prop · GI03117 · 1995-01-01 00:00:00 — Transport inom gemenskapen av levande djur av arter som upptas på den ovannämnda konventionsbilagan eller den ovannämnda delen av förordningsbilagan kräver också tillstånd. Det finns vissa möjligheter för medlemsstaterna att vidta strängare åtgärder än de som fastställs i förordningen, bl.a. för att bevara inhemska arter och arter i ursprungslandet. De valprodukter vars handel regleras genom CITES importregleras i genom förordningen (1975:542) om tillämpning av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (den svenska CITES-förordningen). Importreglering av andra valprodukter till saknas. har inte heller någon importreglering motsvarande fotsaxförord- ningen. EG:s förordning (EEG) nr 3626/82 har utformats så att EG:s medlemsstater genom att uppfylla förordningen även uppfyller CITES. På samtliga de områden där EG-förordningens regler är strängare än den svenska nuvarande lagstiftningen kommer således medlemsskapet i EU att innebära en förstärkning av skyddet för CITES-arterna. Det är lämpligt att för handel med stater som inte är medlemmar i (tredje land) behålla de bestämmelser om krav på tillstånd som finns i den svenska CITES-förordningen, eftersom dessa i vissa fall är strängare än EG:s motsvarande bestämmelser. I avsaknad av gränskontroller inom EU bör kraven på tillstånd i den svenska CITES-förordningen inte gälla för införsel från eller reexport till andra medlemsstater. Det är dock angeläget att även som medlem i EU kan kontrollera och begränsa hanteringen i av levande djur av en CITES-reglerad art. En sådan begränsning möjliggörs genom den nu föreslagna lagen om åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter. Med beaktande av remisskritiken finner regeringen att promemorians förslag om att införa ett generellt krav på handelstillstånd beträffande levande djur av de arter som är upptagna på CITES bilaga II och III inte bör genomföras. När blir medlem i EU bör reglerna i den svenska CITES-förordningen föras över till en förordning under den föreslagna lagen. Konventionen behöver inte inkorporeras genom den nya förordningen eftersom CITES genom förordning (EEG) nr 3626/82 vid ett EU-medlemskap blir gällande rätt i . Bestämmelserna i förordning (EEG) nr 3626/82 om krav på tillstånd för handel, kommersiell förevisning och transport inom gemenskapen av vissa CITES-arter medför att ett tillsynssystem för sådan hantering måste införas i . Vidare fordras bl.a. särskilda ansvarsbestämmelser för att brott i mot EG-förordningen skall kunna beivras. Genom att låta tillsyns-, ansvars- och förverkandebestämmelserna i den nya lagen omfatta även EG-förordningen tillgodoses dessa krav. De bestämmelser som krävs för att skall uppfylla bestämmelserna i direktiv /129/EEG om import till medlemsstaterna av skinn från vissa sälungar och produkter av sådana skinn kan meddelas i en svensk förordning med stöd av bestämmelser i den föreslagna nya lagen. 5.3 Tillsyn och påföljd Regeringens förslag: I lagen införs nödvändiga till- synsbestämmelser. Tillsynen över efterlevanden av lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Straffbestämmelserna i lagen utformas i enlighet med vad som gäller för motsvarande eller liknande brott i naturvårdslagen (1964:822) och jaktlagen (1987:259). Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har överlag ingen erinran mot promemorians förslag. påtalar att det kan finnas skäl att överväga om inte bostaden eller del av bostaden bör ingå i utrymmen som tillsynsmyndigheten får inspektera, men styrelsen godtar att en sådan lösning inte väljs . föreslår att tillsynsmyndigheten får begära verkställighet hos polisen samt en skärpning av straffsatserna. tillstyrker de förslag i promemorian som gäller in- och utförsel av varor. Skälen för regeringens förslag: Tillsyn över efterlevnaden av lagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen bör utövas av förutom när det gäller in- eller utförsel av varor där tillsyn och kontroll redan nu utövas av tullmyndigheten och . För tillsynen bör en tillsynsmyndighet få tillträde till område, fordon, fartyg, lokaler och andra utrymmen som används vid yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte bedriven hantering eller som omfattas av tillstånd enligt den nya lagen. En viktig del i tillsyn blir kontrollen av de förteckningar över i verksamheten mottagna djur och växter som skall upprättas. Lagrådet har påtalat att den i lagrådsremissen föreslagna paragrafen bör utformas så att det klart framgår vem som har den berörda skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar. Lagrådets förslag utmynnar i att skyldigheten skall gälla för den som yrkesmässigt eller i förvärvsyfte tar sådan befattning med djur eller växter som avses i 1 §. Som framgår av vad som sagts under avsnitt 5.1 och som framgår av den nya lagens inledande paragraf är avsikten att befattningen med vilt levande skyddade djur och växter i flera fall skall kunna kräva tillstånd. Tillståndskravet behöver inte med nödvändighet vara knutet till en yrkesmässig verksamhet. Alla som har tillstånd för att ta befattning av de skyddade djuren eller växterna måste kunna kontrolleras. Regeringen anser följaktligen att paragrafen måste formuleras något vidare än vad Lagrådet föreslagit. I vissa fall kommer samma myndighet att ha hand om såväl tillsynen som tillståndsfrågor. I och för sig skulle det vara bättre om tillsyns- och tillståndsfrågorna låg på olika myndigheter. En sådan ordning är ägnad att inge förtroende för prövningsmyndighetens opartiskhet. Emellertid får man räkna med att de kunskaper som behövs för båda uppgifterna finns samlade hos en och samma myndighet. Vidare står begränsade resurser till förfogande och dessa måste utnyttjas på bästa sätt. Detta leder till slutsatsen att en och samma myndighet kan bli aktuell som såväl tillstånds- som tillsynsmyndighet. Inom varje länspolismyndighet finns en polisman som är kontaktperson i s.k. CITES-frågor. Som påtalat är det lämpligt att den särskilda kompetens den berörda polispersonalen tillägnat sig tas till vara. Det kan lämpligen ske genom att tillsynsmyndigheten får begära verkställighet hos polisen när det gäller beslut som avser tillträde till områden m.m. Regeringen anser att brott mot föreskrifter om sådan hantering som meddelats med stöd av den föreslagna lagen bör, som även föreslagits i promemorian, anses vara så allvarligt att fängelse skall ingå i straffskalan. Reglerna om husrannsakan i 28 kap. blir därmed tillämpliga i samband med förundersökning av brottet. Om brott mot hanterings- eller förvaringsföreskrift avser exemplar av hotad, sällsynt eller värdefull art eller skett vanemässigt eller i större omfattning bör brottet kunna bedömas som grovt och föranleda fängelsestraff . Dessa strafföreskrifter överensstämmer med dem i naturvårdslagen och jaktlagen. I de fall misstanke om brott föreligger så finns, som ovan påpekats, möjlighet till husrannsakan. Lagrådet har med anledning av de föreslagna straffbestämmelserna anfört bl.a. följande. "Lagrådet har inte möjlighet att bedöma hur omfattande de föreskrifter som avses meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 § kommer att bli. Vad som sägs i 1 § andra stycket om föreskrifter avseende förbud mot åtgärder samt tillstånd och andra villkor för åtgärder avses dock endast utgöra exempel på föreskrifter som omfattas av bemyndigandet. Man synes därför få räkna med att föreskrifter kommer att meddelas även i andra hänseenden. Av vad sagts framgår att straffbestämmelsen i första stycket punkt 1 i förevarande paragraf omfattar samtliga åtgärder som innebär åsidosättande av föreskrifter, vilka meddelats med stöd av delegationsbestämmelsen i 1 §; här bortses från ringa fall av överträdelser. Mot bakgrund av det tidigare anförda ifrågasätter Lagrådet om inte det föreslagna straffansvaret går för långt." Lagrådet framför liknande synpunkter beträffande EG-förordningen nr 3626/82. Alla föreskrifter som utfärdas med stöd av den nya lagen eller ifrågavarande bestämmelser i nr 3626/82 bör givetvis inte, som Lagrådet antyder, straffbeläggas. Det är överträdelse av föreskrifter och tillståndsvillkor beträffande själva befattningen med de skyddade djuren eller växterna eller vad som i övrigt i denna del anges i 1 § som bör straffbeläggas. Genom att i paragrafen införa en begränsning av kriminaliseringen till de åtgärder som angivits i föreskrifter och tillståndsvillkor tillgodoses den av Lagrådet efterfrågade preciseringen. Vissa av de förfaranden med däggdjur och fåglar som blir straffbelagda med stöd av den föreslagna lagen är också att betrakta som jakthäleri enligt 46 § jaktlagen. För att undvika lagkonkurrens bör i 46 § jaktlagen införas en bestämmelse om att ansvar för jakthäleri (eller grovt jakthäleri) inte skall dömas om gärningen är belagd med straff i den nya lagen. Detsamma gäller på motsvarande sätt för den föreslagna bestämmelsen i naturvårdslagen, om obehörig befattning med skyddade djur och växter. I promemorian har inte gjorts något undantag för lindrigare oaktsamhetsbrott. Regeringen anser att en sådan bestämmelse bör införas. Det medför att oaktsamma handlingar som i sig kan vara ursäkliga inte skall medföra något straff. Regeringens förslag: Om någon har begått brott som avses i lagen skall djur, växter, ägg, rom eller bon eller produkter av djur eller växter kunna förklaras förverkade. Även fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som använts eller medförts vid brott som avses i lagen skall kunna förklaras förverkade. I stället för egendom kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Promemorian förslag: Förslaget i promemorian Regler om handel med skyddade djur- och växtarter m.m. överensstämmer i stort med regeringens förslag vad gäller möjligheterna att förverka hanterad eller förvarad egendom. I promemorian lämnades dock inte något förslag angående förverkande av brottshjälpmedel. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har påtalat behovet av att kunna förverka hjälpmedel, särskilt fortskaffningsmedel, som använts vid eller medförts vid brott mot den föreslagna lagen. Skälen för regeringens förslag: Förverkande av egendom är en s.k. särskild rättsverkan av brott och inte en del av påföljden. De grundläggande bestämmelserna om förverkande finns i 36 kap. . Bestämmelserna om förverkande är alltid tillämpliga vid brott enligt . Även inom specialstraffrätten kan dock i många fall förverkande ske. Som huvudregel krävs i sådana fall att det i den ifrågavarande specialstraffrättsliga författningen finns bestämmelser om detta. Utan sådana bestämmelser kan dock förverkande ske enligt 36 kap. 3 och 4 §§. I olika miljörättsliga lagar finns föreskrifter om förverkande dels av utbyte av brott, dels av olika slag av egendom som varit föremål för brott, dels i något fall av hjälpmedel vid brott. I 49 § jaktlagen finns t.ex. bestämmelser om förverkande av jaktredskap, fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som använts eller medförts vid jaktbrott. Den nu föreslagna lagen avser att skydda hotade djur- och växtarter. De förbud och föreskrifter som kommer att uppställas med stöd av lagen avser således särskilt skyddsvärda intressen. Vissa arter kan genom att ytterligare ett eller ett fåtal exemplar försvinner ur naturen nå den avgörande försvagning av beståndet att arten inte längre överlever. Det skulle framstå som stötande att någon som begår brott mot lagen kan räkna med att få behålla ett exemplar som tillhör en art som skall skyddas av lagen. Förverkandereglen i denna del bör utformas så att förverkande kan ske om det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelsen överensstämmer i denna del därmed med bestämmelsen i 36 kap. 1 § . Flera remissinstanser har påtalat att det förekommer att exemplar eller ägg av djur av skyddade arter på beställning genom t.ex. boplundring tas om hand och i specialbyggda värmelådor transporteras ut ur landet. I vissa fall sker transporten i speciellt iordningställda bilar där t.ex. sådana lådor byggts in. Denna hantering är i vissa fall mycket lönsam eftersom exemplar av de djurarter som här åsyftas ofta betingar ett högt pris på den utländska marknaden. Vid utformande av en förverkanderegel måste bl.a. bestämmelsens rent brottsförebyggande syfte beaktas. Ett fordon som används vid sådan illegal hantering som här avses är ofta bara inte ett hjälpmedel utan kan också vara en förutsättning för denna hantering. Det förefaller troligt att risken för ett förverkande av ett fordon som använts vid brott som här avses kommer att verka avhållande för gärningsmannen. Regeringen delar således den av dessa remissinstanser framförda uppfattningen att en möjlighet att förverka fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel som använts eller medförts vid brott mot den nu föreslagna lagstifningen kan bidra till att minska den hantering som här omnämns. Regeln bör utformas med den ovannämnda bestämmelsen i jaktlagen som förebild. 5.5 Fredande av däggdjur och fåglar Regeringens bedömning: Någon lagändring behövs inte för att skall uppfylla gällande internatio- nella avtal om fredande av vilda däggdjur och fåglar (vilt) på svenskt territorium. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att invända mot den bedömning som görs i promemorian. Emellertid påtalar flera remissinstanser, däribland , att det vid en eventuell ändring i jaktförordningen och dess bilagor avseende skyddsjakt noga måste övervägas vad som framgår av olika konventioner. Skälen för regeringens bedömning: Grundregeln enligt 3 § jaktlagen är att allt vilt är fredat året om. Frågan om fredandebestämmelserna i den svenska jaktlagstiftningen står i överensstämmelse med de internationella avtalen gäller därför närmast de undantag från fredningen som medges. Vissa möjligheter till undantag från fredning framgår direkt av jaktlagens 7 - 9 §§. Dessa undantagsbestämmelser som huvudsakligen reglerar viss skadeförebyggande jakt får anses stå i överensstämmelse med de internationella avtal som f.n. har åtagit sig att följa. Övriga undantag från jaktlagens grundregel om fredande av vilt regleras i jaktförordningen. Inom pågår en översyn av jaktlagens bestämmelser för att se om dessa behöver ändras i anledning av att huvuddelen av fågeldirektivets och art- och habitatdirektivets bestämmelser blir tilllämpliga när blir medlem i EU. 5.6 Skydd för däggdjur och fåglar utanför territorium Regeringens förslag: Jaktlagen (1987:259) skall i särskilt angivna fall gälla även inom eko- nomiska zon samt vid jakt från svenska fartyg eller luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen. Vilt levande däggdjur och fåglar skall enligt jakt- lagen vara fredade inom ekonomiska zon. Svensk domstol skall vara behörig att pröva ansvar för brott mot jaktlagen inom ekonomiska zon. Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om förbud eller särskilda villkor för jakt från svenska fartyg och luftfartyg på det fria havet utanför den ekonomiska zonen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. tillstyrker att jaktlagstiftningen utvidgas till att gälla även i svensk ekonomisk zon samt vid jakt från svenskt fartyg och luftfartyg på det fria havet utanför zonen i de fall som anges särskilt. anser att det är förvånande att förbudet mot att med uppsåt fånga och döda småvalar inte direkt införs i lagen. Skälen för regeringens förslag: Till valfångskonventionen finns anvisningar som är en integrerad del av konventionen. Anvisningarna innehåller bl. a. bestämmelser om vilka arter som skall vara fridlysta, tid då valfångst är tillåten, farvatten där valfångst är tillåten respektive förbjuden, minimistor- lekar för olika arter samt tid och metoder för och omfånget av valfångsten. Varje fördragsslutande regering skall vidta lämpliga åtgärder för att trygga tillämpningen av konventionens bestämmelser och för bestraffning av brott mot dessa. Åtal för brott mot konventionen skall väckas i den stat under vars jurisdiktion överträdelsen faller. En konventionspart får meddela tillstånd för medborgare i landet att i vetenskapligt syfte jaga val. Sådan jakt är undantagen från konventionens jaktbestämmelser. Enligt bilagan till överenskommelsen om bevarandet av småvalar i och , småvalsavtalet, skall parterna bemöda sig om att genom lagstiftning uppnå dels ett förbud i den nationella lagstiftningen mot att uppsåtligt fånga och döda småvalar, dels en skyldighet att släppa alla småvalar som fångats levande och oskadade. Åtgärder för att tillämpa dessa regler skall vidtas på nationell nivå. När valar befinner sig på svenskt territorialvatten är djuren fredade enligt 3 § jaktlagen och valfångst att betrakta som jaktbrott eller grovt jaktbrott. får genom föreskrifter eller beslut i det enskilda fallet ge tillstånd till jakt efter annars fredade djur för vetenskapliga behov, under- visningsändamål eller annat särskilt ändamål.Genom bestämmelserna i lagen (1992:1140) om ekonomiska zon omfattas bl.a. skydd för och bevarande av den miljön och utnyttjande av naturtillgångar inom ekonomiska zon av svensk jurisdiktion. Gällande svensk reglering är inte fullt tillräcklig för att skall uppfylla fredningsåtagandet i småvalsavtalet. Därför bör det geografiska tillämpningsområdet för jaktlagens fredningsbestämmelse beträffande valar utvidgas till avse även ekonomiska zon. Med tanke på den ovannämnda bestämmelsen i lagen om ekonomiska zon bör bestämmelsen i jaktlagen ges ett sådant utvidgat tillämpningsområde beträffande allt vilt. Regeringen föreslår vidare att en ändring görs i jaktlagen för att alltid möjliggöra lagföring av i ej bosatta personer som bryter mot en sådan fredningsbestämmelse i den ekonomiska zonen. I jaktlagen bör införas en bestämmelse om att svensk domstol skall vara behörig att behandla mål om brott mot lagen även om domsrättsreglerna i 2 kap. 2 och 3 §§ inte är tillämpliga. Vidare bör i jaktlagen införas en bestämmelse som utpekar behörig domstol vid brott mot lagen eller mot föreskrift meddelad med stöd av lagen då brottet förövats inom den ekonomiska zonen. I likhet med vad som anges i lagen (1992:1140) om ekonomiska zon bör som behörig domstol utpekas den tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet förövades. För att uppfylla valfångstkonventionens åtagande bör, utöver ovan föreslagna fredningsbestämmelse inom ekonomiska zon, även jakt från svenskt fartyg på eller luftfartyg över det fria havet utanför ekonomiska zon regleras. För att möjliggöra detta bör regeringen bemyndigas att meddela före- skrifter om förbud eller särskilda villkor för sådan jakt. () har beslutat att all valjakt skall vara förbjuden. Med stöd av det föreslagna bemyndigande kan ett förbud mot valjakt införas i jaktförordningen. Regeringen avser att återkomma i annan ordning i denna fråga. Framtida beslut av IWC kan föranleda andra ändringar i jaktförordningen. Genom att införa dessa författningsförändringar kan lagföring ske vid svensk domstol och efter svensk lag i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. brotts- balken om svensk strafflags tillämplighet i rummet och i 19 kap. rättegångs- balken om laga domstol. 5.7 Fångstmedel och fångstmetoder Regeringens förslag: Ett generellt förbud mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel införs i jakt- lagen (1987:259). Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot den föreslagna lagändringen. Några remissinstanser, däribland , invänder mot den i promemorian föreslagna ändringen i jaktförordningen om att inte tillåta användningen av ficklampa vid jakt efter grävling eller mård. Beträffande förbudet mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel framhåller förbundet med skärpa att någon omvärdering av begreppet jakt inte får ske. Bakgrunden härtill är bl.a. att motordrivna fortskaffningsmedel används vid utsättning, vittjning och kontroll av fångstredskap. Skälen för regeringens förslag: Enligt skall det vara för- bjudet, vid jakt efter vilda djur som anges i konventionens bilaga II eller III, att använda icke selektiva metoder och alla andra metoder som lokalt kan leda till att populationen av någon art försvinner eller blir allvarligt störd. I bilagorna anges ett stort antal vilda däggdjur, de flesta vilda fåglar och samtliga vilda kräldjur och amfibier. Bilaga IV innehåller förbjudna medel och metoder för dödande, infångande samt andra former av utnyttjande av däggdjur och fåglar. I bilagan upptas snaror, bandspelare, vissa elektriska anordningar, konstgjorda ljuskällor, bländande föremål, anordningar för att lysa upp bytet, elektroniska kikarsikten för mörkerjakt, sprängämnen, nät, fällor, gift och förgiftat eller bedövande bete, halvautomatiska eller automatiska vapen vars magasin kan laddas med mer än två patroner, luftfartyg och motordrivna fortskaffningsmedel i rörelse. Det är också förbjudet att använda blinda eller vingklippta levande fåglar som lock- bete samt att använda lim och krokar. Förbudet mot fågelfångst med snara gäller inte vid fångst av ripor norr om 58:e breddgraden nordlig bredd. Fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet innehåller förbud mot i stort sett samma jaktmedel och jaktmetoder som upptas i bilaga IV till Bernkonven- tionen. I regleras jaktmedel och jaktmetoder i 30, 31 och 52 §§ jaktlagen. Vid jakt får användas endast de vapen och jaktmedel i övrigt som regeringen eller en myndighet föreskriver. I jaktförordningen finns vissa bestämmelser om jaktmedel samt bemyndigande för att utfärda ytterligare före- skrifter om jaktmedel. Vidare fårNaturvårdsverket enligt jaktförordningen med- dela föreskrifter om t.ex. tillstånd eller andra begränsningar för fångstred- skap och om vilka ytterligare jaktredskap som får användas. meddelar genom jaktkungörelsen närmare föreskrifter om fångstredskap och andra jaktmedel. Inom pågår arbete med att se över frågan om fångstmedel och fångstmetoder. Regeringen avser att återkomma i annan ordning i denna fråga. Enligt 31 § jaktlagen får jakt med skjutvapen inte ske från motordrivna fortskaffningsmedel. Förbudsbestämmelserna i de internationella avtalen omfattar dock även annan jakt än jakt med skjutvapen, t.ex. jakt med pilbåge eller med nät. Även om dessa jaktmetoder inte är tillåtna i bör, för att tillgodose EG-reglerna på området, orden "med skjutvapen" uteslutas ur lagtexten. Därigenom införs ett generellt förbud mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel. har påtalat att den jakt som bedrivs med särskilda fångstredskap i vissa fall kräver att man kan använda motordrivna fortskaffningsmedel. Detta för att man skall kunna sätta ut, kontrollera och vittja redskapen. Den föreslagna ändringen avser inte att ta bort dessa möjligheter. Beträffande kräldjur, amfibier och ryggradslösa djur saknas i svensk lag- stiftning någon direkt reglering av fångstmedel och fångstmetoder. Om det är fara att en sådan djurart kan komma att försvinna får regeringen eller myndighet enligt nuvarande 14 § andra stycket naturvårdslagen meddela förbud att inom landet eller del av landet döda eller fånga vilt levande djur av den arten. En myndighet som meddelat sådant förbud får enligt naturvårdsförordningen i särskilda fall medge undantag från förbudet. Detta innebär att den myndighet som beviljar undantag från fredning kan, om behov därav föreligger, som villkor för undantaget föreskriva att vissa fångstmedel eller fångstmetoder skall användas. Inom pågår en översyn av naturvårdsförordningen inför ett svenskt EU-medlemskap. 5.8 Fredande av vilda växter samt kräldjur, amfibier, fiskar och ryggradslösa djur Regeringens förslag: I naturvårdslagen (1964:822) införs en bestämmelse som ger möjlighet att freda vilt levande exemplar av en djurart eller växtart om det krävs för att uppfylla internatio- nella åtaganden. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.