prop · GI03151 · 1995-01-01 00:00:00 — När det gäller EG- direktivet om harmonisering av skyddstiderna har man vid överläggningarna enats om vilken väg man skall gå när direktivet ger valmöjligheter, t.ex. om övergångsbestämmelser. Också i övrigt har man försökt att uppfylla direktivets föreskrifter på ett likartat sätt. Även vid utarbetandet av förslaget om droit de suite har regeringen strävat efter nordisk rättslikhet. Det förslag till lagtext som regeringen lägger fram i propositionen innebär att den nordiska rättslikheten inom upphovsrätten upprätthålls, inte bara i sakligt utan också i lagtekniskt hänseende. Upphovsrätten är den del av rättssystemet som har att göra med rättigheter till främst litteratur och konst. Enligt upphovsrättslagen har författare, kompositörer, konstnärer och andra som skapar litterära och konstnärliga verk vissa tidsbegränsade ensamrätter till sina verk. Rättigheterna uppkommer när verket skapats och varar normalt efter upphovsmannens död. Upphovsrätten består av den ekonomiska rätten och den ideella rätten. Den ekonomiska rätten består av två delar, nämligen rätten att framställa exemplar av verket och rätten att göra verket tillgängligt för allmän- heten. Verket görs tillgängligt för allmänheten dels när det framförs offentligt, dels när det visas offentligt och dels när exemplar av verk sprids till allmänheten på annat sätt. Också den ideella rätten består av två delar. För det första har upphovsmannen en rätt att i den omfattning och på det sätt som god sed kräver bli angiven när exemplar av hans verk framställs eller verket görs tillgängligt för allmänheten. För det andra har han en rätt att motsätta sig att verket ändras så att hans litterära eller konstnärliga anseende eller egenart kränks eller att verket görs tillgängligt för allmänheten i en sådan form eller i ett sådant sammanhang som är kränkande för honom. I fråga om den ekonomiska rätten gäller en rad inskränkningar. Dessa finns i 2 kap. upphovsrättslagen. En viktig inskränkning är att ett exemplar av ett verk - t.ex. ett konstverk - i princip fritt får spridas vidare, om upphovsmannen har överlåtit exemplaret. Upphovsrättslagen innehåller också regler om rättigheter som står upp- hovsrätten nära, s.k. närstående rättigheter. Dessa rättigheter tillkommer utövande konstnärer (artister, musiker, sångare m.fl.), framställare av fonogram (grammofonskivor och andra ljudinspelningar) och filmer (biograffilm och andra inspelningar av filmverk) samt radio- och televisionsföretag. De här kategorierna av rättighetshavare har vissa tidsbegränsade ensamrätter att bestämma över utnyttjandet av sina prestationer. Också rätten till fotografier regleras numera i upphovsrättslagen. Fotografiska verk har samma skyddstid som konstverk, vilket innebär att skyddet upphör då upphovsmannen avled. För sådana fotografier som inte uppfyller kravet på självständighet och originalitet, det s.k. verkshöjdskravet, upphör skyddet då bilden togs. Innehållet i skyddet för alla fotografier är utformat i enlighet med vad som gäller för konstverk. I de närstående rättigheterna och i fotografirätten finns inskränk- ningar som svarar mot vad som gäller för den egentliga upphovsrätten. Lagstiftningen tillämpas på svenska verk och prestationer. Upphovsrätten har dock en starkt internationell prägel. Till följd av anslutning till olika internationella konventioner tillämpas lagstiftningen i betydande utsträckning också på verk och prestationer med utländskt ursprung. Den viktigaste konventionen är för skydd av litterära och konstnärliga verk . Den senaste reviderade versionen är . Drygt 100 länder har anslutit sig till konventionen, bl.a. alla EU:s medlemsländer, , och senast också . En annan viktig konvention är Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram och radioföretag (Romkonventionen) . Drygt 40 länder har anslutit sig till konventionen, bl.a. i stort sett alla EU:s medlemsländer och men inte Förenta staterna.Sverige ger skydd enligt upphovsrättslagen åt verk och prestationer från stater som är anslutna till någon av dessa konventioner. Det finns regler om detta i den internationella upphovs-rättsförordningen (1994:193). Den upphovsrättsliga lagstiftningen är av betydelse för vårt samhälle på flera sätt. Den är en grund för det litterära och konstnärliga skapandet. När det gäller utformningen av regelverket gör sig olika intressen gällande.Upphovsmännens och de närstående rättighets-havarnas individuella rättigheter måste tillgodoses. Men att författare, kompositörer, konstnärer och andra har ett fullgott upphovsrättsligt skydd är också till nytta för hela samhället. måste hänsyn tas till dem som konsumerar verken och prestationerna. Utgångspunkten för den upphovsrättsliga lagstiftningen måste vara en avvägning av sådana intressen. 5 Droit de suite 5.1 Införande av bestämmelser om droit de suite -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: I upphovsrättslagen skall det införas regler| | om rätt till ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av | | konstverk, s.k. droit de suite. förslag: Stämmer överens med regeringens | | (se betänkandet s. 540 f.). | | Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser | | har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan någon invändning.| | Några remissinstanser har avstyrkt förslaget. | | Skälen för regeringens förslag: Med uttrycket "droit de suite" | | avser man att upphovsmannen har rätt till särskild ersättning när| | ett exemplar av hans konstverk säljs vidare. Det finns | | bestämmelser om saken i för skydd av litterära | | och konstnärliga verk. Enligt artikel 14.1 har upphovsmannen en | | icke överlåtbar rätt till del i de försäljningar av verket som görs| | sedan han själv har avhänt sig det. I artikel 14.2 sägs att | | skyddet dock kan påkallas endast om lagstiftningen i det land | | som upphovsmannen tillhör medger ett sådant skydd. | | Bakgrunden till dessa regler är i korthet den här. | | En av upphovsmannens ekonomiskt mest betydelsefulla rättigheter | | är att han ensam kan bestämma om och på vilka villkor som | | exemplar av hans verk skall spridas till allmänheten. Han har | | uteslutande rätt att göra verket tillgängligt för allmänheten (2 §| | första stycket upphovsrättslagen), och verket görs tillgängligt för| | allmänheten bl.a. när exemplar bjuds ut till försäljning eller på| | något annat sätt sprids vidare (tredje stycket i samma | | paragraf). Detta brukar man kalla för upphovsmannens | | spridningsrätt. Men spridningsrätten sträcker sig givetvis inte | | hur långt som helst. När ett exemplar av verket med | | upphovsmannens samtycke väl har överlåtits, kan han inte hindra | | att exemplaret sprids vidare (19 § första stycket, i paragrafens| | lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Hans | | spridningsrätt är konsumerad. | | Reglerna om konsumtion av spridningsrätten innebär att ett | | exemplar av ett verk - t.ex. ett konstverk - fritt kan spridas | | bland allmänheten genom försäljning, om upphovsmannen en gång har| | överlåtit exemplaret. Principen gäller visserligen för alla | | upphovsmän. Men reglerna slår olika hårt mot olika grupper av | | upphovsmän. De träffar bildkonstnärerna hårdare. | | Som har redovisats i avsnitt 4 består upphovsrätten av två | | ekonomiska delar: rätten att framställa exemplar av verket och | | rätten att göra verket tillgängligt för allmänheten, dvs. | | spridningsrätten. För en författare är det främst rätten att | | framställa exemplar som är av ekonomisk betydelse; | | spridningsrätten är inte lika betydelsefull. Om allmänheten | | uppskattar hans verk, kan han ju begära kompensation i form av | | royalty när verket skall ges ut i nya upplagor. För kompositörer| | är för-hållandena ungefär desamma när det är fråga om utgivning av| | noter. Dessutom kan kompositörer och textförfattare begära | | ersättning när deras verk framförs offentligt, t.ex. vid | | konserter eller i radio eller TV. Dessa kategorier av | | upphovsmän kan således i stor utsträckning dra nytta av | | upphovsrätten.Bildkonstnärer däremot kan inte på samma sätt utnyttja den | | ekonomiska delen av sin upphovsrätt. Normalt begränsar sig | | konstnärernas rättigheter till överlåtelsen av själva | | originalexemplaret eller, som t.ex. vid grafiska verk, till | | utgivning av en ganska liten upplaga. Det är därför som principen| | om konsumtion av spridningsrätten slår kraftigare mot | | bildkonstnärerna än vad den gör mot andra upphovsmän. | | Detta bidrar säkert till att många bildkonstnärer lever under sämre| | ekonomiska förhållanden. Och kan det vara så att andra| | säljer exemplar av deras konstverk vidare till höga priser utan | | att de själva får något utbyte av den vinst som görs på deras | | arbete. Det är givet att detta kan uppfattas som orättvist. Det | | finns tungt vägande kulturpolitiska skäl för att ge | | bildkonstnärerna - och deras efterlevande - rätt till en andel | | av det ekonomiska utbyte som handeln med deras verk ger upphov | | till. Det är också en gammal tanke att man skulle kunna stärka| | deras ställning genom att ge dem en sådan rätt i upphovsrättslig| | utformning. Men också mera rent upphovsrättsliga argument kan | | anföras till stöd för detta. När ett exemplar av ett konstverk | | säljs vidare görs det ju tillgängligt för en ny personkrets som | | kan tillgodogöra sig verket direkt. Precis som när kompositörer | | har rätt till ersättning när deras verk framförs offentligt kan | | det på goda grunder göras gällande att bildkonstnärer skall ha rätt| | till ersättning när deras verk görs tillgängliga för allmänheten| | genom vidareförsäljning. | | Det är sådana här överväganden som ligger bakom principen om droit| | de suite och artikel 14 i . | | Enligt är det inte fråga om någon minimirättighet| | som upphovsmännen måste ha. Länderna kan själva välja om de vill| | införa rättigheten eller inte. Många europeiska länder har valt | | att göra detta. Bland annat , , , | | och har gjort det. Även i finns sådan | | lagstiftning. Regler om droit de suite finns i , | | och . I har regeringen föreslagit | | att en sådan rätt till ersättning skall införas (RP | | 287/1994 rd). | | förordade i sitt slutbetänkande Översyn av| | upphovsrättslagstiftningen (SOU 1990:30) att även vi i | | skulle införa en rätt till ersättning vid yrkesmässig | | vidareförsäljning av konstverk. Vid remissbehandlingen | | välkomnades förslaget av det | | helt övervägande antalet remissinstanser. Den dåvarande | | regeringen valde ändå att inte lägga fram något förslag i saken | | (jfr prop. 1992/93:214 Ändringar i upphovsrättslagen s. 47). Den| | hänvisade till att det inom EG pågick en studie om reglering av | | rätt för konstnärer till ersättning vid yrkesmässig | | vidareförsäljning. Studien var avsedd att ligga till grund för | | beslut huruvida kommissionen skulle ta ett initiativ på området.| | När tog ställning till propositionen utgick den från | | att frågan skulle komma att tas upp på nytt, om det visade sig | | att kommissionen valde att inte lägga fram något förslag. | | har även senare behandlat frågan om införande av droit| | de suite. | | Enligt regeringens uppfattning bör ett ställningstagande i saken| | inte anstå längre. I EG:s arbetsprogram nämndes ersättning| | för vidareförsäljning men utan att man lyckades presentera något| | förslag. meddelade kommissionen visserligen | | att frågan igen var uppe till prövning. Men det är högst osäkert om| | kommissionen verkligen kommer att lägga fram något förslag och | | hur ett sådant förslag i så fall ser ut. Utvecklingen har visat | | att det kommer att ta innan det finns någon färdig | | rättsakt om harmonisering av medlemsländernas lagstiftning på | | området. | | Som har slagit fast finns det tungt vägande | | kultur-politiska och andra skäl för att ge konstnärerna rätt till| | en andel av det ekonomiska utbyte som konsthandeln med deras | | verk ger upphov till. I synnerhet bildkonstnärernas ekonomiska | | villkor är otillfredsställande trots de insatser som samhället | | gör. Regler om droit de suite finns redan i många länder, och de| | praktiska erfarenheterna är goda. Det helt övervägande antalet | | remissinstanser har därför också välkomnat | | förslag att vi inför en sådan rätt i . Det fåtal | | remissinstanser som varit kritiska (bl.a. , | | Aktiebolaget och Konst- och | | ) har egentligen inte haft några större | | invändningar mot själva principen om droit de suite utan har i | | stället riktat in kritiken mot den av utredningen föreslagna | | närmare utformningen av rätten. har ansett att| | en upphovsrättslig ordning riskerar att mest gynna dem som är i | | minst behov av ersättning. har därför förordat en | | offentligrättslig avgift. | | Regeringen föreslår att det i upphovsrättslagen skall införas | | regler om rätt till ersättning vid vidareförsäljning av exemplar| | av konstverk, s.k. droit de suite. | | Frågan huruvida en sådan upphovsrättslig ersättning bör kombineras| | med en offentligrättslig avgift på vidareförsäljning av konst som| | inte omfattas av något upphovsrättsligt skydd måste beredas | | ytterligare. Regeringen kan därför inte ta slutlig ställning i | | frågan i detta ärende. | | | | 5.2 Rättens närmare utformning | | | | | ------------------------------------------------------------------------- | Regeringen föreslår därför att krav på ersättning skall kunna göras gällande | | endast av en organisation som företräder ett flertal svenska | | upphovsmän på området. Organisationen skall vara skyldig att kräva in| | ersättningen och betala ut den insamlade ersättningen till den | | ersättningsberättigade. | | För att underlätta tillämpningen bör det - så som utredningen har | | föreslagit - finnas en viss kortare preskriptionstid för | | upphovsmannens fordran. Eftersom det rör sig om en fordran mot | | säljaren eller i vissa fall mot en förmedlare, bör preskriptionen | | avbrytas om någon av dessa ersättningsskyldiga krävs på betalning. I | | enlighet med vad som har föreslagits om den insamlande | | organisationens ställning bör endast krav från organisationen medföra| | att preskriptionen avbryts. Regeringen föreslår därför att en fordran på| | ersättning skall vara preskriberad, om inte organisationen kräver den| | ersättningsskyldige på ersättningen efter utgången av det| | kalenderår då försäljningen ägde rum. | | I syfte att göra det möjligt att kontrollera om det finns rätt till | | ersättning bör den näringsidkare som kan vara ersättningsskyldig | | antingen som säljare eller som fömedlare vara skyldig att redovisa de| | försäljningar för vilka det föreligger ersättningsskyldighet. Det bör| | vara tillräckligt att detta görs om organisationen begär det. | | Utredningen har ansett att redovsningen måste vara attesterad av en | | auktoriserad revisor, men enligt regeringens mening är det inte | | nödvändigt att ha speciella föreskrifter om detta. | | När det gäller reglernas tillämpningsområde finns det inte anledning att| | låta rätten till ersättning tillämpas på varje konstverk som säljs vidare| | i , oberoende av verkets ursprung. I stället bör bestämmelserna| | tillämpas på verk av den som har anknytning till . Regeringen | | föreslår därför att bestämmelserna om rätt till ersättning enligt | | upphovsrättslagen skall tillämpas på verk av den som är svensk | | medborgare eller har sin vanliga vistelseort i . Med stöd av | | 62 § upphovsrättslagen får regeringen meddela föreskrifter om | | tillämpning med avseende också på andra länder (se avsnitt 7). | | Utredningen har föreslagit att ersättningsskyldigheten och | | redovisningsskyldigheten skall sanktioneras med straffbestämmelser. | | Som regeringens förslag är utformat har upphovsmannen en rätt till | | ersättning av säljaren (eller i vissa fall av en förmedlare) när denne| | säljer ett exemplar av konstverket vidare. Det rör sig då om fall där| | spridningsrätten redan är konsumerad enligt bestämmelserna i 19 § | | upphovsrättslagen men där den vidare spridningen ger upphovsmannen en| | rätt till ersättning. Att inte betala ersättningen innebär inte något| | intrång i den till verket knutna upphovsrätten och kan därmed inte | | bestraffas enligt det allmänna straffstadgandet i 53 §. Det finns | | knappast något större behov av särskilda straffbestämmelser i saken. | | Allmänt sett vore det också olämpligt att bestraffa en underlåtenhet | | att uppfylla en rent civilrättsligt förpliktelse att betala | | ersättning. Inte heller finns det tillräckliga skäl att - vilket | | utredningen även har föreslagit - låta skyldigheten att avge en | | redovisning vara straffsanktionerad. Enligt regeringens förslag har | | organisationen rätt att få en redovisning om den begär detta. För det| | fall en viss säljare eller förmedlare skulle vägra att fullgöra den | | förpliktelsen kan organisationen säkerställa sin rätt enligt vanliga | | regler, t.ex. med handräckning enligt lagen (1990:746) om | | betalningsföreläggande och handräckning eller genom ett vites- | | föreläggande av domstol. | | Den närmare utformning av rätten som regeringen sålunda föreslår innebär| | en klar och enkel ordning som passar väl in i upphovsrätten. | | kommer det att finnas ett smidigt och effektivt system för | | att göra gällande krav på ersättning. Genom förslaget undviker man | | risken för en omfattande byråkrati. Förslaget står dessutom i samklang| | både med den danska utformningen av rätten och med vad som | | har föreslagits i . | | | | | ------------------------------------------------------------------------- | 6 Längre upphovsrättsligt skydd | | 6.1 Skyddstiden för litterära och konstnärliga verk iallmänhet | | | | | | Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 16). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i allt väsentligt tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 3 har nämnts att rådet antagit ett direktiv om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och närstående rättigheter. Direktivet innehåller regler om skyddstiden både för upphovsrätten och för de närstående rättigheterna. I detta avsnitt behandlas direktivets regler om skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i allmänhet. Artikel 1.1 föreskriver att upphovsrätten till ett litterärt eller konstnärligt verk skall löpa under upphovsmannens livstid och efter hans död oavsett vilken dag som verket lagligen gjordes tillgängligt för allmänheten. Artikel 1.2 föreskriver att skyddstiden för verk med två eller flera upphovsmän skall räknas från den sist avlidne upphovsmannens dödsdag. Direktivet omfattar enligt artikel 9 inte de ideella rät- tigheterna, och någon skyldighet att utsträcka skyddstiden även för dessa rättigheter föreligger alltså inte. I svensk rätt finns bestämmelser om den upphovsrättsliga skyddstiden i 43 § upphovsrättslagen. Enligt paragrafen gäller upphovsrätt till ett verk intill utgången av femtionde året då upphovsmannen avled. Beträffande verk som har två eller flera upphovsmän vars bidrag inte utgör självständiga verk sägs att tiden räknas från den sist avlidne upphovsmannens dödsår. Upphovsrättslagen skall alltså ändras så att direktivets krav på en sjuttioårig skyddstid blir uppfyllt. Men alldeles oavsett direktivet finns det enligt regeringens mening goda skäl för en längre skyddstid än vad vi har . En förlängning av skyddstiden kommer att ge bättre förutsättningar för litterärt och konstnärligt skapande här i landet. Att författare, kompositörer och konstnärer har möjlighet till ett fullgott upphovsrättsligt skydd ligger i hela samhällets intresse. Den nya, längre skyddstiden bör inte gälla bara för upphovsmännens ekonomiska rättigheter - vilket direktivet kräver - utan också för deras ideella rättigheter. Som flera remissinstanser har framhållit talar mycket för att de ideella rättigheterna kommer att få en större betydelse än vad de haft . Ny teknik öppnar helt nya möjligheter vad gäller t.ex. exemplarframställning och ändring av verket. Det är viktigt att upphovsmannens ideella rättigheterna inte har ett sämre skydd än vad de ekonomiska rättigheterna har. Regeringen föreslår därför att skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i allmänhet skall sträckas ut från 50 till . Den längre skyddstiden kommer att gälla även för fotografiska verk (1 § första stycket 5 upphovsrättslagen). I nästa avsnitt behandlas särskilda regler för filmverk. Vid sidan av denna allmänna förlängning av upphovsrättens giltighetstid bör en del bestämmelser i upphovsrättslagen justeras i enlighet med direktivets krav. Artikel 1.3 föreskriver som huvudregel i fråga om anonyma och pseudonyma verk att skyddstiden skall löpa under från det att verket lagligen gjorts tillgängligt för allmänheten. Den föreskrivna skyddstiden skall inte tillämpas i två fall. Då skall i stället den i artikel 1.1 angivna skyddstiden gälla. Det ena fallet är om upphovsmannens pseudonym inte lämnar något utrymme för tvivel om hans identitet. Det andra fallet är om upphovsmannen avslöjar sin identitet. I svensk rätt finns regler om skyddstiden för anonyma och pseudonyma verk i 44 § upphovsrättslagen. Där sägs att när det gäller verk som har offentliggjorts utan att upphovsmannen blivit angiven med sitt namn eller med sin allmänt kända pseudonym eller signatur så gäller upphovsrätten intill utgången av det femtionde året när verket offentliggjordes. Ett verk anses vara offentliggjort när det lovligen har gjorts tillgängligt för allmänheten (8 § första stycket). Bestämmelsen i 44 § är alltså inte tillämplig på anonyma eller pseudonyma verk om upphovsmannens pseudonym eller signatur är allmänt känd. Uttrycket "allmänt känd" svarar mot vad som i direktivet sägs om att pseudonymen inte lämnar något utrymme för tvivel om upphovsmannens identitet. När det sedan gäller den andra undantagssituationen i direktivet - att upphovsmannen avslöjar sin identitet - finns motsvarande reglering i 44 § andra stycket. Enligt den bestämmelsen skall skyddstiden inte räknas från offentliggörandet utan från dödsåret, om upphovsmannen inom skyddstiden har blivit angiven på det sätt som anges i 7 § eller om det visas att han avlidit inom den nämnda tiden. Enligt 7 § skall, där annat inte visas, som upphovsman anses den vars namn eller allmänt kända pseudonym eller signatur på sedvanligt sätt har satts ut på exemplar av verket eller angetts när detta gjorts tillgängligt för allmänheten. Dessa regler i upphovsrättslagen täcker delvis samma situationer som dem som avses med direktivets undantagsbestämmelse men delvis andra. De bör följaktligen ändras för att komma helt i överens-stämmelse med direktivets regler. Regeringen föreslår därför att de sär-skilda reglerna om skyddstiden för anonyma och pseudonyma verk inte skall tillämpas, om upphovsmannen avslöjar sin identitet under skydds-tiden. Om detta sker, skall i stället tillämpas den allmänna bestäm-melsen om upphovsrättens giltighetstid (43 § upphovsrättslagen). Artikel 1.5 handlar om verk som ges ut i delar. Skyddstiden skall då beräknas för varje del för sig. I svensk rätt finns motsvarande regel i 44 § första stycket andra me- ningen upphovsrättslagen. Enligt paragrafen gäller i fråga om verk som ges ut i flera delar med inbördes sammanhang att skyddstiden skall räknas från den tidpunkt när den sista delen offentliggjordes. Eftersom direktivets regel innebär att skyddstiden skall räknas för varje del för sig även om det finns ett inbördes sammanhang, måste upphovsrättslagen ändras för att komma i överensstämmelse med direktivet. Regeringen föreslår därför att skyddstiden för anonyma och pseudonyma verk som ges ut i delar inte skall vara beroende av huruvida delarna har ett inbördes sammanhang.