin helhet återföras till beskattning vid taxering. Om den skattefria hälften återförs i snabbare takt än med en femtedel sker beskattning för ett särskilt tillägg enligt 10 § återföringslagen. Bestämmelsen har karaktären av stoppregel. En för snabb återföring av den skattefria hälften bokslut medför att särskilda tillägg påförs vid 1995 och följande års taxeringar. En upplösning av hela surven vid taxering medför exempelvis att ett belopp motsvarande av surven beskattas. Om det belopp som skall återföras till beskattning successivt inte överstiger skall enligt 4 § hela beloppet återföras på en gång. I sådana fall får den skattefria hälften upplösas på en gång utan beaktande av stoppregeln. Beslutet att låta halva surven återföras utan skattekonsekvenser framstår som orättfärdigt. Företagen har så sent som vid taxering fått avdrag för avsättningen mot en skattesats på . En eftergift av beskattningen på halva survåterföringen innebär ett betydande skattebortfall. En sådan frikostighet med skattemedel innebär vidare ett oacceptabelt gynnande av de företag som gjort survavsättningar i förhållande till andra företag. Såväl statsfinansiella skäl som neutralitetsaspekter talar således för att återföringsreglerna ändras. För företagen är survåterföringen en bokslutsdisposition. Företag med brutna räkenskapsår har redan hunnit påbörja återföringen i sina bokslut till ledning taxering. De torde därvid ha löst upp en tiondel (en femtedel av hälften) av surven skattefritt som de återfört ett minst lika stort belopp till beskattning. Neutralitetsskäl talar för att samma regler bör gälla även för företag med kalenderår som räkenskapsår. Alla bör således ges rätt att lösa upp en tiondel av surven skattefritt. Likaså bör ingen vara skyldig att till beskattning återföra mer än en tiondel vid taxering.