prop · GI03123 · 1995-01-01 00:00:00 — Konsumenternas möjligheter att föra skadeståndsprocesser med rättshjälp, torde innebära att rättshjälpsanslaget kommer att belastas ytterligare. anser att resursbehovet och konsekvenserna av det föreslagna tvåinstanssystemet borde ha analyserats och konstaterar att föreslagna systemet medför ökade kostnader. anför att det föreslagna processuella systemet skulle medföra att beslutsfattandet inte blir ändamålsenligt och dessutom blir mera formbundet, tungrott och långdraget. Mot bakgrund av vad domstolen anfört - främst i fråga om reglernas förutsebarhet och tydlighet - samt införandet av ett tvåinstans- system med en förhållandevis krånglig processordning, torde de ekonomiska konsekvenserna av förslaget enligt domstolen väsentligt ha underskattats. Domstolen påpekar att utredningens uppskattningar av resursbehoven är klart orealistiska. Underskattningen gäller såväl kostnaderna för en ökad belastning på rättsväsendet som de övriga konsekvenserna för stat och kommuner. framhåller vidare att det nuvarande systemet innebär att handläggningen är förhållandevis snabb, enkel och billig samt att förslaget, om det genomförs, skulle medföra ökade kostnader och minskad effektivitet i verksamheten. Skälen för regeringens bedömning: Den nu föreslagna nya marknadsföringslagen innebär att torde komma att processa vid domstol i något större utsträckning än , bl.a. genom att prövning blir möjlig i två instanser. deltagande i förbuds- och åläggandemål torde dock kunna minska något. Erfarenheten visar att förlorar få processer. En ändring av rättegångskostnadsreglerna i enlighet med vad regeringen har föreslagit i det föregående kan därför inte antas leda till särskilt anmärkningsvärda fördyringar av statens verksamhet på marknadsrättsområdet. Den ytterligare kostnaden kommer med all säkerhet att klart understiga vad staten kommer att tillföras genom marknadsstörningsavgiften. Införandet av ett tvåinstanssystem med som första instans medför ofrånkomligen en ökad arbetsbörda och därmed ökade kostnader för tingsrätten. kan det förväntas att avlastas åtskilliga marknadsföringsmål. organisation är förhållandevis liten och behövs för att domstolen skall kunna handlägga övriga målgrupper samt fungera som överprövningsinstans i konkurrens- och marknadsföringsmål. Några besparingar som kan finansiera de ökade kostnaderna för tingsrätten torde därför inte kunna göras i den organisationen. Den kostnadsökning som kan förutses för får i stället kompenseras genom motsvarande besparingar inom verksamhetsområde. Till denna fråga återkommer regeringen i 1995/budgetproposition. Regeringens förslag innebär att konsumenter också skall kunna få skadestånd på grund av en otillåten marknadsföringsåtgärd samt att de skall kunna få allmän rättshjälp i ett sådant skadeståndsmål. Det kan antas att antalet sådana mål blir ytterst litet och avser summor som i allmänhet understiger ett halvt basbelopp. I sådana fall får biträde enligt rättshjälpslagen förordnas bara om det finns särskilda skäl. Regeringen bedömer därför att de kostnadsökningar som förslagen i dessa delar kan föra med sig är försumbara. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den nya marknadsföringslagen skall träda i | | kraft . | | Den nya marknadsföringslagens materiella bestämmelser skall | | tillämpas också på marknadsföringsåtgärder som vidtagits före lagens| | ikraftträdande, såvida inte en bedömning enligt äldre föreskrifter| | medför att förfarandet skall anses lagenligt. Mark- | | nadsstörningsavgift får inte under något förhållande dömas ut för| | åtgärder som vidtagits före lagens ikraftträdande. Beträffande sådan| | marknadsföring gäller dessutom äldre förskrifter i fråga om | | skyldighet att ersätta uppkommen skada. | | Avsteg från den nya processordningen skall gälla på så sätt att| | mål som har anhängiggjorts i före ikraftträ- | | dandet skall handläggas enligt äldre föreskrifter. | | Äldre förbud och ålägganden samt förbuds- och informations- | | förelägganden skall fortsätta att gälla. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att lagen träder i kraft . I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens, med undantag för att utredningen föreslår att äldre föreskrifter skall gälla fullt ut i fråga om marknadsföringsåtgärder som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Talan om förbud eller åläggande skall dock alltid väckas vid . Remissinstanserna: önskar att tiden för ikraftträdandet i utredningens lagförslag kan hållas. och Samhälle anser att lagförslaget bör invänta EU-förhandlingarna för att begränsa dubbelarbete och extra stora kostnader. anser att äldre forumregler skall gälla "gamla mål". Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna nya marknadsföringslagen bör träda i kraft . bör näringslivet ges möjligheten att före ikraftträdandet anpassa sin marknadsföring till den nya lagstiftningen. Ett hänsynstagande till båda dessa omständigheter leder regeringen till att föreslå att den nya marknadsföringslagen skall träda i kraft . Lagändringar av processuell art saknar ofta övergångsbestämmelser. Nya regler blir tillämpliga på såväl nya som äldre pågående mål. När som i förevarande lagstiftningsärende instansordningen ändras finns det dock anledning att göra undantag från normalfallet och föreskriva att äldre handläggningsregler skall gälla beträffande mål som redan är anhängiggjorda vid . Däremot saknas skäl att inte tillämpa de nya forumreglerna på mål som väcks efter lagens ikraftträdande, oavsett om den marknadsföring som talan angår har vidtagits före eller efter denna tidpunkt. Detta bör gälla talan om både förbud, åläggande, utplånande av vilseledande framställningar och skadestånd. På civillagstiftningens område är huvudregeln att nya lagar i princip inte bör ha tillbakaverkande kraft. Starka rättssäkerhetsskäl gör att man bör vara försiktig med att ge nya regler och bestämmelser retroaktiv verkan. Det kan visserligen hävdas att det i strid mot denna princip kan vara påkallat att besluta om förbud, om en marknadsföringsåtgärd vidtagits kort före den nya marknadsföringslagens ikraftträdande och det föreligger en påtaglig risk för att den upprepas. Den nya marknadsföringslagen kommer emellertid att innehålla så goda möjligheter till ett snabbt ingripande, att principen om förbud mot retroaktiv lagstiftning bör upprätthållas. Detta talar för att man, som utredningen föreslagit, i övergångsbestämmelserna till den nya marknadsföringslagen skall ange att äldre föreskrifter skall tillämpas på marknadsföring som vidtagits före lagens ikraftträdande. Emellertid kan detta leda till oklarheter, om en näringsidkare vill få ett äldre förbud eller åläggande ändrat eller upphävt med hänvisning till bestämmelserna i den nya lagen. Eftersom förbudet eller åläggandet avser marknadsföring som ägt rum före lagens ikraftträdande kan en övergångsbestämmelse, med den lydelse som utredningen föreslagit, ge sken av att ändringsyrkandet skall prövas enligt äldre föreskrifter. En annan nackdel med en sådan promulgationsbestämmelse är, att den kan leda till sanktioner mot äldre förfaranden som är tillåtna enligt den nya lagen t.ex. vissa kombinationserbjudanden. Marknadsföringslagen kan inte anses uppbyggd på sådana speciella för särpräglade förhållanden, som motiverar att sanktioner döms ut för handlingar som är lagenliga vid tiden för domen. För att lösa dessa och andra problem bör övergångsbestämmelsen ges det innehållet, att den nya lagens bestämmelser gäller också i fråga om marknadsföring som har vidtagits före lagens ikraftträdande, såvida inte förfarandet var tillåtet enligt äldre föreskrifter. Marknadsstörningsavgift skall självklart inte kunna dömas ut för marknadsföring som hänför sig till tiden före den nya lagens ikraftträdande. Likaså skall frågan om skadeståndsansvar för sådan marknadsföring bedömas enligt äldre bestämmelser. Beslut om förbud och ålägganden som föreligger vid tiden för lagens ikraftträdande, bör fortsätta att gälla. Överensstämmer beslutet eller föreläggandet inte i sak med innehållet i den nya lagen kan, som framgått ovan, näringsidkaren väcka talan vid och yrka att förbudet eller åläggandet skall mildras eller upphävas. Också förbuds- och informationsförelägganden som har meddelats enligt äldre lag bör fortsätta att gälla efter den nya lagens ikraftträdande. Det får förutsättas att upphäver eventuella förelägganden angående förfaranden som inte strider mot den nya lagen. Näringsidkaren bör också kunna angripa ett sådant föreläggande genom ansökan om resning. Regeringens förslag till ny marknadsföringslag innebär att vissa förfaranden inte längre skall vara straffbelagda. Av 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av följer att straff inte kan dömas ut för sådana förfaranden efter den nya lagens ikraftträdande. 12.1 Förslaget till marknadsföringslag -------------------------------------------------------------------- | 1 § Denna lag har till syfte att främja konsumenternas och nä- | | ringslivets intressen i samband med marknadsföring av produkter | | och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsu- | | menter och näringsidkare. I likhet med den nuvarande marknadsföringslagen inleds den nya med en bestämmelse som anger den allmänna innebörden av lagen och dess syfte. Till skillnad mot 1 § den nuvarande lagen anges att lagen inte bara skall främja konsumenternas intressen i samband med marknadsföring, utan även närlingslivets intressen. Även om lagen till största delen är inriktad på konsumentintressena är det enligt regeringens mening angeläget att också framhålla näringslivets intressen i sammanhanget. Som framhölls redan i förarbetena till den nuvarande lagen har näringsidkarna ett intresse av att konkurrensen inte drivs med ohederliga metoder. I allmänhet torde också konsument- och näringsidkarintres- sena sammanfalla när det gäller frågan om vilka etiska krav som skall ställas på reklam och annan marknadsföring (prop. 1970:57 s. 64). I likhet med vad som gäller syftar ordet konsument i första hand på privatpersoner. Det täcker emellertid även andra som skall förvärva en produkt för slutlig konsumtion. Utredningen har i sitt förslag i 1 § tagit in en erinran om att lagen skall tillämpas med särskilt beaktande av principerna om tryckfrihet och yttrandefrihet. Enligt regeringens mening är detta en självklarhet som inte behöver lagfästas. -------------------------------------------------------------------- | 2 § Lagen tillämpas då näringsidkare marknadsför eller själva | | efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. | | Lagen tillämpas också på sådana televisionssändningar som | | omfattas av lagen (1992:1356) om satellitsändningar av televi- | | sionsprogram till allmänheten och som kan tas emot endast i | | något annat land som är bundet av avtalet om Europeiska eko- | | nomiska samarbetsområdet (). I första stycket anges att lagen bara omfattar sådan marknadsföring som sker i näringsverksamhet. Vidare anges att lagen också tillämpas då en näringsidkare själv efterfrågar produkter i sin verksamhet. Detta stämmer i huvudsak överens med vad som gäller (jfr 2 § marknadsföringslagen). Andra stycket motsvarar i sin helhet 2 § andra stycket marknadsföringslagen och föranleds av förpliktelser enligt (jfr prop. 1992/93:73 och 110). -------------------------------------------------------------------- | 3 § I denna lag avses med | | produkter: varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen | | och andra nyttigheter, | | marknadsföring: reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet| | som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till | | produkter, | | god marknadsföringssed: god affärssed eller andra vedertagna | | normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare | | vid marknadsföring av produkter. I paragrafen ges vissa definitioner till ledning för tillämpningen av lagen. Med produkter skall avses inte bara varor och tjänster, utan även fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. I sak stämmer detta överens med vad som gäller . Uttrycket nyttighet har liksom en vidsträckt innebörd. Det innefattar, förutom varor, tjänster, fast egendom och arbetstillfällen också t.ex. elektrisk kraft, aktier och andra värdepapper, krediter samt rättigheter av olika slag (jfr prop. 1975/76:34 s. 125 f.). Med begreppet marknadsföring avses åtgärder som syftar till att främja avsättningen av produkter. I förarbetena till den nuvarande lagen framhölls att redan själva saluhållandet, även om det är helt passivt, bör anses vara en sådan åtgärd samt att begreppet också måste anses innefatta inte bara försäljning, utan även uthyrning och liknande förfaranden (prop. 1975/76:34 s. 124). I den nya lagen föreslås begreppet få en ännu vidare innebörd och också omfatta åtgärder som syftar till att främja tillgången till produkter. Det är alltså fråga om åtgärder som en näringsidkare vidtar när han själv efterfrågar produkter, främst inköpsreklam. I den föreslagna lagen införs ett för lagstiftningen nytt begrepp, nämligen begreppet god marknadsföringssed. Härmed avses sådana bindande men också utomrättsliga normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. Det gäller för det första regler om god affärssed som har detta syfte. Vidare kan det gälla råd och rekommendationer som har utfärdats av en myndighet. Normer som har utvecklat genom sin praxis omfattas också. Beträffande de närmare skälen till förslaget i denna del kan hänvisas till vad regeringen har anfört i det föregående (avsnitt 6.1). Utredningen har föreslagit att begreppen näringsidkare och konsument också definieras i den nya lagen samt att ett nytt begrepp, annan förbrukare, införs i lagen omfattande andra konsumenter än sådana privatpersoner som efterfrågar varor för enskilt bruk. Enligt regeringens mening är begreppen näringsidkare och konsument så vedertagna i den marknadsrättsliga lagstiftningen att de inte närmare behöver definieras. Detta hindrar inte att det kan förekomma svårbedömda gränsfall där det ytterst får bli en fråga för rättstillämpningen att avgöra vad som omfattas av begreppen. Således har i ett avgjort avgörande (MD 1994:21) uttalat sig om begreppet näringsidkare. I målet uppkom frågan om i sin författningsreglerade verksamhet med det generella bostadsstödet kan anses som näringsidkare enligt bl.a. marknadsföringslagen. uttalar till en början att begreppet näringsidkare har en vidsträckt betydelse och omfattar var och en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art, både fysiska och juridiska personer. Härmed avses också statliga och kommunala organ som bedriver näring (jfr prop. 1970:57 s. 90). Det krävs inte att verksamheten drivs i vinstsyfte. uttalar vidare att en verksamhet kan betraktas som näringsverksamhet även om den innehåller inslag av myndighetsutövning. Domstolen konstaterar att handläggning av ärenden om bostadslån m.m. har utgjort myndighetsutövning. Emellertid kan enligt domstolen nämndens verksamhet i samband med långivningen allmänt betecknas som yrkesmässig verksamhet av ekonomisk art. Några påtagliga moment av offentlig maktutövning har inte förekommit i verksamheten. Särskilt ur låntagarnas perspektiv hade rättsförhållandet en privaträttslig prägel. Det var också vitsordat från Statens sida att det sedan lånen utbetalats förelegat ett civilrättsligt avtalsförhållande mellan parterna. fann därför att i det aktuella sammanhanget skall betraktas som näringsidkare. Innebörden av begreppet konsument har kommenterats i anslutning till 1 §. I likhet med de flesta remissinstanser som har uttalat sig i frågan anser regeringen att det inte finns något behov att införa begreppet annan förbrukare i lagstiftningen. -------------------------------------------------------------------- | 4 § Marknadsföringen skall stämma överens med god mark- | | nadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter| | och näringsidkare. | | Vid marknadsföringen skall näringsidkaren lämna sådan infor- | | mation som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. I paragrafen anges de allmänna krav som ställs på marknadsföringen. I sak stämmer det överens med vad som gäller enligt 2 och 3 §§ marknadsföringslagen. En överträdelse kan i likhet med vad som gäller föra med sig ett förbud att fortsätta med marknadsföringen eller ett åläggande att lämna information (jfr 14 och 15 §§). Förslaget i denna del har närmare behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.1) -------------------------------------------------------------------- | 5 § All marknadsföring skall utformas och presenteras så att det| | tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring. | | Det skall också tydligt framgå vem som svarar för marknadsfö-| | ringen. En grundläggande princip inom marknadsföringsrätten är att det av en marknadsföringsåtgärd skall framgå att det är fråga om en sådan åtgärd. Sålunda får t.ex. en kommersiell annons inte presenteras på ett sådant sätt att den uppfattas som redaktionell text. En annan grundläggande princip är att det av en marknadsföringsåtgärd skall framgå vem som svarar för marknadsföringsåtgärden, s.k. sändarangivelse. Syftet med detta är att mottagaren av ett reklambudskap lätt skall kunna identifiera den som står bakom budskapet och därmed också kunna nå denne. Paragrafen innebär en kodifiering av praxis, liksom av Internationella handelskammarens grundregler för reklam. Beträffande de närmare skälen hänvisas till vad som har anförts i det föregående (avsnitt 6.2). En uppsåtlig eller oaktsam överträdelse av de föreslagna reglerna kan medföra sanktion i form av marknadsstörningsavgift (se 22 §). -------------------------------------------------------------------- | 6 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda påståenden| | eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om | | näringsidkarens egen eller någon annan näringsidkares | | näringsverksamhet. | | Detta gäller särskilt framställningar som avser | | 1. produktens art, mängd, kvalitet och andra egenskaper, | | 2. produktens ursprung, användning och inverkan på hälsa eller| | miljö, | | 3. produktens pris, grunderna för prissättningen och betal- | | ningsvillkoren, | | 4. näringsidkarens egna eller andra näringsidkares kvalifika-| | tioner, ställning på marknaden, kännetecken och andra rättigheter,| | 5. belöningar och utmärkelser som har tilldelats näringsid- | | karen. Paragrafen, som i sak har sin motsvarighet i 6 § marknadsföringslagen, innehåller förbud mot att vid marknadsföringen använda påståenden och andra framställningar som är vilseledande. Med framställningar avses liksom ord, bild, tecken m.m. Det avser såväl muntliga som skriftliga framställningar, i annonser, broschyrer och på förpackningar, inklusive förpackningsdekorer, m.m. Till ledning för rättstillämpningen och för näringsidkarna anges i andra stycket exempel på i vilka avseenden framställningar inte får vara vilseledande. Exemplifieringen ansluter nära till EG:s direktiv om vilseledande reklam. Därutöver har som exempel angetts produktens inverkan på hälsa och miljö. Miljöargument har kommit att bli allt vanligare vid marknadsföringen. Det är viktigt att se till att argumenten är vederhäftiga. Flera olika miljömärkningssystem finns också. Med anledning av vad anför i sitt remissvar (se avsnitt 6.3.1) vill regeringen framhålla att en korrekt och behörig användning av ett etablerat miljömärke givetvis inte innebär att märket (framställningen) kan anses vilseledande. En uppsåtlig eller oaktsam överträdelse av förbudet kan medföra sanktion i form av marknadsstörningsavgift enligt 22 §. Beträffande den närmare motiveringen i övrigt kan hänvisas till vad som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.3.1). -------------------------------------------------------------------- | 7 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda | | förpackningar som genom sin storlek eller yttre utformning i | | övrigt är vilseledande i fråga om produktens mängd, storlek eller| | form. En förpackning kan vara vilseledande inte bara genom den text, de bilder, färger och tecken (framställningar) som finns på den, utan även genom sin storlek eller yttre form i övrigt. I paragrafen ges ett uttryckligt förbud mot att använda förpackningar som genom sin yttre utformning är vilseledande i fråga om den marknadsförda produktens mängd, storlek eller form. Härigenom lagfästs de normer som har utvecklat genom sin praxis på området (se avsnitt 6.3.3). Det kan finnas fall där en förpackning måste ges en utformning som avviker från innehållets form. Det gäller främst då en produkt måste emballeras på ett särskilt sätt främst av distributionstekniska eller förvaringstekniska skäl. Som har uttalat kan det vilseledande intryck som en sådan förpackning förmedlar motverkas genom att innehållets kvantitet och form tydligt och på ett lättbegripligt sätt anges på förpackningen. -------------------------------------------------------------------- | 8 § En näringsidkare får vid marknadsföringen inte använda | | efterbildningar som är vilseledande genom att de lätt kan för- | | växlas med någon annan näringsidkares kända och särpräglade | | produkter. Detta gäller dock inte efterbildningar vilkas | | utformning huvudsakligen tjänar till att göra produkten funktio-| | nell. I paragrafen slås fast att en näringsidkare inte får använda sådana efterbildningar av andra näringsidkares kända och särpräglade produkter som är vilseledande i fråga om produktens kommersiella ursprung. Den föreslagna bestämmelsen är också den en kodifiering av praxis på området (se avsnitt 6.3.4). Det föreslagna förbudet tar sikte på efterbildningar av andra näringsidkares kända och särpräglade produkter, och inte vilka efterbildningar som helst. Med begreppet särpräglad avses att produktens utformning har en särskiljande funktion, dvs. har till ändamål att ge produkten ett utseende som i estetiskt hänseende skiljer den från andra produkter. En utformning som är tekniskt eller funktionellt betingad och som huvudsakligen tjänar till att göra produkten ändamålsenlig innefattas inte av begreppet särpräglad. För att det inte skall rådan någon tvekan härom, och i enlighet med Lagrådets synpunkter, har ett uttryckligt undantag gjorts för efterbildningar vilkas utformning huvudsakligen är funktionellt betingad. Det räcker enligt paragrafen emellertid inte med att den efterbildade produkten skall vara särpräglad. Den måste också vara känd på marknaden. Härmed avses att produkten skall vara känd på ett sådant sätt att den förknippas med någon viss näringsidkares produkter. Beträffande den närmare innebörden av förbudet och skälen för dessa kan hänvisas till vad som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.3.4). -------------------------------------------------------------------- | 9 § En näringsidkare får vid marknadsföringen använda uttrycket | | "konkurs", ensamt eller i förening med något annat uttryck, bara| | om produkterna bjuds ut av konkursboet eller för dess räkning. I paragrafen regleras användningen av begreppet konkurs vid marknadsföring. Beträffande den närmare motiveringen kan hänvisas till vad som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.3.6). -------------------------------------------------------------------- | 10 § En näringsidkare får vid marknadsföring av produkter använda| | uttrycken "slutförsäljning", "utförsäljning" eller "upphör" eller| | något annat uttryck med motsvarande innebörd, bara om | | 1. det är fråga om en slutförsäljning av näringsidkarens hela| | varulager eller en klart avgränsad del av det, | | 2. försäljningen sker , och | | 3. priserna är väsentligt lägre än näringsidkarens normala | | priser för motsvarande produkter.