prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — Det tycks som om det enda som skall vara vägledande för lokaliseringen är om platsen är lämplig för verksamheten ifråga, något som verksamhetsutövaren själv torde sörja för. Enligt uppfattning bör aktsamhetsregeln i 14 kap. 1 §, som är bättre, flyttas till det tredje kapitlet och därmed göras gällande för all miljöpåverkande verksamhet. 4.67 : Detta kapitel i förslaget innehåller utredningens förslag till allmänna aktsamhetsregler. Mot de allmänna formuleringarna till sådana regler kan ingen invändning resas. Frågan är bara vem som vid olika meningar skall avgöra t.ex. vad som är "bästa tillgängliga teknik", vilka varor eller produkter som är mindre farliga etc. Det framstår för samfundet som självklart att bästa tillgängliga kompetens inte alltid står att finna hos de myndigheter som övervakar tillämpningen av lagstiftningen eller särskilda föreskrifter vid sidan om denna. I företag och kommuner finns ofta en kunskap och insikt som vida överträffar vad som står till buds hos de övervakande myndigheterna. Så är det nu och ingenting säger att det kommer att ske någon förändring i detta förhållande. Det krävs alltså enligt samfundets mening att det mellan den övervakande och övervakade skapas en instans med rättslig kompetens att avgöra vad som kan anses vara bäst, rimligast och/eller ekonomiskt försvarbart i det enskilda fallet. I brist på överenskommelse mellan den övervakande myndigheten och företagaren/kommunen skall endera parten kunna överlämna frågans slutliga avgörande till miljödomstolen. 4.68 : I 3 kap. 5 § har man omarbetat skrivningen av den s.k. utbytesprincipen i lagen om kemiska produkter och tagit bort straffsanktioneringen av denna. Detta anser vi vara en klar förbättring då den tidigare straffsanktioneringen av paragrafen från rättssäkerhetssynpunkt enligt vår uppfattning inte var acceptabel. Förslaget i 3 kap.7 § om stoppregeln kan medföra orimliga konsekvenser och kommer att leda till att osäkerheten i industriell verksamhet i påtagligt ökar. Detta i sin tur kommer att försämra intresset för investeringar i industriell verksamhet i landet. Industriinvesteringar är alltid förknippade med osäkerhet. Det gäller för beslutsfattarna i så hög utsträckning som möjligt minska antalet frågetecken inför sitt beslut. En skrivning av nu föreslagen karaktär kommer at utgöra en så stor osäkerhetsfaktor att det kan bli avgörande för kommande investeringsbeslut. Vi anser detta vara mycket allvarligt och hemställer att paragrafen skrivs om. 4.69 och : Som påpekat i sitt yttrande riskerar vissa inslag i kommitténs förslag att uppfattas som uppenbart orealistiska och kan därmed bidra till att respekten för regelverket urholkas. En sådan regel är den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 §, första stycket. - - - Den grundläggande ambition som ligger bakom regeln, nämligen att förhindra att människors hälsa skadas, är närmast självklar och delas av alla och envar. Problemet är den utformning regeln givits i lagtexten. Helt avgörande för regelns praktiska tillämpning och hur begreppen "kan befaras leda till", "hälsa" och "skadas" kommer att tolkas. - - - Det inledande rekvisitet - kan befaras leda till - ger vid normalt språkbruk intryck av en mycket låg sannolikhetsnivå. Av vissa juridiska experter har det invänts att så inte är fallet utan att begreppet innebär krav på mycket konkreta risksituationer. Även om så är fallet vore det mycket olyckligt om lagtexten gavs den föreslagna utformningen. Balken och dess bestämmelser kommer att tolkas och tillämpas av ett stort antal människor inom olika sektorer av samhället, varav den stora majoriteten sannolikt helt saknar juridisk kompetens. Utrymmet för missförstånd torde med den nuvarande lagtexten vara i princip obegränsat. - - - När det därefter gäller begreppen "hälsa" och "skadas" rör vi oss åter med ett språkbruk som är allt annat än klart och entydigt. - - - Att något anses leda till "att människors hälsa skadas" kan innebära flera olika saker. Exponering för kemiska ämnen och produkter kan i vissa fall medföra hälsorisker. Olika ämnen är emellertid olika riskbelastade och de potentiella riskerna måste beskrivas på ett nyanserat och balanserat sätt, så att allt inte framstår som lika farligt. Dosen och den fysiska hanteringen av det farliga ämnet/produkten jämte toxiciteten/giftigheten är avgörande för farlighetsgraden. Även tillgängligheten och tiden är av betydelse för att bedöma risken vid en exponering för ett farligt ämne. I samband med beskrivning av olika hälsorisker i skyddsblad, varuinformation och liknande används en glidande skala för att indikera riskens svårighetsgrad. - - - Avslutningsvis måste beaktas att även om det skulle kunna föreligga en reell risk för hälsan (typ klorgasutsläpp), saknas utrymme för den möjlighet till avvägning, som måste finnas om regeln inte skall leda till orimliga konsekvenser. - - - Sammanfattningsvis anser organisationerna att det finns uppenbara risker i en absolut stoppregel med den föreslagna utformningen. Om regeln tillämpas strikt enligt dess betydelse vid normalt språkbruk kommer den att tvinga fram ned- eller omläggning av ett mycket stort antal anläggningar och verksamheter, inte minst sådana som drivs i offentlig regi. Exempelvis synes stora trafikanläggningar i tättbebyggt område uppenbart strida mot regeln och därmed i princip vara förbjudna. Problemen med en sådan tillämpning torde vara uppenbara för alla. Om regeln å andra sidan tillämpas med iakttagande av den typ av avvägningar vi beskrivit ovan synes risken uppenbar att även detta kommer att ge upphov till kraftig kritik. Den självklara frågan är givetvis varför anläggningar/verksamheter som i princip kan anses olagliga enligt lagtextens ordalydelse skall tillåta existera/fortgå. - - - Stoppregeln måste därför - om den inte kan slopas, vilket vore det bästa - omarbetas och en dispensmöjlighet införs i lagtexten. Den restriktivitet som bedöms erforderlig torde kunna uttryckas i lagtexten även utan den absoluta form den föreslagna texten har. Vidare bör en kvalifikation av risknivån föras in i lagtexten. - - - I förslagen finns den tydliga markering av en begränsning till vad som är ekologiskt motiverat, som finns i miljöskyddslagen. Organisationerna förutsätter dock att kraven på industrin inte skall drivas längre än vad som är "miljömässigt motiverat" oavsett om detta är rent tekniskt möjligt. Kravet på "bästa tillgängliga teknik" kan inte ges en absolut tillämpning i fall när miljösituationen även med mer begränsade åtgärder är och kan förutses fortsätta vara tillfredsställande. Samspelet mellan mijökvalitet och teknisk utveckling måste tillåtas fungera även i denna riktning. Detta måste klargöras i motiven. - - - 3 kap. 4 § - I sista meningen bör orden "den typ av" ersättas av "sådan" för ökad tydlighet. - - - 3 kap. 6 § bör kompletteras med "eller en långsiktigt god hushållning med naturresurser" för att markera att skälighetsavvägningen gäller även i detta hänseende. - - - 3 kap. 9 § - Organisationerna utgår från att begreppet "såvitt möjligt" rymmer inte endast tekniska hänsyn utan också ekono- miska. Det vore orimligt att kräva användning av förnyelsebara energikällor så snart det är tekniskt möjligt. 4.70 , LRF: De aktsamhetsregler som föreslås i lagtextens 3 kap. skall gälla alla som utövar miljöpåverkan. Med den definition på utöva miljöpåverkan som ges i 2 kap. 6 § kommer i princip allt mänskligt handlande som påverkar hälsa, miljö och naturresurser att innefattas. Aktsamhetsreglerna är inte straffsanktionerade men skall enligt motivtexten läggas till grund för tillstånd och föreskrifter som utfärdas av regering och myndigheter. Enligt 3 kap. 3 § skall var och en som utövar eller ämnar utöva miljöpåverkan välja plats som är lämplig för verksamheten samt vidta de skyddsåtgärder, tåla de begränsningar av sitt handlande, iaktta de försiktighetsmått och sörja för sådan kontroll av att föreskrivna krav och villkor är uppfyllda som behövs för att skydda människors hälsa och mijön mot skador och olägenheter eller för att främja en långsiktigt god hushållning med naturresurser. Bestämmelsen föreskriver också en skyldighet för den som utövar miljöpåverkan att avhjälpa en uppkommen skada eller olägenhet. Alla de grundläggande principer som tidigare kommenterats skall tillämpas i aktsamhetsreglerna. De enda begränsningar av krav och ålägganden myndigheterna kan ställa på den enskilde verksamhetsutövaren finns i uttrycket "som behövs" i 3 kap. 3 § samt 3 kap. 6 § som föreskriver att ett mindre kostsamt försiktighetsmått i vissa fall kan få väljas. - - - Genom de allmänna aktsamhetskraven och införande av miljökvalitetskrav (8 kap.) öppnas oanade möjligheter för myndigheter att ställa långtgående krav på enskilda verksamheter inkl att helt stoppa verksamheter och åtgärder. Konsekvenserna för den enskilde jord- och skogsbrukaren är svårbedömbara genom att aktsamhetsregler och miljökvalitetsnormer kommer att verka genom föreskrifter som med stöd av balken meddelas av regering eller myndighet som regeringen bestämmer eller med stöd av annan lagstiftning. Konstruktionen är som gjord för att skapa förvirring och rättsosäkerhet. - - - LRF noterar med tillfredsställelse att miljöskyddskommittén infört en särskild aktsamhetsbestämmelse för energi när man i 3 kap. 9 § föreskriver att möjligheterna att spara eller återvinna energi skall beaktas samt att om möjligt energi från förnyelsebara källor skall användas. - - - öppnar möjligheten för ett ökat samarbete mellan s.k. miljöfarliga verksamheter i 14 kap. 3 och 6 §§, vilket kan öppna nya intressanta lösningar under förutsättning att detta sker på frivillig basis och utan myndighetsstyrning. 4.71 : Inordnandet i balken av de olika, sinsemellan väsensskilda verksamheterna har givit utredningen anledning att införa ett nytt begrepp, nämligen att "utöva miljöpåverkan". Till detta begrepp har knutits s.k. allmänna aktsamhetsregler. - - - Lämpligheten av att införa detta nya begrepp vill kraftverksföreningen allvarligt ifrågasätta. Begreppet skall täcka praktiskt taget allt mänskligt handlande men bildar utgångspunkt för mycket allvarliga rättsverkningar. Visserligen anges att de allmänna aktsamhetsreglerna, vilka skall gälla vid allt utövande av miljöpåverkan, inte är direkt straffsanktionerade, men en straffsanktion kan åstadkommas indirekt genom att reglerna skall tillämpas vid såväl utfärdande av s.k. generella föreskrifter (4 kap. 1 §) som vid individuell prövning av miljöfarlig verksamhet (14 kap. 2 §). --- De allmänna aktsamhetsreglerna, som på grund av uppbyggnad med nödvändighet måste täcka ett stort område, har blivit så vittomfattande att det måste bli mycket svårt att tillämpa dem i det praktiska miljöskyddsarbetet. Därmed riskerar reglerna att bli ett slag i luften och motverka sitt syfte att gagna detta arbete. För tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter blir aktsamhetsreglerna av betydelse vid tillståndsprövningen, eftersom reglerna enligt 14 kap. 2 § skall tillämpas vid utövande av miljöfarlig verksamhet. Vad som då skall beaktas är bl.a. åtgärdsskyldighetsregeln i 3:3, bästa teknikprincipen i 3:4, substitutionsregeln i 3:5, stoppregeln i 3:7, livscykelprincipen i 3:8 och energihushållningen i 3:9. --- Kraven enligt 3:3, 3:4 och 3:5 är till sin ordalydelse absoluta, men har givits ett skälighetsmått i 3:6. Detta är i och för sig tillfredsställande men det kan ifrågasättas om skrivningen i 3:6 är tillräckligt klargörande. Det talas där endast om "visst försiktighetsmått som krävs enligt 3-5 §". Det hade varit tydligare att skriva: "krav som ställs enligt 3-5 §§". - - - Den allvarligaste invändningen mot tillämpningen av de allmänna aktsamhetsreglerna på miljöfarlig verksamhet gäller den s.k. stoppregeln i 3:7. Såsom den regeln är utformad finns det anledning att befara att praktiskt taget inga nya industriella verksamheter kommer att kunna etableras. Tillämpningen av den s.k. försiktighetsprincipen gör att man sällan kan utesluta skada på männisors hälsa. Det är lätt att ge exempel på förödande konsekvenser av stoppregeln inte bara för industriella verksamheter utan för infrastrukturer i samhället. - - - Stoppregeln kan också få allvarliga konsekvenser vad gäller vägar och andra trafikanläggningar. Regeringen förutsättes ju enligt 7 kap. 1 § komma att pröva tillåtligheten av trafikanläggningar "med betydande miljöpåverkan" och skall vid prövningen tillämpa bl.a. stoppregeln i 3:7. Eftersom trafikanläggningar med betydande miljöpåverkan mycket sällan lär uppfylla tillåtlighetskravet i 3:7 skulle konsekvensen bli att inga nya större väganläggningar skulle kunna byggas och att befintliga anläggningar måste tas ur bruk efter en övergångstid. - - - När det gäller befintliga verksamheter anger förslaget till övergångsbestämmelser visserligen en tioårig övergångstid. Detta är i och för sig bra men inte tillräckligt. Det är stoppregeln som sådan som måste omformuleras, eftersom den är alldeles för kategorisk. avstyrker bestämmelsen och förordar bibehållande av nuvarande lagreglering enligt 6 § miljöskyddslagen. - - - ifrågasätter också förhållningsregeln i 3:9. Dess svepande formulering låter i och för sig bra men en analys av vad den innebär för energibranschen saknas. Även om det inte är någon kategoriskt bindande formulering kan en tillståndsprövande myndighet komma att kräva både energisnålare process- eller reningsteknik och energiförsörjning från förnyelsebar källa. Såsom utredningen konstaterar i sitt betänkande kräver många reningstekniker betydande energiresurser. Lagrummet ger ingen ledning för en rimlig avvägning mellan vad som eftersträvas och vad som kan tillgodoses med rimliga ekonomiska insatser. Den föreslagna paragrafen bör därför utgå. - - - De föreskrifter om främjande av en god hushållning med naturresurser och om hänsyn till miljön som finns inskrivna i 3:3 och 3:4 behöver ingen komplettering, men skall man ha en bestämmelse som direkt tar sikte på energianvändning och energiproduktion måste skälighetsföreskriften i 3:6 göras tillämplig även på denna. - - - Sammantaget anser , att man vid en ny lagstiftning bör välja en lagkonstruktion som gör det möjligt att avvara de allmänna aktsamhetsreglerna. De tillåtlighetsregler som erfordras för prövning av miljöstörande verksamheter bör kunna skrivas in i det kapitel som handlar om miljöfarlig verksamhet (14 kap.) varvid nuvarande utformning av stoppregeln enligt 6 § miljöskyddslagen bör bibehållas och regeln i 3:9 slopas. 4.72 : I 3 kap. 7 § föreslås införande av en "stoppregel" som går ännu längre än till omprövning. Avsikten är att ge tillsynsmyndigheten möjlighet att stoppa verksamheter som " .. befaras leda till att människors hälsa skadas". Eftersom snart sagt all teknisk verksamhet på något sätt påverkar människors hälsa, kan regeln genom den kategoriska formuleringen i stort sett stoppa all industrietablering och uppbyggnad av infrastruktur. anser därför att regeln måste omformuleras så att den blir mindre kategorisk. 4.73 , TCO: Ett annat begrepp som TCO vill kommentera är "bästa tillgängliga teknik". TCO välkomnar att betydelsen av begreppet vidgas för att ansluta till betydelsen inom EG. Detta innebär att bästa tillgängliga teknik förutom produktionsanordningar även omfattar metodfrågor som arbetsledning och utbildning. Det borde dock, enligt TCO, framgå tydligare att återkommande utbildning för de anställda i arbetsplatsens miljöfrågor samt motsvarande utveckling av organisationen av arbetet är förutsättningar för att miljöarbetet skall kunna integreras med övrig verksamhet på företaget. 4.74 Föreningen : Enligt vår uppfattning måste ekonomiska skälighetsbedömningar ingå vid tillämpningen av aktsamhetsregeln, regeln om bästa tillgängliga teknik och utbytesprincipen (3 kap. 3-5 §§). Hänsyn måste också tas till kraven på hög processäkerhet och produktkvalitet inom industrin. - - - Det bör observeras att i pågående arbete inom EG med IPC (Integrated Prevention and Pollution Control) har vissa förändringar skett i förslaget för tillämpning av begreppet bästa tillgängliga teknik, BAT. I det senaste utkastet krävs inte längre BAT för anläggningar, om miljökvalitetsnormerna kan uppfyllas på ett enklare sätt. - - - Den föreslagna stoppregeln (3 kap. 7 §) innebär en betydande skärpning av lagstiftningen. Vi har uppfattningen att verksamheter som hotar människors hälsa, miljön och hushållningen med naturresurser skall stoppas. Vi anser dock att förutsättningarna härför måste definieras bättre i lagtext och föreskrifter om långtgående negativa konsekvenser för olika samhällssektorer skall undvikas. Bl.a. måste skadebegreppet i samband med människors hälsa klargöras. Stoppregeln får inte blir ett instrument som på oklara grunder medger blockering av projekt inom samfärdsel, industri och övrigt näringsliv. För befintlig industri måste, om tillstånd för verksamheten har beviljats, företaget få möjlighet till dispensprövning hos koncessionsnämnden, som också bör få ta ställning till hur länge verksamheten skall få fortgå om nedläggningsbeslutet står fast. - - - I 3 kap. 9 § föreskrivs att möjligheterna att spara eller återvinna energi skall beaktas i olika sammanhang. Vidare stipuleras att energi från förnyelsebara källor så vitt möjligt skall användas. Skogsindustrierna ställer sig bakom målsättningarna att spara och återvinna energi och att dessa mål kommer till uttryck i . Vi vill framhålla att skogsindustrin är landets största användare av biobränslen och att skogsföretagen arbetar aktivt för att öka biobränslenas roll i energisystemet. Vi måste dock avstyrka en tvångsmässig reglering av energivalet. En sådan kan leda till betydande merkostnader och tekniska svårigheter för energianvändarna - inte minst inom industrin - och torde inte heller kunna försvaras ur handelspolitisk synpunkt. Det bör tilläggas att vattenkraften enligt internationell terminologi vanligen ingår bland de förnyelsebara energikällorna. 4.75 : I fråga om hushållningen med naturresurser bör möjligheterna att meddela dispens från stoppregeln inskränkas. Bestämmelsen bör ge uttryck för en absolut gräns som inte får överskridas beträffande vilka risker för ett äventyrande av hushållningen med naturresurser, som kan accepteras. Dessutom bör nyttoöverviktsprincipen stärkas genom att stoppregeln uttrycker ett allmänt krav på nyttoövervikt vid allt utövande av miljöpåverkan. - - - Bakgrunden till förslaget att inskränka dispensmöjligheten i fråga om verksamhet som kan befaras påtagligt äventyra en långsiktigt god hushållning med naturresurser. - - - Nyttoöverviktsprincipen måste gälla fullt ut vid utövande av miljöpåverkan enligt . Med den utformning stoppreglerna fått synes det inte krävas nyttoövervikt vid utövande av miljöpåverkan, som inte medför påtaglig risk för miljöskada eller att en långsiktigt god hushållning med naturresurser påtagligt äventyras. Det bör direkt av lagtexten framgå att nyttoövervikt krävs för alla verksamheter och hanteringar som faller in under . 4.76 : Skogsbruket bör ges en starkare ställning i de grundläggande hushållningsbestämmelserna i balken så att näringen inte med automatik kan nedprioriteras vid avvägningar mellan olika intressen i markanvändningsplaneringen. Det bör observeras att andra intressen, t.ex. bevarandeintressen, genom statliga myndigheter kan inrätta riksintresseområden som, utan någon inbyggd begränsningsmöjlighet, ges företräde framför skogsbruket. 4.77 : Den s.k. hjälpregeln i 3 kap. 4 § om krav på bästa tillgängliga teknik blir tillämplig endast i de fall där utövaren använder sig av "utrustning" av något slag. Enligt motiven kommer kravet på bästa teknik, när denna förbättring är uppfylld att gälla inte endast på den nämnda "utrustningen" utan även på försiktighetsåtgärder av olika slag. - - - Härav borde begreppet utrustning i paragraftexten ändras på så sätt att det helst framgår vad som menas. "Utrustning" är i sig ett svårdefinierat begrepp och tolkningen av paragrafen kan bli luddig. - - - 3 kap. 5 § utgör motsvarigheten till den s.k. utbytesprincipen enligt nuvarande lag om kemiska produkter. Ändringen innebär dock en klar försvagning. Det måste vara en "påtaglig fördel" innan en kemisk produkt skall stoppas eller ej användas. - - - Detta måste sägas stå i direkt motsatsförhållande till balkens grundprinciper. 3 kap. 6 § bör helt utgå då den tar alltför stor hänsyn till kostnader och medför i detta fall att 3-5 §§ helt förlorar värde. - - - 3 kap. 7 § - Denna stoppregel bör enligt balken innebära ett absolut stopp för åtgärder som kan befaras leda till att människors hälsa skadas eller överträdelse av en bindande miljökvalitetsnorm. En skärpning av stoppregeln jämfört med nuvarande regel i miljöskyddslagen är behövlig och angelägen. - - - Bestämmelsen bör dock utformas så att det finns en praktisk möjlighet att tillämpa den, vilket med nuvarande skrivning framstår som något orealistiskt. Den kommer knappast ens att tillämpas på t ex en redan känd miljö- och hälsorisk, nämligen biltrafiken. Ordet "befaras" leder till osäkerhet vid kommande tillämpning och bör bytas ut. Stoppregeln får dock ej tas bort utan är trots allt bra som en vägvisare. 4.78 : Kommittén föreslår att skall innehålla "ett antal övergripande aktsamhetsregler". avvisar kommitténs förslag. anser att om skall innehålla allmänna "aktsamhetsregler" måste de ges en formulering och ett innehåll så att det klart framgår att det inte är fråga om tvingande regler utan om allmänna råd och önskemål. Allmänna aktsamhetsregler enligt kommitténs förslag skapar ovisshet om innehållet i gällande rätt. De undergräver därför förtroendet för rättsordningen och lagstiftarna (politikerna). De är till ringa ledning i det enskilda kontroversiella fallet. De kan ges mycket olika tolkningar. åsyftar med sitt förslag är inte vad som med vanligt språkbruk avses med "regler". Det är nämligen inte fråga om normer - "regler" - som medborgarna är skyldiga att åtlyda - de är inte förenade med tvångsåtgärder. 4.79 : I 3 kap. 4 § sägs att den som utövar eller ämnar utöva miljöpåverkan och som därvid använder eller ämnar använda utrustning av något slag är skyldig att tillämpa bästa tillgängliga teknik. Med detta avses en teknik som motsvarar utvecklingens senaste nivå och som från tekniska och ekonomiska synpunkter är möjlig att använda vid den typ av verksamhet, hantering eller åtgärd som är i fråga. Detta skall enligt kommittén motsvara BAT-begreppet som diskuteras inom EG. För den svenska stålindustrin som exporterar huvuddelen av sin produktion och som dels är utsatt för hård internationell konkurrens, dels i stor utsträckning har helt eller delvis utländska ägare är det en grundförutsättning att ha samma villkor som de utländska konkurrenterna. Vår tolkning av BAT-begreppet får alltså inte avvika från den tolkning som kommer att bli gällande inom EG. Vad som är tekniskt möjligt kan inte enbart begränsas till branschen utan måste avse den produkt som skall tillverkas. Utvecklingen inom stålindustrin har gått mot alltmer "skräddarsydda" produktionslinjer för olika produkter, vilket medför att teknik, som används vid ett stålverk inte automatiskt är möjlig vid ett annat verk. - - - Vi föreslår att den svenska översättningen av BAT blir Bästa Användbara Teknik. 4.80 : har kritiserat den nuvarande utformningen av den s.k. utbytesprincipen i lagen om kemiska produkter för att vara otydlig och otillbörligt skapa straffsanktionerade lokala försäljnings- och förbrukningsförbud, vilka i sin tur medför stor rättsosäkerhet. har fått gehör från JO i sin kritik i att strafföreskriften i lagen bör slopas. - - - Vi ser därför positivt på kommitténs förslag att utforma regeln som en rambestämmelse, i form av en hjälpregel till den allmänna aktsamhetsregeln, utan straffsanktion och med närmare preciseringar i föreskrifter eller villkor (vilka senare dock kan vara straffsanktionerade).