prop · GI0367 · 1995-01-01 00:00:00 — På kopian av årsredovisningen skall en styrelseledamot eller verkställande direktören teckna bevis om att resultaträkning och balansräkning har fastställts med uppgift om fastställelsedagen. Beviset skall även innehålla uppgift om bolagsstämmans beslut beträffande bolagets vinst eller förlust. Om kopia av årsredovisning och revisionsberättelse inte, på sätt som anges i andra stycket har insänts efter räkenskapsårets utgång, svarar styrelseledamöterna och verkställande direktören solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget. En styrelseledamot eller verkställande direktör undgår dock ansvar, om han visar att underlåtenheten att insända årsredovisning och revisionsberättelse inte beror på försummelse av honom. Ansvar inträder inte för förpliktelser som uppkommer efter det att handlingarna har kommit in till registreringsmyndigheten. (Jfr 11 kap. 3 § i PRV:s förslag) Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om ingivande av årsredovisning och revisionsberättelse till PRV. På grund av en hänvisning i 10 § andra stycket gäller bestämmelserna även koncernredovisning och koncernrevisionsberättelse. I paragrafens gällande lydelse har föreskrivits att handlingarna skall sändas in till PRV inom en månad från beslutet att fastställa resultaträkningen och balansräkningen. Paragrafens lydelse har ändrats så att den nu föreskriver att redovisningshandlingarna skall ha kommit in till PRV inom en månad från fastställelsebeslutet. Den nya lydelsen innebär den förändringen att bolaget tvingas att vidta åtgärder för ingivande av redovisningshandlingar än vad som har varit nödvändigt.Lydelsen ger också klarare uttryck för att det är bolaget som ansvarar för att årsredovisning och revisionsberättelse verkligen kommer in till PRV. I paragrafens nya lydelse har vidare angivits att handlingarna skall ges in i bestyrkt kopia. Detta innebär inte någon förändring i förhållande till hittillsvarande handläggningsrutiner hos PRV. 15 § Om ett aktiebolag inte ger in bestyrkta kopior av årsredovisning och revisionsberättelse eller om årsredovisningen saknar sådant bevis som avses i 3 §, skall bolaget betala förseningsavgift till staten enligt bestämmelserna i 16 §. Detsamma gäller om ett moderbolag inte ger in koncernredovisning och koncernrevisionsberättelse eller om koncernredovisningen saknar bevis enligt 3 § om fastställelse av koncernbalansräkning och koncernresultaträkning. Beslut om förseningsavgift fattas av registreringsmyndigheten. (Jfr 11 kap. 15 och 16 §§ i PRV:s förslag) I de nya 15 - 20 §§ har intagits bestämmelser om förseningsavgifter, som skall betalas av bolag som inte ger in redovisningshandlingar i föreskriven tid Av 15 § första stycket framgår att bolag skall betala förseningsavgifter om årsredovisning och revisionsberättelse inte har givits in . För- seningsavgift skall också tas ut om ett aktiebolag som är skyldigt att ge in en koncernbalansräkning och en koncernrevisionsberättelse till PRV försummar att göra detta i föreskriven tid. Av bestämmelsen följer att förseningsavgift kan komma i fråga även i vissa fall när redovisningshandlingar visserligen har givits in men handlingarna inte är sådana som anges i 3 § utan har vissa brister. Det kan vara så att ingivna kopior inte är bestyrkta. I så fall kan förseningsavgift tas ut. Det kan också vara så att årsredovisningen saknar sådant bevis som avses i 3 §. Ett sådant bevis skall innehålla ett bestyrkande av att balans- och resultaträkningarna har fastställts med uppgift om fastställelsedagen och det skall också innehålla uppgift om bolagsstämmans beslut beträffande vinst eller förlust. Saknas dessa uppgifter kan förseningsavgift påföras bolaget. Detsamma gäller om en koncernredovisning saknar bevis om att koncernresultaträkningen och koncernbalansräkningen har fastställt. Av 17 § följer dock att bolaget i vissa fall först skall ges tillfälle att avhjälpa bristen och att förseningsavgift inte skall tas ut om så sker. I andra stycket anges att beslut om förseningsavgift fattas av registre- ringsmyndigheten, dvs. 16 § Ett bolag skall betala en förseningsavgift om de handlingar som anges i 15 § inte har kommit in till registreringsmyndigheten från räkenskapsårets utgång. Har bolaget gjort anmälan enligt 9 kap. 5 § fjärde stycket, skall dock bolaget betala förseningsavgift först om handlingarna inte har kommit in från räkenskapsårets utgång. Avgiften skall uppgå till för publika aktiebolag och för privata aktiebolag. Om de handlingar som anges i 15 § inte har kommit in från det att underrättelse avsändes till bolaget om beslut om förseningsavgift enligt första stycket, skall bolaget betala en ny förseningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till för publika aktiebolag och för privata aktiebolag. Om de handlingar som anges i 15 § inte har kommit in från det att underrättelse avsändes till bolaget om beslut om förseningsavgift enligt andra stycket, skall bolaget betala en ny förseningsavgift. Den nya avgiften skall uppgå till för publika aktiebolag och för privata aktiebolag. Har registrering skett av beslut om att bolaget försatts i konkurs eller trätt i likvidation, får beslut om förseningsavgift inte meddelas. (Jfr 11 kap. 15 § aktiebolagslagen och 55 § aktiebolagsförordningen i PRV:s förslag) Förseningsavgift skall enligt första stycket i förevarande paragraf tas ut om årsredovisning och revisionsberättelse inte har givits in från räkenskapsårets utgång. Om PRV inom sjumånadersfristen har fått meddelande om att bolaget beslutat att frågan om fastställande av balans- och resultaträkningar eller frågan om disposition av vinst eller förlust skall anstå till fortsatt bolagsstämma, skall förseningsavgift dock tas ut först efter räkenskapsårets utgång. Den första avgiften uppgår för publika aktiebolag till och för privata aktiebolag till . Avgörande för om avgift kan tas ut är om handlingarna har kommit in inom sju- resp. niomånadersfristen. Det aktiebolag som har ålagts att betala förseningsavgift skall genast underrättas om beslutet (se 18 kap. 4 §). Underrättelsen, som bör innehålla en erinran om att ytterligare dröjsmål med ingivande av redovisningshandlingar kan leda till ytterligare sanktioner, behöver inte delges bolaget utan kan sändas med posten till bolagets senast anmälda adress.Om bolaget inte heller därefter ger in handlingarna, skall enligt andra stycket en ny avgift tas ut. Den nya avgiften får dock inte tas ut förrän det har gått från det att underrättelsen om den första förseningsavgiften avsändes till bolaget. Härigenom ges bolaget en möjlighet att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att undvika en ny förseningsavgift. Tredje stycket ger möjlighet att påföra bolag ytterligare en, fördubblad avgift. En förutsättning för detta är att det har förflutit sedan PRV sände ut underrättelse om den föregående förseningsavgiften. Fler än tre förseningsavgifter kan inte tas ut. På Lagrådets förslag har i fjärde stycket upptagits en bestämmelse om att förseningsavgift inte får tas ut om bolaget har försatts i konkurs eller trätt i likvidation och detta beslut har blivit registrerat. Det har ansetts att syftet med förseningsavgifter inte gör sig gällande sedan ett bolag har försatts i konkurs eller trätt i likvidation. Det kan dessutom, såsom Lagrådet påpekat, inte anses ingå i en konkursförvaltares åliggande att sörja för att att årsredovisning och revisionsberättelse för förfluten tid blir upprättade. Inte heller torde det ankomma på en likvidator att i styrelsens ställe avge redovisning till bolagsstämman för den förvaltning som ägt rum innan han tillträdde uppdraget som likvidator. 17 § Har bolaget inom tid som avses i 16 § givit in kopior av de handlingar som anges i 15 § men är kopiorna inte bestyrkta eller har handlingarna på annat sätt någon brist som lätt kan avhjälpas, får registreringsmyndigheten meddela beslut om förseningsavgift endast om bolaget har underrättats om bristen och fått tillfälle att avhjälpa den men inte gjort det inom tid som anges i underrättelsen. En sådan underrättelse får sändas med posten till den postadress som bolaget senast har anmält hos registreringsmyndigheten. (Paragrafen har inte någon motsvarighet i PRV:s förslag) Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag.Redovis- ningshandlingar skall ges in till PRV i bestyrkt kopia (se 11 kap. 3 §). Om de ingivna kopiorna inte är bestyrkta skall alltså i princip bolaget påföras en förseningsavgift. Det har emellertid ansetts att, om bolaget har givit in obestyrkta handlingar som i och för sig uppfyller kraven på en årsredovisning eller revisionsberättelse, förseningsavgift inte bör kunna tas ut annat än om bolaget har givits tillfälle att inge bestyrkta handlingar men försummat detta. Det har därför föreskrivits att PRV i dessa fall skall ge bolaget tillfälle att avhjälpa bristen. Detta skall ske genom en skriftlig underrättelse till bolaget. Underrättelsen kan sändas med vanlig post till bolagets senast anmälda adress, dvs. den adress som finns angiven i aktiebolagsregistret eller annars - på grund av uppgift i ärendet - är känd för PRV. Ingivna redovisningshandlingar kan även vara behäftade med andra brister. När det gäller mindre brister som lätt kan botas, t.ex. avsaknad av fastställelsebevis, får det ofta anses vara naturligt att PRV ger det ingivande bolaget tillfälle att inom viss avhjälpa bristen. I andra fall, när de ingivna handlingarna inte ens uppfyller de grundläggande kraven på en årsredovisning eller revisionsberättelse, kan situationen vara den motsatta. Frågan om bolaget skall beredas tillfälle till komplettering får prövas från fall till fall. Bestämmelsen tar sikte endast på lätt avhjälpbara brister som har karaktär av förbiseende. 18 § En förseningsavgift skall efterges, om underlåtenheten att inge handlingen fram- står som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som bolaget inte har kunnat råda över. Avgiften skall också efterges om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut den. Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om något yrkande om detta inte har framställts, i den mån det föranleds av vad som har förekommit i ärendet. (Paragrafen saknar motsvarighet i PRV:s förslag) Paragrafen innehåller bestämmelser om eftergift av förseningsavgifter. Bestämmelserna innebär i likhet med de bestämmelser om eftergift som finns i 5 kap. 6 och 7 §§ taxeringslagen (1990:324) att eftergift skall medges när försummelsen framstår som ursäktlig eller det skulle vara uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Det ligger dock i sakens natur att frågan om eftergift skall medges ofta ställer sig annorlunda när den försumlige är ett aktiebolag än när det är fråga om försenade deklarationer från privatpersoner. Av lagtexten framgår att eftergift skall medges om försummelsen framstår som ursäktlig på grund av omständighet som bolaget inte har kunnat råda över. Ett exempel på detta är att handlingarna inte har kommit in på grund av hinder i postgången. Vidare bör förseningsavgiften kunna efterges om dröjsmålet med ingivande av redovisningshandlingar beror på att en styrelseledamot har drabbats av sjukdom och att det varit omöjligt för honom eller annan i bolaget att vidta åtgärder för att låta upprätta årsredovisning. En annan situation då det kan vara befogat att medge eftergift är den då bolagets försummelse beror på att revisorn har misskött sitt uppdrag och bolaget därför inte har kunnat erhålla någon revisionsberättelse . Såsom framgår av lagtexten skall förseningsavgiften också efterges om det skulle vara uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Frågan om eftergift måste givetvis prövas med beaktande av förhållandena i det enskilda fallet. I lagtexten nämns inte något om de fall då bolagets dröjsmål sammanhänger med arbetsanhopning i bolaget. Det har ansetts att sådana omständigheter endast undantagsvis kan utgöra skäl för att efterge förseningsavgiften. Det måste krävas av ett bolag att det organiserar och dimensionerar sin administration så att det kan fullgöra så viktiga uppgifter som att upprätta årsredovisning inom föreskriven tid. Om bolagets underlåtenhet att ge in föreskrivna handlingar beror på oförutsedd arbetsanhopning hos bolagets företrädare och revisorer, kan detta dock tillsammans med andra omständigheter medföra att dröjsmålet framstår som ursäktligt. Av andra stycket framgår att PRV självmant skall pröva om det finns skäl för eftergift. PRV har därvid att utgå från vad som framgår av handlingarna. Verket behöver inte göra några särskilda undersökningar för att utröna om avgiften bör efterges. Självfallet skall PRV också pröva frågan om det bolag som har ålagts att betala förseningsavgift begär det. Det får då ankomma på bolaget att visa att förseningen har berott på ett hinder som bolaget inte har kunnat undanröja eller att det finns något som gör avgiften oskälig. 19 § Om en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsuppmaning, skall avgiften lämnas för indrivning. Regeringen får föreskriva att indrivning inte behöver begäras för ringa belopp. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. (Jfr 11 kap. 16 § andra och tredje styckena i PRV:s förslag) Paragrafen innehåller bestämmelser om indrivning och verkställighet. Regeringen kan föreskriva att belopp som är ringa inte behöver drivas in (jfr prop. 1992/93:198 s. 55). Av andra stycket andra meningen framgår att PRV:s beslut utgör en exekutionstitel och alltså kan läggas till grund för verkställighet (jfr 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken). 20 § Ett beslut om förseningsavgift får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. Om ett bolag har rätt att återfå betalad förseningsavgift på grund av en domstols beslut, skall ränta betalas på den återbetalade förseningsavgiften från och med månaden efter den då förseningsavgiften betalades in till och med den månad då återbetalning görs. I fråga om räntans storlek tillämpas 69 § 2 mom. första stycket uppbördslagen (1953:272). (Jfr 18 kap. 7 a § andra stycket i PRV:s förslag) Av första stycket följer att ett beslut om förseningsavgift får verkställas och utan hinder av ett eventuellt överklagande. Givetvis utgör inte heller en begäran om eftergift av avgiften hinder för verkställighet. Om bolaget betalar avgiften men sedermera efter överklagande befrias från betalningsskyldigheten, skall erlagt givetvis belopp betalas tillbaka. I så fall har bolaget också rätt att få ränta på det återbetalade beloppet. Detta framgår av andra stycket. 1 § Bolagsstämman kan besluta att bolaget skall träda i likvidation. Även om bolagsordningen skulle föreskriva kvalificerad majoritet för beslut om likvidation, fattas sådant beslut med enkel majoritet, när grund för tvån- gslikvidation föreligger enligt 2, 4 eller 4 a §. Beslutet har i fall som angivits nu omedelbar verkan. I annat fall kan bolagsstämman besluta att likvidationen skall inträda viss senare dag. (Paragrafen saknar motsvarighet i PRV:s förslag) Genom en lagändring, som trädde i kraft , överflyttades handläggningen av vissa tvångslikvidationsärenden från tingsrätt till PRV (se SFS 1993:1495). Ändringen innebar bl.a. att vissa tvångslikvidationsfall som tidigare hade behandlats i 4 § flyttades över till en ny 4 a §. I 1 § finns en majoritetsregel som är tillämplig när grund för tvångslikvidation föreligger. Paragrafen har hänvisat endast till 2 och 4 §§. För att anpassa paragrafen till de ändringar som gjordes genom SFS 1993:1495 har införts även en hänvisning till 4 a §. 4 a § förordnar att bolaget skall träda i likvidation, om 1. bolaget är i konkurs som avslutas med överskott och bolagsstämman inte inom föreskriven tid fattat beslut om likvidation enligt 19 §, 2. bolaget inte på föreskrivet sätt till registret har anmält sådan behörig styrelse, verkställande direktör eller revisor som skall finnas enligt denna lag, eller 3. bolaget inte har sänt in årsredovisning och revisionsberättelse enligt 11 kap. 3 § från räkenskapsårets utgång. Beslut om likvidation meddelas dock inte, om likvidationsgrunden har upphört under ärendets handläggning hos registreringsmyndigheten och avgift som påförts enligt 6 a § har betalats. Fråga om likvidation enligt första stycket tas upp av registreringsmyndigheten självmant eller på ansökan av styrelsen, styrelseledamot, verkställande di- rektör, aktieägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget. (Jfr 13 kap. 4 a § i PRV:s förslag) Ändringarna i paragrafens första stycke innebär dels att ett aktiebolag kan förpliktas träda i likvidation om det saknar sådan behörig revisor som skall finnas enligt aktiebolagslagen (se första stycket 2), dels att ett aktiebolag även kan tvingas till likvidation om det inte ger in revisionsberättelse (se första stycket 3) och dels att den tid inom vilken årsredovisning och revisionsberättelse måste ges in till PRV för att likvidation skall kunna undvikas kortas ner väsentligt (se första stycket 3). Bestämmelsen om revisor i första stycket 2 innebär för det första att likvidation kan beslutas när ett aktiebolag helt saknar revisorer. I följande fall kan likvidation beslutas också då bolaget har en eller flera revisorer: 1) Ingen av revisorerna är auktoriserad eller godkänd. 2) Förhållandena är sådana att det enligt 10 kap. 3 § första - fjärde styckena skall finnas en auktoriserad revisor i bolaget men någon sådan har inte utsetts. 3)Revisorn är underårig, i konkurs eller underkastad näringsförbud eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § och därför obehörig att vara revisor. 4)Revisorn är ledamot i styrelsen eller på grund av annat förhållande som anges i 10 kap. 4 § aktiebolagslagen obehörig att vara revisor i bolaget. 5) Ägare till en tiondel av aktierna har med stöd av 10 kap. 3 § femte stycket begärt att en auktoriserad revisor utses men så har inte skett. I bolagsordningen kan finnas särskilda bestämmelser om att det skall finnas flera revisorer och att dessa skall ha särskild behörighet. Om de i bolagsordningen föreskrivna revisorerna inte är utsedda och anmälda för registrering utgör det inte skäl för likvidation. I första stycket 2 har också tillagts orden "på föreskrivet sätt". Orden avser att markera att ett aktiebolag för att undgå likvidation inte enbart kan lämna en formlös uppgift om vem som har utsetts till styrelseledamot, verkställande direktör eller revisor. Bolaget måste också fullgöra de skyldigheter som är knutna till en registreringsanmälan, t.ex. lämna vederbörliga personuppgifter för de utsedda personerna (jfr 8 kap. 15 § och 10 kap. 15 §). Fullgör bolaget inte dessa skyldigheter, kan den anmälde personen inte registreras i aktiebolagsregistret. Det har ansetts följdriktigt att ett aktiebolag som inte gör vad på det ankommer för att få till stånd registrering av styrelse, verkställande direktör och revisorer skall kunna förpliktas att träda i likvidation såväl då detta beror på att bolaget över huvud taget inte lämnar någon uppgift till PRV som då det beror på att uppgifterna är ofullständiga. Ofta kan bolagets underlåtenhet att ge in rätta handlingar till PRV bero på att bolagets företrädare saknar närmare insikter om gällande regler. Mot den bakgrunden och för att likvidationsbestämmelsen inte skall få oskäliga konsekvenser bör det likvidationsföreläggande som skall föregå varje likvidationsbeslut innehålla tydliga uppgifter om vad bolaget måste göra för att fullgöra sina skyldigheter. Den nya lydelsen av första stycket 3 innebär att ett aktiebolag kan förpliktas att träda i likvidation även när revisionsberättelsen inte har givits in . Vidare innebär paragrafens nya lydelse ändrade förutsättningar för likvidation på den grund att årsredovisning saknas. har likvidation kunnat beslutas först när bolaget släpat efter med två årsredovisningar. Den nya lagtexten ger möjlighet att likvidationsförelägga och besluta om likvidation redan när en årsredovisning eller revisionsberättelse är försenad. för tvångslikvidation föreligger om bolaget ännu efter utgången av räkenskapsåret inte har sänt in årsredovisning och revisionsberättelse till PRV. Detta får omedelbar återverkan vad gäller förutsättningarna för att bolaget självt skall kunna besluta om likvidation eller om att likvidation skall upphöra (se 1 och 17 §§) Förfarandereglerna i 5 a § är emellertid så utformade att ett beslut om tvångslikvidation i praktiken inte kan fattas förrän tretton - efter utgången av räkenskapsåret. Likvidationsbeslutet måste nämligen föregås av ett likvidationsföreläggande till bolaget. Detta kan inte utfärdas förrän grund för tvångslikvidation föreligger och beslut om likvidation får inte fattas förrän tidigast från det att föreläggandet kungjordes. Enligt andra stycket skall beslut om tvångslikvidation inte meddelas om grunden för likvidation har upphört under ärendets handläggning. Om PRV sålunda har meddelat ett likvidationsföreläggande därför att bolaget inte har anmält behörig styrelse för registrering, kan bolaget undgå likvidation genom att göra sådan anmälan innan ärendet avgörs. Att så sker är ganska vanligt. har de kostnader som PRV har i likvidationsärendet i sådana fall normalt burits av staten. Bolaget har kunnat förpliktas ersätta PRV:s kostnader enbart i begränsad utsträckning (se 6 § i dess gällande lydelse). Genom den nya 6 a § åläggs det bolag mot vilket likvidationsföreläggandet har riktats i vissa fall ett ansvar för kostnaderna i ärendet. Detta kostnadsansvar har utformats såsom en avgift vilken kan påföras bolaget i samband med likvidationsföreläggandet. För att garantera att mindre seriösa bolag inte söker undandra sig betalningen av denna avgift har i förevarande paragraf uppställts en ytterligare förutsättning för att likvidationsbeslut inte skall meddelas, nämligen att avgift som påförts enligt 6 a § har betalats. 6 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller kungörelse samt för expeditioner i ärende enligt 2, 4 eller 4 a §, skall ersättning för detta lämnas av bolagets medel, om bolaget förpliktas träda i likvidation eller rätten eller, i fall som avses i 4 a §, registreringsmyndigheten annars finner det skäligt. (Paragrafen saknar motsvarighet i PRV:s förslag) Ändringen innebär att sista meningen i paragrafen tas bort. Den upphävda regeln har behandlat ansvaret för PRV:s kostnader i sådana ärenden om tvångslikvidation som myndigheten själv har initierat. Denna fråga har numera, såvitt gäller vissa ärenden om tvångslikvidation enligt 4 a §, reglerats i 6 a §. Det har inte ansetts finnas något behov av regler om PRV:s kostnader i övriga ärenden om tvångslikvidation. 6 a § Om registreringsmyndigheten självmant meddelar bolaget ett likvidationsföre- läggande enligt 5 a § på den grunden att bolaget inte har anmält behörig styrelse, verkställande direktör eller revisor för registrering, skall bolaget förpliktas att betala en särskild avgift för kostnaderna i likvidationsärendet. Bolaget skall förpliktas betala avgift enligt första stycket endast om registreringsmyndigheten senast föreläggandet meddelades har skickat en påminnelse till bolaget på dess senast anmälda postadress om den brist som föreläggandet avser. Påminnelsen skall ha innehållit en upplysning om att bolaget kan bli skyldigt att betala en avgift om bristen inte avhjälps. Kommer det fram i likvidationsärendet att det inte fanns grund för tvångslikvi- dation när föreläggande enligt 5 a § meddelades, skall avgiftsbeslutet upphävas. Bestämmelserna i 11 kap. 18 och 19 §§ tillämpas även i fråga om avgift enligt första stycket. Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek. (Jfr 52 § aktiebolagsförordningen i PRV:s förslag) Paragrafen innehåller bestämmelser om att aktiebolag, som trots påminnelse inte har anmält styrelse, verkställande direktör eller revisor för registrering och som därigenom har föranlett PRV att utfärda likvidationsföreläggande, skall påföras en särskild avgift motsvarande PRV:s kostnader i likvidationsärendet.