prop · GI037 · 1995-01-01 00:00:00 — I lagrådsremissen föreslogs att det av andra stycket 4 skulle framgå att föreläggandet även kunde avse "att personalen regelbundet övas". Lagrådet påpekade att det då blev oklart om detta avsåg någon annan typ av övning än sådan som kan förekomma i anslutning till utbildning enligt 3 §. För att undanröja denna otydlighet har tillägget "att personalen regelbundet övas" utgått ur propositionens lagtext. Enligt regeringens uppfattning ingår övning av verkskyddet som ett naturligt moment i utbildningen. Självfallet kan övning och annan utbildning av verkskyddet äga rum . I övrigt har andra stycket utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I tredje stycket öppnas en möjlighet att rikta ett föreläggande enligt andra stycket mot ägaren av anläggningen. Det möter inget hinder att föreläggandet delas på så sätt att ägaren av anläggningen föreläggs att vidta vissa åtgärder - företrädesvis sådana som kräver ingrepp i dennes egendom - medan den som bedriver verksamheten föreläggs att vidta övriga åtgärder. 3 § I paragrafens första stycke föreskrivs att utbildning av verkskyddets personal skall genomföras av den myndighet som regeringen bestämmer. Motsvarande bestämmelse finns i 47 § andra stycket civilförsvarslagen, som dock anger att utbildningen skall genomföras av en civilförsvarsmyndighet. Den nya bestämmelsen innehåller också ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att efter överenskommelse överlåta utbildningen till den kommun där anläggningen är belägen. Avgörande för om ansvaret för utbildningen kan överlåtas till kommunen bör vara de resurser och den kompetens som finns tillgänglig inom kommunen. I andra stycket ges den myndighet som utpekats enligt första stycket möjlighet att anförtro utbildningen till den som har att organisera verkskyddet. Även denna bestämmelse har sin motsvarighet i 47 § andra stycket civilförsvarslagen. Det bör då åligga myndigheten att försäkra sig om att utbildningen kommer att genomföras på ett tillfredsställande sätt. Lagtexten har utformats i enlighet Lagrådets förslag. 4 § Paragrafen, som närmast motsvaras av 8 § civilförsvarslagen, ger rädd- ningsledaren möjlighet att under höjd beredskap disponera verkskydd för räddningstjänstuppgifter utanför den anläggning där verkskyddet organiserats. Vid konflikt mellan olika räddningsbehov ankommer det på räddningsledaren att göra nödvändiga prioriteringar. 5 § Bestämmelsen har överförts från 47 § e) civilförsvarslagen. Med hänsyn till de ändrade ledningsförhållanden som den nya lagen innebär, har den myndighet som regeringen bestämmer samt kommunen getts befogenhet att fordra in upplysningar. I övrigt har endast redaktionella ändringar skett. 6 § Bestämmelsen har, med endast språkliga och redaktionella ändringar förts över från 47 § d) civilförsvarslagen till den del den avser kostnader för utbildning. 7 § Paragrafen, som reglerar ersättningsfrågan när verkskydd använts för uppgifter utanför den egna anläggningen, har med endast redaktionella ändringar förts över från 51 § civilförsvarslagen. Första stycket har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Skyddsrum och skyddade utrymmen 1 § Paragrafens första stycke ger uttryck för den nya inriktningen vad avser byggandet av skyddsrum och skyddade utrymmen. Denna har närmare behandlats i avsnitt 13. I andra stycket ges en definition av begreppet skyddsrum. I definitionen klargörs att skyddsrum byggs och utrustas redan i fred och att de skall skydda mot de stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Innebörden av detta är att skyddsrummen inte skall konstrueras för att motstå de kraftigaste tänkbara vapen utan för att motstå de vapen en motståndare kan antas förfoga över och komma att använda. Detta innefattar också skydd mot indirekta verk- ningar av stridsmedel såsom att den byggnad där skyddsrummet är beläget rasar samman ovanpå skyddsrummet. Bestämmelsen har närmast sin motsvarighet i 30 § civilförsvarslagen. I tredje stycket ges en definition av begreppet skyddat utrymme. Av definitionen framgår att ett skyddat utrymme skall ge skäligt skydd mot radioaktiv strålning och splitter samt inom särskilt utsatta områden också mot byggnadsras. Med skäligt skydd avses en skyddsnivå som är lägre än den som gäller för skyddsrum. Det skyddade utrymmet behöver vidare inte skydda mot andra effekter av stridsmedel än de uppräknade. Av bestämmelsen framgår också att skyddade utrymmen ställs i ordning först under höjd beredskap, om inte regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i visst fall beslutar annor- lunda. Bestämmelsen motsvarar 57 § d) civilförsvarslagen. I lagrådsremissen föreslogs att det i lagtexten skulle föreskrivas att ett skyddat utrymme skulle ske ge ett "bra" skydd. Efter påpekande från Lagrådet har det i propositionens text i stället uttryckts så att det skyddade utrymmet skall ge ett "skäligt" skydd. Härigenom beskrivs den avsedda skyddsnivån på ett bättre sätt. 2 § Av denna bestämmelse framgår att det är kommunen som bestämmer i vilka delar av kommunen skyddsrum och skyddade utrymmen skall finnas. Kommunen skall dock fatta beslutet i samråd med . Härmed avses att det skall råda enighet mellan kommunen och . Om enighet inte kan nås, skall kommunen hänskjuta frågan till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Beslut enligt denna bestämmelse grundas på de riskanalyser m.m. som gäller för området. gäller enligt 1 § skyddsrumsförordningen (1979:90) att det är som efter hörande av kommunen beslutar inom vilka områden som skyddsrum skall byggas. 3 § Paragrafen klargör att det är kommunen som beslutar om i vilka byggnader etc., inom de enligt 2 § beslutade områdena, som skyddsrum och skyddade utrymmen skall byggas samt att det åligger kommunen att kontrollera att befintliga skyddsrum har tillfredsställande skyddsförmåga. Närmare regler om vem som bär ansvaret för att skyddsrummen byggs och underhålls finns i 11 - 16 §§. Lagrådet anser i sitt yttrande att det av texten i förevarande paragraf skall framgå att kommunen i sitt beslut bl.a. närmare skall ange var skyddsrummen skall vara lokaliserade. Enligt regeringens uppfattning är det obehövligt att även i 3 § ta in en bestämmelse härom. Frågan om byggande av skyddsrum aktualiseras nämligen alltid i ett konkret byggnadsärende. Den närmare lokaliseringen av skyddsrummen framgår då av kommunens besked enligt 8 § och beslut enligt 13 §. Av avsnitt 13 framgår att bestämmelsen i 8 § utformats mot bakgrund av den beslutade ändringen av (1987:10), prop. 1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372, SFS 1994:852. Av kommunens skyldigheter enligt 2 och 3 §§ följer också en skyldighet att planera skyddsrumsbyggandet inom kommunen så att bästa möjliga effekt uppnås från såväl skyddssynpunkt som ekonomisk synpunkt. 4 § Regler om skyldighet för kommunen att föra register över skyddsrummen finns i skyddsrumsförordningen. Bestämmelsen har tagits in i lagen. utvidgas den till att gälla även de skyddade utrymmen som planlagts. 5 § Paragrafen innehåller föreskrifter för skyddsrummens placering och utformning. Bestämmelsen har med endast språkliga ändringar förts över från 28 § civilförsvarslagen. Lagtexten har utformats med beaktande av Lagrådets förslag. 6 § Bestämmelsen har i huvudsak samma innehåll som 29 § civilförsvarslagen. Syftet med bestämmelsen är att hålla kostnaderna för skyddsrummen nere genom att de i fred används för andra ändamål. Anpassningen till fredsanvändningen får dock inte drivas längre än att utrymmet skyndsamt kan ställas i ordning för användning som skyddsrum. 7 § Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att närmare föreskriva hur skyddsrum och skyddade utrymmen skall utformas och utrustas. Möjlighet öppnas också för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att besluta hur ett visst skyddsrum eller skyddat utrymme skall utformas och utrustas. Syftet med detta är, som närmare behandlats i avsnitt 13, att ge möjlighet att skapa särskilda lösningar för vissa udda skyddsrumsprojekt. Bestämmelsen har, till den del den avser meddelande av föreskrifter, sin motsvarighet i 30 § sista meningen civilförsvarslagen. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 13. 8 § Bestämmelsen har sin motsvarighet i 32 § civilförsvarslagen, som föreskriver skyldighet att anmäla om man planerar att bygga eller bygga om en byggnad eller anläggning. Vidare skall ett besked från kommunen huruvida skyddsrum skall byggas gälla . Om bygganmälan har gjorts skall beskedet gälla för bygganmälan. 9 § Bestämmelsen har förts över från 33 § civilförsvarslagen i dess lydelse fr.o.m. (prop. 1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372, SFS 1994:848). Första stycket i det lagrummet har dock, i enlighet med Lagrådets påpekande, utgått ur förevarande paragraf. 10 § Paragrafen ålägger staten och att till kommunen anmäla sådana byggnadsåtgärder som inte kräver bygganmälan. Bestämmelsen kan beträffande sägas delvis motsvara nuvarande 33 § andra stycket civilförsvarslagen men saknar i övrigt motsvarighet i nuvarande lagstiftning. Ansvaret för att bygga, utrusta och underhålla skyddsrum och skyddade utrymmen 11 § Paragrafens första stycke slår fast att det är den som vidtar åtgärder som kräver bygganmälan enligt 8 § som ansvarar för att ett skyddsrum byggs och utrustas på det sätt kommunen beslutat samt i enlighet med vad som sägs i 6 § och föreskrivits med stöd av 7 §. Bestämmelsens motsvarighet finns i 53 § 1 mom. första stycket civilförsvarslagen. Lagtexten har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket föreskrivs motsvarande skyldighet för ägaren till en byggnad eller anläggning där kommunen beslutat att ett skyddat utrymme skall finnas. Motsvarande bestämmelse finns i 57 § d) civilförsvarslagen. 12 § Bestämmelsen i första stycket har med endast språkliga och redaktionella ändringar förts över från 53 § 1 mom. tredje stycket civilförsvarslagen. Andra stycket innehåller en bestämmelse om att kommunen, som enligt 3 § har att kontrollera skyddsrummens skyddsförmåga, skall förelägga den som eftersatt underhållet av ett skyddsrum att fullgöra sina skyldigheter. Av 10 kap. 4 § följer att ett sådant föreläggande kan förenas med vite och att kommunen, om rättelse inte nås, kan låta ombesörja underhållet även om ägaren motsätter sig detta. 13 § Bestämmelsen har överförts från 40 § 1 mom. c) och d) civilförsvarslagen med endast språkliga och redaktionella ändringar. 14 § Bestämmelsen skapar möjlighet för att förelägga ägaren eller nyttjanderättshavaren till mark, byggnader eller andra anläggningar att fullgöra vad som enligt 13 § åligger kommunen. För ett sådant föreläggande fordras särskilda skäl. Ett sådant skäl kan vara att ägaren avser att vidta byggnadsåtgärder som i och för sig inte är sådana att ansvaret för byggande av skyddsrummet enligt 13 § andra stycket åvilar honom, men där man kan uppnå samordningsvinster genom att han bygger skyddsrummet. Av 22 § följer att den som enligt denna paragraf föreläggs att vidta åtgärder har rätt till ersättning av staten. Bestämmelsen i denna paragraf saknar motsvarighet i den nuvarande regle- ringen. I 54 § andra stycket civilförsvarslagen finns emellertid en bestämmelse som ger rätt att medge ägaren att vidta åtgärderna i stället för kommunen. 15 § Bestämmelsen har överförts från 53 § 2 mom. civilförsvarslagen. 16 § Bestämmelsen har sin motsvarighet i 53 § 1 mom. andra stycket civilförsvarslagen där dock endast inrättande av skyddsrum nämns. Den nya bestämmelsen omfattar också andra åtgärder enligt 6 kap., exempelvis byggande av skyddat utrymme eller underhåll av befintligt skyddsrum. Skyldighet att bereda plats 17 § Bestämmelsen har förts över från 57 § första stycket e) civilförsvarslagen med språkliga och redaktionella ändringar. 18 § Bestämmelsen i första stycket, som saknar motsvarighet i nuvarande lagstiftning, har behandlats i avsnitt 13. Av andra stycket följder att kommunen skall utöva tillsyn över att ägaren fullgör sina skyldigheter. Om ägaren inte gör detta, skall kommunen förelägga honom att vidta åtgärden. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite enligt 10 kap. 4 §. 19 § Utgångspunkten för denna bestämmelse, som är ny, är att ett skyddsrum normalt skall fortsätta att vara skyddsrum även om det inte ligger inom ett sådant område där skyddsrum skall finnas. I paragrafen öppnas en möjlighet för rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att besluta att ett visst utrymme inte längre skall vara skyddsrum. Skäl för ett sådant beslut kan exempelvis vara att stora förändringar i det aktuella området medfört att det framstår som onödigt att underhålla skyddsrummet eller att byggnadens eller anläggningens ägare har stort behov av att kunna disponera utrymmet på annat sätt. Ett sådant beslut innebär att alla skyldigheter kopplade till skyddsrummet upphör och att det skall tas bort ur det register som kommunen för enligt 4 §. De fastighetsägare som berörs av ett beslut enligt denna bestämmelse skall givetvis underrättas om beslutet. Ersättning för att bygga och underhålla skyddsrum och skyddade utrymmen 20 § Bestämmelsen i första stycket har med endast språkliga och redaktionella ändringar förts över från 53 § 1 mom. fjärde stycket civilförsvarslagen. finns i 55 § första - femte styckena civilförsvarslagen detaljerade bestämmelser om hur ersättningen till den som byggt ett skyddsrum skall beräknas. Dessa regler förs inte över till den nya lagen eftersom regeringen kan reglera detta genom verkställighetsföreskrifter. I andra stycket förskrivs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om ersättningen. 21 § Bestämmelsen har med endast redaktionella ändringar förts över från 55 § sjätte stycket civilförsvarslagen. 22 § I första stycket föreskrivs rätt till ersättning av staten för den som skall bygga ett skyddat utrymme, underhålla ett skyddsrum eller skyddat utrymme eller vidta åtgärder enligt 14 §. Såvitt gäller byggande av skyddat utrymme och underhåll av skyddsrum finns motsvarande bestämmelser i 57 § tredje stycket respektive 55 § första stycket civilförsvarslagen. I övrigt saknar be- stämmelsen motsvarighet i nuvarande lagstiftning. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets påpekande om att avsikten är att full kostnadsersättning skall utbetalas. Kostnaden måste dock, som i alla ersättningsfall, vara skälig för att rätt till full ersättning skall föreligga. Bestämmelsen i andra stycket har överförts från 55 a § första stycket civilförsvarslagen. I tredje stycket föreskrivs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om ersättningen. Ersättning till kommunen för vissa kostnader 23 § Bestämmelsen i första stycket har med endast språkliga och redaktionella ändringar först över från 42 § första stycket civilförsvarslagen. Det nämnda lagrummet innehåller även bestämmelser om ersättning för andra åtgärder, vilka dock inte är aktuella här samt den i 42 § fjärde stycket civilförsvarslagen föreskrivna rätten för en kommun att erhålla förskott. Förskott skall dock endast utgå om särskilda skäl föreligger. Med särskilda skäl avses bl.a. att en kommun har likviditetsproblem. Lagtexten har formulerats i enlighet med Lagrådets påpekande. Av andra stycket framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer beslutar om ersättning och förskott till kommunen. Särskilda skyldigheter för ägare och andra innehavare av egendom m.m. Bestämmelserna om särskilda skyldigheter för ägare och andra innehavare av egendom m.m. behandlas även i avsnitt 14. 1 § I paragrafens första stycke ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att föreskriva vissa skyldigheter för ägare till byggnader och andra anläggningar. Föreskrifterna kan rikta sig mot ägare till alla typer av byggnader och anläggningar, från mindre bostadhus till stora industrianläggningar. För det första kan ägaren åläggas att anskaffa utrustning och vidta andra förberedelser för att varna dem som vistas i eller vid byggnaden eller anläggningen. Varning av befolkningen sker normalt genom de allmänna varningssystem som finns i tätorterna. Ålägganden enligt denna bestämmelse blir därför i normalfallet aktuella endast vid industrianläggningar och liknande. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 57 § första stycket a) civilförsvarslagen. För det andra kan ägaren åläggas att tåla att utrustning för varning av befolkningen installeras på byggnaden eller anläggningen. Det är kommunen som svarar för sådana installationer. Bestämmelsen saknar motsvarighet i nuvarande lagstiftning. För det tredje kan ägaren åläggas att anskaffa utrustning och i övrigt vidta förberedelser för mörkläggning. Bestämmelsen motsvaras av 57 § första stycket b) civilförsvarslagen. I andra stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer befogenhet att i ett konkret fall förelägga en ägare till en byggnad eller annan anläggning att vidta eller tåla de åtgärder som avses i första stycket. I tredje stycket föreskrivs en skyldighet för den som disponerar en byggnad eller anläggning helt eller delvis att ta hand om mörkläggningsmateriel som överlämnas till honom av ägaren. 2 § I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om varning och mörkläggning under höjd beredskap. Med stöd av denna bestämmelse har regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer bl.a. möjlighet att föreskriva att den som helt eller delvis disponerar en byggnad eller annan anläggning skall verkställa mörkläggning och hur detta skall gå till. I förhållande till lagrådsremissens förslag har lagtexten - efter påpekande från Lagrådet - ändrats så att det nu framgår att bemyndigandet även avser möjlighet att se till att mörkläggning genomförs. 3 § I paragrafens första stycke föreskrivs en skyldighet för ägare eller innehavare av en byggnad eller anläggning att bereda eller kommunen tillträde för att besiktiga eller kontollera byggnaden eller anläggningen. Besiktningen eller kontrollen skall ha samband med någon av bestämmelserna i lagen. Syftet kan således vara att undersöka förutsättningarna för att bygga skyddsrum, för att installera anordningar för varning, för att ta utrymmme i anspråk för inkvartering m.m. Bestämmelsen motsvaras av 65 § civilförsvarslagen. I andra stycket ges möjlighet att förelägga en tredskande ägare eller innehavare att hålla byggnaden eller anläggningen tillgänglig. Med anledning av Lagrådets påpekande vid 10 kap. 4 § föreskrivs i förevarande paragraf att kommunen eller även har möjlighet att begära handräckning för att få tillträde till byggnaden eller anläggningen. Skyldigheter för nyttjanderättshavare m.fl. 4 § I paragrafen, som överförts från 67 § civilförsvarslagen med endast redaktionella ändringar, klargörs att de skyldigheter som enligt lagen läggs på ägaren till en viss egendom också skall gälla den som innehar egendomen med vissa särskilt starka former av nyttjanderätt, såsom fri förfoganderätt och fideikommissrätt. 5 § Paragrafen reglerar i vad mån nyttjanderättshavare är skyldiga att bidra till kostnader som ägaren av en byggnad eller annan anläggning åsamkats på grund av skyldigheter som åvilar honom enligt denna lag. I likhet med vad som gäller enligt 63 § civilförsvarslagen föreligger en sådan skyldighet endast om återstår av nyttjanderätten och om det kan anses uppenbart oskäligt att ägaren skall svara för hela kostnaden. Som närmare kommenterats i avsnitt 14 har som ett nytt kriterium tillagts att ägaren, när nyttjanderättsavtalet träffades eller senast kunde sagts upp, inte skall ha känt till att de åtgärder som orsakat kostnaderna skulle vidtas. 6 § Paragrafen har med endast redaktionella och språkliga ändringar förts över från 64 § civilförsvarslagen. Förbud mot att använda samlingslokaler och skolor m.m. 7 § Paragrafen syftar till att förhindra att många människor samlas i lokaler där det inte finns tillräcklig skyddsrumskapacitet. Bestämmelsen har med vissa ändringar överförts från 39 § tredje stycket civilförsvarslagen. Ändringarna innebär att även kommunen får rätt att meddela förbud, att kretsen av lokaler görs något vidare samt att bestämmelsen även är tillämplig under skärpt beredskap. Skyldighet att förmedla meddelanden m.m. 8 § Paragrafens första stycke föreskriver skyldighet för ägare eller nyttjan- derättshavare till en byggnad eller annan anläggning eller den som företräder honom att förmedla myndigheternas - varmed avses såväl statliga som kommunala myndigheter - beslut och meddelanden och att medverka vid åtgärder som föranleds av ransonering. Bestämmelsen har med språkliga och redaktionella ändringar förts över från 52 § civilförsvarslagen. Den nuvarande skyldigheten att tillhandagå civilförsvarsmyndighet med upplysningar om dem som bor eller är verksamma inom byggnaden eller anläggningen har emellertid, som närmare kommenterats i avsnitt 14 utgått. I andra stycket föreskrivs att samma skyldighet som enligt första stycket åligger bl.a. en fastighetsägare föreligger även för en arbetsgivare gentemot de anställda. 9 § Bestämmelsen har med endast språkliga ändringar förts över från 66 § första stycket civilförsvarslagen. Utrymning och inkvartering m.m. Bestämmelserna om utrymning och inkvartering m.m. behandlas även i avsnitt 15. 1 § Paragrafen, som har sin motsvarighet i 34 § civilförsvarslagen, ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att besluta om utrymning när höjd beredskap råder. Som ytterligare förutsättning för ett sådant beslut gäller att utrymningen skall vara nödvändig för att skydda befolkningen från stridshandlingar eller att det behöver vidtas militära åtgärder av väsentlig betydelse och befolkningens närvaro allvarligt skulle försvåra dessa. Utrymning är en för den enskilde mycket ingripande åtgärd som inte bör tillgripas annat än när det är absolut nödvändigt. Detta har, när det gäller utrymning för att underlätta militära åtgärder, kommit till uttryck genom kravet att åtgärden skall vara av väsentlig betydelse och att den allvarligt skulle försvåras om civilbefolkningen fanns kvar i området. Ett beslut om utrymning kan omfatta alla civilpersoner inom ett område eller bara vissa grupper. Sedan huvuddelen av befolkningen inom ett område utrymts kan nya utrymningsbeslut fattas av innebörd att den kvarvarande befolkningen flyttas mellan olika delar av det i övrigt utrymda området. Syftet med en sådan åtgärd kan vara att samla kvarvarande personer till områden där tillgången på skyddsrum är god. Denna form av utrymning motsvarar omflyttning som regleras i 34 § andra stycket civil- försvarslagen. Ett beslut om utrymning innebär inte bara en skyldighet för dem som omfattas av beslutet att lämna området utan även ett förbud för dem att återvända dit så länge beslutet om utrymning gäller. Finns det behov av att förhindra att människor som inte omfattas av utrymningsbeslutet flyttar in i ett område måste inflyttningsförbud enligt 4 § tillgripas. 2 § Ett beslut om utrymning enligt 1 § innebär ett åläggande för de berörda att lämna det angivna området. De utrymmande måste emellertid ofta styras till vissa platser för att man skall kunna fördela befolkningen så att belastningen på mottagningsområdena blir jämn och för att undvika att befolkningen samlas till platser där man kan förutse kommande militära operationer e.d. När många människor på detta sätt koncentreras till ett område kan det också bli nödvändigt att meddela föreskrifter för deras vistelse där. I paragrafens första stycke ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer behörighet att ålägga den som omfattas av ett utrymningsbeslut att vistas på viss plats och att meddela föreskrifter för vistelsen där. I 59 § första stycket civilförsvars- lagen finns en bestämmelse som ålägger den som omfattas av ett beslut om utrymning eller omflyttning att följa de särskilda föreskrifter som utfärdats med anledning av beslutet.