prop · GI0334 · 1995-01-01 00:00:00 — Skälet till att dessa bestämmelser skiljs åt är att lagen i fråga om resande innehåller förutom skattefrihetsbestämmelser även vissa tullfrihetsbestämmelser. Det är därför lämpligt att inte placera dessa bestämmelser i samma kapitel som de rena skattefrihetsbestämmelserna. Det kan inte uteslutas att en resande medför varor, för vilka frihet från skatt inte kan medges enligt bestämmelserna i 3 kap, men väl enligt bestämmelserna i 2 kap. Det möter i så fall inte något hinder att åberopa de senare bestämmelserna. I de flesta fall där skattefrihet skall medges är förutsättningarna sådana att även tullfrihet skall medges enligt rådets förordning (EEG) nr 918/83 eller förslaget till lag om tullfrihet m.m. eller föreskrift som meddelats med stöd därav. Dessa fall av skattefrihet regleras i denna paragraf genom en hänvisning till den berörda tullfrihetslagstiftningen. I 3 och 4 §§ inskränks dock i vissa fall den skattefrihet som annars skulle följa av denna paragraf. I 5 - 9 §§ regleras några ytterligare fall av skattefri import. I paragrafens tredje stycke regleras frågan om skattefrihet i samband med temporär import. Bestämmelserna i kapitel 1 avsnitt 4 i förordningen (EEG) nr 918/83 om sekundärt boende saknar motsvarighet i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelserna i kapitel 1 avsnitt 7 i förordningen (EEG) nr 918/83 om företagsflyttgods motsvaras av bestämmelserna i avdelning 4 i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelserna i skattedirektivet är dock, till skillnad från bestämmelserna i tullförordningen, inte tvingande för det enskilda medlemslandet. Då saknar en motsvarande skattefrihet, bör en sådan inte införas . Bestämmelserna i kapitel 1 avsnitt 12 i förordningen (EEG) nr 918/83 om utbildningsmateriel, vetenskapligt och kulturellt materiel, vetenskapliga instrument och apparater samt bestämmelserna i kapitel 1 avsnitt 14 a i samma förordning om instrument och apparater för medicinsk forskning m.m., saknar med två undantag direkt motsvarighet i rådets direktiv /181/EEG. Dessa två undantag återges i 7 och 8 §§. I artikel 91 i direktivet ges dessutom möjlighet att behålla skattefrihet som medgetts i enlighet med kulturellt, vetenskapligt eller tekniskt samarbetavtal med tredje land. Någon sådan skattefrihet synes inte föreligga. Bestämmelsen i artikel 109 (q) om skattemärken m.m. i förordningen (EEG) nr 918/83 saknar motsvarighet i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelserna om proviantering av fartyg, luftfartyg och tåg i 9 § tullfrihetsförordningen (1987:1289) har överförts i huvudsak oförändrade till 4 § i förslaget till förordning om tullfrihet m.m. Det kan ske med stöd av artikel 139 b i förordningen (EEG) nr 918/83. Motsvarande skattebestämmelse medger dock endast att bestämmelser om proviantering av fartyg och luftfartyg behålls (se artikel 23 i direktiv /12/EEG). Nuvarande bestämmelser om skattefrihet för proviantering av tåg kan således inte behållas. Bestämmelserna i kapitel 1 avsnitt 7 i förordningen (EEG) nr 918/83 om tullfrihet för småförsändelser motsvaras på skatteområdet av bestämmelserna i direktiv /1035/EEG. I skattedirektivet ges dock till skillnad från tullförordningen möjlighet att sätta ned eller slopa en eller flera av de i bestämmelserna angivna kvoterna för vissa varor. Denna möjlighet föreslås utnyttjas så vitt avser alkoholhaltiga produkter och tobaksvaror. Se författningskommentaren till 112 § i förslaget till ny tullag. I paragrafen anges att bestämmelser om skattefrihet vid proviantering av utgående fartyg och luftfartyg finns i mervärdesskattelagen vilket innebär att skattefrihet i motsvarande fall inte regleras enligt denna lag. Detta innebär att denna lag avseende proviant främst reglerar skattefrihet vid import avseende medförd proviant. Första och andra styckena handlar om varor som återinförs i oförändrat skick och motsvarar i huvudsak innehållet i 2 § i lagen (1987:1066) om frihet från skatt eller avgift vid införsel. Den skillnaden föreligger dock att vad som gäller svensk vara som återförs från utlandet skall i fortsättningen gälla för gemenskapsvara som återinförs från tredje land. Med gemenskapsvara avses i denna paragraf en vara som har ursprung inom gemenskapen eller som har satts i fri omsättning inom gemenskapen, trots att varan genom den tidigare utförseln förlorat sin status som gemenskapsvara. Bestämmelsen om skattefrihet vid återinförsel har stöd i artikel 14.1 (e) i sjätte mervärdesskattedirektivet. Bestämmelsen saknar motsvarighet i rådets förordning (EEG) nr 918/83 om ett gemenskapssystem för tullfrihet. Bestämmelser om tullfrihet i motsvarande fall finns dock i artiklarna 185 och 186 i tullkodexen samt i artiklarna 844 - 856 i tillämpningskodexen. Tredje stycket innehåller en hänvisning till de regler som finns och som även fortsättningsvis kommer att finnas om beräkning av underlaget för mervärdesskatt i vissa fall när en vara återinförs efter viss bearbetning. Enligt sjätte mervärdesskattedirektivet artikel 14.1 (h) skall skattefrihet medges för egen fångst i havsfiskeverksamhet, när fångsten inte bearbetats eller endast undergått konservering inför försäljning, men ännu inte sålts. Enligt punkt 2 i samma artikel får medlemsländerna behålla nuvarande bestämmelser på området till dess gemenskapsregler på området antagits. I tullordningen (föreskrifter) finns i 3 kap. 1 § en bestämmelse som innebär att egen fångst som medförs av svenska fiskefartyg inte behöver anmälas till förtullning. Därmed utgår inte importskatt på fångsten. En bestämmelse med motsvarande verkan avseende importskatt föreslås här, men har utvidgats till att avse även andra fiskefartyg som hör hemma inom gemenskapen. Enligt artikel 188 i tullkodexen medges frihet från importtull för fångst som hämtats i tredje lands territorialvatten av fartyg som är registrerat eller registeranmält i en medlemsstat och som för denna stats flagga. Tullfriheten medges även för produkter som framställts ombord av sådan fångst. Bestämmelser om havsfångst finns även i artikel 23 i tullkodexen och i artikel 325 ff i tillämpningskodexen. Innehållet i denna punkt motsvarar innehållet i artikel 79 (q) i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelsen motsvarar artikel 50 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 om tullfrihet till den del artikeln avser punkten B i bilaga I till förordningen. Detta utgör ett av två undantag från huvudregeln att skattefrihet inte medges för undervisningsmateriel, vetenskapligt eller kulturellt materiel trots att förutsättningar att medge tullfrihet föreligger. Huvudregeln finns i 3 § 3 och det andra undantaget i 8 §. Innehållet i denna paragraf motsvarar innehållet i artikel 79 (r) i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelsen motsvarar artikel 51 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 om tullfrihet till den del artikeln avser punkten B i bilaga II till förordningen. I direktivet uppställs dock ett ytterligare krav för skattefrihet, nämligen att om ersättning utgår för förvärvet så får tillhandahållaren inte vara en beskattningsbar person enligt sjätte mervärdesskattedirektivet. Uttrycket "beskattningsbar person" användas inte i den svenska mervärdesskattelagstiftningen. Det får antas motsvara en person som bedriver yrkesmässig verksamhet, vilket är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för skattskyldighet till mervärdesskatt. Denna bestämmelse utgör ett av två undantag från huvudregeln att skattefrihet inte medges för undervisningsmateriel, vetenskapligt eller kulturellt materiel trots att förutsättningar att medge tullfrihet föreligger. Huvudregeln finns i 3 § 3 och det andra undantaget i 7 §. Innehållet i denna paragraf motsvarar innehållet i artikel 79 (s) i rådets direktiv /181/EEG. Bestämmelsen saknar motsvarighet i rådets förordning (EEG) nr 918/83 om tullfrihet. Paragrafen motsvarar innehållet i 6 § den föreslagna lagen om tullfrihet m.m. och i 11 § i den föreslagna förordningen om tullfrihet m.m. Genom denna paragraf görs förfarande- och behörighetsbestämmelser från tullfrihetsområdet tillämpliga även på skattefrihetsområdet. Exempel på sådana bestämmelser på tullfrihetsområdet är förfarandebestämmelserna i 3 § i den föreslagna förordningen om tullfrihet m.m., behörighet för enligt 8 § andra stycket samma förordning att medge viss tullfrihet samt bestämmelserna i 13 - 17 §§ samma förordning. Innehållet i denna paragraf motsvarar innehållet i 4 § i lagen (1987:1066) om frihet från skatt eller avgift vid införsel. De fall som avses motsvarar de fall som anges i punkterna a-n i artikel 900.1 i tillämpningskodexen. I paragrafen inskränks tillämpningsområdet för bestämmelserna i kapitlet så att vissa skatter och avgifter inte omfattas av lagen. Bestämmelsen motsvarar 5 § i lagen (1987:1066) om frihet från skatt eller avgift vid införsel. I första stycket anges grundförutsättningarna för skattefrihet enligt detta kapitel, nämligen att det gäller varor som en resande medför i sitt bagage och att importen inte är kommersiell. För att rätt till skattefrihet skall föreligga krävs dessutom att förutsättningarna i någon av de efterföljande paragraferna är uppfyllda. I andra stycket anges vad som utgör personligt bagage. Där undantas behållare med bränsle från området för skattefrihet enligt denna lag. Rätt till skattefrihet för införsel av bränsle i fordonstank eller i reservdunk kan dock följa av bestämmelserna i 2 kap. I tredje stycket regleras vad som avses med kommersiell import. I paragrafen regleras skattefrihet för import av personliga tillhörigheter som den resande skall använda under resa i landet och därefter återutföra. Bestämmelsen tar främst sikte på utländska besökande från tredje land. Innehållet i paragrafen motsvarar en del av det som enligt nuvarande bestämmelser får föras in tull- och skattefritt som reseutrustnig. I 3 § finns bestämmelser som motsvarar en annan del av de nuvarande bestämmelserna om reseutrustning. I andra stycket finns en upplysning om var motsvarande bestämmelser om tullfrihet finns. Dessa bestämmelser är dock inte utformade som ett slutligt undantag, utan som en temporär tullfrihet. Denna temporära tullfrihet kräver dock inte något deklarationsförfarande (utom den deklaration som anses ligga i att "gå mot grönt") eller uttryckligt beslut vid import eller någon anmälan vid återutförseln. Genom att det i tredje stycket dessutom finns en skyldighet att betala importskatten om varan inte återutförs, föreligger inte egentligen någon skillnad mellan den slutliga skattefriheten och den temporära tullfriheten. Sättet att här reglera skattefriheten har valts för att ge en klarare bild över resandes rätt till skattefrihet. I paragrafen regleras skattefrihet för varor som en resande återför till landet. Bestämmelserna i denna paragraf tillsammans med bestämmelserna i 2 § motsvarar dagens bestämmelser om skattefrihet för reseutrustning. Den stora skillnaden mellan bestämmelserna i detta lagförslag och de nuvarande bestämmelserna är att de nuvarande reseutrustningsbestämmelserna tillåter tull- och skattefri import av reseutrustning som inköpts under resa i utlandet och som förs in i för att stanna här, medan de nu föreslagna bestämmelserna i likhet med EG-bestämmelserna inte tillåter sådan skattefri import. Den tull- och skattefria import av varor som har köpts i tredje land och som skall föras in i landet permanent är således begränsad till vad som får föras in inom de särskilda kvoterna (se 4 §) och inom beloppsgränsen (se 5 §). Reseutrustningsbestämmelserna i 2 och 3 §§ kan inte användas för sådan import. Skattefriheten enligt denna paragraf förutsätter i motsats till 2 kap. 5 § att varan medförs i den resandes bagage, vilket bl.a. innebär att några särskilda formaliteter inte behöver iakttas för att skattefrihet skall uppnås.När det gäller varor som bearbetats i tredje land hänvisas i andra stycket till mervärdesskattelagens bestämmelser om beräkning av underlaget för mervärdesskatt för sådana varor. Bearbetade varor kan således inte återföras skattefritt med stöd av 3 §. Om sådana varor ryms inom beloppsgränsen enligt 5 § kan de dock införas tull- och skattefritt om förutsättningarna för sådan import i övrigt är uppfyllda. Denna paragraf avser endast frågan om skattefrihet. I tredje stycket finns en upplysning om var tullfrihetsbestämmelserna finns. Det finns ett särskilt behov av denna upplysning då bestämmelserna inte finns i förordningen (EEG) nr 918/83, utan i tullkodexen. I paragrafen anges de särskilda kvoter inom vilka skattefri import får ske enligt . Motsvarande kvoter för tullfri import regleras i förordningen (EEG) nr 918/83/EEG. Bestämmelsen innebär i motsats till nuvarande svenska bestämmelser i fråga om sprit, vin och starköl, inte en begränsning av rätten att föra in varorna, utan en begränsning av den skattefria importen. Andra stycket innehåller bestämmelser om särskilda åldersgränser i vissa fall. Liksom när det gäller kvoterna är det dock endast skattefriheten som regleras, inte införselrätten som sådan. I stycket anges inte någon åldersgräns avseende införsel av spritdrycker och vin trots att direktivet innehåller en gräns för skattefrihet för sådana varor. Regeringen kommer dock att i en annan proposition föreslå att i en ny alkohollag införa ett införselförbud för spritdrycker för den som inte fyllt . Eftersom den som är i så fall inte överhuvudtaget får föra in sådana varor i landet blir det naturligtvis inte fråga om att beskatta någon sådan införsel, än mindre att medge skattefrihet för införseln. Det saknas därför behov av en bestämmelse som begränsar rätten till skattefrihet för den som är . Tredje stycket innehåller en upplysning om var bestämmelserna om tullfrihet kan återfinnas. Paragrafen innehåller bestämmelser om skattefri import inom en beloppsgräns. Bestämmelsen är ett genomförande av artikel 1 i direktivet 69/169/EEG. Därvid har möjligheten att på visst sätt begränsa rätten till skattefri införsel för yngre resande inte utnyttjats. I andra stycket finns en upplysning om motsvarande bestämmelse om tullfrihet. I tredje stycket finns regler för beräkning av tull- och skattefrihetsbeloppet i enlighet med artikel 7 i direktivet och artikel 132 jämfört med artikel 47 i förordningen (EEG) 918/83. I fjärde stycket anges att skall publicera beloppet i svenska kronor. Paragrafen innehåller en reglering av den särskilda begränsning som genom anslutningsakten fått rätt att använda avseende beskattning av införsel från tredje land av öl. I fråga om begränsnigar i rätten till införsel för den som är hänvisas till vad som sägs ovan i motiveringen till 4 § andra stycket. Paragrafen innehåller särskilda begränsningar av rätten till tull- och skattefri införsel för besättningsmedlemmar på transportmedel. Sådana nationella begränsningar tillåts enligt artikel 49 i förordningen (EEG) nr 918/83 och artikel 5 i direktivet 69/169/EEG. Bestämmelsens innehåll motsvarar vad som gäller enligt 2 § andra och tredje stycket i förordningen (1987:1072) om rätt för resande m.fl. att införa varor tull- och skattefritt. Kapitlet handlar om schablonberäkning av tull och skatt i vissa fall. I första paragrafen anges de två grupper av import för vilka bestämmelserna kan tillämpas. Det är dels resandes införsel av varor, dels gåvoförsändelser mellan privatpersoner. Paragrafen innehåller begränsningar av första paragrafens tillämpning dels i form av en beloppsgräns, dels genom att begränsa tillämpningen till icke-kommersiell import. Begränsningarna anknyter till de begränsningar som finns avseende schablonberäkning av tull i vissa fall i förordningen (EEG) nr 2658/87. Paragrafen innehåller en tabell över de varor för vilka bestämmelserna i kapitlet är tillämpliga och den schablonttullsats respektive schablonskattesats som skall gälla för varje varutyp. Schablonskattesatsen avser även eventuella avgifter. Metoden att ange ett belopp för tull och ett för annan skatt har valts därför att ett särskilt belopp som inte inkluderar tull ändå måste finnas för resande och försändelser som kommer från ett område som ligger utanför skatteområdet men inom tullområdet. I fråga om schablonbeloppet för tull får det anses att ett schablonvärde för varorna bestäms och att tull på detta värde tas ut i enlighet med förordningen (EEG) nr 2658/87. Följande tullsatser har använts: för cigaretter , för cigarrer , för röktobak , för snus och för andra varor än tobaksvaror . publicerar den beloppsgräns som avses i 2 § uttryckt i svenska kronor. Den avser den beloppsgräns inom vilken tull schablonmässigt kan tas ut enligt förordningen (EEG) nr 2658/87. Lagen ersätter lagen (1987:1066) om frihet från skatt eller avgift vid införsel och förordningen (1987:1072) om rätt för resande m.fl. att införa varor tull- och skattefritt. Dessa författningarna skall upphävas men fortfarande gälla avseende tiden före upphävandet. 8.4Förslaget till lag om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Paragrafen upplyser om att bestämmelser om gynnsam taxebehandling, varors ursprung, tullvärde, autonoma undantagsbestämmelser angående nedsättning av eller befrielse från importtull för vissa varor, tullförfaranden med ekonomisk verkan, gynnade förfaranden för t.ex. varor som återinförs utan att ha bearbetats i tredje land samt återbetalning och eftergift av tull finns i tullkodexen och tillämpningskodexen. I lagen finns vissa kompletterande bestämmelser till nämnda bestämmelser. Uttryck som används i lagen har samma innebörd som i tullkodexen och förslaget till tullag. Regler om ursprung på grund av ensidiga förmånsmedgivanden från EG:s sida (förmånsberättigat ursprung) finns i artiklarna 66-140 i tillämpningskodexen. Ensidiga tullförmåner ges till utvecklingsländer, och , , , och . Framställs anspråk på tullförmåner på grund av förmånsberättigat ursprung skall ursprunget styrkas med ursprungsintyg utfärdat i exportlandet. Ett eller flera ursprungsintyg som utfärdats i något av de förmånsberättigade länderna skall i gemenskapen kunna ersättas av ett eller flera ursprungsintyg under förutsättning att dessa utfärdas av tullmyndighet i den medlemsstat som har tillsyn över varorna (art. 83). Utfärdade ursprungsintyg skall kontrolleras stickprovsvis eller då tullmyndighet i importlandet finner anledning företa kontroll av intyget. För att kunna genomföra kontrollen behöver tullmyndigheten de befogenheter som framgår av 57, 62, 64, 68 - 80 och 99 §§ ) förslaget till ny tullag. I artiklarna 173-177 i tillämpningskodexen ges möjlighet att tillämpa ett förenklat förfarande för fastställande av tullvärde på vissa lättfördärvliga varor. Det innebär i korthet att tullvärde för vissa lättfördärvliga varor som förtecknas i bilaga 26 till förordningen beräknas efter ett av fastställt enhetsvärde. Beräkningen av enhetsvärdet baseras på uppgifter som lämnas av medlemsstaterna om dels genomsnittspriser på oförtullade varor fritt gränsen, dels vilken kvantitet av respektive varuslag som förtullats under ett kalenderår och för vilket tull betalats. Genomsnittspris som medlemsstaten lämnar uppgift om beräknas med hjälp av priser på oskadade varor i vissa av medlemsstaterna anmälda marknadscentra. Därvid får vissa kostnader avräknas från priserna i marknadscentra, t.ex. kost- nader för transport och försäkring inom tullområdet, importtullar och andra avgifter vilka inte skall räknas in tullvärdet samt vissa schablonavdrag. Medlemsstaten får fastställa standardbelopp för avdrag beträffande transport- och försäkringskostnader (art. 173.3). De av kommissionen fastställda enhetsvärdena publiceras i EGT. Det förenklade förfarandet för fastställande av tullvärde för vissa lättfördärvliga varor får användas av importör i en med- lemsstat även om medlemsstaten inte anmält marknadscentra på vars priser enhetsvärdena baseras. För att uppgiftsskyldigheten skall kunna fullgöras för det fall att anmäler ovannämnda marknadscentra skall behövliga uppgifter få infordras från näringsidkare enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. Med begreppet näringsidkare avses såväl fysiska som juridiska personer, vilka driver rörelse. Regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter till utfyllnad av gemenskapsrätten på de områden som anges i 1 §. Anslutningsfördraget innehåller i bilaga VI till anslutningsakten övergångs- bestämmelser som rör varors ursprung, tullförfaranden med ekonomisk verkan samt återbetalning och eftergift av tull (se förslaget till lag med anledning av anslutning till Europeiska unionen). Nämnda regler kompletteras med svenska övergångsbestämmelser till den föreslagna lagen om tullfrihet m.m. Dessa rör fortsatt giltighet av svenska restitutionstillstånd, behandlingen av varor som anmälts till förtullning eller borde ha anmälts till förtullning före anslutningen till EU och varor för vilka ansökan om temporär tullfrihet lämnats in eller för vilka temporär tullfrihet medgetts utan ansökan före anslutningen. I dessa delar hänvisas till författningskommentaren till den föreslagna lagen om tullfrihet m.m. Enligt övergångsreglerna till tullförfarandet passiv förädling i anslut- ningsfördraget får medlemsstaterna låta sådana tillstånd till passiv förädling som har utfärdats före anslutningen fortsätta att gälla på oförändrade villkor till dess att giltighetstiden går ut, dock längst efter anslutningen. I svenska bestämmelser motsvaras passiv förädling av bestämmelserna i 22 § fjärde och femte styckena och 23 § tullfrihetsförordningen (1987:1289). Lagen bör innehålla en övergångsbestämmelse som tillåter att reparerade varor och varor vilka tillverkats av svenskt eller i förtullat material, som utförts till annat land före anslutningen, anmäls till övergång till fri omsättning med anspråk på den tullättnad som passiv förädling inrymmer vid återinförsel från tredje land. 8.5Förslaget till lag om tullkontroll av varumärkesintrång Anger lagens tillämpningsområde. I paragrafen utses behörig myndighet enligt artikel 3 i förordningen (EEG) nr 3842/86. Förordningen lämnar utrymmet fritt för medlemsländerna att själva välja vilken myndighet som skall vara behörig. I ett föreliggande förslag till ny förordning (COM(94) 43 final) anges däremot att sådan behörig myndighet skall finnas inom . För att förhindra att det blir nödvändigt att byta behörig myndighet bör en behörig myndighet utses inom . Denna myndighet bör vara eftersom ett beslut om kvarhållande av varor kan avse varor där flera alternativa införselplatser kan misstänkas och det är angeläget med en enhetlig tillämpning. Det är möjligt även enligt förslaget till ny förordning att ha ytterligare behöriga myndigheter utanför . Något behov av sådana ytterligare myndigheter synes inte finnas. GTS skall samråda med andra myndigheter när det behövs. Det kan t.ex. tänkas att ett sådant behov kan uppkomma vid bedömning av immaterialrättsliga frågor. Varor som kvarhålls skall omhändertas av tullmyndigheten. kan dock t.ex. låta varorna ligga på ett tillfälligt lager. Varorna ligger då upplagda under tillsyn. I förhållande till lagerhavaren är tullmyndigheten uppdragsgivaren. Sökanden bör dock ha ansvaret för kostnaden för förvaringen med en regressrätt i förhållande till sin motpart om sökandens talan leder fram till att varorna skall förstöras, ändras eller bli föremål för annan åtgärd som avses i artikel 7 i förordningen (EEG) nr 3842/86. I första stycket erinras om att det är behörig domstol som skall pröva om varumärkesintrång skett och om varorna i så fall skall förstöras, ändras eller bli föremål för annan åtgärd. Detta prövas således inte av tullmyndigheterna. I andra stycket ges domstolen rätt att genom interimistiskt beslut upphäva kvarhållandet. I tredje stycket regleras tullmyndighetens skyldighet att verkställa domstolens beslut. I fjärde stycket regleras ansvaret för kostnaderna i det fall tullmyndigheten skall verkställa ett beslut om ändring av varor. Den som har rätten till varorna skall bekosta ändringen. Sökanden bör betala kostnaderna för handläggning av ärendet och i förekommande fall andra åtgärder.