prop · GI03213 · 1995-01-01 00:00:00 — Den nuvarande punkten i bör delas upp i två punkter för att få bättre överensstämmelse med reglerna i artikel 27 i direktiv /83/EEG. Ett försäkranssystem tillämpas enligt lagen om energiskatt och ett motsvarande system bör kunna tillämpas i de nu aktuella fallen. Reglerna bör utformas så att tillverkaren skall lämna en försäkran till leverantören om att alkoholen skall användas till sådant ändamål som avses i 20 § första stycket e-j lagen om alkoholskatt, som det bör krävas att tillverkaren uppvisar ett giltigt tillståndsbevis om inköp av teknisk sprit från . Reglerna bör endast gälla för de tillverkare som för ett kalenderår har fått tillstånd från att köpa teknisk sprit. För det fall att tillverkaren skulle använda alkoholen till ett annat, skattepliktigt, ändamål bör denne själv bli skattskyldig och betala skatt för alkoholen. Regeringen föreslår att bestämmelser av aktuellt innehåll införs i lagen om alkoholskatt. Regeringen avser att noggrant följa utvecklingen på detta område och vid behov återkomma med förslag till ändringar i det nu föreslagna försäkranssystemet. De nya bestämmelsena bör träda i kraft men tillämpas . 11 Skatt på bekämpningsmedel och gödselmedel Regeringens förslag: Lagarna om avgift på bekämpningsmedel och gödselmedel föreslås få den numera adekvata benämningen lag om skatt på bekämpningsmedel resp. gödselmedel. Härutöver anpassas reglerna för avdrag till de som gäller för övriga punktskatter. Lagen om avgift på gödselmedel skall fortsättningsvis administreras av i och i övrigt anpassas till vårt EU-medlemskap. Skäl för regeringens förslag: De förhållandevis stora höjningarna av avgifterna på bekämpningsmedel och gödselmedel som trädde i kraft (prop. 1994/95:75, bet. 1994/95:JoU7, rskr. 1994/95:126, SFS 1994:1706 och 1707) har inneburit att dessa kan karakteriseras som avgifter utan är skatter. Lagarna föreslås därför få den adekvata benämningen skatt. Vidare föreslås att avdragsbestämmelserna anpassas till de som i allmänhet numera gäller för punktskatter. Detta innebär att avdraget för kundförluster slopas. Lagen om avgift på gödselmedel föreslås dessutom EU-anpassad på så sätt att uppbörd inte längre skall ske vid gränspassering. Uppbördssystemet som bygger på att uppbörd sker vid gränspassering kan efter vårt medlemskap i inte längre behållas. Det uppbördssystem som redan gäller för bekämpningsmedel och som inte kräver gränskorrigeringar föreslås gälla också för gödselmedel. På samma sätt som redan gäller för bekämpningsmedel och i likhet med vad som gäller för andra punktskatter bör skattens administration överföras från till i . Slutligen bör vissa hänvisningar till den upphävda tulltaxan i stället avse den nya tullnomenklaturen. Härutöver bör erforderliga ändringar göras i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter, skattebrottslagen (1971:69) och lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. 12 Förfaranderegler för kväveoxidavgift Regeringens förslag: För att förtydliga allmänna ombudets roll i fråga om uttag av kväveoxidavgift görs vissa ändringar i lagen om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion och i lagen om punktskatter och pris- regleringsavgifter. skall meddela beslut om förhandsbesked vad gäller kväveoxidavgift. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om kväveoxidavgift i lagen (1990:613) om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion anknyter till förfarandereglerna i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP). Således gäller enligt 6 § avgiftslagen att LPP i sin helhet är tillämplig på kväveoxidavgiften utom när det gäller bestämmelserna om särskilda avgifter i 7 kap. är beskattningsmyndighet och den som är avgiftsskyldig skall vara registrerad hos verket. Ett allmänt ombud har utsetts hos för att föra det allmännas talan i mål eller ärenden om kväveoxidavgift. genomfördes vissa ändringar i LPP som bland annat innebar att den allmänna ombudsfunktionen hos avskaffades (prop. 1992/93:196, bet. 1992/93:SkU28, rskr. 1992/93:336, SFS 1993:462). Ändringarna har medfört vissa oklarheter när det gäller det allmänna ombudets roll i fråga om kväveoxidavgift. I 1 kap. 7 § LPP nämns endast de allmänna ombud som skall finnas hos och för mål eller ärenden enligt LPP i vilka dessa myndigheter är beskattningsmyndighet. Särskilda regler om allmänt ombud finns inte heller i lagen om kväveoxidavgift. Det finns ett behov att klarlägga att ett allmänt ombud skall finnas även vid tillämpningen av reglerna om kväveoxidavgift, särskilt när det gäller ombudets rätt till överklagande enligt 8 kap. 1 § LPP. har vidare i en skrivelse till regeringen hemställt att befogenheten att meddela förhandsbesked enligt 6 kap. 1 § LPP i fråga om kväveoxidavgift skall överföras från till verket. Mot den angivna bakgrunden bör 6 § lagen om kväveoxidavgift kompletteras, så att det av bestämmelsen framgår att allmänt ombud skall utses för mål och ärenden om kväveoxidavgift. Det bör även anges att skall meddela förhandsbesked för tillämpningen av lagen. Vidare bör mindre ändringar göras i reglerna om överklagande i 8 kap. 1 och 9 §§ LPP. 13.1 Lagen om skatt på energi 1 kap. 3 a § Bestämmelsen grundar sig på artikel 2 a i direktiv /81/EEG som införts genom direktiv /74/EG. I lagen om skatt på energi tillämpas EG:s särskilda förfaranderegler endast på direkt skattepliktiga mineraloljor, dvs. bensin, dieselolja, fotogen, eldningsolja, gasol och metan (bränslen enligt 2 kap. 1 § första stycket 1-5). Den nya artikeln i direktiv /81/EEG innebär att förfarandereglerna skall tillämpas även på vissa andra mineraloljor. Punkten 1 innefattar bensen, toluen, xylol och vissa blandningar av aromatiska kolväten. Under punkten 2 faller alla produkter ur avdelning 2710 i tulltaxan, med undantag för smörjoljor (KN-nr 2710 00 81 - 2710 00 98). Vad gäller pro- dukter som hänförs till KN-nr 2710 00 21 (petroleumnafta), 2710 00 25 (andra specialdestillat av lättoljor än petroleumnafta) och 2710 00 59 (vissa blandningar av mättade kolväten) skall dock förfarandereglerna endast tillämpas vid bulkleveranser. Punkten 3 omfattar samtliga petroleumgaser och andra gasformiga kolväten ur avdelning 2711 i tulltaxan, med undantag för naturgas. KN-nr 2901 10 avser mättade acykliska kolväten (punkten 4), medan punkten 5 omfattar bensen, toluen, o-xylen, m-xylen, p-xylen och blandade xylenisomerer. 2 kap. 3 § I första stycket 1 föreslås en utvidgning av den direkta skatteplikten av innebörd att denna skall gälla även de mineraloljeprodukter som räknats upp i den nya 1 kap. 3 a § och inte omfattas av 2 kap. 1 §. De mineraloljeprodukter som avses i 1 kap. 3 a § är således alltid skattepliktiga, oavsett användningsområde. Skattefrihet vid viss användning uppnås genom möjligheten att göra avdrag i deklarationen respektive skattefria inköp mot försäkran eller ansökan om återbetalning av skatten. Av första stycket 2 framgår att skatt skall betalas för andra mineral- oljeprodukter än sådana som räknats upp i 1 kap. 3 a § endast om en sådan produkt säljs eller förbrukas som motorbränsle eller för uppvärmning. 2 kap. 9 § I syfte att undanröja tveksamheter vid tillämpningen av paragrafens första stycke föreslås en tydligare skrivning av författningstexten. Märkt olja får inte finnas i bränsletank som förser motor på de uppräknade fordonsslagen, dvs. personbil, lastbil, buss och trafiktraktor, med bränsle. Förbudet gäller oavsett om bränsletanken är placerad på fordonet eller inte. Avgörande för tillämpningen är alltså att bränsletanken förser en motor på fordonet med bränsle. Motsvarande gäller bränsletillförseln till båt. 2 kap. 11 § Ändringen i första stycket 4 är en följd av att förfarandereglerna föreslås omfatta en vidare grupp av bränslen än vad som är fallet . Motsvarande ändringar - dvs. hänvisningen till 2 kap. 1 § första stycket 1-5 ersätts med 1 kap. 3 a § - föreslås i 4 kap. 1 §, 6 kap. 2 § tredje stycket, 5, 6 och 8 §§, 7 kap. 6 § samt 9 kap. 10 §, och kommenteras inte särskilt. I första stycket 5 föreslås att skattefrihet skall gälla bränsle som levereras till en mottagare i ett annat om mottagaren är en diplomatisk eller konsulär representation eller en medlem av en sådan representation. Detsamma skall gälla om mottagaren är en internationell organisation med säte i den andra medlemsstaten. Förslag om att motsvarande bestämmelser skall införas i mervärdesskattelagen kommer att föreläggas och en hänvisning bör därför av förenklingsskäl göras till bestämmelsen i den lagen. Bestämmel- serna grundas på artiklarna 23.1 och 23.1 a i direktiv /12/EEG i dess lydelse enligt direktiv /74/EG. Värdlandet skall fastställa de villkor och begränsningar som skall gälla för skattefriheten. De begränsningar i skattefriheten som värdlandet fastställt, skall gälla även vid förvärv från andra . Bränslet skall under transporten åtföljas av ledsagardokument och intyg om skattefrihet (se 6 kap. 3 § andra stycket). 4 kap. 1 § första stycket och 12 § Av bestämmelserna framgår vem som skyldig att betala skatt. I 1 § regleras skattskyldigheten för de produkter för vilka tillämpas - eller med andra ord produkter enligt 1 kap. 3 a § - medan skattskyldigheten för övriga bränslen anges i 12 §. Vad gäller den som är skattskyldig för bränslen för vilka en uttrycklig skattesats inte är angiven i lagen, och som alltså beskattas med stöd av 2 kap. 3 eller 4 §, faller samtliga fall in under skattskyldighetsregeln i 12 §. Till följd av utvidgningen av förfarandereglernas tilllämpning kan det dock bli aktuellt att ett bränsle enligt 1 kap. 3 a § beskattas enligt 2 kap. 3 eller 4 §. Skattskyldigheten för ett sådant bränsle bestäms enligt 1 §. Vad gäller bränslen som beskattas enligt 2 kap. 3 eller 4 § kan 12 § i fortsättningen endast bli aktuell vad gäller andra produkter än sådana som avses i 1 kap. 3 a §. 4 kap. 1 § tredje stycket 1 Genom direktiv /74/EG infördes i direktiv /81/EEG en ny artikel 8 a. Av denna följer att mineraloljor som frigjorts för konsumtion i en medlemsstat och används som drivmedel i yrkesfordon inte får beskattas i någon annan medlemsstat. Detta gäller bränsle som transporteras i fordonets normala bränsletank i avsikt att under transporten användas som drivmedel eller för att driva de system som hör till specialcontainrar på fordonet. Av paragrafens första stycke 4 följer att skatt i skall tas ut i det aktuella fallet. Detta bör inte gälla. I ett nytt tredje stycke i paragrafen bör därför anges att skattskyldighet inte föreligger i det aktuella fallet. I direktivet har vissa uttalanden gjorts om vad som skall avses med begreppen normal bränsletank respektive specialcontainrar. Med normala bränsletankar avses 1. tankar som av tillverkaren är fast monterade på alla motordrivna fordon av samma typ som det aktuella fordonet och vars fasta installation gör det möjligt att använda bränslet direkt, såväl för framdrivning och, i tillämpliga fall, för drift av kylsystem och övriga system, och 2. tankar som av tillverkaren är fast monterade på alla specialcontainrar av samma typ som den aktuella containern och vars fasta installation gör det möjligt att använda bränslet direkt för att under transporten driva kylsystem och övriga system som specialcontainrar är utrustade med. Gastankar som är installerade på motordrivna fordon och avsedda för direkt användning av gas som bränsle och tankar anslutna till andra system som fordonet kan utrustas med skall också enligt artikeln anses som normala bränsletankar. Specialcontainrar definieras i artikeln som containrar som är försedda med en särskilt utformad anordning för kylsystem, syrsättningssystem, system för termisk isolering eller andra system. En lastkombination kan antingen bestå av en lastbil med släpvagn eller av en dragbil med påhängsvagn. Enligt de begrepp som används i svensk lagstiftning är i det sistnämnda fallet endast dragbilen ett motorfordon, medan påhängsvagnen rubriceras som släpvagn. Avsikten med EG:s regel torde dock vara att skatt vid införsel inte skall tas ut för något bränsle som driver fordonskombinationen eller förser t.ex. ett kylsystem med bränsle under transporten. I vad mån kylsystemet är placerat på själva last- eller dragbilen eller släpvagnen bör för regelns tillämpning sakna betydelse. Skattefriheten vid införsel bör därför gälla såväl bränsle i bränsletank på motordrivet fordon som bränsle i en tank på släpvagn som är kopplad till fordonet. En förutsättning är dock att tanken är fast monterad av tillverkaren och förekommer som sedvanlig utrustning på samtliga motordrivna fordon, släpvagnar eller containrar av samma slag. Det kan alltså inte bli aktuellt att med stöd av den aktuella bestämmelsen tillämpa skattefrihet för bränsle som i fristående fat eller dylikt transporteras in i på en släpvagn eller i tankar som särskilt monterats på fordonet för att möjliggöra transport av större bränslekvantitet än som ryms i fordonskom- binationens eller containerns sedvanliga bränsletankar. 4 kap. 1 § tredje stycket 2 Bestämmelsen innehåller regler om skattefrihet för bränslen som från ett annat transporteras till en diplomat, företrädare för konsulär representation eller dylikt i . Gemenskapsrättens regler i detta fall har kommenterats i anslutning till 2 kap. 11 §. Enligt nuvarande svenska bestämmelser inträder skattskyldighet vid införseln och diplomaten kan ansöka om återbetalning av skatten enligt 9 kap. 1 §. Den föreslagna lösningen innebär alltså en administrativ förenkling. 4 kap. 4 § Krav på att upplagshavaren skall ställa säkerhet vid transport regleras i paragrafens första stycke. I syfte att förtydliga att det är en upplagshavare i som skall ställa säkerhet bör ett smärre språklig justering göras i inledningen av första stycket. En säkerhet av det slag som avses i första stycket kan tänkas ha betydelse för det fall den svenske upplagshavaren undantagsvis skulle bli skyldig att betala skatt i ett annat än . Detta torde bli fallet om exempelvis bränslet skulle tillgripas genom brott under transporten till en mottagare i ett annat och denna förlust konstateras utanför . Enligt gemenskapsrätten skall den säkerhet som täcker transporten vara giltig i hela gemenskapen. I första stycket bör därför "skatten" bytas ut mot "den skatt som kan påföras honom i eller annat ". I tredje stycket föreslås beskattningsmyndigheten få möjlighet att medge att upplagshavaren inte behöver ställa säkerhet om bränsleleveransen sker med fartyg eller via rörledning (pipeline). Den föreslagna möjligheten grundar sig på artikel 15.3 andra stycket i direktiv /12/EEG i dess lydelse enligt direktiv /74/EG. 6 kap. 3 § I paragrafen regleras skyldigheten för en upplagshavare att upprätta ett ledsagardokument när bränsle transporteras under skattesuspension till en upplagshavare eller varumottagare i ett annat . En anpassning till det antagna EG-direktivet medför att ett ledsagardokument även måste upprättas vid transport till en annan upplagshavare i , om transporten sker via ett annat . Bestämmelsen finns i artikel 18.6 i direktiv /12/EEG i dess lydelse enligt direktiv /74/EG. Andra och tredje styckena I ett nytt andra stycke i paragrafen föreslås att ledsagardokument även skall upprättas vid transport av bränsle under skattesuspension till en diplomat eller dylikt i ett annat i enlighet med vad som anges i 2 kap. 11 § första stycket 5. Transporten skall även åtföljas av ett intyg om att skattefrihet gäller för bränslet i det andra EG-landet. Ett sådant intyg upprättas av behörig myndighet i diplomatens värdland. Det nuvarande andra stycket föreslås utan ändring flyttas till ett tredje stycke i paragrafen. Genom direktiv /74/EG har artikel 15.5 ändrats och artikel 15.6 tillkommit i direktiv /12/EEG (den hittillsvarande lydelsen av artikel 15.5 framgår av direktiv /108/EEG). Bestämmelserna ingår i det regelsystem som skapats för att genom bl.a. åtföljande ledsagardokument säkerställa att skatt betalas och möjliggöra skattekontroll. I syfte att i någon mån förenkla hanteringen har i direktiv /74/EG vissa justeringar gjorts av bestämmelserna. Sålunda får enligt artikel 15.5 en avsändande upplagshavare, sedan ledsagardokumentet upprättats, ändra uppgift i dokumentet om mottagare eller leveransplats. Den nye mottagaren måste dock vara upplagshavare eller varumottagare i ett annat . I fall det rör sig om transport mellan svenska orter via annat kan den nye mottagaren även vara annan svensk upplagshavare. Vid transport direkt mellan två svenska orter krävs inte ledsagardokument. Enligt artikel 15.6 får behörig myndighet i den avsändande upplagshavarens medlemsstat befria upplagshavaren från skyldigheten att i ledsagardokumentet uppge mottagare och leveransplats, om det rör sig om transport av bränsle med fartyg och mottagaren inte är känd när transporten påbörjas. Om sådan befrielse medges skall myndigheten senast när bränslet når sin slutdestination underrättas om mottagare och leveransplats. De nu beskrivna möjligheterna bör genomförs i svensk rätt. Regeringen bör ges rätt att meddela föreskrifter om förfarandet vid ändring och tillägg av uppgifter i ledsagardokumentet, eftersom detaljföreskrifter av detta slag inte bör regleras i lag. 6 kap. 4 § En ny artikel 14.4 i direktiv /12/EEG har införts genom direktiv /74/EG. I artikeln regleras vilket förfarande som skall tillämpas vid fastställandet av andra förluster än sådana som beror på force majeure eller som uppkommit till följd av varornas beskaffenhet i samband med framställning, bearbetning, lagring eller transport. Artikeln föreskriver ett administrativt krångligt system, som avviker från vad som är brukligt i . Gemenskapsrätten ger dock inte utrymme för ett förenklat förfarande, varför ett införande av de aktuella reglerna föreslås i andra och tredje styckena av paragrafen. I andra stycket regleras den situation då förluster konstaterats i , oavsett var under transporten inom gemenskapen som förlusterna faktiskt har uppkommit. skall i detta fall på returexemplaret av ledsagardokumentet attestera att förlusterna har konstaterats. Om förluster har uppkommit under en transport som sker under skattesuspension från ett annat till , föreslås i tredje stycket att beskattningsmyndigheten vid ankomsten till skall ange i vilken omfattning beskattning skall ske av de förlorade bränslemängderna samt hur skatten skall beräknas. Om förlusten konstaterats i ett annat än skall beskattningsmyndigheten skicka en kopia av returexemplaret till behörig myndighet i det landet. Upplagshavare eller varumottagare som önskar attest av uppkomna bränsleförluster enligt andra stycket bör omgående efter mottagandet av bränslet skicka returexemplaret till beskattningsmyndigheten. Den tidsfrist inom vilken upplagshavare eller varumottagare enligt första stycket skall skicka tillbaka returexemplaret till avsändaren påverkas inte av att beskattningsmyndigheten skall attestera vissa förluster. 6 kap. 8 a § Av artikel 7.4 i direktiv /12/EEG framgår att transport av beskattade varor mellan två medlemsstater skall följas av ett förenklat ledsagardokument. En bestämmelse om detta finns i 6 kap. 8 §. Genom direktiv /74/EG har två nya artiklar, 7.7 och 7.8, tillkommit. Av dessa framgår att en transport av beskattat bränsle som sker mellan två orter i samma medlemsland via ett annat medlemsland skall åtföljas av ett förenklat ledsagardokument. Det krävs vidare att en lämplig färdväg väljs för transporten. Enligt bestämmelserna i de nämnda artiklarna skall även avsändaren lämna en redovisning över varorna till skattemyndigheten i avsändarlandet innan transporten påbörjas. Slutligen föreskrivs att den som tar emot varorna skall bekräfta att så skett i enlighet med vad skattemyndigheten på mottagningsorten bestämmer. I paragrafen föreslås ett införande i svensk rätt av de redovisade bestämmelserna om förenklat ledsagardokument, redovisning och bekräftelse på mottaget gods. 12 kap. 1 § I paragrafen regleras överklagandet av beslut som inte är beskattningsbeslut. De uppräknade besluten överklagas till allmän förvaltningsdomstol, vilket innebär att överklagande av beskattningsmyndighetens beslut skall ske till länsrätten. kan enligt 2 kap. 9 § fjärde stycket medge att lågbeskattad olja får användas i båtar. Ett sådant dispensbeslut är inte ett beskattningsbeslut, vilket innebär att lagen om punktskatter och pris- regleringsavgifter inte är tillämplig. Detta har till följd bl.a. att det allmänna saknar både överklaganderätt och partsställning. Även beskattningsmyndighetens beslut om dispens för användning av lågbeskattad olja i båtar bör överklagas hos allmän förvaltningsdomstol med talerätt för . Detta framgår av en ny punkt 1 i första stycket. beslut om godkännande av upplagshavare överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (se första stycket 2 i den nya lydelsen). Även beskattningsmyndighetens beslut om registrering som skattskyldig för andra bränslen än sådana som hanteras av upplagshavare (t.ex. kol och naturgas) bör överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det rör sig alltså om frivillig registrering eller förbrukning av vissa gasformiga kolväten i större omfattning (se 6 kap. 10 § andra stycket). Tillägget framgår av en ny punkt 4 i första stycket. Punkt 9 i övergångsbestämmelserna till lagen om skatt på energi Genom den tillagda punkten i övergångsbestämmelserna skjuts ikraftträdandet av reglerna i 2 kap. 9 § såvitt avser båtar fram till . Bestämmelsen tillämpas retroaktivt från lagens ikraftträdande. Detta innebär att något förbud inte finns mot användning av märkt olja i båtar - . Detta gäller oavsett om båten används privat eller yrkesmässigt. 13.2 Lagarna om skatt på alkohol och tobak De ändringar som gjorts av förfarandereglerna genom direktiv /74/EG gäller till stor del beskattningen av samtliga harmoniserade varuslag, dvs. förutom mineraloljor även alkohol- och tobaksvaror. De kommentarer som ovan lämnats i anslutning till ändringarna i lagen om skatt på energi gäller även för motsvarande ändringar och tillägg i lagarna om tobaksskatt och alkoholskatt. Nedan redovisas aktuella lagrum i lagen om skatt på energi med angivande av var motsvarande bestämmelser finns i lagarna om tobaksskatt och alkoholskatt. Lagen om Lagen om Lagen om skatt på tobaksskatt alkoholskatt energi 2 kap. 11 § 21 § 20 § 4 kap. 1 § 9 § 8 § 4 kap. 4 § 11 § 10 § 6 kap. 3 § 23 § 22 § 6 kap. 4 § 23 a § 22 a § 6 kap. 8 a § 26 a § 25 a § 9 kap. 1 § 31 a § 31 § I 6 § lagen om alkoholskatt görs en ändring i bestämmelsen som reglerar beskattning av varor som innehåller etylalkohol, för att få bättre överensstämmelse med texten i artikel 20 i direktiv /83/EEG. I 31 b § lagen om alkoholskatt föreslås en möjlighet för näringsidkare som inte är upplagshavare att mot försäkran kunna köpa obeskattad alkohol från en upplagshavare. En förutsättning är att alkoholen skall användas för sådant ändamål som anges i 20 § första stycket e-j. Vidare krävs att näringsidkaren vid sitt inköp kan uppvisa ett giltigt inköpstillstånd för teknisk sprit från . För att skattskyldighet i dessa fall inte skall inträda för upplagshavaren har en följdändring gjorts i 20 § första stycket genom att en ny punkt k införts. I 3 § lagen om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i EU har införts en bestämmelse som anger att diplomater m.fl. inte omfattas av lagens regler om beskattning av viss privatinförsel. 13.3 Lagarna om avgift på gödselmedel och bekämpningsmedel Lagen om avgift på gödselmedel Paragrafen har ändrats efter förebild i 1 § lagen (1984:410) om avgift på bekämpningsmedel. Vidare har i andra stycket en anpassning skett så att de skattepliktiga gödselmedlen anges med de nummer som gäller enligt Kombinerade nomenklaturen. Eftersom själva införseln av gödselmedel inte längre skall utlösa några beskattningseffekter bör andra stycket, som tog sikte på de fall då uppbörden skedde hos tullen, upphävas.