prop · GI03220 · 1995-01-01 00:00:00 — insatser i form av social hemtjänst, särskilda boendeformer, färdtjänst m.m. är av avgörande betydelse för att personer med funktionshinder skall kunna få jämlika levnadsvillkor och kunna leva självständigt. Ett sätt att få en uppfattning om måluppfyllelsen är att mäta kommunernas servicenivå uttryckt som hur stor andel av befolkningen i som får vård och hjälp. Denna servicenivå uppgick till i genomsnitt av totalbefolk- ningen. Variationen mellan kommunerna är stor. Det är framför allt kommunerna i norra som erbjuder betydligt högre servicenivå för personer i åldern än t.ex. de tre storstadsområdena. Den lägsta servicenivån ligger på och den högsta på . Variationerna kan bero på många faktorer, t.ex. olika behov av vård och hjälp. Speciellt i små kommuner kan andelen funktionshindrade personer variera ganska kraftigt beroende på slumpmässiga faktorer. Det kan också röra sig om olikheter i behovsbedömningen, olika ekonomiska förutsättningar i kommunerna och olika ekonomiska prioriteringar. Efterfrågan på insatser kan också variera beroende på om den enskilde har råd att betala för servicen, i vilken mån anhöriga ställer upp osv. Att kunna bo självständigt och få den hjälp man behöver i bostaden är ett av de mål som skall leva upp till enligt socialtjänstlagen. Det gäller också i hög grad för personer med funktionshinder. De flesta personer med funktionshinder (här definierat som antal personer i åldern med stöd och hjälp från kommunen), bor i vanliga bostäder () och klarar sig med hjälp från eller med assistans i annan form. Det finns emellertid personer med funktionshinder som kan ha behov av en bostad med omfattande vård och service (särskild boendeform). bor i genomsnitt av alla funktionshindrade som får vård och hjälp i särskilda boendeformer. Motsvarande siffra för äldre är . Det är således betydligt färre av de funktionshindrade som bor i särskilda boendeformer än äldre personer. I de enskilda kommunerna varierar dock andelen avsevärt. I av kommunerna erbjuds en övervägande andel funktionshandikappade hemtjänst i ordinärt boende. I av kommunerna erhåller en övervägande andel av funktionshandikappade hjälp och service i särskilda boendeformer. I av kommunerna går det fler än 10 funktionshin- drade med hjälp i ordinärt boende på en boende i särskild boendeform. Det är svårt att säga vad dessa stora skillnader beror på. Det saknas statistik över t.ex. vårdtyngd och uppgifter om i vilken utsträckning personer med funktionshinder själva kan välja sin boendeform. har i sin rapport för uppföljning och utvärdering av (SoS:s rapport 1993:1) pekat på svårigheterna att få fram enhet- lig statistik från kommunerna om kostnader och prestationer för olika verksam- heter. Det finns inga möjligheter att redovisa driftskostnaderna för olika områden inom kommunernas handikappomsorg. av befolkningen uppger i SCB:s undersökning om levnadsförhållanden att de har behov av hjälp med något för att klara det dagliga livet. De flesta som får hjälp uppger att hjälpen är tillräcklig. av de i åldern som har ett hjälpbehov anger dock att de inte får den hjälp de anser sig behöva. Även när det gäller färdtjänsten är den övervägande delen () av brukarna nöjda eller i stort sett nöjda. I en kartläggning av som utförts i ett antal kommuner på uppdrag av uppgav av de tillfrågade kommunerna att den enskilde hade stort inflytande över . Bland brukarna var det dock som ansåg att de hade möjlighet att själva bestämma omfattningen av . Enligt en enkät som utförts av hade få kommuner gjort någon inventering för att få kunskap om levnadsvillkoren för personer med funktionshinder. Endast en tredjedel av kommunerna hade handikappolitiska program och lika många hade kartlagt tillgänglighet i den offentliga miljön. Enligt samma enkät svarade av kommunerna att de inte ansåg att de gav människor med omfattande funktionshinder en tillfredsställande service. Det saknas, av skäl som tidigare angetts, nationell statistik som visar kvaliteten i den verksamhet kommunerna bedriver för personer med funktionshin- der. Av samma skäl går det inte att avgöra om kommunerna uppfyllt målen för handikappomsorgen. arbetar med förslag till ett nationellt uppföljnings- och utvärderingssystem som kan ge goda möjligheter att följa verksamheten i den kommunala sektorn. 3.1.5 Socialt behandlingsarbete, alkohol- och narkotikafrågor Samhällets ansvar för de mest utsatta grupperna kommer till uttryck genom många olika former av stödåtgärder som riktar sig till barn, ungdomar och ensamstående. Biståndet skall utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Ingen som råkar i svårigheter skall bli lämnad utan hjälp. Kommunerna har en skyldighet att tillhandahålla bistånd till enskilda. Detta framgår av socialtjänstlagens sjätte paragraf: Den enskilde har rätt till bistånd av försörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behov inte tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformas så att det stärker hans resurser att leva ett självständigt liv." (Socialtjänstlagen 6 §). De totala kostnaderna för individ- och familjeomsorgen uppgick till ca (1992 till 14,2 mdkr). Kommunerna stod för av detta belopp. Kommunernas kostnadsandel har ökat till följd av de ökade socialbidragskostnaderna. Socialbidraget skall vara ett komplement till socialförsäkringssystemet och övriga ekonomiska förmåner i samhället och utgå när andra förmåner är otill- räckliga eller inte kan utgå. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Hänsyn skall därvid tas till egna inkomster och tillgångar. Såväl antalet socialbidragstagare som kostnaderna för socialbidrag ökar. Räknat i fasta priser har den årliga kostnadsökningen (1980-1993) varit . ökade antalet bidragsmottagare från 343 000 till 671 303 (jämför tabellen nedan). Antalet hushåll som 1993 fick bidrag var 373 034 och utgivet bidrag per bidragsmottagare var i genomsnitt. utbetalades ca i socialbidrag. I löpande priser innebär detta en ökning jämfört med . Av detta belopp gick till bidragstagare som inte är flyktingar, 2 600 miljoner till flyktingar och 346 miljoner i introduktionsersättning till flyktingar. Tabell 3.13 Socialbidrag, antal bidragstagare och bidragsbelopp År Antal Belopp Belopp bidragsmott. 1980 343 329 942 1 956 1990 516 825 4 721 4 721 1993 671 303 8 712 7 433 1994 .. 10 536 .. Anm.: 1994 är preliminära uppgifter från SCB. Källa: , Välfärdsfakta social, 1995. Ensamstående kvinnor och barn är en särskilt utsatt grupp som är starkt överrepresenterad bland socialbidragstagarna. var av de ensamstående kvinnorna med barn beroende av socialbidrag . Ensamstående män och kvinnor utan barn är dock de vanligaste hushållstyperna som får socialbidrag - sammantaget . Av det totala antalet socialbidragsta- gare var under . Denna grupp är också den som ökat mest . Av socialbidragshushållen var en tredjedel barnfamiljer. Vissa grupper som har svårigheter att få ett arbete ställs också utanför de generella socialförsäkringssystemen eftersom inträdesreglerna oftast är relaterade till tidigare arbete och inkomst. En stor andel av de som erhåller socialbidrag eller introduktionsersättning är flyktingar som tagits emot inom det kommunala flyktingmottagandet. För dessa ersätter staten kommunerna via en generell schablon per flykting. saknas fastställda kvalitetsmått på nationell nivå. Ett arbete pågår i för att utveckla uppföljningsmetodiken. Måluppfyllelsen går inte att precisera eftersom mått och utvärderingsmetoder saknas på nationell nivå. Ett arbete pågår i för att utveckla uppföljningsmetodiken. Socialbidraget utgår efter individuell behovsprövning. Tidigare undersökningar har visat att det förekommer en variation i bedömningarna mellan olika kommuner. fick av befolkningen socialbidrag . Andelen varierar i kommunerna mellan 2,3 och av befolkningen. , som tillkallades för att göra en allmän översyn av socialtjänstlagen, har i delbetänkandet Rätten till bistånd inom (SOU 1993;30), lagt fram förslag till bl.a. preciseringar av rätten till ekonomiskt bistånd. Kommittén föreslår att en s.k. riksnorm införs, som tydligt preciseras i socialtjänstlagen. Frågan bereds inom Socialdeparte- mentet och en proposition avses att överlämnas till . har anslutit sig till WHO:s europeiska handlingsprogram för att minska alkoholens skadeverkningar. Det övergripande målet är att minska den totala alkoholkonsumtionen i . Den svenska narkotikapolitiken syftar ytterst till att skapa ett samhälle fritt från narkotika, dvs. ett samhälle där narkotikan aldrig tillåts bli en normal företeelse. För kommunerna är skyldigheten att tillhandahålla vård för missbrukare reglerad i socialtjänstlagen (6 §) och, i de fall tvångsvård kan komma i fråga, i lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Ungefär en femtedel av arbetstid på inom den öppna vården åtgår för missbrukarvård. Ca 40 000 missbrukare beräknades vara aktuella vid landets socialkontor . Det finns ingen löpande nationell statistik som belyser verksamheten, varför mer aktuella sifferuppgifter saknas. En stor del av öppenvården för alkoholmissbrukare sker vid alkoholmottagningar (ej socialkontor) av olika slag. I en undersökning som genom- förde uppskattades antalet klienter till drygt 58 000. Uppgifter om antal personer som erhåller institutionsvård insamlas . Antalet tvångsintagna enligt LVM har mer än fördubblats som följd av en lagändring som skedde . Vårdtiden förlängdes från som möjligheten att besluta om tvångsvård ökades. Nedan redovisas institutionsvårdens omfattning. Tabell 3.14 Missbrukarvård, antal intagna per 1985 1990 1992 1993 Tvångsintagna 273 708 651 577 Frivilligt intagna 3 962 3 794 3 403 3 207 Totalt 4 235 4 502 4 054 3 784 Källa: , Välfärdsfakta social 1995. Den genomsnittliga placeringstiden har sjunkit . Stora variationer förekommer emellertid mellan kommunerna. Genomsnittlig vårdtid för tvångsintagna är ca . Den största delen av missbrukarvården sker genom bolag eller stiftelser (). Den genomsnittliga vårddygnkostnaden har ökat och var då 1 020 krono. Kostnaden varierade dock starkt mellan kommunerna. Kostnaderna var högre i den bolagsdrivna vården än i den offentliga vården. Stiftelserna har dock den klart lägsta vårddygnskostnaden. (Källa: 1993:7). och har vissa institutioner sänkt sina vårdkostnader. En av anledningarna är att det numera råder bättre balans mellan utbud och efterfrågan. Kommunernas kostnader för institutionsvård kan uppskattas till ca . Per invånare (vuxna mellan ) kan kostnaden vara beroende på kommun (Källa: och omsorgerna 1993). En viktig förklaring till detta är att vårdtidens längd varierar från kommun till kommun och skillnader i genomsnittliga vårddygnskostnader. Jämfört med minskade i genomsnitt i landets kommuner vårdansla- gen för vuxna missbrukare i förhållande till de totala bruttokostnaderna för individ- och familjeomsorgen med i löpande priser (Källa: Jämförelsetal för ). Kvalitet och måluppfyllelse går inte att precisera eftersom mått och utvär- deringsmetoder saknas på nationell nivå. Ett arbete pågår inom för att utveckla uppföljningsmetodiken. Det till knutna socialt arbete har gjort en kunskapsöversikt avseende behandling av alkoholproblem. En viktig slutsats av denna är att vården har större möjlighet att nå positiva resultat om den anpassas till den behandlade personens individuella behov. Några forskar- studier refereras också i skriften och omsorgerna 1993. Enligt dessa har man endast hittat svaga och kortsiktiga effekter av missbrukarvården. finns inga säkerställda behandlingseffekter. Behandlingsresultatet påverkas dock av att många avbryter behandlingen. Kommunernas placeringsbenägenhet varierar starkt från 34 till 904 placeringar per 100 000 invånare. Behandlingspolicy, tillgång till vård av olika slag, ekonomiska resurser m.m. påverkar troligen placeringsbenägenheten. Enligt socialtjänstlagen § 12: "... skall socialnämnderna verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Socialnämnderna skall vidare följa utvecklingen hos barn och ungdom som visat tecken till ogynnsam utveckling och se till att de får det skydd och stöd som de behöver samt - om hänsynen till den unges bästa motiverar det - svara för vård och fostran utanför det egna hemmet." Antalet barn och unga som fått någon typ av insats från sida har inte förändrats särskilt mycket som socialtjänstlagen varit i kraft. Däremot har olika slags insatser som statistiken mäter förändrats kraftigt. Kontaktperson/kontaktfamilj är den mest förekommande stödinsats som social- tjänsten erbjuder. Insatsen uppvisar en och kraftig ökning . Antalet platser på hem för vård eller boende har ökat med 1 000 . Hela denna ökning ligger på privata eller stiftelsedrivna hem. Tabell 3.15 Antal barn/ungdomar efter pågående insats per 1985 1990 1992 1993 Kontaktperson/kontaktfamilj 5 581 9 Vård utom hemmet 7 825 8 088 7 999 8 167 Vård enligt LVU 5 531 4 528 3 926 4 107 Källa: , Välfärdsfakta social 1995. Omedelbara omhändertaganden enligt LVU har ökat kraftigt enligt SCB:s statistik. Genomsnittskostnaden per barn med kontaktperson är ca . Kostnaden för vård är ca i familjehem och för vård på institution. saknas mått och utvärderingsmetoder på nationell nivå. Ett arbete pågår i för att utveckla uppföljningsmetodiken. Det offentliga skolväsendet skall ge alla barn och ungdomar, oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, lika tillgång till utbildning. Utbildningen skall inom varje skolform vara likvärdig varhelst den anordnas inom landet. Utbildningen skall ge eleverna kunskaper och färdigheter samt, i samarbete med hemmen, främja deras harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar. Utbildningen skall vidare ta hänsyn till elever med särskilda behov. Verksamheten inom skolan skall utformas i överenstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar samt främja aktningen för varje människas egenvärde och respekten för vår gemensamma miljö (1 kap. 2 §, Skollagen, SFS 1985:1100). Det är kommunerna som är huvudmän för respektive kommuner och landsting som är huvudmän för gymnasieskolan. För vissa kategorier av barn och ungdomar finns särskolan. Huvudmannaskapet för särskolan övergår till kommunerna från landstingen senast vid utgången av . För specialskolan och sameskolan är staten huvudman. Det offentliga skolväsendet för vuxna omfattar vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för psykiskt utvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invandrare (sfi). Detta skall ge vuxna tillfälle att utifrån individuella önskemål komplettera sin utbildning. Kommuner och landsting är huvudmän för komvux och kommunerna är huvudmän för särvux och sfi. Till utgången av kan landsting vara huvudmän för särvux. Utbildningsområdet svarar för av kommunernas löpande kostnader. 3.2.1 får fler elever men färre anställda Utbildningen i skall syfta till att ge eleverna de kunskaper som individer och samhällsmedborgare behöver. Den skall också kunna ligga till grund för fortsatt utbildning i gymnasieskolan (4 kap. 1 § skollagen). Utbildningen skall vara avgiftsfri, dvs. eleverna skall utan kostnad ha tillgång till undervisning, böcker, skrivmateriel, verktyg och andra hjälpmedel samt kostnadsfri skolskjuts om sådan behövs. Enstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad får dock förekomma. Målen för undervisningen anges i den gällande läroplanen, Lgr 80. I läroplanens mål och riktlinjer utvecklas och preciseras skollagens övergripande mål. har fattat beslut om riktlinjer för en ny läroplan och nya kursplaner för (prop. 1992/93:220, bet. 1993/94:UbU1, rskr. 1993/94:82). Regeringen fattade, med anledning härav, beslut om ny läroplan, Lpo 94, samt nya kursplaner för som börjar gälla för årskurserna 1-7 fr.o.m. . Kommunen har skyldighet att anordna utbildning i för alla elever som har skolplikt enligt skollagens 3 kap. och som inte skall gå i särskolan eller specialskolan. En elev har dock rätt att fullgöra sin skolplikt vid en fristående skola som godkänts för ändamålet. Antal elever och lärare Antalet elever i minskade under större delen av fram t.o.m. /92. Totalt uppgick antalet elever till 916 700 /95; en ökning med jämfört . Fram t.o.m. /01 beräknar att antalet elever ökar , till ca 1 044 000 elever. I denna prognos har inte hänsyn tagits till en eventuell ökning av antalet barn som börjar skolan . Antalet sexåringar i grundsko- lan var 7 600 ; en ökning med 1 800 elever jämfört med året innan. Antalet lärartimmar i minskade mellan läsåren 1993/94 och 1994/95. I riket helhet fanns ca 12 elever per årsarbetskraft lärare, vilket är en ökning med ca 1 elev . Lärartätheten var högre i fristående än i kommunala skolor. Den är också hög i glesbygdskommuner. Totalkostnaden för den kommunala kan uppskattas till (1992 till 44,9 mdkr). Kostnaden per elev varierar mycket mellan kommunerna, per elev och år. Både redovisningstekniska orsaker och skillnader i förutsättningar och organisation förklarar den stora spridningen. Även om lokalkostnader (för vilka skilda metoder för prissättning tillämpas) räknas bort varierar kostnaden per elev . Kostnaderna per elev i steg . minskar kostnaden per elev men den var - i fasta priser räknat - fortfarande över kostnaden per elev . Lärarproduktiviteten uppvisar en betydande ökning och antalet lärarveckotimmar per elev ligger /95 under den nivå som gällde /81. Antalet fristående grundskolor ökar snabbare än antalet elever som får sin utbildning i sådana. /95 fanns det ca 217 godkända fristående grundskolor i drift. /94 fanns det 164. Antalet elever i fristående grundskolor ökade med till 17 300. Diagram 3.1 Elever, lärare och kostnader Anm.: Viktade elevår är ett sammanvägt prestationsmått som omfattar elever i vanlig undervisning (med olika vikter för olika stadier) och elever som deltagit i hemspråksundervisning och svenska som andraspråk. Den genomsnittliga andelen lärare i som saknar pedagogisk utbildning är relativt (). Det är mycket stora variationer mellan olika kategorier lärare. Andelen lärare som saknar utbildning är störst bland lärare i praktiskt-estetiska ämnen och bland hemspråkslärarna. ökade klasstorleken i genomsnitt från 21,8 till 22,1 elever per klass. Variationen mellan kommunerna är dock stor. Regeringen har tidigare i skrivelse (skr. 1993/94:183) om utvecklingsplan för skolväsendet bl.a. redovisat resultat från uppföljning och utvärdering som gjorts av . Vissa av nedan redovisade uppgifter har hämtats från denna skrivelse och redovisas för sammanhangets skull. Övergångsfrekvensen till gymnasiet var ; en ökning jämfört med . Andelen elever som går ut med ofullständiga slutbetyg är relativt . Andelen ligger normalt strax . Av dessa elever saknar över hälften betyg i flera ämnen. De viktigaste orsakerna till ofullständiga betyg är anpassad studiegång och stor frånvaro. genomförde en omfattande nationell utvärdering av grun- dskolan. Utvärderingen visar att eleverna i den svenska har goda basfärdigheter i att läsa, räkna och förstå engelska. Eleverna trivs också i skolan och deras självtillit är god. Föräldrarna är nöjda med kontakten med skolan och finner samarbetet gott. Både föräldrar och elever anser dock att de har mycket litet inflytande i skolan. Ordningen på skolorna bedöms över lag som god. I fråga om elevernas förmåga till självständigt tänkande, analys och problemlösning visar den nationella utvärderingen att eleverna visserligen har goda basfärdigheter, men att de är ovana att tänka självständigt och förmågan att tillämpa kunskaperna är överlag dålig. Några säkra slutsatser om eleverna lär sig mer nu än kan inte dras enligt (rapport nr 56). Faktaunderlaget är alltför begränsat. De indikatorer som finns pekar emellertid i positiv riktning. Jämförelser av provresultat i matematik och svenska pekar på att att eleverna lärt sig mer eller åtminstone lika mycket som . Antalet elever med särskilda behov ökar konstaterar i en enkät som genomfördes . minskar antalet speciallärare och elevvårdsperso- nal. har i en attitydundersökning frågat 6 500 personer om förtroende, inflytande, kvalitet och behov av förändring i grund- och gymnasieskolan. Knappt hälften av de tillfrågade anser att skolan lyckats nå målet goda kunskaper och färdigheter i ganska eller mycket stor utsträckning. anser att skolan lyckats nå målet att ge särskilt stöd till elever med särskilda behov. har studerat utbildningsresultaten i alla ämnen inom utom i barnkunskap och tillvalsämnen. I en serie rapporter har resultaten redovisats ämnesområde för ämnesområde. Av resultaten kan följande noteras. Elever i är bland de bästa i världen i läsning, men det finns en grupp elever som läser mycket dåligt. Läsförmågan hos de elever i som läste dåligt var sämre än i många andra länder med lägre medelvärde, enligt möjligen beroende på att vi har en relativt stor andel invandrare i . I årskurs 5 har praktiskt taget alla elever tillägnat sig elementär läsförmåga. Läsförmågan utvecklas , men skillnaderna mellan eleverna blir större. Resultaten i matematik är goda vad gäller numeriska beräkningar och enklare problemlösning. Skillnaderna mellan elever och skolor är dock stora. Nästan var tionde elev bedöms inte behärska de grundläggande kunskaperna. Enskild tyst räkning och gemensamma genomgångar är vanligt förekommande. Däremot får eleverna mindre träning i att analysera och lösa matematiska problem, argumentera för sina lösningar och befästa matematiska begrepp. Utvärderingen av undervisningen i engelska visar att en majoritet av eleverna har god eller mycket god förmåga att förstå det talade språket. Också den muntliga språkfärdigheten i engelska är god, men omkring en fjärdedel har svårt att variera språket för att få fram ett budskap när ordförrådet brister. I de naturorienterande ämnena testades dels rena faktakunskaper, dels elevernas förmåga att se samband och tillämpa kunskaperna på vardagliga, näraliggande företeelser. Genomgående är elevernas resultat svaga och kunskaperna ytliga. Eleverna klarar inte att självständigt och kritiskt behandla problem. Studier i andra länder visar att eleverna också där har svårt att förstå naturvetenskapliga begrepp. De naturorienterande ämnena, inklusive matematiken, framstår som ett av skolans viktigaste problemområden. Det gäller såväl utbildningsresultaten som skolans förmåga att ta till vara och utveckla såväl pojkars som flickors intresse för studier inom dessa områden. Också i de samhällsorienterande ämnena har eleverna ytliga kunskaper, särskilt om äldre tider. Detta trots att faktakunskaperna dominerar i undervisningen. har funnit att eleverna är dåliga på att teckna. Musik är ett ämne som eleverna är positiva till och där de uppnår goda resultat. Också hemkunskap, slöjd och idrott är ämnen där utvärderingen ger en positiv bild. 3.2.2 Gymnasieskolan har genomgått stora förändringar Utbildningen i den reformerade gymnasieskolan omfattar nationella program, specialutformade program samt individuella program. De tvååriga linjerna är i stort sett borta. Gymnasieskolans utbildning skall kunna ligga till grund för fortsatt utbildning på högskolenivå eller för yrkesverksamhet (5 kap. skollagen). Utbildningen skall vara avgiftsfri, men enstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad får också förekomma. De nationella programmen och timplaner för dessa förtecknas i bilagor till skollagen. har fattat beslut om riktlinjer för en ny läroplan och en mer kursutformad gymnasieskola (prop 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93). Regeringen fattade, med anledning härav, beslut om ny läroplan, Lpf 94. Regeringen har fastställt programmål (SKOLFS 1994:8) samt kursplaner i kärnämnena (SKOLFS 1994:9). Övriga kursplaner fastställs av samt i vissa fall styrelsen för utbildningen i kommunen. Kommunerna är skyldiga att erbjuda utbildning i gymnasieskolan till alla ungdomar som avslutat eller motsvarande fram till och med det år de fyller .