prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Kapitalkravet för inte avstämda positioner i nära sammanhängande valutor skall motsvara . Kapitalkravet skall i det senare fallet beräknas på det högre beloppet av antingen nettosumman av korta eller nettosumman av långa positioner i dessa valutor efter det att den avstämda positionen i nära sammanhängande valutor undantagits. Direktivet ger medlemsländerna möjlighet att tillåta att instituten använder en mer komplicerad metod (simuleringsmetoden) vid beräkning av kapitalkravet. Den metoden innebär att effekterna av valutakursförändring för en viss valutaportfölj simuleras med hjälp av tidigare dataserier. Genom simuleringen räknas vinster resp. förluster fram på de valutapositioner som institutet har vid rapporttillfället. Kapitalkravet enligt simuleringsmetoden skall överstiga den eventuella förlust som skulle ha uppstått för åtminstone av perioder eller för åtminstone av perioder . Direktivet anvisar emellertid som minimikrav för beräkning av kapitaltäckningskravet med denna metod att kapitalkravet skall överstiga av den aggregerade nettopositionen. Direktivet förskriver ytterligare alternativ för beräkning av kapitalkravet för de valutor som omfattas av ett bindande avtal om valutakurssamarbete mellan län- der eller för de valutor som ingår i fas två i den Europeiska monetära unionen. De behöriga myndigheterna skall underrätta rådet och kommissionen, om de före- skriver eller tillåter någon av dessa alternativa metoder. Behörig myndighet får således enligt punkten 8 första stycket i bilaga III medge att instituten, från tillämpningen av de ovan beskrivna beräkning- smetoderna, undantar positioner i valutor som är föremål för juridiskt bindande överenskommelser mellan regeringar för begränsning av förändringar i förhållande till andra valutor som omfattas av samma överenskommelse. Instituten skall i stället beräkna sin avstämda position i sådana valutor och tillämpa ett kapitalkrav som inte är lägre än hälften av den högsta tillåtna kursvariation som fastställts i ifrågavarande avtal mellan regeringar i fråga om de berörda valutorna. Inte avstämda positioner i sådana valutor behandlas på samma sätt som andra valutor. Direktivet erbjuder i punkten 8 andra stycket i bilaga III en alternativ metod för beräkning av kapitalkravet för avstämda positioner i sådana medlemsstaters valutor som deltar i andra etappen i den Europeiska monetära unionen. Behörig myndighet får beträffande sådana valutor tillåta att kapitalkravet sätts till av värdet av sådana avstämda positioner. Skälen för regeringens förslag: Utvecklingen av de finansiella marknaderna har som tidigare beskrivits inneburit att banker och andra finansiella företag i allt större utsträckning ägnar sig åt handel med valuta och värdepapper. Genom avvecklingen av valutaregleringar har institutens verksamhet på valutamarknaderna ökat markant . I handeln på valuta- marknaden omsätts mycket stora belopp. som institutens verksamhet på valutamarknaderna ökat har även antalet instrument på dessa marknader ökat i omfattning. Avvecklingen av valutaregleringar har också lett till alltmer integrerade internationella valutamarknader. I sin dagliga verksamhet utsätts de och värde- pappersbolagen kontinuerligt för risker till följd av valutakursförändringar. Risken är relaterad till de positioner som företaget tar på valutamarknaden och till innehav av räntebärande instrument och aktier nominerade i utländsk valuta. Det är därför väsentligt att företagens riskexponering hålls inom de gränser som är förenliga med en säker och sund verksamhet. Företagen skall också ha till- räckligt med eget kapital för att kunna absorbera de förluster som kan uppstå till följd av förändringar av valutakurser på marknaden. Syftet med kapitalkrav för valutakursrisker är att se till att ett företag har tillräckligt med eget kapital för att företagets soliditet inte äventyras till följd av de risker som är förknippade med företagets åtaganden på valutamarknaden. Direktivet anger två principer för beräkning av kapitalkravet för valuta- kursrisker. Vid tillämpning av tvåstegsmetoden skall kapitalkravet för att täcka valutakursrisker motsvara av de positioner som överstiger av företagets kapitalbas. Vid tillämpning av simuleringsmetoden skall kapitalkravet överstiga de förluster som kan uppstå till följd av valutakursförändringar. Kapitalkravet skall emellertid alltid överstiga av företagets öppna nettoposition. I båda fallen skall kapitalkravet gälla företagets nettopositioner på avista- och derivatmarknaderna i företagets totala verksamhet. Enligt tvåstegsmetoden skall företaget först räkna fram sin öppna nettoposition i varje enskild utländsk valuta inkl. rapportvalutan, dvs. nettot av fordringar och skulder på både avista- och derivatmarknaderna. Summa av nettopositionerna skall bestå av: - nettopositionen på avistamarknaden, dvs. alla tillgångsposter minus alla skuldposter inkl. upplupen ränta i ifrågavarande valuta, - nettopositionen på terminsmarknaden, i vilken post skall ingå terminsvaluta och belopp av valutasvappar som inte är inräknade i nettopositionen på avistamarknaden, - oåterkalleliga garantier och jämförbara instrument som med visshet kommer att infrias, - framtida nettointäkter och nettoutgifter som inte har uppstått men som är helt säkrade efter godkännande av tillsynsmyndigheten, - nettodelta för det samlade innehavet av optioner i utländsk valuta, samt - marknadsvärdet av andra optioner. Företaget kan efter godkännande av tillsynsmyndighet reducera positioner tagna avsiktligt som skydd för att motverka oönskade valutakursförändringar från beräkning av företagets nettopositioner. Det andra steget vid beräkningen av kapitalkravet för valutakursrisker är att företaget skall omräkna den aggregerade nettopositionen - korta och långa positioner - för varje enskild valuta till rapportvalutan efter gällande avistamarknadspriser. Summan av de korta och långa positionerna skall räknas var för sig. Den högre av dessa två belopp utgör företagets totala nettoposition i utländsk valuta. De nettopositioner som består av sammansatta valutor kan fördelas på däri ingående valutor efter gällande kvoter vid beräkning av kapitalkravet. Fördelen med den beskrivna tvåstegsmetoden för beräkning av valutapositioner, är att den är enkel till sin karaktär och att företagen inte behöver installera nya beräkningssystem. Metoden avspeglar de risker som är förknippade med en väl diversifierad portfölj. För de portföljer som avviker från den genomsnittliga riskdiversifierade portföljen kan emellertid träffsäkerheten vad gäller riskbedömningen vara under- eller överskattad. Direktivet ger därför medlemsländerna möjlighet att beräkna kapitalkravet för valutariskexponering enligt en relativt sofistikerad metod, simuleringsmetoden, som med större träffsäkerhet avspeglar de risker som är förknippade med varje enskild portfölj. Principen för simuleringsmetoden är att bedömningen av företagets nuvarande valutariskexponering på valutamarknaden baseras på tidigare observationer på valutamarknaden. Med hjälp av de historiska observationerna simuleras företagets eventuella vinster eller förluster för den nuvarande valutapositionen. Direktivet föreskriver att kapitalkravet skall överstiga de förluster som skulle ha inträffat i åtminstone av rullande perioder under de föregående fem åren eller alternativt i åtminstone av rullande perioder under de föregående tre åren om företaget gått in i varje sådan period med sina nuvarande positioner. Kapitalkravet kan i detta fall baseras på en analys om växelkursförändringar enligt den rullande arbetsdagsmetod som är beskriven ovan. Kapitalkravet skall, oavsett den eventuella förlustens storlek, enligt ett i direktivet uppställt minimikrav överstiga av den öppna netto- positionen beräknad enligt tvåstegsmetoden. För att kunna beräkna företagets valutariskexponering enligt simuleringsmetoden krävs det tillgång till historiska dataserier över samtliga valutor som ingår i företagets nuvarande portfölj. Beräkningsperioden skall täcka 10 sammanhängande arbetsdagar för de föregående tre eller fem åren beroende på om man väljer resp. säkerhet för att förluster skulle ha uppstått för företagets nuvarande valutaposition. krävs det en objektiv bedömning av de histo- riska noteringar som skall användas vid simuleringsprocessen. Valet av de historiska valutakursnoteringarna bör därför antingen godkännas av Finansin- spektionen eller inhämtas från ett oberoende organ som exempelvis . Fördelen med tillämpningen av simuleringsmetoden, jämfört med tvåstegsmetoden, är att företagen kontinuerligt kommer att bevaka och analysera sina positioner på valutamarknaden för att kunna beräkna kapitalkravet. Detta innebär att företagen snabbt kan avgöra de risknivåer som är förknippade med valutapositionerna. Det bör ankomma på att avgöra huruvida denna metod skall tillämpas av ett enskilt företag och vilka kriterier som därvid skall ställas. Företagen bör emellertid uppmuntras att använda simuleringsmetoden eftersom den är marknadsbaserad och därmed har större träffsäkerhet vad gäller riskbedömning. Direktivet ger möjligheter att ställa varierande nivåer för kapitalkravet för vissa typer av valutor. Ett lägre kapitalkrav kan tillåtas för nettopositioner i de valutor som har en nära korrelation jämfört med de krav som uppställs enligt tvåstegsmetoden. Kapitalkravet skall motsvara för de matchade positionerna i de valutor som korrelerar och för de resterande icke-matchade positionerna. Det bör ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att i detta avseende avgöra om ett lägre kapitalkrav bör tillämpas och i föreskrifter bestämma de villkor som krävs för att bedöma om valutorna har en nära korrela- tion. Vid en sådan bedömning skall de kriterier som föreskrivs i direktivet tillämpas. För de valutor där det existerar en juridiskt bindande överenskommelse mellan regeringar för att begränsa växelkursförändringar mellan ländernas valutor kan medlemsländerna enligt direktivet ställa ett lägre kapitalkrav. Det europeiska växelkurssamarbete som existerar mellan EU:s medlemsländer för att begränsa växelkursförändringar av medlemsländernas valutor gentemot varandra är ett exempel på en sådan överenskommelse. I händelse av att sådan överenskommelse existerar skall kapitalkravet motsvara inte mindre än hälften av den högsta tillåtna kursvariation som fastställts i överenskommelsen. För del existerar ingen sådan överenskommelse. Det kan emellertid - såsom påpekats av - förekomma att ett svenskt institut kan ha balanserade positioner mellan valutor inom den Europeiska monetära unionen (EMU) även om inte ingår i EMU. Vidare har filialer inom den Europeiska unionen och en EMU-valuta är för dessa filialers verksamhet den normala transaktionsvalutan. Av dessa skäl samt för det fall att ingår en sådan överenskommelse med andra länder bör möjligheten att tillämpa denna alternativa beräkningsmetod införas i svensk lagstiftning. Direktivet ger vidare medlemsländerna möjlighet att tillåta ett lägre kapitalkrav motsvarande för matchade nettopositioner i sådana valutor där länderna deltar i den andra fasen i den Europeiska monetära unionen, beräknat på värdet av sådana matchade positioner. Det bör i lagen öppnas för denna möjlighet. har föreslagit att inspektionen bör ges möjlighet att godkänna andra beräkningsmetoder än dem som anges i lagförslaget med hänsyn till att andra metoder kan bli aktuella att tillämpa. Mot bakgrund av att kapitalkravsdirektivet endast tillåter vissa närmare beskrivna beräkningsmetoder saknas förutsättningar för regeringen att medge tillämpning av andra metoder än dem som föreskrivs i direktivet. Regeringens förslag: Värdepappersbolag skall, oberoende av vilka kapitalkrav som i övrigt gäller, ha en kapitalbas som motsvarar av föregående års fasta omkostnader. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att förslaget bör förtydligas i fråga om vad som menas med fasta kostnader. Frågan tas upp i författningskommentaren till 2 kap. 5 § i förslaget till lag om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. : I artikel 4. 1 andra stycket samt bilaga IV i kapitalkravs- direktivet föreskrivs att - oberoende av de kapitalkrav som i övrigt ställs upp i direktivet - ett värdepappersföretags kapitalbas aldrig får understiga av föregående års fasta omkostnader oavsett vilka kapitalkrav som i övrigt gäller för företaget. Behörig myndighet får justera detta krav om det har inträffat en väsentlig förändring i verksamheten hos ett företag sedan det föregående året eller om verksamhetsplanen bedöms behöva korrigeras. Om ett företags kapitalbas inte når upp till fastställt kapitalkrav skall behörig myndighet enligt artikel 4.3 se till att företaget vidtar lämpliga åtgärder för att rätta till situationen (se vidare avsnitt 6.11). Skälen för regeringens förslag: Direktivet innehåller en grundläggande minimi- regel om storleken på värdepappersbolags kapitalbas. Denna regel innebär att ett värdepappersbolags kapitalbas aldrig får understiga av föregående års fasta omkostnader med de möjligheter till justering som beskrivits ovan. Syftet med detta krav är att försäkra sig om att institutet har tillräckligt med resurser för att kunna utföra sin verksamhet. En bestämmelse som fångar upp detta minimikrav på ett värdepappersbolags kapitalbas bör tas in i den föreslagna nya kapitaltäckningslagen. Regeringens förslag: Ett företag får - för att möta de nya kapitalkraven för marknadsrisker - till kapitalbasen räkna ytterligare poster utöver dem som godtas för att täcka kreditrisker, såsom nettovinster hänförliga till företagets handelslager och förlagslån med en ursprunglig löptid . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser berör inte förslaget i denna del. tillråder en restriktiv tolkning i fråga om en omdefinition av kapitalbasen. Detta bör dock enligt inte utesluta att institutkategorier, som bedriver en finansiell verksamhet av sådan karaktär att tillgång till kortfristigt kapital är av väsentlig vikt, ges möjlighet att utnyttja en bredare kapitalbas. framför synpunkter på fördelningen av tidsbundna förlagslån till det supplementära kapitalet resp. den utvidgade kapitalbasen. framhåller att det är av synnerligen stor betydelse för instituten att de får rejäla möjligheter till en utvidgad kapitalbas för att möta de ökade kapitalkraven och att det är mycket angeläget att det klart anges att de skall få använda sig av samma möjligheter till utökad kapitalbas och till samma omfattning som utländska institut får göra. : Direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kredit- institut (bilaga V) erbjuder institut (kreditinstitut och värdepappersföretag) att efter tillstånd av behörig myndighet använda ett utvidgat kapitalbasbegrepp för att möta de nya kapitalkrav som ställs i bilagorna I-IV och VI i direktivet. Ingen del av denna kapitalbas får emellertid användas för att möta andra kapitalkrav än de nu angivna. Den utvidgade kapitalbasen får inkludera posterna a-c enligt det följande, med avräkning - efter behörig myndighets beslut - för posten d: a) Kapitalbasen såsom den definierats i direktivet 89/299/EEG om kapitalbasen i kreditinstitut med avdrag för poster enligt punkterna 12 och 13 i artikel 2.1 i samma direktiv för värdepappersföretag som från kapitalbasen skall avräkna icke likvida tillgångar enligt den nedan beskrivna posten d. b) Den nettovinst som härrör från institutets handelslager sedan hänsyn tagits till varje förutsägbar avgift eller utdelning minskad med nettoförlusten på institutets övriga verksamhet under förutsättning att inte något av dessa belopp redan inräknats i posten a ovan. c) Förlagslån med en ursprunglig löptid . Lånen skall vara till fullo inbetalade och låneavtalet får inte innehålla någon bestämmelse om att lånet under några andra omständigheter än företagets upplösning kan återbetalas före den överenskomna återbetalningsdagen annat än om de behöriga myndigheterna godkänner återbetalningen. Varken huvudfordran eller räntan på sådana förlagslån får återbetalas om återbetalningen skulle medföra att ifrågavarande företags kapitalbas därefter skulle uppgå till av företagets sammanlagda kapitalkrav. Ett institut skall enligt direktivet underrätta behörig myndighet så snart en återbetalning av ett sådant lån innebär att dess egen kapitalbas sjunker av dess samlade krav. Värdet av sådana förlagslån får inte överstiga av den ursprungliga kapitalbas som återstår för att täcka marknadsriskerna sedan kapitalkravet för kreditrisker uppfyllts och får uppgå till detta högsta belopp endast under särskilda omständigheter som kan godtas av de behöriga myndigheterna. Behöriga myndigheter får under vissa förutsättningar tillåta ett institut att överskrida det tak för förlagslån som angetts. För värdepappersföretag gäller därvid att sådana förlagslån samt vissa andra poster inte får överstiga av den ursprungliga kapitalbas som återstår för att täcka marknadsrisker sedan kreditriskerna täckts eller av det beloppet, om icke likvida tillgångar räknats av från kapitalbasen. För kreditinstitut är motsvarande begränsning satt till av den ursprungliga kapitalbasen. d) Vissa icke likvida tillgångar såsom bl.a. materiella anläggningstillgångar, vilka preciseras närmare i direktivet, skall efter behörig myndighets beslut, avräknas från den utvidgade kapitalbasen. Som icke-likvida tillgångar räknas vidare - innehav av värdepapper, inkl. förlagslån, i kreditinstitut och finansiella institut som får räknas in i dessa instituts kapitalbas, under förutsättning att aktier i sådana institut inte innehas tillfälligt i syfte att ge ekonomiskt stöd avsett för rekonstruktion och räddning av det institutet eller att aktierna ingår i värdepappersföretagets handelslager, - innehav av värdepapper och andra investeringar i andra företag än kreditinstitut och finansiella institut, som inte är lätta att avyttra, - underskott i dotterföretag, - insättningar, med undantag för sådana som är tillgängliga för återbetalning och för betalningar i samband med terminer och optioner för vilka krävs marginalsäkerhet, - lånefordringar och andra fordringar utom sådana som skall betalas , - varulager utom om de är föremål för de kapitalkrav som uppställs i artikel 4.2 i kapitalkravsdirektivet och under förutsättning att dessa krav inte är mindre stränga än dem som uppställts i artikel 4.1 (iii) i detta direktiv, dvs. det samlade kapitalkravet på ett institut. Med ursprunglig kapitalbas menas enligt definitionen i artikel 2.25 i kapitalkravsdirektivet vissa av de poster som får inräknas i den kapitalbas som krävs för att täcka kreditrisker enligt artikel 2.1 i direktivet 89/299/EEG, dvs. summan av posterna 1, 2 och 4 med avdrag för posterna 9, 10 och 11 i denna artikel. Härmed avses summan av eget kapital, kapitalreserver och reserveringar för allmänna risker. Avdrag skall göras för institutets innehav av egna aktier till bokföringsvärde, immateriella anläggningstillgångar och reella förluster under löpande räkenskapsår. Skälen för regeringens förslag: Enligt nu gällande kapitaltäckningsregler måste kreditinstitut och värdepappersbolag ha en kapitalbas som minst svarar mot de kapitalkrav för kreditrisker som åvilar företaget. Kortast tillåtna ursprungliga löptid på kapital som kan ingå i denna kapitalbas är . De låneengagemang som är förknippade med kreditrisker är huvudsakligen långsiktiga och illikvida. De bokförs enligt lägsta värdets princip. Den handelsverksamhet som ger upphov till marknadsrisker är däremot mer kortsiktig genom att vinster och förluster realiseras oftare. Handelslagret värderas i kapitaltäckningssammanhang till marknadsvärdet. Härigenom kan kapitalkraven för marknadsrisker komma att variera mer i tiden än kapitalkraven för kreditrisker. Sammantaget kommer företagen att bli föremål för ökade kapitalkrav när de har att möta såväl kredit- som marknadsrisker. En höjning av kapitalkravet innebär för företagens del att förhållandet mellan kapitalbasen och placeringarna resp. andra åtaganden måste förändras. Detta kan ske genom att kapitalbasen breddas, att placeringarna och åtagandena reduceras eller en kombination av dessa alternativ. Ett företag som vill behålla sina positioner måste alltså vidga sin kapitalbas om inte företagets kapitaltäckningsgrad skall minska. För att möta de sammanlagda ökade kapitalkrav som föreslås bör den möjlighet som direktivet öppnar för en utvidgad kapitalbas införlivas i svensk lagstiftning. På så sätt kan underlättas för företagen att nå upp till de hårdare kapitalkraven. I kapitalbasen kan således även under tidigare beskrivna förutsättningar räknas in bl.a. nettovinster hänförliga till institutets handelslager och förlagslån med en ursprunglig löptid . Från den utvidgade kapitalbasen skall vissa icke likvida tillgångar räknas av. Exakt vilka tillgångar som skall få ingå i en utvidgad kapitalbas och omfattningen av dessa samt vilka icke likvida tillgångar som skall räknas av från denna kapitalbas bör preciseras i föreskrif- ter. Vid utformningen av föreskrifterna får prövas i vilken utsträckning det är lämpligt att utnyttja de möjligheter att utvidga kapitalbasen som direktivet ger. har efterfrågat ett klargörande huruvida "överskott" av tidsbundna förlagslån som inte kan utnyttjas vid beräkning av det supplementära kapitalet får överflyttas och räknas till den utvidgade kapitalbas som skall svara mot kapitalkravet för marknadsrisker. Inspektionen har därvid pekat på att nuvarande kapitaltäckningsbestämmelser innebär att tidsbundna förlagslån, som skall hänföras till supplementärt kapital, får räknas in i kapitalbasen med högst ett belopp som motsvarar hälften av summan av primärt kapital. Inspektionen har inget att erinra mot att sådant kapital till överskjutande del får räknas till den utvidgade kapitalbasen. Såsom direktivsbestämmelserna får tolkas synes inte hinder föreligga mot att tidsbundna förlagslån som uppfyller såväl kraven för att räknas till det supplementära kapitalet som att ingå i den utvidgade kapitalbasen får räknas till den utvidgade kapitalbasen i den utsträckning förlagslånen på grund av begränsningsregeln inte kan hänföras till det supplementära kapitalet. Denna fråga bör dock närmare utvecklas i de föreskrifter som skall meddelas av regeringen eller . 6.10.2 Kumulativa preferensaktier och uppskrivningsfonder m.m. Regeringens förslag: Preferensaktier med kumulativ effekt och uppskriv- ningsfonder får inte räknas in i det egna kapital som ingår i kapitalbasen som primärt kapital. Sådana tillgångar får upptas i kapitalbasen som supplementärt kapital först efter medgivande av . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast några remissinstanser framför synpunkter på förslaget i denna del. framhåller att s.k. inkråmsgoodwill skall räknas av från det primära kapitalet.Vidare föreslår inspektionen vissa justeringar i reglerna vad gäller behandling av uppskrivningsfonder och av kapitalandelen av periodiseringsfonder. anser att s.k. kumulativa preferensaktier skall räknas in i det primära kapitalet. För det fall sådana aktier inte skall ingå i det primära kapitalet bör av lagtexten framgå att de skall räknas som supplementärt kapital. Vidare anser föreningen att tillskott i försäkringsföretag inte skall behöva räknas av från kapitalbasen. Skälen för regeringens förslag: I en skrivelse till har hemställt om en översyn av kapitaltäckningsreglerna så att bestämmelserna rörande s.k. kumulativa preferensaktier klargörs (dnr 4841/93). Kumulativa preferensaktier medför, liksom ordinarie preferensaktier, en före- trädesrätt till utdelning av ett bolags utdelningsbara vinst. Dessutom gäller för denna typ av aktier att rätten till utdelning kan kumuleras. I bolagsordningen för det bolag som gett ut aktierna skall regleras hur kumulationen skall ske.