prop · GI03209 · 1995-01-01 00:00:00 — Schablonen får enligt förslaget utnyttjas som ett alternativ till en gängse reavinstberäkning byggd på verkliga anskaffningsutgifter. Vill den skattskyldige använda sig av de verkliga anskaffningsutgifterna får han lämna en kompletterande uppgift i självdeklarationen. m.fl. har motsatt sig införandet av en schablonregel och anför att ett fiktivt schablonvärde framstår som materiellt stötande och godtyckligt. Beträffande tidpunkten för schablonmässig beräkning av anskaffningsvärde har föreningen anmärkt att börsvärdet har stigit , varför en användning av schablonen är oacceptabel för förvärv efter denna tidpunkt. Dessutom anser föreningen att det föreslagna värdet är oanvändbart i den mån en fond har bildats efter utgången av 1992. RSV har anfört att schablonberäkningen av anskaffningsvärdet med hänsyn till börsutvecklingen bör bestämmas med utgångspunkt från marknadsvärdena i stället . Enligt verket kan det eventuellt övervägas att begränsa schablonregelns användning till att avse endast vinster alternativt vinster och förluster endast upp till vissa belopp, då annars en sådan schablon kan leda till en skattemässig handel med fondandelar. Det finns visst fog för uppfattningen att det system som beskrivits inte är idealiskt vare sig från materiell synpunkt eller med tanke på eventuellt administrativt merarbete för skatteförvaltningen. Ett schablonvärde är dock enda möjligheten att på ett någorlunda hanterligt sätt få in äldre andelar i systemet. Verkliga anskaffningsvärden för köp av andelar som ligger torde nämligen i många fall inte kunna tas fram. Värdeutvecklingen har över åren varierat mycket från fond till fond. En schablon måste därför med nödvändighet bli tämligen grovt bestämd. Schablonen utgör vidare en avvägning mellan å ena sidan intresset av att ett stort antal andelsförsäljningar fångas upp utan alltför stort skattebortfall och å andra sidan intresset av att en överbeskattning undviks. När schablonen bestäms bör det särskilt beaktas att det skall stå den enskilde fritt att redovisa vinsten eller förlusten på vanligt sätt. Beträffande förvärv efter utgången av torde svårigheterna att rätt beräkna anskaffningsvärde med stöd av verkliga utgifter inte vara oöverstigliga. Regeringen ansluter sig därför till utredningens bedömning att andelsvärdena /93 är ett lämpligt underlag för ett schablonmässigt bestämt anskaffningsvärde. Utredningen har vidare föreslagit att uppgift skall lämnas första gången vid taxering och att det verkliga värdet skall användas för andelar som anskaffats efter . Med ett planerat ikraftträdande av de nya bestämmelserna bör enligt regeringens mening uppgift om reavinst eller reaförlust avseende vanliga värdepappersfonder kunna lämnas första gången vid taxering, varvid det verkliga värdet skall användas för andelar som anskaffats efter . Det föreslagna schablonvärdet får utnyttjas även när andelen förvärvats av den skattskyldige genom arv, gåva eller annat benefikt förvärv. Detta följer av de allmänna bestämmelserna i 24 § 1 mom. SIL om kontinuitet i fråga om anskaffningsvärden. Det bör härvid noteras att schablonvärdet får utnyttjas inom ramen för genomsnittsmetoden enligt 27 § 2 mom. För andelar i allemansfond som förvärvats före bör marknadsvärdena alltjämt utgöra grund för schablonen. Det innebär således att övergångsregeln för äldre andelar i allemansfonder står fast. På samma sätt skall även det verkliga värdet användas för beräkning av reavinst på andelar som anskaffats efter detta datum. Eftersom den s.k. genomsnittsmetoden tillämpas kan uppgiftslämnarna inskränka sitt ADB-lagrade underlag för uppgiftslämnandet till att, i likhet med vad som gäller för allemansfonder, avse endast det genomsnittliga anskaffningsvärde enligt genomsnittsmetoden som gäller efter sista transaktionstillfället, antal andelar samt marknadsvärdet . En sådan ordning torde inte ställa orimligt stora krav på lagringsutrymme i uppgiftslämnarnas datasystem. Värdet av en uppgiftsskyldighet uppväger därför enligt regeringens bedömning väl de administrativa nackdelar som en sådan uppgiftsskyldighet medför för uppgiftslämnarna. Även om fondbolagen saknar uppgifter för vissa äldre andelar har det framkommit att de ändå i viss utsträckning redan nu har möjlighet att beräkna reavinst baserad på verkliga värden. Uppgiftslämnarna bör därför sträva efter att genomföra beräkningen efter den metod som ger det gynnsammaste utfallet för andelsägarna. I kontrolluppgiften skall redovisas hur vinstberäkningen har gjorts. Andelsägarna bör också informeras om det alternativa sättet att beräkna vinsten. Mot denna bakgrund föreslås att det i 3 kap. 32 a § LSK införs en obligatorisk skyldighet att lämna kontrolluppgift om uppkommen reavinst eller reaförlust vid avyttring av andel i även andra värdepappersfonder än allemansfonder. Vidare föreslås en bestämmelse i 27 § 2 mom. SIL med innebörd att som anskaffningsvärde för andel som förvärvats före får användas marknadsvärdet . De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. RSV har tagit upp frågan om hur anskaffningsvärdet påverkas av en sammanläggning av fonder. infördes regler om kontinuitet i beskattningen vid sammanläggning eller delning av fond (prop. 1992/93:206, bet. 1992/93:NU31, rskr. 1992/93:383). Reglerna finns intagna i lagen (1993:541) om inkomstbeskattning vid ombildning av värdepappersfond. I propositionen till lagstiftningen konstaterades att en ombildning av en fond kan förändra omfattningen av avdragsrätten för reaförluster på fondandelarna. Lagens regler om fördelning av det tidigare anskaffningsvärdet på de nya andelarna skulle tillämpas även i det fall då nybildningen medför att en fond genom en förändrad andel obligationer o.d. ändrar karaktär i det aktuella hänseendet. Det förhållandet att särregler i vissa fall gäller för beräkning av de äldre andelarnas anskaffningsvärde som fallet är t.ex. för andelar i äldre aktiesparfonder skall inte medföra en ojämn fördelning av det sammanlagda anskaffningsvärdet på de nya andelar som en andelsägare mottar (prop. 1992/93:206 s. 25). Det påpekades också att det bör ankomma på RSV att lämna rekommendationer i ombildningsfallen om förändringen av anskaffningsvärdet. Det kan i detta sammanhang anmärkas att bestämmelserna om anskaffningsvärde för äldre andelar i aktiesparfonder i lagen (1990:692) om upphävande av lagen (1978:423) om skattelättnader för vissa sparformer alltjämt gäller. Alternativt kan dock den nu föreslagna schablonen tillämpas även på andelar i sådana fonder. 4.3 Kontrolluppgiftsskyldighet om ersättning vid avyttring av aktier m.m. Regeringens förslag: Kontrolluppgift om avyttring av aktier och andra finansiella instrument skall lämnas av värdepappersinstitut som med anledning av avyttringen skall upprätta avräkningsnota enligt 3 kap. 9 § lagen om värdepappersrörelse. Uppgift skall lämnas för fysisk person och dödsbo. Kontrolluppgiften skall ta upp den ersättning som överenskommits vid avyttringen efter avdrag för försäljningsprovision och liknande kostnader, antalet avyttrade finansiella instrument samt slag och sort. Vid gemensamt ägande av finansiellt instrument får uppgift lämnas för den som anges på avräkningsnotan i stället för samtliga ägare. Uppgiftsskyldigheten skall inte omfatta avyttring av s.k. diskon-teringspapper eller andelar i allemansfonder eller andra värdepappersfonder. Vidare skall kontrolluppgift inte lämnas vid aktiebyten som avses i 27 § 4 mom. lagen om statlig inkomstskatt eller 6 § lagen om inkomstbeskattningen vid gränsöverskridande omstruktureringar inom EG. RSV:s förslag: RSV föreslår en skyldighet för värdepappersinstitut m.fl. att lämna kontrolluppgift om avyttringar av aktier och andra finansiella instrument. Uppgiften skall avse bruttobeloppet av utbetalda försäljningslikvider samt värdet av instrument som avyttrats genom byte. Remissinstanserna: Förslaget lämnas utan erinran av Datainspektionen, och Kammarrätten i . De övriga nio remissinstanser som yttrat sig avstyrker antingen förslaget helt eller förordar att det inte bör leda till lagstiftning. De anför sammanfattningsvis att förslaget enbart syftar till att förstärka myndigheternas kontroll av de uppgifter som tas in i deklarationerna. Uppgiften om försäljningsintäktens storlek har därtill endast begränsat värde för skattemyndigheterna. Kostnaderna för att lämna uppgifterna står inte i rimlig proportion till informations- eller kontrollvärdet. En kontrolluppgiftsskyldighet skulle innebära en konkurrensfördel för utländska banker och värdepappersföretag gentemot svenska. Om den föreslagna uppgiftsskyldigheten ändå införs och omfattar värdepappersfonder bör den tidigare införda uppgiftsskyldigheten för reavinster på allemansfonder upphävas. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framhållits är det enligt regeringens mening angeläget att det införs en kontrolluppgiftsskyldighet även i fråga om avyttringar av andra värdepapper än andel i värdepappersfond, främst med hänsyn till kontrollbehovet men även med tanke på informationsvärdet för deklaranterna. Med nuvarande komplexa regler för reavinstbeskattning är det som tidigare nämnts inte möjligt att införa en skyldighet att lämna kontrolluppgift om skattepliktig reavinst i fråga om andra värdepapper än andel i värdepappersfond. Det är emellertid angeläget att någon form av uppgiftsskyldighet beträffande avyttringar av värdepapper införs . Det är därvid lämpligt att bygga på det förslag RSV fört fram. RSV har i sin framställning föreslagit att kontrolluppgiftsskyldigheten läggs på de värdepappersinstitut som med tillstånd från handlar med finansiella instrument. Enligt 3 kap. 9 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse skall en avräkningsnota upprättas vid köp, försäljning eller byte av finansiella instrument. har efter regeringens bemyndigande meddelat föreskrifter om avräkningsnota (FFFS 1992:1, punkt 8). Av dessa föreskrifter framgår att avräkningsnota skall innehålla uppgift om bl.a. kontrahenternas namn, adress, person- eller organisationsnummer, dag för avslut, transaktionsslag, vilket finansiellt instrument som omsatts, antal eller nominellt belopp som omsatts, kurs eller ränta till vilken avslut skett, likviddag samt vem som upprättat notan. Med hänsyn till ändamålet med uppgiftslämnandet och de krav som måste ställas beträffande uppgiftens innehåll m.m. är enligt regeringens mening den lämpligaste lösningen att skyldigheten att lämna kontrolluppgift läggs på de värdepappersinstitut som enligt lagen om värdepappersrörelse skall upprätta avräkningsnota. En uppgift som indikerar att en eller flera transaktioner av den arten att skatteplikt föreligger enligt reavinstreglerna har genomförts kan i viss mån tillgodose såväl kontrollbehovet som de skattskyldigas behov av information. För att inte kontrollerna i onödan skall riktas mot enstaka obetydliga aktieaffärer har RSV föreslagit att uppgiftsskyldigheten bör omfatta uppgift om bruttoförsäljningssumman av avyttrade värdepapper. Enligt regeringens mening bör emellertid uppgifterna vara mer specificerade än så för att utgöra ett bättre underlag vid kontrollen och ha ett informationsvärde för de skattskyldiga. Vi föreslår därför att kontrolluppgiften skall ta upp den ersättning som överenskommits vid avyttring efter avdrag för försäljningsprovision och liknande kostnader. Enligt vår bedömning torde den föreslagna ändringen jämfört med RSV:s förslag inte innebära något större merarbete för uppgiftslämnarna, eftersom de aktuella uppgifterna ändå finns i deras system; tvärtom torde det vara enklare för uppgiftslämnarna att lämna uppgift om varje avyttring för sig. har nämnts att regeringen beslutat tillsätta en särskild utredare med uppdrag bl.a. att utforma en kontrolluppgiftsskyldighet om reavinster vid avyttring av värdepapper. En ytterligare anledning till att särredovisa avyttringar på detta sätt är därför att öka möjligheten för uppgiftslämnarna att kunna använda redan befintliga datasystem vid ett eventuellt framtida införande av en sådan uppgiftsskyldighet. Uppgift skall lämnas för fysiska personer och dödsbon. Vårt förslag föranleder införandet av en ny paragraf i LSK, 3 kap. 32 c §. Ett särskilt område är försäljningar mot betalning i utländsk valuta. m.fl. har påpekat att det vid försäljningar av t.ex. aktier och obligationer inte alltid sker någon växling till svenska kronor, utan valutan kan sättas in på ett konto i utländsk valuta. I dessa fall är det svårt att avgöra vilken växlingskurs som skall tillämpas. Det förekommer också att kunden skall tillämpa den s.k. trettiodagarsregeln enligt 24 § 1 mom. femte stycket SIL och därför inte kan använda sig av kursen på försäljningsdagen. I andra fall kan transaktionen ha genomförts då det inte finns noteringar om den aktuella valutan. Beträffande terminssäkrade affärer vid lån i utländsk valuta sker ofta terminssäkring av räntebetalningarna. När dessa betalningar redovisas till kunden har terminen räknats in. Något underlag för en separat redovisning av det finansiella instrument som valutaterminen består av kan över huvud taget inte göras. Mot bakgrund av dels nämnda svårigheter att kunna lämna en riktig uppgift, dels att denna typ av transaktioner sällan utförs av privatpersoner, föreslår föreningen att uppgiftslämnaren vid försäljningar mot betalning i utländsk valuta endast skall behöva göra en kryssmarkering med innebörd att sådan försäljning skett. Vid försäljningar av värdepapper mot betalning i utländsk valuta kan det som och några ytterligare remissinstanser påpekar i vissa fall uppkomma situationer där den föreslagna uppgiftsskyldigheten resulterar i ett belopp som något avviker från det som den skattskyldige skall tillämpa. Banker och andra som skall lämna kontrolluppgift får emellertid anses ha goda möjligheter att ta fram relevanta uppgifter om kurser på utländsk valuta. I de fall där det är osäkert vilken kursdag som skall gälla får det godtas att kontrolluppgiften baseras på kursen på försäljningsdagen. Mot bakgrund av att det enligt uppgift rör endast ett begränsat antal skattskyldiga fysiska personer och att dessa trots allt har möjlighet att rätta beloppet i sin deklaration, finner regeringen att särskilda bestämmelser inte är påkallade i dessa fall. Det förekommer att värdepapper ägs gemensamt av flera personer, t.ex. en familj. Reavinst eller reaförlust på avyttringen skall då fördelas efter varje delägares respektive andel. Uppgift om ersättningsbeloppet borde därför fördelas på samma sätt. har uppgett att det är möjligt att lämna sådana uppgifter endast i de fall säljaren även är depåkund i den bank som ombesörjer försäljningen. En sådan systemsökning innebär emellertid mycket stora arbetsinsatser. Vidare kompliceras uppgiftslämnandet om ägarsammansättningen ändras eller om den inbördes fördelningen mellan delägarna ändras. Ett särfall av delade depåer utgör s.k. aktiesparklubbar, som kan ha ett ansenligt antal medlemmar. Regeringen finner därför att i de fall värdepapper innehas gemensamt av flera ägare bör uppgiftslämnaren ha möjlighet att lämna kontrolluppgiften endast för den av delägarna som anges på avräkningsnotan. En bestämmelse om detta bör tas in i 3 kap. 57 § LSK. RSV har föreslagit att motsvarande skyldighet att lämna kontrolluppgift som verket föreslagit skall införas även i fråga om avyttringar av utländska fondpapper eller rättigheter eller skyldigheter som anknyter till sådana fondpapper. Som uppgiftsskyldiga i denna del föreslås valutahandlare och värdepappersinstitut som enligt bestämmelser i 3 kap. 27 a § LSK förvarar eller kontoför sådana värdepapper. Förslaget i denna del tar sikte på utländska fondpapper. Den av regeringen föreslagna lydelsen av den nya 3 kap. 32 c § LSK omfattar emellertid även sådana värdepapper till den del det föreligger skyldighet för värdepappersinstitut, dvs. svenskt värdepappersbolag, svenskt bankinstitut eller utländskt företag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet, att upprätta avräkningsnota med anledning av avyttringen. Vid sådant förhållande faller endast sådana avyttringar av värdepapper utanför uppgiftsskyldigheten som ombesörjs av utländska företag, vilka inte driver värdepappersrörelse i . Enligt 3 kap. 27 a § LSK skall en skattskyldig, som har utländska fondpapper m.m. deponerade eller kontoförda i utlandet, lämna RSV skriftligt medgivande till insyn i depån eller kontot samt ge in en skriftlig förbindelse från det utländska institut som för depån eller kontot att lämna kontrolluppgift om utdelning och ränta. Regeringen föreslår att det vid sidan av huvudregeln i 3 kap. 32 c § LSK införs en komplettering av bestämmelserna i 3 kap. 27 a § LSK med innebörd att kontrolluppgift enligt detta lagrum även skall avse sådana uppgifter som anges i 3 kap. 32 c § LSK, för det fall avyttring av fondpapper skett . Uppgiftsskyldigheten omfattar inte allemansfonder eller andra värde-pap- persfonder (se avsnitt 4.2). Uppgift behöver inte heller lämnas för sådana värdepapper, för vilka kontrolluppgift lämnas enligt 3 kap. 22 § LSK (s.k. diskonteringspapper). Vidare skall kontrolluppgift inte lämnas vid byten som avses i 27 § 4 mom. SIL respektive 6 § lagen (1994:1854) om inkomstbeskattningen vid gränsöverskridande omstruktureringar inom EG. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. 5 Återinförande av skatteflyktslagen Regeringens förslag: Lagen mot skatteflykt återinförs och tillämpas på rättshandlingar som företagits från och med denna dag. Skälen för regeringens förslag: antog en lag mot skatteflykt (prop. 1980/81:17, bet. 1980/81:SkU8, rskr. 1980/81:27, SFS 1980:865). Lagen var inriktad på sådana förfaranden som innebar att den skattskyldige kringgår en skattebestämmelse genom att använda ett förfarande som från kommersiella och liknande synpunkter framstår som en omväg med hänsyn till det ekonomiska resultat som har uppnåtts. Lagen tidsbegränsades till att gälla och skulle tillämpas på rättshandlingar som företogs - . Under slutet av perioden skulle lagen utvärderas från rättssäkerhetssynpunkt och det uttalades att den då kunde komma att omprövas. Den införda skatteflyktslagen befanns emellertid vara för snävt utformad. Utanför lagens tillämpningsområde föll sådana förfaranden där den skattskyldige använde sig av det normala handlingssättet med hänsyn till det ekonomiska resultatet men ändå uppnådde inte avsedda skatteförmåner. Den skattskyldiges handlande framstod som meningslöst om det inte hade varit för skatteförmånen. föreslog regeringen därför en skärpning av skatteflyktslagens tillämpningsområde. Omvägsrekvisitet utmönstrades och lagen utvidgades till att omfatta, förutom de s.k. kringgåendefallen, vissa fall av skatteflykt där förfaranden tillkommit uteslutande i syfte att uppnå skatteförmåner (prop. 1982/83:84, bet. 1982/83:SkU20, rskr. 1982/83:139, SFS 1983:75). Lagens giltighetstid förlängdes därefter i olika omgångar. Skatteflyktslagen upphävdes på förslag av den förra regeringen fr.o.m. (prop. 1992/93:127, bet. 1992/93:SkU14, rskr. 1992/93:148, SFS 1992:1600). Lagen tillämpas emellertid fortfarande på rättshandlingar som företagits - . Den borgerliga regeringen angav som skäl för att upphäva lagen främst rättssäkerhetsaspekter. Det hävdades att lagen stärkte det allmännas ställning gentemot den enskilde på ett orimligt sätt och att den medförde svårigheter för den enskilde att bedöma skattekonsekvenserna av olika rättshandlingar. Enligt regeringens mening är dessa skäl inte hållbara. Några negativa effekter av lagen har inte kunnat påvisas. Justitiekanslern som fram haft i uppdrag att granska tillämpningen av lagen från rättssäkerhetssynpunkt har vid sina granskningar funnit dels att lagen tillämpats med stor försiktighet, dels att tillämpningen inte åsidosatt kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet för de skattskyldiga. Däremot har lagen enligt regeringens bedömning haft en väsentlig preventiv funktion och utgjort ett betydelsefullt redskap för att förhindra skatteflyktsförfaranden. Mot denna bakgrund är det angeläget att en lag mot skatteflykt återinförs. föreslog i sitt betänkande Ny generalklausul mot skatteflykt (SOU 1989:81) ändringar i skatteflyktslagstiftningen. förslag föranledde emellertid inga ändringar i skatteflyktslagen. I samband med den senaste förlängningen av lagens giltighetstid uttalade det i propositionsärendet föredragande statsrådet (prop. 1990/91:56 s. 17) med anledning av betänkande att en omprövning av skatteflyktslagen borde göras först då erfarenheter från tillämpningen av skattereformens regler föreligger. Tiden för en sådan utredning kan nu anses mogen. Regeringen har därför beslutat att tillkalla en kommitté för att bl.a. utforma en ny lagstiftning mot skatteflykt (dir. 1995:11). I avvaktan på utredningens arbete bör lagen mot skatteflykt återinföras i den lydelse den hade då den upphävdes, med ett par lagtekniska justeringar. Förhandsbesked bör få meddelas, på motsvarande sätt som tidigare, om det är av vikt för sökanden. föreslog regeringen ändringar i 1 § uppbördslagen (1953:272, UBL) (prop. 1994/95:41, 99 och 122). De två först nämnda propositionerna gällde slopandet av avgifter enligt lagen (1992:1745) om allmän sjukförsäkringsavgift och lagen (1993:1441) om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet. De nämnda avgifterna skulle tas ut t.o.m. . Ändringarna i 1 § UBL var en direkt följd av att avgifterna hade slopats. Regeringen hade därför föreslagit att de nya bestämmelserna skulle tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt och slutlig skatt på grund av taxering. 1994/95:122 föreslogs bl.a. en följdändring i UBL till införandet av lagen om allmän löneavgift. Ändringen åtföljdes inte av någon särskild övergångsbestämmelse trots att förslaget byggde på de två tidigare framlagda förslagen. Lagstiftningsarbetet samordnades i av skatteutskottet som i sitt betänkande 1994/95:SkU16 hemställde att skulle anta bl.a. det vid prop. 1994/95:122 fogade förslaget till lag om ändring i UBL. biföll utskottets hemställan (rskr. 1994/95:149, SFS 1994:1922). De övergångsbestämmelser som regeringen föreslagit i prop. 1994/95:41 och prop. 1994/95:99 kom därigenom att falla bort. Eftersom en särskild övergångsbestämmelse är nödvändig för att avgifter enligt lagen om allmän sjukförsäkringsavgift och lagen om allmän avgift för finansiering av kontantförmåner vid arbetslöshet skall kunna påföras i samband med debiteringen av slutlig skatt på grund av taxering föreslås , såvitt avser debitering av slutlig skatt, en justering av UBL. I detta sammanhang bör en justering göras också i 12 § UBL. Enligt 2 § i den numera upphävda lagen (1990:326) om skatteavdrag i vissa fall från folkpension m.m. fick den utbetalande myndigheten eller inrättningen, om därmed bättre överensstämmelse kunde uppnås mellan preliminär och slutlig skatt för förmånstagaren, beräkna preliminär A-skatt på pension med frångående av bestämmelserna om skatteavdrag i UBL. 1991/92:112 om F-skattebevis, m.m. föreslogs att bestämmelsen skulle arbetas in i 12 § UBL liksom övriga bestämmelser i den nämnda lagen. Under riksdagsbehandlingen samordnades ändringen av 12 § UBL med en ändring av samma paragraf som föreslagits i prop. 1991/92:150. Emellertid kom en begränsning att ske på så sätt att den utbetalande myndigheten eller inrättningen endast får frångå bestämmelserna i 4 och 40 §§ UBL och inte t.ex. 7 § samma lag (bet. 1991/92:FiU30, rskr. 1991/92:350, SFS 1992:839). föreslås en justering av 12 § UBL i enlighet med förslaget i prop. 1991/92:112. 6.2 Företrädare för staten vid konkurs, m.m. Regeringens förslag: På skatteområdet skall bestämmelser införas om att en fordran mot en skattskyldig som är försatt i konkurs skall överlämnas till kronofogdemyndigheten för att göras gällande i konkursen, även om fordran inte är förfallen till betalning.