prop · GI0397 · 1995-01-01 00:00:00 — Sanktionerna omfattar krigsmateriel samt petroleum- och petroleumprodukter och innebär att dessa varor endast får införas till vid sådana platser som meddelat FN:s generalsekreterare. Införlivandet av resolutionen i gemenskapen skedde genom rådets förordning (EEG) nr 2967/93 av . Därigenom infördes med åberopande av artikel 113 sanktioner såvitt avser petroleum- och petroleumprodukter. Vad gäller vapenembargot överlämnades till medlemsstaterna att vidta nationella åtgärder. Enligt artikel 4 i förordningen skall medlemsstaterna bestämma de påföljder som skall tillämpas för överträdelse av bestämmelserna i förordningen. såvitt avser områden under bosnisk- serbiska styrkors kontroll antog resolution nr 942 (1994) om skärpning av sanktionerna mot områden i under bosnisk-serbiska styrkors kontroll. Sanktionerna riktar sig mot alla juridiska personer som har anknytning till och alla fysiska och juridiska personer som har aktiviteter i dessa områden. För dessa förbjuds alla ekonomiska aktiviteter och förordas en frysning av deras tillgångar. Vidare förbjuds alla finansiella och icke-finansiella tjänster samt viss sjöfart. Undantag görs för livsmedel, varor avsedda för endast medicinskt bruk och varor avsedda för väsentliga humanitära ändamål, dock under kontroll av FN:s säkerhetsråds sanktionskommitté. Resolutionen har införlivats i gemenskapen genom rådets förordning (EG) nr 2471/94 av . Genom denna införs, med åberopande av artiklarna 228a och , alla de sanktioner som innefattas i resolutionen. Förordningen reglerar därigenom även frysning av tillgångar och förbud mot tillhandahållande av såväl finansiella som icke-finansiella tjänster. Enligt artikel 13 i förordningen skall medlemsstaterna bestämma de påföljder som skall tillämpas för överträdelse av bestämmelserna i förordningen. 7 och EG:s sanktioner Som framgått av tidigare avsnitt införlivas FN:s säkerhetsråds sanktioner i gemenskapen så långt dess kompetens sträcker sig genom rådsförordningar. Dessa är direkt tillämpliga i varje medlemsstat och någon nationell lagstiftningsåtgärd är inte tillåten i de frågor som regleras av förordningarna. Som också framgått täcker förordningarna inte alla delar av säkerhetsrådets sanktioner. Nationella lagstiftningsåtgärder är därför erforderliga. Så är t.ex. fallet vad gäller vapenembargo. Genom har gemenskapskompetensen utökats så att den nu omfattar t.ex. frysning av tillgångar och alla tjänster, såväl finansiella som icke-finansiella. Däremot omfattas inte allmänna straffrättsliga bestämmelser, vilket är en exklusiv nationell kompetens. Dock finns i förordningarna artiklar som anmodar varje enskild medlemsstat inom gemenskaperna att bestämma de påföljder som skall införas för överträdelser av bestämmelserna. Vidare finns det i rådets förordning (EEG) nr 990/93 av mot artiklar som anmodar medlemsstaternas behöriga myndigheter att beslagta egendom som kan vara föremål för brott och vidare en föreskrift till medlemsstaterna att dessa vid fastställt brott mot sanktionsbestämmelserna får förverka egendomen. Det nu nämnda visar på behovet av svenska kompletterande bestämmelser. Dessa kräver lagform. Vid ett svenskt medlemskap i kommer de förordningar som då är i kraft att bli gällande i , enligt regeln att en förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Det åligger medlemsstaterna att försäkra sig om att deras medborgare respekterar EG-rätten. Detta följer bl.a av solidaritetsprincipen i artikel 5 i : "Medlemsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av detta fördrag eller av åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner." är vidare förpliktat att administrera gemenskapsrätten med samma omsorg som gäller för genomförande av svensk lagstiftning. Denna förpliktelse följer alltså av artikel 5 men den framgår också av själva förordningstexterna. Det ankommer på medlemsstaterna själva att besluta om medlen för att beivra brott. kan alltså i princip själva välja vilken typ av sanktioner det bör bli fråga om och omfattningen av sanktionen i fråga. Det är emellertid viktigt att det inte uppstår inkonsekvenser i det svenska straff- och sanktionssystemet. har fastställt allmänna principer som den anser bör gälla som grund för medlemsstaternas val av sanktioner. Medlemsstaterna skall se till att överträdelser av gemenskapsrätten sanktioneras i enlighet med liknande materiella och processuella bestämmelser som gäller för överträdelser av nationell rätt av samma slag. Under alla omständigheter skall sanktionerna enligt domstolen vara effektiva och stå i rimlig proportion till överträdelsen och ha avskräckande effekt. Det kan också nämnas att det är en förpliktelse som har gentemot FN och säkerhetsrådets bindande resolutioner om sanktioner. Som exempel kan nämnas resolution nr 820 (1993) om sanktioner mot "" () punkt 19 som direkt uppmanar medlemsstaterna i FN att vidta rättsliga åtgärder mot personer och företag som överträder resolutionens bestämmelser och att ådöma lämpliga påföljder. Överträdelser av bestämmelserna i de förordningar om sanktioner som är i kraft i är också straffsanktionerade. 8 Ansvarsbestämmelser m.m. till EG:s förordningar om sanktioner Regeringens förslag: Påföljdsbestämmelserna i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktio- ner görs tillämpliga på EG:s förordningar om eko- nomiska sanktioner som utfärdats med anledning av beslut eller rekommendation som antagits av i överensstämmelse med FN:s stadga. Regeringen skall i ge till känna beteckningarna på dessa förordningar. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som framgått av avsnitt 7 kräver ett svenskt medlemskap i att överträdelser av förbud i rådsförordningar om ekonomiska sanktioner beivras med svenska bestämmelser om påföljder. Enligt allmänna principer skall överträdelser av gemenskapsrätten sanktioneras i enlighet med liknande materiella och processuella bestämmelser som gäller för överträdelser av nationell rätt av samma slag, så att det inte skall uppstå inkonsekvenser i strafftillämpningen. För svensk del regleras överträdelser mot sanktionsbestämmelserna av 11 § lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner (sanktionslagen). 11 § första stycket sanktionslagen lyder: "Den som bryter mot förbud som har meddelats med stöd av 3-8 §§ döms, om gärningen skett uppsåtligen till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Har gärningen skett av grov oaktsamhet, döms till böter eller fängelse . I ringa fall skall inte dömas till ansvar." Motiven för ansvarsbestämmelserna finns i prop. 1971:77 med förslag till lag om vissa internationella sanktioner, m.m., s. 89-92. Paragrafen är ett s.k. blankettstraffbud som får sitt innehåll genom de regler den hänvisar till. Dessa regler återfinns i de enskilda regeringsförordningarna som införts med tillämpning av lagen. Då EG:s rådsförordningar har samma grund som de svenska sanktionsbestämmelserna, dvs. av beslutade eller rekommenderade ekonomiska sanktioner, är det en naturlig följd att straffbestämmelserna till dessa har samma innehåll som det som redan gäller för vår nationella reglering. När det gäller den närmare utformningen av straffbestämmelserna kan följande sägas. Den nuvarande svenska regleringen är uppbyggd för att de åtgärder snabbt skall kunna vidtas som påkallas av FN:s säkerhetsråds beslut eller rekommendationer om ekonomiska sanktioner. Regeringen ges möjligheten att agera snabbt med stöd av sanktionslagen. Genom hänvisningen i sanktionslagens nuvarande straffbestämmelse till lagens materiella bestämmelser, på vilka de enskilda sanktionsförordningarna bygger, anknyts till de bestämmelser som kan komma att tillämpas i det enskilda fallet. Det innebär också att de enskilda sanktionsförordningarna redan från det de trätt i kraft är straffsanktionerade. För de EG:s förordningar som grundas på säkerhetsrådets beslut och rekommendationer gäller också att de kan beslutas snabbt och därigenom uppstår samma behov av att straffbestämmelser finns nationellt som förordningen träder i kraft. Ett sätt att tillmötesgå detta är att för varje förordning om ekonomiska sanktioner som kräver nationella straffbestämmelser utfärda sådana. En sådan ordning medför emellertid genom den tidsutdräkt som en riksdagsbehandling kan medföra, att straffbestämmelserna sannolikt inte kan träda i kraft med förordningen. Man vinner heller inget genom att i en generell straffbestämmelse ange samtliga de rådsförordningar om ekonomiska sanktioner som är i kraft. I sådant fall krävs nämligen nationella straffbestämmelser i förhållande till nya förordningar om ekonomiska sanktioner. Även här finns på grund av riksdagsbehandlingen risk för att straffbestämmelserna inte kan träda i kraft med förordningen. Om straffbestämmelsen däremot utformas med mönster från vad som redan gäller enligt 11 § sanktionslagen, kan kravet på snabbhet uppfyllas.De svenska författningarna kungörs i och når därmed allmän spridning. EG:s rådsförordningar kungörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT). Den utkommer på alla medlemsländernas språk. Som sägs i prop. 1994/95:19 medlemskap i unionen, Del 1, s. 557, uppfylls det grundläggande rättssäkerhetskravet på publicering av för enskilda bindande normer av publiceringen i EGT. är det emellertid fråga om att göra straffbestämmelserna som innehåller fängelsepåföljd tillämpliga inte endast på redan beslutade förordningar med anledning av FN-sanktioner utan även på sådana framtida förordningar. Dessa förordningar kan av naturliga skäl inte räknas upp i lagen då de ännu inte är publicerade i EGT. Regeringen föreslog därför i lagrådsremissen att regeringen i skulle ge till känna vilka förordningar om ekonomiska sanktioner som beslutats och utfärdats av EG med anledning av beslut och rekommendationer av . Lagrådet har i detta hänseende i sitt yttrande anfört följande. Artikel 189 i föreskriver att EG:s förordningar har allmän giltighet, är i alla delar bindande och är direkt tillämpliga i varje medlemsstat. EG:s förordningar offentliggörs i EGT och ett kungörande av en EG-förordning på detta sätt får samma rättsverkningar i som ett kungörande av en svensk författning i SFS. Det är också förbjudet för medlemsstaterna att implementera EG-förordningar till nationell rätt genom någon form av normgivning. Enligt Lagrådets mening är därför förslaget om tillkännagivande ägnat att inge betänkligheter. Det ger först och främst en felaktig bild av EG-rätten och för tankarna till att EG-förordningar skall eller kan implementeras till svensk rätt genom nationell lagstiftning. Dessutom leder stycket till tveksamhet om när straffbestämmelserna i paragrafen kan tillämpas i det fall att kungörandet av nya EG-förordningar i SFS kommer senare än kungörandet i EGT. Bestämmelsen i 24 kap. 9 § om straffrihet för den som begår en straffbar gärning i villfarelse rörande dess tillåtlighet gäller nämligen bl.a. om fel förekommit vid kungörandet. Lagrådet föreslår därför att stycket om tillkännagivande utgår. Lagrådet har härutöver föreslagit vissa ändringar av redaktionell natur. Regeringen gör med anledning av vad Lagrådet uttalat följande bedömning. Vid ett svenskt medlemskap i kommer EG-förordningar att bli direkt tillämpliga i . EG-förordningar kungörs i EGT. Som Lagrådet angett i sitt yttrande får ett kungörande i EGT samma rättsverkningar i som ett kungörande av en svensk författning i SFS. Det föreslagna tillkännagivandet är emellertid inte att jämställa med ett sådant kungörande som avses i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Regeringen är väl medveten om att det, såsom Lagrådet också angett, är förbjudet för medlemsstaterna att införliva EG-förordningar med nationell rätt genom någon form av normgivning. Ett sådant tillkännagivande som regeringen föreslagit innebär emellertid inte någon normgivning utan endast att det i tas in en upplysning till en vid krets av berörda om beteckningarna på det slag av EG-förordningar som beskrivs i straffbestämmelsen. Detta eftersom det inte är möjligt att direkt i lagen ange beteckningarna på de aktuella rådsförordningarna. Det finns skäl att betona att det är den nu aktuella lagregleringens karaktär och konstruktion som kan anses motivera det särskilda kravet på information. EG-förordningarna kommer genom ett sådant tillkännagivande varken att införlivas med svensk rätt eller kungöras i . Syftet med straffbestämmelsen är således att den, oberoende av regeringens tillkännagivande, skall vara direkt tillämplig på brott mot förbud som meddelats i det slag av EG-förordningar som är beskrivna i 11 § andra stycket i propositionens lagförslag. Regeringen kan emellertid instämma i vad Lagrådet uttalat så tillvida att bestämmelsen såsom den formulerats i lagrådsremissen kan vålla missförstånd. För att undvika att bestämmelsen tolkas på det sättet att straffbestämmelsens tillämpning på förbud i nämnda EG-förordningar är villkorad av regeringens tillkännagivande, bör den formuleras om och tas in som lagens sista paragraf. Den lagtekniska lösningen som föreslås innebär att även straffbestämmelsen för förordningarna inarbetas i sanktionslagens straffbestämmelse. Det finns därmed en enda straffbestämmelse för hela det ekonomiska sanktionsområdet. Det kan i sammanhanget också nämnas att varje enskild förordning om ekonomiska sanktioner ofta kräver någon form av nationella kompletterande föreskrifter. Dessa kan utfärdas av regeringen med stöd av bemyndigandena i sanktionslagen. I sådana föreskrifter kan hänvisas till den aktuella förordningen. I sanktionslagen finns i 12 och 13 §§ bestämmelser om förverkande på grund av brott mot lagen. Motiven för dessa bestämmelser finns i prop. 1971:77 med förslag till lag om vissa internationella sanktioner, m.m., s. 92-93. Det får anses vara lika angeläget att möjligheten till förverkande finns även på grund av brott mot sanktioner beslutade av EG. Det finns dessutom i en nu gällande förordning om ekonomiska sanktioner en bestämmelse om att medlemsstaterna får besluta om förverkande i fall av konstaterade överträdelser av förordningen. Genom att låta bestämmelserna i 12 och 13 §§ även omfatta förordningarna om ekonomiska sanktioner tillgodoses krav på sådan åtgärd. Det föreslås därför en sådan lagändring. Med hänsyn till att bestämmelserna, såvitt kan bedömas, måste kunna sättas i kraft bör ärendet avgöras skyndsamt av . Motionstiden bör därför förkortas . 9 Befogenhet för att använda tvångsmedel m.m. i fråga om brott mot bestämmelserna i förordningar om sanktioner Regeringens förslag: Bestämmelserna i 13-19 §§ lagen (1960:418) om straff för varusmuggling görs tillämpliga på brott mot sådana förbud i förordningar om ekonomiska sanktioner som mot- svarar de förbud som avses i 3 § eller 5 § 2 eller 5 lagen (1971:176) om vissa internationella sank- tioner. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Genom en lagändring i sanktionslagen (SFS 1989:51) gjordes reglerna i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling om förundersökning m.m., beslag, husrannsakan, kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning tillämpliga på brott mot förbud meddelade med stöd av sanktionslagen. Motiven för detta angavs i prop. 1988/89:22 om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner (s. 6). Där anges att det självfallet är av stor vikt att bestämmelserna efterlevs och att de myndigheter som har att svara för gränskontroll har erforderliga befogenheter för att effektivt övervaka bestämmelsernas efterlevnad. Reglerna innebär i korthet att tullmyndighet får inleda förundersökning (13 §). Vidare får tulltjänsteman bl.a. polismans rätt att gripa den som misstänks för brott (14 §) samt ta sådan egendom i beslag som kan antas vara förverkad (15 §). I 16 och 17 §§ anges under vilka förutsättningar åtal skall väckas för brott som föranlett beslaget och hur beslagtagen egendom skall omhändertas och förvaras. Slutligen får tulltjänsteman genom bestämmelserna i 18 och 19 §§ befogenhet att företa husrannsakan. Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning samt urinprovstagning får företas om det finns anledning att anta att någon som anträffas vid gräns- eller kustort eller ankommer till plats, med förbindelse till utlandet, har på sig gods som är underkastat beslag. Samma skäl som åberopas för införandet av dessa bestämmelser för brott mot förbud meddelade med stöd av sanktionslagen får anses föreligga även vid överträdelser av bestämmelserna i förordningar om ekonomiska sanktioner. Det är dessutom så att vissa av dessa förordningar föreskriver att bl.a. beslag skall kunna verkställas vid sådana överträdelser. Det föreslås därför en lagändring med detta innehåll. Förslag till lag om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner I avsnitten 8 och 9 har getts en allmän bakgrund till förslaget till författningsändringar. Paragrafens första och tredje stycken motsvarar med vissa redaktionella ändringar paragrafens nuvarande första och andra stycken. I ett nytt andra stycke görs en hänvisning till förbud i förordningar om ekonomiska sanktioner utfärdade med anledning av beslut som fattats eller rekommendationer som antagits av säkerhetsråd i överensstämmelse med stadga. Därigenom kommer förbuden i dessa förordningar att bli straffbelagda på samma sätt som motsvarande svenska förbud som utfärdats med stöd av sanktionslagen. Då det i båda fallen är fråga om sanktioner med samma ursprung, dvs. av beslutade eller rekommenderade ekonomiska sanktioner, bör strafflatituderna vara desamma. Motiven för den svenska straff- bestämmmelsen finns i prop. 1971:77 med förslag till lag om vissa internatio- nella sanktioner, m.m., s. 89-92. Dessa motiv har bärighet för båda de nu angivna situationerna. Det nya fjärde stycket motsvarar med vissa redaktionella ändringar nuvarande tredje stycke. 12 - 13 §§ Paragraferna innehåller regler om förverkande. Ändringarna innebär att bestämmelserna i sanktionslagen görs tillämpliga även på överträdelser av förbuden i EG:s förordningar om ekonomiska sanktioner. Paragrafen innehåller en regel om särskild åtalsprövning vid brott enligt lagen. Genom ändringen görs denna åtalsprövning tillämplig även på överträdelser av förbud i förordningar om ekonomiska sanktioner. Enligt paragrafen gäller bestämmelserna om bl.a. förundersökning, beslag, husrannsakan, kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling även i fråga om brott mot vissa förbud meddelade med stöd av sanktionslagen. Dessa förbud gäller bl.a. in- och utförsel av varor, lastning, lossning, transport och förvaring av varor samt uppdrag avseende sådana åtgärder. Ändringen innebär att samma bestämmelser i lagen om straff för varusmuggling görs tillämpliga på brott mot motsvarande förbud i förordningar om ekonomiska sanktioner utfärdade med anledning av beslut som fattats eller rekommendation som antagits av säkerhetsråd i överensstämmelse med stadga. Paragrafen är ny. Enligt denna skall regeringen i ge till känna vilka förordningar om ekonomiska sanktioner som har beslutats av Europeiska gemenskapen med anledning av beslut som fattats eller rekommenda- tioner som antagits av i överensstämmelse med FN:s stadga och beträffande vilka straffansvar därför gäller här i landet direkt enligt 11 § andra stycket. Förslag till lag om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner Härigenom föreskrivs att 11-14 och 16 §§ lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 11 §[4] Den som bryter mot Den som bryter mot förbud som har meddelats förbud som har meddelats med stöd av 3 - 8 §§ med stöd av 3 - 8 §§ döms, döms, om gärningen skett om gärningen skett uppsåtligen, till böter uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst eller fängelse i högst två eller, eller, om brottet är är grovt, till fängelse grovt, till fängelse i i högst . Har gärningen skett av grov gärningen skett av grov oaktsamhet, döms till oaktsamhet, döms till böter eller fängelse i böter eller fängelse . ringa fall skall inte dömas till ansvar. För anstiftan av eller Till ansvar skall inte medhjälp till gärning dömas i ringa fall. Till som avses i första ansvar skall inte heller stycket döms inte till dömas för anstiftan av ansvar. eller medhjälp till gärningar som avses i denna paragraf. Det som sägs i första och andra stycket gäller också den som bryter mot förbud i förordningar om ekonomiska sanktioner som har beslutats av Europeiska gemenskapen och utfärdats med anledning av sådana beslut eller rekommendationer som avses i 1 § första I den mån det påkallas stycket. med anledning av beslut Regeringen skall i eller rekommendation Svensk som avses i 1 § första författningssamling ge stycket eller samarbete till känna, vilka som avses i 1 § andra förordningar som avses i stycket kan regeringen tredje stycket. förordna att en svensk Regeringen kan medborgare, som utom förordna att en svensk riket har begått brott medborgare, som som avses i denna utomlands har begått paragraf, skall dömas brott som avses i denna efter denna lag och vid paragraf, skall dömas svensk domstol, även om efter denna lag och vid 2 kap. 2 eller 3 § svensk domstol, om det inte är föranleds av ett beslut tillämplig och utan eller en rekommendation hinder av 2 kap. 5 a § enligt 1 § första stycket första och andra eller av samarbete styckena nämnda balk. enligt 1 § andra stycket. Detta gäller även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig och 2 kap. 5 a § första och andra styckena den balken är tillämpliga. Utbyte av brott enligt Utbyte av brott enligt denna lag skall 11 § skall förklaras förklaras förverkat, om förverkat, om det inte är det ej är uppenbart uppenbart obilligt. Egendom som använts så- Egendom som använts såsom som hjälpmedel vid brott hjälpmedel vid brott enligt denna lag eller enligt 11 § eller som som frambragts genom frambragts genom sådant sådant brott kan brott kan förklaras förklaras förverkad, om förverkad, om det är det är påkallat till påkallat till förebyggande förebyggande av brott av brott eller eljest eller eljest särskilda särskilda skäl föreligger. Det- Detsamma gäller egendom samma gäller egendom med vilken tagits med vilken tagits befattning som utgör befattning som utgör brott enligt 11 §. brott enligt denna lag. I stället för egendomen I stället för egen- kan dess värde förklaras domen kan dess värde förverkat. 14 §[5] Åtal för brott enligt Åtal för brott enligt 11 § denna lag får väckas får väckas endast efter endast efter förordnande förordnande av regeringen av regeringen eller den eller den regeringen regeringen bemyndigar. 16 §[6] Har regeringen meddelat Har regeringen meddelat förbud som avses i 3 § förbud som avses i 3 § eller 5 § 2 eller 5, eller 5 § 2 eller 5, gäller 13 - 19 §§ lagen gäller 13 - 19 §§ lagen (1960:418) om straff för (1960:418) om straff för varusmuggling i fråga om varusmuggling i fråga om brott mot sådant förbud. brott mot sådant förbud. Detsamma gäller vid brott mot motsvarande förbud i sådana av Europeiska gemenskapen beslutade förordningar som avses i 11 § tredje stycket. Denna lag träder i kraft . **Fotnot** [4] Senaste lydelse 1992:1257. [5] Senaste lydelse 1979:515. [6] Senaste lydelse 1989:51. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har rege- ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner. Förslaget har inför Lagtådet föredragits av regeringsrättssekreteraren . Förslaget föranleder följande yttrande an Lagrådet: Artikel 189 i föreskriver att EG:s förordningar har allmän giltig- het, är i alla delar bindande och är direkt tillämpliga i varje medlemsstat.