prop · GI03195 · 1995-01-01 00:00:00 — Enligt tillägget skall i primärvården den läkare som patienten valt som sin fasta läkarkontakt ha de uppgifter som en patientansvarig läkare annars har (jfr. 14 §). Uppgiften att vara patientansvarig läkare innebär en skyldighet att etablera en så nära kontakt med patienten som dennes situation kräver (prop. 1989/90:81 s. 45). Patientansvaret innebär att läkaren skall svara för att patienten undersöks så att en säker diagnos kan ställas och att patienten får den medicinska vård och behandling som hans eller hennes tillstånd fordrar. Läkaren skall också samordna de undersöknings- och behandlingsåtgärder som vidtas. I uppgifterna ingår vidare att informera patienten om dennes hälsotillstånd och om behandlingsmöjligheterna och om vilken av dessa läkaren anser vara bäst för patienten (jfr. 2 a §). En viktig uppgift här är att se till att patienten får en reell möjlighet att samråda om och påverka vården och behandlingen. Om även andra vårdgivare deltar i undersökningar och behandlingar av patienten är det den fasta läkarkontakten som har huvudansvaret för att patienten informeras om åtgärderna. Läkaren skall dock själv i så stor utsträckning som möjligt ta emot patienten vid planerade återbesök och även då patienten i övrigt återkommer. Vilka uppgifter utöver de nämnda som den valde primärvårdsläkaren också skall ansvara för bör och läkarna komma överens om i t.ex. anställnings- eller vårdavtal. 14 § Eftersom den särskilda bestämmelsen i 5 § om husläkare ändras, bör benämningen husläkare i denna paragraf också tas bort. Enligt förslaget skall landstingen inte heller i fortsättningen behöva ha chefsöverläkare i primärvården. Bestämmelserna är i övrigt oförändrade. Frågan om det även fortsättningsvis skall vara obligatoriskt med chefsöverläkare vid vissa enheter eller om ledningsansvaret bör utformas på något annat sätt utvärderas av 20 och 21 §§ Dessa ändringar motsvaras av ändringarna i 7 och 8 §§. Ändringarna föreslås träda i kraft . Några övergångs- bestämmelser har inte ansetts behövliga med ett undantag. Detta undantag i punkten 2 har kommenterats i anslutning till 5 §. 9.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1993:588) om husläkare Förslaget innebär att lagen skall upphöra att gälla vid utgången av (jfr. Lagen gäller dock fortfarande när det gäller förhållanden som hänför sig till den tid under vilken lagen varit i kraft. Det kan gälla t.ex. ersättning till en husläkare som ännu inte reglerats. Övergångsbestämmelser när det gäller vissa offentliganställda och privatpraktiserande läkare enligt den upphävda lagen finns i övergångs- bestämmelserna till förslagen om ändring i hälso- och sjukvårdslagen, lagen om läkarvårdsersättning respektive lagen om försöksverksamhet med 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1651) om läkarvårdsersättning 1 § Ändringen i första meningen innebär endast att primärvården som en del av den öppna vården lyfts fram. Privatpraktiserande specialister i allmänmedicin kan verka inom primärvården. I övrigt ändras paragrafen endast på så sätt att hänvisningen till den särskilda lagen om husläkare tas bort. 3 § Paragrafen tillförs ett nytt andra stycke. Enligt detta gäller ett krav på remiss för att få läkarvårdsersättning om har motsvarande krav i den egna organisationen för motsvarande vård. Det är således som avgör om remiss för besök hos t.ex. någon viss specialitet är befogad. Bestämmelsen innebär inte något krav på att besluta om remisskrav. Om inför sådana regler bör dock motsvarande krav ställas såvitt gäller de privatpraktiserande specialisterna. 4 § Bestämmelsen om vilken försäkringskassa som avses i lagen behövs inte längre (jfr. 6 § andra stycket). I paragrafen tas därför denna del bort. 6 § Paragrafens första stycke är oförändrat. Enligt ändringen i andra stycket är det inte längre en obligatorisk uppgift för att för räkning administrera utbetalning av läkarvårdsersättning. Detta blir i stället i första hand en uppgift för . Enligt bestämmelsen får dock en allmän försäkringskassa även i fortsättningen ha hand om utbetalningen. För detta krävs dock en överenskommelse med . Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 5.9. Bestämmelsen i andra stycket behövs eftersom en försäkringskassa enligt 18 kap. 5 § lagen om allmän försäkring, AFL, inte utan lagstöd får bedriva annan verksamhet än som anges i AFL eller i bestämmelse som har utfärdats med stöd av AFL. Att inom ramen för sina befogenheter enligt kommunallagen (1991:900) kan låta även annan delta i administrationen av utbetalningarna behöver däremot inte särskilt anges. 7 § Paragrafen ändras endast i andra stycket på så sätt att undantaget för läkare med specialistkompetens enbart i allmänmedicin tas bort. Det betyder att läkare med sådan specialistkompetens kan vara verksamma mot läkarvårdsersättning. Samtliga krav i lagen måste naturligtvis vara uppfyllda. Vissa regler som företrädesvis gäller specialister i allmänmedicin finns i 9 § Enligt paragrafens nya andra stycke lämnas inte läkarvårdsersättning till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt . Bakgrunden till bestämmelsen har redovisats i avsnitt 5.7.3. Ålderskravet kan, liksom lagen i övrigt, ersättas genom ett vårdavtal mellan läkaren och . Bestämmelsen innebär således inte något hinder mot vårdavtal med läkare som uppnått nämnda ålder. Särskilt i de fall har en generös inställning när det gäller möjligheten för landstingsanställda läkare som så önskar att fortsätta arbeta även , bör sådana vårdavtal ingås med privatpraktiker som har motsvarande önskemål. bör i sin bedömning vidare ta erforderlig hänsyn till att pågående behandlingar inte avbryts I punkt 4 i övergångsbestämmelserna finns en regel som också avser 16 § I paragrafen anges grunderna för beräkning av de olika arvodesnivåernas storlek. Ändringen innebär vissa preciseringar av vad som är att anse som enkelt arvode. Enkelt arvode är, liksom , ett lägre arvode för enklare undersökningar och behandlingar som utförs av läkaren eller under dennes överinseende. Enligt det nya tillägget skall med enkelt arvode även ersättas undersökningar och behandlingar som ligger utanför den vanliga verksamheten inom läkarens 17 § I paragrafen finns bestämmelser om årsersättning, reducerad ersättning och ersättningstak. Undantaget för särskilt arvode vid takberäkningarna tas bort eftersom sådant arvode skall ingå i dessa ersättningsgränser. En viss övergångstid för denna ändring följer av övergångsbestämmelserna. Enligt 8 § denna lag skall en läkare senast efter det att verksamheten påbörjades bedriva sin verksamhet på heltid. Vid sidan av kan medges om läkaren till följd av sjukdom eller vård av barn inte bedriver verksamheten på heltid. Med heltidsverksam avses att läkaren arbetar minst i genomsnitt eller har arbetat minst . Enligt den nya sista meningen i denna paragrafs första stycke skall årsersättningen och ersättningstaket reduceras om läkaren inte bedriver sin verksamhet på heltid. Reduceringen skall ske i skälig omfattning. Vad som är skälig omfattning varierar i viss utsträckning mellan olika specialiteter. Det måste bl.a. tas hänsyn till fördelningen mellan fasta och rörliga kostnader. Preciseringar i detta hänseende kan göras i verkställighetsföreskrifter. Ändringen i andra stycket är endast en redaktionell följd av ändringen i 23 §. 19 a § I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om läkarnas uppgiftsskyldighet för att skall kunna bedöma ersättningskravet. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 5.10.1. En läkare som begär läkarvårdsersättning har i princip att styrka sin rätt till sådan ersättning. Om läkaren inte på ett godtagbart sätt kan visa att han eller hon har utfört de åtgärder för vilka läkarvårdsersättning begärs, får naturligtvis vägra att betala. För detta behövs ingen bestämmelse (jfr. 1993/94:75 s. 89). Kraven på läkaren när det gäller att styrka sin rätt till läkarvårdsersättning preciseras på så sätt att det anges att läkaren skall lämna de uppgifter som behövs för att bedöma ersättningskravet. Vilka dessa uppgifter är kan komma att preciseras i verkställighetsföreskrifter. Kraven på läkarna när det gäller att styrka sina ersättningskrav måste ligga på en rimlig nivå. En väsentlig inskränkning när det gäller rätt att få del av uppgifter anges i andra meningen. får inte med stöd av denna bestämmelse ta del av uppgifter som kan avslöja enskilda patienters identitet. Inskränkningen motiveras av integritetsskäl. En patient som väljer att gå till en privatpraktiserande läkare kan ha starka skäl för att uppgifter om detta inte skall finnas inom organisation. Uppgifter som generellt kan avslöja en enskilds identitet är naturligtvis sådant som personnummer och namn. Även andra uppgifter kan dock i det enskilda fallet vara tillräckliga för att avslöja identiteten på den person som uppgifterna gäller. 21 § Upphävandet av paragrafen innebär att samma arvode skall utgå oberoende av om läkaren börjat sin verksamhet före eller efter . Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 5.7.2. 23 § I paragrafen finns bestämmelser om bl.a. den högsta patientavgift som får tas ut. Storleken på denna har varit kopplad till patientavgiften hos husläkare. Lagen om husläkare föreslås som tidigare framgått upphävd. Eftersom även arvodeshöjningen till vissa läkare upphör (jfr. upphävandet av 21 §) kan bestämmelserna om patientavgift förenklas. Patientavgift får enligt den nya lydelsen tas ut med högst samma belopp som gäller för motsvarande vård inom . Med motsvarande vård avses besök hos en läkare inom öppna vård med samma specialitet. Om har lägre patientavgift hos t.ex. allmänläkare, barnläkare och geriatriker gäller motsvarande för privata specialister. Den lägre patientavgiften ersätts av en motsvarande höjning avseende den del av läkarvårdsersättningen som skall svara för (jfr. 6 §). Detsamma gäller om för en viss typ av vård beslutat att inte ta ut någon patientavgift alls. För att läkaren skall ersättas med skäligt belopp, såsom detta preciceras i förordningen om läkarvårdsersättning, har att utge ett högre belopp än om ersättningen till viss del täcks av patientavgift. Paragrafen är i övrigt oförändrad. 26 § I paragrafen finns vissa bestämmelser om läkarnas skyldighet att medverka i uppföljning och utvärdering av den egna verksamheten. Läkaren skall bl.a. lämna en verksamhetsredovisning till och . Redovisningen skall enligt den nya föreskriften innehålla uppgifter även om mottagningens medicintekniska uttrustning. Sådana uppgifter kan ha betydelse bl.a. för att bedöma det berättigade i vissa ersättningskrav. Upphävandet av punkterna 4 - 6 i övergångsbestämmelserna innebär att de särskilda undantagen beträffande läkare som före var uppförda på en särskild förteckning hos inte längre skall tillämpas. Dessa särregleringar ersätts i viss utsträckning av nya övergångsregler till denna lag om ändring i lagen. Lagen föreslås träda i kraft och skall inte ges någon retroaktiv verkan (punkterna 1 och 2). Den nya föreskriften i 17 § om att särskilt arvode skall beaktas vid beräkning av ersättningstak m.m. föreslås dock träda i kraft än lagen i övrigt. I punkt 3 finns bestämmelser som gäller läkare som vid denna lags ikraftträdande är verksamma mot läkarvårdsersättning utan att uppfylla kraven på specialistkompetens i 7 § eller heltidskravet i 8 § eller som är verksamma som privatpraktiserande husläkare. Verksamheten för sådana läkare bör, liksom för övriga privatpraktiserande läkare, i första hand regleras genom vårdavtal (jfr. Om ett sådant avtal eller ett samverkansavtal inte kan komma till stånd gäller att läkaren ändå kan få ersättning från enbart med stöd av denna lag. Detta gäller dock endast så länge som verksamheten inte ändras i väsentligt hänseende (jfr. de ursprungliga övergångsbestämmelserna till lagen). För en läkare utan samverkansavtal som inte uppfyller kravet på viss specialistkompetens i 7 § gäller i övrigt samma övergångsregler som för specialistkompetenta läkare. I fråga om f.d. husläkare gäller bestämmelsen såväl läkare med specialistkompetens i allmänmedicin som läkare som medgivits undantag från detta krav. De krav som lagen i övrigt föreskriver för att få läkarvårdsersättning måste däremot vara uppfyllda (jfr. dock punkten 4). Detta innebär bl.a. att det är möjligt för en landstingsanställd läkare (jfr. 9 §) att ta emot läkarvårdsersättning. Om de läkare som vid ikraftträdandet är verksamma mot läkarvårdsersättning inte uppfyller ålderskravet i 9 § gäller enligt punkt 4 att läkarvårdsersättning lämnas under en övergångstid . Bestämmelsen gäller för läkare som fyllt eller under det närmaste året fyller . måste läkaren således få till stånd ett avtal med eller inrikta sin verksamhet på någon annan finansiering. Läkarvårdsersättning utan samverkansavtal kan, förutom såvitt gäller f.d. husläkare, för det första lämnas till läkare som tidigare hade s.k. försäkringskasseanslutning, dvs. som var uppförda på en sådan förteckning hos som avsågs i 2 kap. 5 § AFL i detta lagrums lydelse före nämnda datum. Sådana läkare kunde få läkarvårdsersättning utan krav på anmälan till och utan hinder av vissa andra krav för att få läkarvårdsersättning. Läkarvårdsersättning utan samverkansavtal kan för det andra lämnas till läkare som inlett sin verksamhet inte hade något inflytande över etableringarna, dvs. efter och (övergångsbestämmelserna till lagen 1994:1962 om ändring i denna lag). För den sistnämnda gruppen har dock lagens krav redan tidigare gällt fullt ut. 8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik 3 § I paragrafen definieras begreppet sjukgymnastik som det används i denna lag. En av förutsättningarna för att sjukgymnastikersättning skall lämnas är att behandlingen ges efter remiss av läkare. Sjukgymnastik är i vissa fall lämplig behandling även vid sjukdomar eller skador i munhålan. Tandläkare kan därför ibland remittera sina patienter till sjukgymnast. Även i sådana fall bör sjukgymnastikersättning lämnas. Paragrafen ändras i övrigt på ett sätt som motsvarar vad som gäller i fråga om 3 § lagen om läkarvårdsersättning. Det är således självt som i fortsättningen avgör om det är befogat med krav på remiss för att behandlingen skall anses som sjukgymnastik enligt denna lag. Genom bestämmelsen uppnås att offentligt och privat bedriven sjukgymnastik behandlas på samma sätt när det gäller kravet på remiss. 4, 6 och 9 §§ Ändringarna i dessa paragrafer motsvaras helt av vad som gäller för motsvarande bestämmelser i lagen om läkarvårdsersättning. 17, 19 a, 21 och 25 §§ Ändringarna i dessa paragrafer överensstämmer med som gäller beträffande 17, 19 a och 26 §§ lagen om läkarvårdsersättning. Detsamma gäller upphävandet av 21 §. Övergångsbestämmelserna till lagen samt ikraftträdande och övergångsbestämmelser Även i dessa delar överensstämmer förslaget om ändring i lagen om ersättning för sjukgymnastik i huvudsak med motsvarande delar i förslaget om ändring i lagen om läkarvårdsersättning. 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 6 § Ändringen i första stycket föranleds av att de särskilda bestämmelserna om husläkare avskaffas. De uppgifter som husläkarna haft motsvaras i stor utsträckning av vad specialisterna i allmänmedicin inom primärvården kommer att ha hand om. Sådana specialister kan vara såväl offentligt anställda som 8.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. 7 § Pragrafen ändras endast i första stycket. Ändringen föranleds av att lagen om husläkare upphävs. Patientavgifter som har erlagts hos en privatpraktiserande husläkare skall fortfarande beaktas vid beräkning av högkostnadsskyddet. Detta följer av punkt 2 i övergångsbestämmelserna. 8.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 7. 8.8 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) Förslaget har kommenterats i avsnitt 7. 8.9 Förslaget till lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472) 10 § I paragrafen finns bestämmelser bl.a. om undersöknings- och behand- lingsskyldighet för läkare i privat verksamhet när det gäller en samhällsfarlig sjukdom. Eftersom lagen om husläkare upphävs förlorar bestämmelsen om skyldighet i angivet hänseende för husläkare sin betydelse. 63 § I paragrafens andra stycke föreskrivs att vissa undersökningar skall vara gratis för patienten. Bestämmelsen såvitt gäller husläkare förlorar sin betydelse i och med att lagen om husläkare upphävs. I sista stycket i paragrafen har endast den ändringen skett att SFS-numret för lagen om allmän försäkring angivits. 8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:419) om reskostnadsersättning vid sjukresor 1 § En ändring behöver ske i paragrafens andra stycke eftersom lagen om husläkare upphävs. De privatpraktiserande läkare vars verksamhet reglerats i den lagen kommer fortsättningsvis att kunna bedriva sin verksamhet enligt vårdavtal med landsting, landstingsfria kommuner eller kommuner som försöksvis ansvarar för primärvården eller enligt reglerna i lagen om läkarvårdsersättning. 8.11 Förslaget till lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård, dels ändring i samma lag Lagens giltighetstid föreslås bli förlängd med . Skälet härför har redovisats i avsnitt 5.4.4. 2 § I paragrafen finns angivet vilka föreskrifter i hälso- och sjukvårdslagen som gäller för den primärvård som ingår i försöksverksamheten. Bestämmelserna i 1 - 2 c §§ hälso- och sjukvårdslagen gäller för all hälso- och sjukvård. Det behöver alltså inte särskilt anges att dessa bestämmelser gäller även för sådan hälso- och sjukvård som omfattas av denna lag. Enligt förslaget i detta ärende till ny lydelse av 14 § hälso- och sjuk- vårdslagen skall det inte finnas chefsöverläkare i primärvården. Hänvisningen till denna bestämmelse bör därför utgå så vitt gäller den försöksvisa kommunala 4 a § Innebörden av ändringen motsvaras av vad som gäller beträffande 5 § andra stycket hälso- och sjukvårdslagen. Vi hänvisar till kommentaren till den ändringen. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1994/95:195 Primärvård, privata vårdgivare m.m. 23 FörfattningsrubrikBestämmelser somCelexnummer för inför, ändrar, bakomliggande upp- EG- häver eller upp- regler repar ett normgiv- ningsbemyn- digande Lag om ändring 2 kap. 6 § i lagen (1962:381) om allmän fösäkring Lag om ändring i 2 § lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. Lag om ändring i 14 § tandvårdslagen (1985:125) 24