prop · GI03181 · 1995-01-01 00:00:00 — I artikel 17 i rådets direktiv om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (91/271/EEG) ställs krav på att ett program upprättas för genomförande av direktivet. Det ligger nära till hands att upprättar dylika program. Detta bör dock klargöras genom att SNV ges i uppdrag att upprätta sådant program. I artikel 11 i rådets direktiv (76/464/EEG) krävs att den behöriga myndigheten skall upprätta en förteckning över vissa utsläpp till vissa vatten. Det faller sig naturligt att SNV upprättar denna förteckning. En sådan uppgift bör klargöras genom att regeringen uppdrar åt att fullgöra denna uppgift. Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställer att ändringar införs i miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen i enlighet med bilagt förslag till författningsändringar. att det klargörs vem som har ansvaret för förteckningar och program enligt vad som anförs under punkt 5 och 6. 5 § 4 st miljöskyddslagen Regeringen får i anledning av internationella förpliktelser som åtagit sig meddela föreskrifter om - skyddsåtgärder - begränsningar av verksamhet - utsläppsgränser - kontroll - rapportering - försiktighetsmått i övrigt För att uppfylla internationella förpliktelser som åtagit sig får den myndighet som regeringen bestämmer meddela sådana föreskrifter om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna. 2 a § miljöskyddsförordningen För att uppfylla förpliktelser som har åtagit sig får meddela föreskrifter om - skyddsåtgärder - begränsningar av verksamhet - utsläppsgränser - kontroll - rapportering - försiktighetsmått i övrigt om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna. 14 a § hälsoskyddslagen Regeringen får, i anledning av internationella förpliktelser som åtagit sig, meddela föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna halt i luften av föroreningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly. För att uppfylla internationella förpliktelser som åtagit sig får den myndighet som regeringen bestämmer meddela sådana föreskrifter om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna. 9 a § hälsoskyddsförordningen För att uppfylla internationella förpliktelser som åtagit sig får meddela föreskrifter om gränsvärden för högsta tillåtna halt i luften av föroreningar i form av kvävedioxid, svaveldioxid, sot och bly om föreskrifterna inte går utöver vad som följer av förpliktelserna. Departementspromemorian (Ds 1995:9) Vissa ändringar i miljölagstiftningen till följd av EU-medlemskapet har ett stort antal ändringar i den svenska miljöreglerna beslutats inför medlemskapet i EU. På några punkter behöver dock kompletteringar göras. har i en skrivelse till regeringen (dnr. M94/5139/1) bl.a. lämnat förslag till ändringar i de bestämmelser i miljöskyddslagen (1969:387) och hälsoskyddslagen (1982:1080) som infördes med anledning av . I denna promemoria föreslås vissa andra lagändringar på grund av medlemskapet. Det gäller dels en ändring av reglerna om omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet som komplettering till förslag, dels vissa bestämmelser för att säkerställa tillämp- ningen av direkt gällande EG-förordningar på miljöområdet. Förslagen till lagändringar framgår av avsnitt 4. Ändringarna bör träda i kraft . 2 Omprövningstid för tillstånd enligt miljöskydds- lagen Förslag: Bestämmelserna om omprövning av tillstånd i miljöskyddslagen kompletteras, så att hänsyn tas till EG:s om bestämmelser om obligatorisk omprövning av tillstånden när det gäller vissa vattenföroreningar. Enligt rådets direktiv /68/EEG av om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen skall utsläpp av vissa ämnen i grundvattnet förbjudas. För andra ämnen gäller krav på tillståndsprövning enligt bestämmelserna i direktivet innan utsläpp får ske. Enligt artikel 11 gäller att tillstånden skall meddelas för en begränsad tidsperiod och att de skall omprövas minst . Tillstånden kan därvid förnyas, ändras eller upphävas. I rådets direktiv /464/EEG av om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö finns en liknande bestämmelse om tidsbegränsning av tillstånd i artikel 3.5. Enligt bestämmelsen krävs inte att omprövning skall ske . Det kravet finns dock i de dotterdirektiv som närmare anger gränsvärden m.m. för de olika ämnena (artikel 3.2 i direktiv /176/EEG samt artikel 3.3 i direktiven /513/EEG, 84/156/EEG, 84/491/EEG och 86/280/EEG). I förslaget till nytt direktiv om en integrerad miljöprövning (IPPC, integrated pollution prevention and control) är utgångspunkten i artikel 12 en tioårig omprövningsperiod för tillstånd till miljöfarlig verksamhet, men anges att andra perioder kan bestämmas genom särskild gemenskapslagstiftning. Beslut om detta direktiv, som delvis kommer att ersätta direktiv /464/EEG, har ännu inte fattats. Ändrade regler om omprövning Utsläpp i vatten av det slag som avses i direktiven utgör miljöfarlig verksamhet och omfattas därför av miljöskyddslagens (1969:387) regelsystem. Ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet kan omprövas enligt 24 § miljöskyddslagen, varvid gällande villkor kan upphävas eller ändras eller nya villkor meddelas. En sådan omprövning kan enligt 24 § första stycket 1 ske . Om vissa särskilda villkor är uppfyllda, kan dock omprövning ske enligt 24 § första stycket 2-7. De nämnda EG-direktiven ingår i . Vid den prövning av behovet av lagstiftning som gjordes inför det avtalets ikraftträdande ansåg regeringen (prop. 1992/93:60 s. 12) att det då inte fanns skäl att införa regler om ändrade tider för omprövning av tillstånd till miljöfarlig verksamhet. Bl.a. hänvisades till att frågan ingick i miljöskyddskommitténs uppdrag att utarbeta ett förslag till miljöbalk. I miljöskyddskommitténs förslag till miljöbalk (SOU 1993:27) föreslogs att omprövning av ett tillstånd till miljöfarlig verksamhet skulle kunna ske "när eller den som följer av följer av internationella förpliktelser har förflutit från det att tillståndsbeslutet vann laga kraft". I den sedermera återkallade propositionen 1994/95:10 med förslag till miljöbalk fanns en motsvarande bestämmelse i 13 kap. 31 §. Arbetet med en miljöbalk fortsätter nu i , som fått nya direktiv (Dir. 1994:134). Att miljöskyddslagens regler om omprövning på den aktuella punkten strider mot bestämmelserna i de ovan nämnda EG-direktiven har i EES-sammmanhang påpekats av EFTA:s övervakningsmyndighet och ifrågasätts inte heller i proposition 1992/93:60. Det fortsatta arbetet med medför att en balk kan träda i kraft tidigast . Mot den bakgrunden bör det nya förslaget till miljöbalk inte avvaktas när det gäller omprövningstiden utan 24 § första stycket 1 miljös- kyddslagen ändras . Ändringen bör utformas enligt förslaget i prop. 1994/95:10. Den nya regeln bör gälla även vid omprövning av tillstånd som meddelats före ikraftträdandet. Den kortare omprövningstiden gäller bara i förhållande till sådana villkor i tillstånden som avser utsläpp av de ämnen särskilt regleras genom de nämnda direktiven. I vilka fall bestämmelsen är tillämplig bör framgå av en förordning eller av myndighetsföreskrifter. 3 Förordningar på kemikalie- och avfallsområdet Förslag: Bemyndiganden för regeringen eller en myndighet att meddela föreskrifter som kompletterar EG:s förordningar om kemiska produkter och avfallstransporter tas in i lagen (1985:426) om kemiska produkter respektive renhållningslagen (1979:596). Myndigheternas tillsyn skall även avse kraven i EG-förordningarna. är i allmänhet utformade som direktiv. På kemikalie- och av- fallsområdet finns dock några EG-förordningar. Förordningsformen väljs ofta för regler som avser export till och import från tredje land. EG-reglerna om export och import av vissa farliga kemikalier, om ozonnedbrytande ämnen och om avfallstransporter finns därför i förordningar. Det gemensamma programmet för utvärdering av existerande kemikalier styrs också genom en förordning. Sedan blivit medlem i EU gäller EG-förordningarna direkt enligt 2 § lagen (1994:1500) med anledning av Sveries anslutning till Europeiska unionen och behöver inte överföras till det svenska regelsystemet. Däremot ställs det i förordningarna bl.a. krav på att medlemsstaterna skall säkerställa att de åligganden fullgörs som gäller för enskilda enligt förordningarna. Detta kräver vissa lagändringar. En närmare redogörelse för innehållet i förordningarna och för konsekvenserna för den svenska lagstiftningen lämnas i följande avsnitt. Där behandlas också de straffbestämmelser i kemikalielagstiftningen som behöver ändras, så att de även omfattar överträdelser av EG-förordningarna. Det finns dock skäl att inledningsvis ta upp några andra frågeställningar som är gemensamma för förordningarna. EG-förordningarna innehåller bindande regler som delvis ersätter den svenska lagstiftningen. Det finns dock ofta ett behov av nationella regler för att fylla ut , eftersom dessa ofta inte i detalj reglerar t.ex. hur tillämpningen hos de ansvariga myndigheterna skall gå till. Ett allmänt bemyndi- gande att meddela de föreskrifter som behövs med anledning av internationella förpliktelser på kemikalieområdet bör därför tas in i lagen (1985:426) om kemiska produkter som en ny 4 a §. Med hänsyn till EG-reglerna om avfallstransporter bör en motsvarande bestämmelse som rör sådana transporter tas in i 1 § renhållningslagen (1979:596). Genom dessa regler klargörs regeringens befogenheter på dessa områden som det erinras om att det utöver den svenska lagstiftningen finns direkt verkande EG-regler. De behöriga myndigheterna måste kunna utöva tillsyn för säkerställa att enskilda fullgör de skyldigheter som gäller enligt EG-förordningarna. En sådan utökad tillsynsbefogenhet måste regleras i lag. Lämpligen bör 14 § lagen LKP kompletteras med ett nytt stycke, av vilket framgår att bestämmelserna om tillsyn i lagen i den utsträckning regeringen bestämmer även gäller efter- levnaden av de skyldigheter som följer av direkt verkande EG-regler. Regeringen kan sedan i förordningen (1985:835) om kemiska produkter ange de EG-förordningar för vilka ett till- synsansvar skall gälla. 3.1 Export och import av kemikalier Förslag: EG-förordningen om export och import av vissa kemi-kalier innehåller regler om anmälningsskyldighet före export samt vissa krav på uppgiftslämnande och märkning. Underlåtenhet att lämna uppgifter eller lämnande av felaktiga uppgifter skall leda till straffansvar enligt LKP. Genom rådets förordning (EEG) nr 2455/92 av om export och import av vissa farliga kemikalier införs i gemenskapen det internationella s.k. PIC-systemet (Prior Informed Consent), som främst har till syfte att säkerställa att utvecklingsländerna på förhand får möjlighet att ta ställning till om import av vissa särskilt farliga kemikalier skall godtas. Enligt artikel 4 i förordningen gäller bl.a. att exportören skall anmäla till den ansvariga myndigheten i medlemsstaten när en kemikalie som omfattas av förordningen första gången skall exporteras till ett visst tredje land. Myndigheten ombesörjer anmälan till mottagarlandet och underrättar kommissionen om den planerade exporten. Vid därpå följande export av kemikalien till samma tredje land skall exportören hänvisa till ett referensnummer som erhållls från kommissionen. Kommissionen skall publicera uppgifter om vilka restriktioner som gäller i förhållande till olika länder vid export av kemikalierna. Exportlandets regler om klassificering och märkning av kemiska produkter skall enligt artikel 7 tillämpas även vid export av kemikalier som omfattas av förordningen. Medlemsstaterna skall utse behöriga myndigheter som svarar för tillämpningen av reglerna (artikel 3) och besluta om lämpliga rättsliga eller administrativa åtgärder vid överträdelser av förordningens bestämmelser (artikel 6). Bilagorna till förordningen har ändrats och uppdaterats två gånger genom kommissionenens förordning (EG) nr 41/94 av om ändring av bilaga 2 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om export och import av vissa farliga kemikalier samt genom rådets förordning (EG) nr 3135/94 av om ändring av bilaga 1 till rådets förordning (EEG) nr 2455/92 om export och import av vissa farliga kemikalier. Förhållandet till svensk lagstiftning Förordningen nr 2455/92 ingår i och har därför redan föranlett ändringar i de svenska reglerna (jfr. 1993/94:203 s. 289). Genom ett särskilt regeringsbeslut har Kemikalieinspektionen utsetts till ansvarig myndighet vid tillämpningen av förordningen. Kemikalieinspektionen och har fått ett utvidgat bemyndigande i 25 § andra stycket förordningen (1985:835) om kemiska produkter att meddela föreskrifter vid export av kemikalier. Kemikalieinspektionen har på grund av inkorporerat EG-förordningen i sina föreskrifter (KIFS 1994:7). Sedan blivit medlem i EU gäller dock EG-förordningen direkt. Bemyndigandet i 25 § förordningen om kemiska produkter hänvisar nu bara till . Hänvisningen bör ändras till att avse medlemskapet. Brott mot föreskrifter om uppgiftslämnande som begås med uppsåt eller av oaktsamhet straffas enligt 20 § första stycket LKP med böter eller fängelse i högst . I andra stycket sägs att ansvar inte utdöms i ringa fall. Enligt 21 § LKP kan bötesstraff utdömas om någon med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse i ansökan eller annan handling som avges enligt lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Dessa regler om straffansvar bör kompletteras. Underlåtenhet att lämna en anmälan enligt förordningen bör kunna leda till straff under samma förutsättningar som gäller vid överträdelse av de nationella reglerna. Att lämna oriktig uppgift bör också kunna föranleda straffansvar i de fall uppgiftslämnandet regleras direkt genom EG-förordningen. 3.2 Risker med existerande ämnen Förslag: För att säkerställa att uppgifter lämnas enligt enligt rådets förordning om utvärdering och kontroll av risker med existerande ämnen införs straffansvar enligt LKP vid underlåtenhet att lämna uppgifter eller om felaktiga uppgifter lämnas. När uppgifter skall lämnas är i vissa fall oklart enligt EG-förordningen av skäl som hänför sig till tidpunkten för anslutning till EU. Kemika-lielagstiftningen kompletteras därför i detta avseende. Rådets förordning (EEG) nr 793/93 av om utvärdering och kontroll av risker med existerande ämnen ställer krav på att tillverkare och importörer av ämnen som finns med i den s.k. EINECS-förteckningen (European Inventory of Substances) skall lämna vissa uppgifter direkt till kommissionen. Uppgifterna gäller importerade eller tillverkade mängder över , klassificering enligt och användningsområden. För ämnen som tillverkas eller importeras i krävs kompletterande data om ämnenas farliga egenskaper. På grundval av de uppgifter som erhålls skall kommissionen göra upp en förteckning över prioriterade ämnen, som i första hand behöver undersökas med avseende på farliga egenskaper. För varje prioriterat ämne skall en bestämd medlemsstat utses, som svarar för utvärderingen av de uppgifter som erhållits och vid behov lämnar förslag till åtgärder. Riskbedömningen och behovet av åtgärder diskuteras i en särskild kommitté. Åtgärderna kan t.ex. bestå i att kommissionen lägger fram förslag till ändringar i och tillägg till direktiv som begränsar användningen av farliga ämnen, främst direktiv /769/EEG. Medlemsstaterna skall utse behöriga myndigheter som svarar för tillämpningen av reglerna och besluta om lämpliga rättsliga eller admini- strativa åtgärder för att säkerställa att rapporteringsskyldigheten följs. Regler om hur riskbedömningen skall utföras av den medlemsstat som fungerar som rapportör för ett visst ämne finns i kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö med existerande ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93. Förhållandet till svensk lagstiftning Riskbedömning av kemiska produkter regleras i i LKP. Bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter finns i 8 - 10 §§ lagen. I förordningen om kemiska produkter finns regler i 12 - 15 a §§ om uppgiftslämnande till pro- duktregistret. Kompletterande bestämmelser meddelas av Kemikalieinspektionen. EG-förordningen ålägger medlemsstaterna att dels utse en eller flera behöriga myndigheter som som skall delta i genomförandet av förordningen i samarbete med kommissionen, dels besluta om åtgärder i anledning av överträdelser av rapporte- ringskraven. Den behöriga myndigheten har inte några uppgifter när det gäller förhållandet till de enskilda uppgiftslämnarna. Dessas uppgiftsskyldighet gäller direkt i förhållande till kommissionen. Däremot sägs i EG-förordningen att medlemsstaterna får kräva att samma uppgifter som lämnas till kommissionen skall lämnas till den nationella myndigheten. De kompletterande nationella regler som behövs för tillämpningen av EG-för- ordningen i bör tas in i lagstiftningen om kemiska produkter. Kemikalieinspektionen bör i fullgöra de uppgifter som ankommer på den ansvariga myndigheten enligt EG-förordningen. För att säkerställa att uppgifter lämnas till kommissionen enligt EG-förordningen bör straffbestämmelserna i 20 och 21 §§ LKP kompletteras på samma sätt föreslagits ovan i fråga om för- ordningen om export och import av vissa farliga kemikalier. Bestämmelser om tillsyn och andra kompletterande bestämmelser kan meddelas med stöd av de bemyndiganden föreslagits ovan. Det finns ett särskilt övergångsproblem vid tillämpningen av EG-förordningen. Enligt artikel 3 skall uppgifter lämnas och i vissa fall 24 månader efter förordningens ikraftträdande. löpte ut och hade således redan löpt ut när blev medlem i EU. När EG-förord- ningen togs med i innehöll avtalet en övergångsregel som innebär att 2 skall tillämpas för samtliga uppgifter när det gäller EFTA-staternas uppgiftslämnande (jfr. 1994/95:90, bilaga 2). Detta medför att samtliga uppgifter skall lämnas enligt . Någon motsvarande bestämmelse finns inte med i anslutningsavtal med EU. Det finns därför ett behov av en komplette-rande svensk bestämmelse som fastslår när uppgifterna skall lämnas. En sådan bestämmelse kan meddelas av regeringen eller den ansvariga myndigheten med stöd av det föreslagna bemyndigandet i 4 a § LKP. Med hänsyn till att den nu aktuella lagstiftningen föreslås träda i kraft bör i en sådan regel anges att de ifrågavarande upp-gifterna skall lämnas . 3.3 Ämnen som bryter ned ozonskiktet Förslag: Rådets förordning nr 3093/94 om ämnen som bryter ned ozonskiktet ersätter delvis de nuvarande svenska reglerna. EG-förordningen kompletteras därför med regler i LKP om sanktioner vid överträdelser. Ytterligare be- stämmelser om tillämpningen samt om tillsyn meddelas av regeringen eller en myndighet. Gemenskapens avvecklingsplan beträffande ozonnedbrytande ämnen regleras i en helt ny förordning, rådets förordning (EG) nr 3093/94 av om ämnen som bryter ned ozonskiktet, som ersätter den äldre förordningen (EEG) nr 594/91. Förordningen trädde i kraft . För vissa bestämmelser gäller att ikraftträdandet infaller fyra eller därefter. EG-för- ordningen anknyter till den globala överenskommelsen i det s.k. Montrealproto- kollet, men innehåller en snabbare avvecklingsplan för vissa ämnen. De ämnen som regleras är desamma som i Montrealprotokollet, dvs. CFC, haloner, koltetraklo- rid, 1,1,1-trikloretan, metylbromid, HBFC och HCFC (artikel 1). Utom i fråga om HCFC gäller enligt artikel 3 och 4 att varje producent är skyldig att tillse att framställning, utsläppande på marknaden och användning för eget bruk av ämnena upphör . Kommissionen kan därefter besluta om att vissa mängder av de kontrollerade ämnena skall tillåtas för s.k. viktiga användningsområden, där alternativa produkter eller återvunna ämnen inte finns tillgängliga, och utfärda licenser för dessa fall till användarna. I vissa andra särskilt angivna fall kan också behöriga myndigheter i medlemsstaterna medge undantag från förbuden. Import av ämnena kräver en importlicens, som utfärdas av kommissionen (artikel 6). Importen avvecklas i samma takt som hanteringen inom gemenskapen. Från länder som inte är parter i Monteralprotokollet är import i princip förbjuden. För HCFC är avvecklingsplanen i stället utformad så att förbud successivt införs för särskilt angivna användningsområden. Förbuden gäller utsläppande på marknaden och för fri cirkulation samt import av utrustning tillverkad efter ikraftträdandet (artikel 5). Förordningen inehåller också vissa allmänna förpliktelser i artikel 14 och 15 att vidta åtgärder för att omhänderta ämnen som inte längre används och för att förhindra läckage. Producenter, importörer och exportörer av kontrollerade ämnen skall lämna rapporter direkt till kommissionen enligt särskilda regler i artikel 17. Den behöriga tillsynsmyndigheten i medlemsstaten skall bistå kommissionen när den fullgör sina uppgifter enligt förordningen (artikel 18). Medlemsstaterna skall besluta om straff vid överträdelser av bestämmelserna i förordningen och de nationella regler som anknyter till den (artikel 19). Förhållandet till svensk lagstiftning De svenska bestämmelserna om ozonnedbrytande ämnen finns i förordningen (1988:716) om CFC och halon m.m, som utfärdats med stöd av LKP. Ett arbete med att anpassa den svenska förordningen till EG-förordningen pågår inom . En sådan anpassning är nödvändig främst beroende på att vissa frågor som regleras i den svenska förordningen också behandlas i EG-reglerna. Det svenska regelsystemet kan därför begränsas i omfattning. Några stora föränd-ringar i sak behöver inte göras på grund av EG-förordningen, som grundas på artikel 130s i och därför innehåller minimiregler. Det faktum att en stor del av kontrollen av ozonnedbrytande ämnen kommer att regleras direkt genom EG-förordningen och inte med stöd av LKP medför dock ett behov av utökade tillsynsbefogenheter för ansvariga myndigheter och sanktionsmöjligheter vid överträdelser av EG-förordningens regler.Dessutom finns det ett allmänt behov av kompletterande svenska regler när det gäller tillämpningen av EG-förordningen, bl.a. beträffande de svenska myndigheternas tillämpning av bestämmelser om undantag från förbuden i EG-förordningen i vissa fall. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av de bemyndiganden som föreslås i avsnitt 3. Regler om straff vid överträdelser av förpliktelserna i förordningen bör tas in i LKP. Straffbestämmelserna bör bli tillämpliga vid brott mot förbuden i förordningen och när uppgifter inte lämnas enligt förordningens krav eller oriktiga uppgifter lämnas. Förslag: EG-förordningen om avfallstransporter ersätter till stora delar de svenska reglerna i förordningen (1992:918) om export och import av farligt avfall m.m. Straffbestämmelserna i görs tillämpliga på överträdelser av reglerna i EG-förordningen. Dessutom kompletteras renhållningslagen med ett bemyndigande för regeringen eller en myndighet att meddela de föreskrifter som behövs på grund av internationella åtaganden på av- fallsområdet. I rådets förordning (EEG) nr 259 av om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen finns regler om anmälan och tillstånd vid avfallstransporter. Syftet med förordningen är att skapa ett kontrollsystem för gränsöverskridande transporter av avfall. Förordningen reglerar avfallstransporter såväl mellan medlemsländerna som från och till EG i förhållande till tredje land. Förordningen är harmoniserad med reglerna i om kontroll av gränsöverskridande transporter av avfall avsett för återvinning och med beslut om motsvarande kontroll. I förordningen indelas avfall i olika klasser efter samma mönster som finns i OECD-beslutet, dvs. avfallet förs upp på grön, gul eller röd lista. Även förord- ningens kontrollsystem bygger i allt väsentligt på OECD-beslutet. I förordningen görs skillnad på avfall för bortskaffande och för återvinning. För avfall på den gröna lista som är avsett för återvinning gäller begränsade kontrollåtgärder.