prop · GI03231 · 1995-01-01 00:00:00 — Mot denna bakgrund föreslår utredaren att det införs en allmän fiskevårdsavgift. Avgiften bör i princip erläggas av alla fiskande . Avgiften bör gälla för allt fiske på allmänt och enskilt vatten i insjöar och i havet. Utredaren föreslår att avgiftsskyldigheten undantas för de renskötande samernas frifiske enligt rennäringslagen på renbetesfjällen och i lappmarkerna. Detta fiske berör en mycket liten grupp som fiskar med stöd av särskilda rättigheter. Gruppen är undantagen från skyldigheten att erlägga motsvarande fiskevårdsavgift vid vistelse i . För fiske med enbart handredskap föreslås en avgift på eller . För fiske med andra redskap föreslås en avgift på . Denna avgift bör berättiga även till fiske med handredskap. För licensierade yrkesfiskare föreslås en avgift på . Utredaren motiverar den högre avgiften för yrkesfiskare med att fångsterna är större och att delar av yrkesfisket är beroende av utsättningar av fisk. Utredaren föreslår att det knyts ett särskilt råd till som beslutar om avgiftsmedlens användning. Medlen bör i första hand användas för bidrag till bildande av fiskevårdsområden, fiskevård, utsättning av fisk och fisketillsyn. Uppbörden av avgiften bör enligt utredaren ske genom inbetalning på förtryckta postgiroblanketter på posten, turistbyråer, m.m. bör ansvara för uppbörd och förvaltning av avgiftsmedlen. Av kostnadsskäl bör något register över erlagda avgifter inte upprättas. Kontroll av att fiskevårdsavgiften har erlagts bör ske inom ramen för den ordinarie fisketillsynen vilken utförs av Kustbevakning, polis och fisketillsynsmän utsedda av . Fisketillsynen bör förstärkas med medel från fiskevårdsavgiften. Förteckning över remissinstanser och sammanställning över remissyttrandena över rapporten av . Refererade delar av remissyttrandena är i huvudsak ordagrant återgivna. I stort sett har alla som har yttrat sig tagits med i sammanställningen men det är de mest representativa yttrandena som återges vid resp. frågeställning. Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av (FiV), (), Statskontoret, (), (), , (), , , () och . (), Bo Arnfjell Njajta, Norra producentorganisation, Fiskevårdsområdesföreningar inom , , , , , och kommuner, , (), , Top 10 Fishing , , fritidsfiskare, () och har kommt in med yttranden. delar i huvudsak utredarens förslag till hur en allmän fiskevårdsavgift skall utformas. Särskilt viktigt är att den utformas och att medlen hanteras och användes på ett sätt som ger stor acceptans av de som bedriver fiske i någon form och skall erlägga avgiften. har synpunkter framförts till främst från fiskevårdsområden och fiskevattenägare. Den främsta kritiken mot förslaget är att fisket i enskilt vatten skall avgiftsbeläggas och särskilt där fiskevårdsområden redan är bildade. delar helt utredarens uppfattning och förslag om vilka som skall omfattas av en allmän fiskevårdsavgift. Med anledning av de invändningar som framförts från fiskevattenägarhåll mot att avgiften även skall omfatta dem är det viktigt att även här påpeka att tillgängliga statliga medel för fiskevård till stor del använts för bildande av fiskevårdsområden och till service- och fiskevårdsåtgärder i sötvatten. har hela det statliga anslaget till fiskevård använts till bildandet av fiskevårdsområden. Av förslaget framgår också att medlen från en allmän fiskevårdsavgift även kommer fiskevattenägarna till del genom bidrag till bildande av fiskevårdsområden men även kommer bidrag till biotopåtgärder, serviceåtgärder med all säkerhet även fiskevattenägare till del. En viktig åtgärd, som det finns stort behov av inom fiskevårdsområdena, är information om och utbildning i fiskevård. Statskontoret: Föreliggande utredning bygger på tidigare utredningar i frågan där det alternativ till anslagsfinansiering av fiskevården som framförts är att införa en obligatorisk avgift för alla som fiskar, dvs. enligt modellen brukaren, nyttjaren betalar. Statskontoret saknar en bedömning av alternativa finansieringskällor. När det gäller en reproducerande naturresurs som fisk vars livsmiljö påverkas av flera andra faktorer än fiske är det inte självklart att brukarprincipen bör tillämpas. Att få utnyttja vattnen och att få fiska är kollektiva nyttor och i dessa fall kompliceras betalningsansvar och avgiftssättning av olika intressenters behov och krav. Fiskevård är enligt fiskelagen i första hand fiskevattenägarnas ansvar. Genom fiskekortförsäljning kan fiskevattenägarna finansiera åtgärder, dvs. ägaren står för vård av sin egendom och kan mot betalning upplåta egendomen till andra. Eftersom prissättningen är fri bör det vara möjligt att ta ut en summa som täcker visst fortlöpande underhåll. Utjämning mellan olika geografiska områden skulle kunna organiseras genom vattenägarnas organisationer. Vattnen där fisken lever används också för andra ändamål än fiske och utsätts för påverkan av annat slag. Det finns således intressenter avseende vattnen som har olika och inte alltid förenliga intressen. Att införa en allmän fiskevårdsavgift skulle möjligen lösa behovet av pengar, men inte ge rätt incitament då det gäller ansvaret för den biologiska resursen. En analys utifrån perspektivet kollektiv nyttighet hade tillfört värdefullt beslutsunderlag vid valet av finansieringsmodell för fiskevården. Fiske ingår inte i allemansrätten. Enligt kommer troligen inte heller någon sådan utvidgning i den utredning som pågår. Emellertid har fritids- och sportfiske många paralleller till allemansrätten genom att människor under visst ansvar och genom att följa vissa regler ges möjlighet att fritt vistas i naturen och nyttja naturresurserna. Statskontoret anser att en allmän fiskevårdsavgift, som lägger en stor del av ansvaret för underhållet av en naturresurs och dess miljöbetingelser på den enskilde, inte är förenlig med svensk sedvanerätt. Jämförelser med andra länder vars innevånare inte har samma möjligheter på grund av en annan tradition och sedvanerätt samt andra förutsättningar (geografiska och beståndsmässiga) då det gäller yrkesfisket såväl som sportfisket kan vara intressanta, men kan inte utan anpassning bilda modell för en svensk finansieringsmodell. Då det gäller finansieringsmodeller för vård av reproducerande naturresurser finns det anledning att följa det arbete som påbörjats med införande av en skogsvårdsavgift och där utgångspunkten är att branschen betalar. Utredaren utgår i sin utredning från finansieringsbehovet utan att det är klarlagt vilka mål som avses nås eller inom vilken tidssikt åtgärder avses vidtas. Statskontoret har noterat att har fått regeringens uppdrag att utarbeta en aktionsplan för biologisk mångfald avseende fisket. Denna plan skall beskriva åtgärder som syftar till att bevara den biologiska mångfalden bl.a. genom ett hållbart nyttjande av fiskeresurserna. Vidare har fiskelagen kompletterats så att det blir möjligt att föreskriva miljökonsekvensbeskrivningar för att bedöma inverkan på miljön av fiskemetoder och utsättande av fiskarter. Statskontoret förutsätter att även det motsatta - nämligen att beskriva inverkan av annan verksamhet på fisket blir möjlig. Genom dessa åtgärder skulle det också bli möjligt att kunna sätta långsiktiga mål för biotopvården såväl som för fiskevården. Vidare uttalas i regeringens skrivelse 1994/95:120 Miljön vårt gemensamma ansvar att det är väsentligt att inrikta fiskeripolitiska insatser så att varken den ekologiska balansen eller fiskerinäringen hotas. Även om sport- och husbehovsfisket inte är en direkt del av fiskerinäringen torde även dessa aktiviteters inverkan på den biologiska balansen behöva bedömas i samband med den tidigare nämnda aktionsplanen varvid även värdet för rekreation och turism bör bedömas. I bedömningen av den framtida finansieringen av fiskevården bör även hänsyn tas till medel från EU:s fonder. Statskontoret finner sammantaget att ett beslut om finansieringskällor för fiskevården bör uppskjutas till dess aktionsplanen för biologisk mångfald utarbetats. Först därefter kan finansieringsbehov och finansieringskällor bedömas samt finansieringen fördelas på ett sådant sätt att olika intressenter bär sin del av kostnaden. Statskontoret anser att förslaget till utformning av en allmän fiskevårdsavgift är ett i alla avseenden omöjligt administrativt system. När det gäller detaljerna i förslaget vill vi anföra följande synpunkter. Vi ifrågasätter om det är rimligt att införa en allmän avgift med så vaga kontrollrutiner att av medlen förväntas inflyta. Det torde vara rimligare att i så fall beteckna avgiften som frivillig. konstaterar att frågan om utformningen av en allmän fiskevårdsavgift endast marginellt berör statistikfrågor varför SCB avstår från att lämna synpunkter på rapporten. Som kommentar kan dock påpekas att om ett register över betalande upprättas innebär detta att urvalsdragningar i samband med statistiska undersökningar om fritidsfisket skulle kunna förenklas och effektiviseras. tillstyrker att en allmän fiskevårdsavgift införs på av utredaren föreslagen nivå. Syftet med avgiften måste vara att förbättra fisket för alla kategorier fiskare oavsett om de fiskar i sjöar, rinnande vatten eller hav. kan ansluta sig till uppfattningen att det behövs pengar för fiskevårdande åtgärder, men är mycket tveksam till den föreslagna utformningen av fiskevårdsavgiften. Från de synpunkter har att beakta avstyrks förslaget i dess nuvarande form. begränsar sitt yttrande i huvudsak till kontroll- och tillsynsfrågorna. Enligt regeringens beslut bör en allmän fiskevårdsavgift införas "under förutsättning att ett system kan introduceras som garanterar en effektiv administration och kontroll". Utredningen har därför haft i uppdrag att särskilt belysa bl.a. kontroll- och sanktionsfrågor. Av 5 kap. 5 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen framgår att skall kontrollera efterlevnaden av bestämmelser om fiske till sjöss och vid landning av fisk. Uppgiften är till sin natur polisiär och utövas med stöd av lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning (nedan förkortad LKP). Lagen tillämpas när bedriver övervakning till havs och i kustvattnen samt i och för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra för- fattningar som gäller bl.a. fiske. Bortsett från och bedriver alltså myndigheten ingen fisketillsyn i sötvatten. instämmer i utredarens uppfattning att grunden för en bra beståndsvård och ett bra fiske är att rådande fiskebestämmelser efterlevs. Fisketillsyn är därmed en av grundpelarna för naturresursen fisk som är basen för yrkes-, husbehovs- och sportfiske. Tillsynens stora betydelse i detta sammanhang har myndigheten beaktat i sin planering av verksamheten. Den övergripande planeringen sker i samråd med . övervakningsverksamhet utgör en inte oväsentlig del av den totala fisketillsynen till havs, längs våra kuster och i de två . Minst 16 bevakningsfartyg är i verksamhet dygnet om. Havfiskeövervakning inkl. landningskontroller samt fiskeövervakning vid särskilt viktiga reproduktionsområden tillhör myndighetens högprioriterade bevakningsuppgifter. Under /94 avsattes inemot av den totala övervakningstiden för fiskeövervakning. Räknat rör det sig om ca eller ca . Utöver detta kommer omkring 350 timmars övervakning med kustbevakningsflyget. Härtill kommer den tillsyn som Polisen svarar för främst i insjövatten. Samhället lägger alltså ner betydande resurser på att via tillsyn slå vakt om landets fiskresurser. Dessutom utför även fiskevattenägare samt särskilt förordnade tillsynsmän viss kontroll. Mot denna bakgrund ter sig den på flera ställen i rapporten upprepade uppgiften att fisketillsynen är dålig eller obefintlig något förvånande. Såvitt kunnat finna ger utredningen inte något belägg för att tillsynen skulle ha så dålig kvalité som påstås. konstaterar att den föreslagna avgiften är differentierad i flera avseenden, dels såvitt gäller fiskarens ålder (), dels fiskets art (handredskap, husbehovsfiske och yrkesfiske) och dels fisketiden (handredskap eller vecka). Det kan diskuteras om kravet därmed kan sägas vara uppfyllt, speciellt som differentieringen kommer att medföra åtskilliga praktiska problem i övervakningen. är ytterst tveksam till om förslaget om uppbörd och administration av avgiften är enkel och inte kräver uppbyggnad av en ny byråkrati. Möjligen kan man, såvitt avser kontrollen, utgå från att det inte behöver byggas upp nya strukturer för att klara den. Kontrollsystemet innebär dock en ytterligare belastning på rättsväsendet. Förslaget med straffsanktioner för denna typ av handlingar kan också ifrågasättas när samhället kanske snarare borde öka sina ansträngningar att avkriminalisera olika beteenden och pröva andra sanktionsmöjligheter. Utredningen förutsätter att bl.a. Polisen och skall öka sina insatser för att kontrollera att de fiskande erlägger sina fiskevårdsavgifter. Vilka ytterligare eller alternativa resurser myndigheterna förväntas avsätta för denna uppgift framgår inte. Med den trängda ekonomi som samtliga myndigheter i landet lever under måste alla nytillkommande uppgifter noga vägas mot andra uppgifter. Exempelvis har genom medlemskap i numera att svara för en utvidgad gränskontroll till sjöss, en traktatsgrundad uppgift som sker inte bara för svenska intressen utan för hela unionens räkning. EU-medlemskapet medför även att omfattas av ett nytt omfattande gemensamt regelverk för fisket som skall kontrolleras. Kontrollen av en fiskevårdsavgift kan visserligen sannolikt ofta ske i samband med andra kontroller och ingripanden till sjöss. Innan det nya läget med gränskontroller och hunnit stabilisera sig vore det likväl inte rätt att helt utesluta att det kan bli problem att sköta avgiftskontrollen på den nivå som utredningen tycks förutsätta. Till detta måste man också lägga den fortsatta rättsliga hanteringen när någon ertappas med att inte ha betalat sin avgift. Sedan , och i förekommande fall Polisen, vidtagit de åtgärder som ankommer på dem, skall ansvarsfrågan prövas av åklagare och, om den misstänkte nekar, även av domstol. ifrågasätter starkt om rättsväsendet skall belastas med dessa ärenden. anser alltså att åtminstone två av de grundläggande krav utredningen själv ställt upp knappast kan anses uppfyllda. Till en början kan det konstateras att alla fiskande enligt förslaget inte skall betala fiskevårdsavgift. Ungdomar föreslås slippa avgiftsplikten. sympatiserar starkt med denna tanke, men måste konstatera att detta undantag öppnar möjligheter att kringgå bestämmelserna, vilket kan medföra kontrollproblem. Ett bland flera exempel på sådana problem uppstår om den som faktiskt håller i ett handredskap eller lägger ut husbehovsfiskeredskap inte fyllt men en äldre medföljande person, utan att utge sig som fiskande, mer eller mindre aktivt medverkar i fisket. Är den äldre då avgiftspliktig? Utredningen konstaterar bl.a. att undantag alltid ger upphov till kontroll- och avgränsninsproblem och fortsätter: "Det enda undantag från avgiftsskyldigheten, som föreslås, gäller de renskötande samernas frifiske enligt rennäringslagen på renbetesfjällen och i lappmarkerna." I de föreslagna författningstexterna finns dock - utöver ungdomar - ytterligare undantag för dels utländsk yrkesfiskare och dels den som fiskar med dispens eller på uppdrag. Just dessa två undantag från en avgiftsplikt kan sannolikt kontrolleras relativt lätt, förutsatt att undantaget framgår av själva dispensen. I övrigt bör, från kontrollsynpunkt, inga ytterligare undantag medges. avstyrker införandet av en allmän fiskevårdsavgift, av flera skäl som utvecklas här nedan. Dels är avgiften ett ingrepp i en växande och alltmer självbärande näring som omsätter betydande belopp. Dels finns så stora praktiska och moraliska problem med uppbörd, kontroll och efterlevnad att den eventuella betalningsvilja som kan finnas i början efterhand uteblir. En allmän fiskevårdsavgift synes också medföra omfördelningseffekter mellan olika kategorier fiskande och landsdelar i en omfattning som svårligen låter sig motiveras hos dem som upplever sig som förlorare i systemet. Därtill kan ifrågasättas om det är ekonomiskt försvarbart att via generella avgifter tillföra fiskesektorn medelstillskott i den storleks- ordning som omnämnts i utredningen. Risken är därvid stor att medlen hamnar inom en svällande byråkrati eller går till andra för fiskevården främmande ändamål. Förbundet vänder sig också mot att avgiften föreslås bli hanterad över statsbudgeten. Konstruktionen ger antydningar om att avgiften i praktiken kan komma att behandlas som en skatt vilket skulle minska tilltron till systemet. Alternativet till att införa en allmän fiskevårdsavgift är att upphäva det fria handredskapsfisket som infördes samt att förändra möjligheterna att avgiftsbelägga fiske på allmänt vatten eller alternativt - där så är lämpligt - låta de allmänna vattnen kunna ingå i fiskevårdsområden med möjlighet att sälja fiskekort. Genom ett sådant förfaringssätt skapas möjligheter att via fiske- kortsintäkter tillföra fiskevården nödvändiga medel. Därtill görs fiske- rättsägare och lokalbefolkningen delaktiga i fiskevårdsarbetet vilket skulle förstärka den samlade resursinsatsen vad gäller fiskevård, satsningar på fisketurism m.m. Om en allmän fiskevårdsavgift - trots förbundets kritiska inställning - ändå införs, måste den utformas så att ägare och förvaltare av den resurs som beläggs med avgift får ett avgörande inflytande på medlens fördelning. Att ägare och förvaltare av fiskevattnen kan motiveras blir avgörande för hur systemet kommer att utfalla och det är avgörande för hur förbundets tvungna medverkan i så fall kommer att bli. är i grunden positiva till införandet av en allmän fiskevårdsavgift. Emellertid anser vi att den nu framlagda rapporten från Per sida har sådana brister att den allvarligt äventyrar möjligheten att erhålla tillräcklig acceptans och betalningsvillighet hos den stora grupp människor som ska erlägga den föreslagna fiskevårdsavgiften. För att den stora andelen sportfiskare skall acceptera avgiften måste minst två grundläggande krav uppfyllas. Inbetalda medel skall ovillkorligen i allt väsentligt återgå till fiskevården i form av konkreta insatser av bestående karaktär för främjande av fisket och fiskbestånden. För att säkerställa att influtna medel används i form av konkreta insatser av bestående karaktär för främjande av fisket och fiskbestånden måste den grupp som skall besluta om medlens användning ha en bred sammansättning där berörda organisationer finns företrädda liksom en bred vetenskaplig kompetens inom områdena fiskeribiologi och miljövård. Om inte dessa två grundläggande krav tillgodoses riskerar den allmänna fiskevården snabbt att hamna i vanrykte, med åtföljande låg betalningsvillighet bland den fiskande allmänheten. Avgiften kommer kort och gott att betraktas som ännu en statlig pålaga eller skatt, som inte genererar några positiva värden tillbaka till alla dem som fiskar. delar utredarens uppfattning om behovet av en särskild fiskevårdsavgift för att klara de nödvändiga kostnaderna för olika fiskevårdsinsatser, av vilka vi särskilt vill framhålla utsättningar av fisk och fisketillsyn. Utsättningar har genomförts för ca med stöd av prisregleringsmedel, en möjlighet som upphört. Viktiga arter som satts ut är framför allt ål, laxfiskar och gös. Även har försök gjorts med hummer och plattfiskar och har också arbetats med förstärkningsutsättningar av torsk i och på . : Regeringen har i beslut uppdragit åt och att gemensamt göra en utvärdering av det nya upplåtelsesystemet bl.a. för det fria fisket på samernas mark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Utvärderingen, vad gäller fisket, kommer att till stor del belysa det fria fiskets inverkan på rennäring, fiskevård m.m. Utvärderingen skall vara slutförd . noterar i utredningsrapporten att undantag från allmän avgiftsskyldighet föreslås gälla för samernas fiske enligt rennäringslagen på renbetesfjällen och i lappmarkerna. Tinget erinrar att det avgiftsfria fisket skall omfatta samtliga medlemmar i skogs- och fjällsamebyar på vatten som finns inom resp. sameby. Grunden för sådan ordning är bl.a. att fisket sedan urminnes tid ingått som odelbar del i den samiska näringen. har i princip inget att erinra mot att en avgift införs. Syftet med avgiften, att få fram medel till fiskevård, bedömer vi som förnuftigt. : Förslaget om en differentierad avgift tillstyrkes. Även avgifternas storlek som förslaget är utformat tillstyrkes. är däremot tveksam till om differentieringen av handredskapsavgiften är tillräcklig för de önskemål som framförts av Top Ten Fishing och som man hänvisat till i utredningen. föreslår att det även införs ett dagkort, alternativt 24 timmarskort för handredskapsfiske à samt ett gruppkort för upp till 15 personer à per dag, alternativt . I fråga om förslaget till avgift för yrkesmässigt fiske kan detta tolkas så att det är den som har yrkesfiskelicens som skall erlägga . I utredningen redovisas att antalet yrkesfiskare är knappt 4 000. har fram t.o.m. utfärdat 3 230 fiskelicenser varav 427 är s.k. avvecklingslicenser. Enligt bör alla som bedriver yrkesfiske erlägga avgift alltså även de som inte har licens. Med nuvarande ordning behöver enbart skepparen på en båt ha licens. : Den differentierade avgiften, speciellt den lägsta handredskapsavgiften, kan bli svår att kontrollera. Bevisen om avgiften måste utformas på sådant sätt att det, otvetydigt och med beständig text, framgår för vilken period avgiften har erlagts. För att avgiftssystemet skall bli tillförlitligt måste det finnas en allmän förankring om fiskevårdsavgiften hos de fiskande, i annat fall kan bl.a. kontrollproblemen bli mycket stora. Inom handredskapsfiskegruppen finns avsevärda skillnader i fångstkapaciteten exempelvis mellan den som använder metspö och en trollingfiskare. Även avgiftsskillnaden mellan fångstintensiva handredskap och andra redskap kan förmodas möta visst motstånd. : Beträffande avgiftens utformning och storlek har förbundet inget att invända mot den föreslagna årsavgiften för sportfiskare annat än att veckoavgiften bör utsträckas till att gälla eller helst en månad. Detta för att åstadkomma en tidsharmonisering mellan fiskevårdsområdesföreningar, försålda turistfiskekort och den statliga fiskevårdsavgiften. Vad rör nätfiske på allmänt vatten förefaller avgiftsnivån väl avvägd. Däremot är det orimligt att fiskerättsägare som fiskar med nät eller andra redskap t.ex. kräftburar på eget vatten skall erlägga i allmän fiskevårdsavgift. Detsamma gäller för andra fiskande på enskilt eller samfält vatten. tillstyrker förslaget om differentierad avgift för olika slag av fisken. När det gäller avgiften för yrkesfiske, som förutsättes inkludera även handredskapsfiske, anser förbundet att den skall bestämmas till . Detta är en mycket viktig fråga för förbundet. Som jämförelse skall nämnas att i tas ingen avgift ut av yrkesfiskare. SFR anser att det bör starkt övervägas att fiske som bedrivs med stöd av enskild äganderätt ej skall avgiftsbeläggas. Denna fråga bör analyseras utifrån flera utgångspunkter eftersom den utgör en viktig förklaring till den negativa inställning som flera riksdagspartier har intagit. SFR anser också att trollingfiske skall jämställas med husbehovsfiske i avgiftshänseende och ej klassas som handredskapsfiske. Avgiften för trollingfiske bör således fastställas till . Vi vill påpeka att trollingfiske ej betraktas som handredskapsfiske när det gäller allmänhetens fria fiske med handredskap på enskilt vatten. I rapporten föreslås att avgift skall betalas av alla fiskande . SFR anser att denna åldersgräns är för högt satt (utredning föreslogs en åldersgräns ). Förbundet föreslår att åldersgränsen för att erlägga fiskevårdsavgift sättes till . anser att avgiftsmedlen i första hand bör användas för fiskevårdsåtgärder och då särskilt till att skydda naturligt reproducerande fiskstammar. I andra hand bör fisketillsynen intensifieras. Särskilt bör olovligt fiske med fasta redskap beivras.