prop · GI03178 · 1995-01-01 00:00:00 — Tillstånd fick bara ges den som ägde medborgerligt förtroende, råd-de över sig och sin egendom och i övrigt bedömdes som lämplig. Till-stånd kunde även ges bolag om det drevs av en ansvarig föreståndare, som uppfyllde de angivna kraven. Tillståndet avsåg ett enskilt pant-lånekontor med viss lokalisering och byte av lokal fick ej ske utan till-stånd. Tillstånd för att få bedriva pantlånerörelse kunde dras in för alltid om tillståndshavaren fälldes för stöld eller häleri. Dessutom kunde till-ståndet dras in om innehavaren på annan grund visade sig olämplig att bedriva pantlånerörelse. Den som bedrev pantlånerörelse var enligt kungörelsen skyldig att upp-rätta en löpande förteckning över panterna. Den skulle innehålla uppgift om pantens art och beskaffenhet, pantsättarens namn, yrke och bostads-adress och lånet som lämnats mot panten. Pantsättaren skulle erhålla ett bevis på de inlämnade panten. Detta skulle innehålla pantens bokförings-nummer, lånesumman, villkoren för lånet samt pantens beskaffenhet. gavs vissa befogenheter att undersöka rörelsens lager och bokföring samt att meddela särskilda ordningsföreskrifter för rörel-sens bedrivande. ersattes kungörelse med förordningen (1918:387) angående idkande av pantlånerörelse. De viktigaste för-ändringarna jämfört med kungörelse var att det infördes förbud för pantbankerna att ta emot panter från minderåriga eller berusade kunder. Vidare infördes en skyldighet för pantlånarna att verkställa undersökning efter stöldgods eller på annat sätt förkommet gods samt att biträda polismyndigheten med sådana efterforskningar. Den nya regleringen omfattade även pantlåneverksamhet. I övrigt överfördes i stort sett samtliga de regleringar avseende etablering och verksamhetens bedrivande års kungörelse till förordning. - 1947 blev pantlåneverksamheten på begäran av föremål för flera utredningar. Några av de frågor som berördes i dessa utredningar var behovet av att begränsa räntan samt av att reglera frågor rörande pantens vård , pantsättarens rätt att lösa in panten och pantens försäljning. ersattes pantlåneförordning av den alltjämt gällande lagen (1949:722) om pantlånerörelse (pantlånelagen). De vikti-gaste förändringarna gentemot kungörelse var att pantlånelag kom att innehålla regler för räntesättning, pantens försäljning, pantens återlösen m.fl. frågor som varit föremål för utredning under de föregående åren. En beskrivning av regelsystemet finns i avsnitt 5.2. fanns det sammanlagt 69 pantlåneföretag på 32 orter i . Enskilda personer drev 37 pantlåneföretag, kommuner drev 11 pantlåne-rörelser och 21 drevs i aktiebolagsform. Fram minskade anta-let till 56 pantlåneföretag lokaliserade till 27 orter. Av dessa bedrevs 22 av enskilda personer, 21 av aktiebolag, 2 av allmännyttiga bolag och 11 av kommuner. fanns det 17 pantbanker varav 13 drevs i aktie-bolagsform, tre drevs som kommanditbolag och en som en ideell före-ning. Endast en pantbank är kommunägd. Endast tre av de nu verksamma pantbanksföretagen har flera kontor. Det största pantbanksföretaget är AB Svensk Pantbelåning, som har 10 kontor och en marknadsandel av . De andra två företagen är Aktiebolaget för Pantbelåning och Lånekassa med 2 kontor vardera. Av de 26 pantbankskontoren i är 6 belägna i , 4 i och 3 i . I övriga kommuner - , , , , , , , , , , , och - finns endast en pantbank i respektive kommun. sysselsattes i samtliga pantlånerörelser i 106 personer på heltid. Totalt lämnades under detta år 335 000 lån på . Det utlånade kapitalet uppgick till och årsmedellånet kan beräknas till . Pan-terna utgörs framför allt av guld- och silverföremål samt klockor och vär-depapper. Svensk Pantbelåning sker utlåningen till mot sådana säkerheter. Andelen kan dock variera och det finns pantbanker som specialiserar sig på t.ex. konst. Någon statistik över nyetablering inom pantlåneverksamheten finns ej, utan omfattningen av nyetableringen måste skattas utifrån uppgifter om antalet till länsstyrelserna inkomna ansökningar om tillstånd för att få be-driva pantbanksverksamhet. har samman-lagt 59 ansökningar inkommit till länsstyrelserna. Tillstånden är tidsbe-gränsade och många av tillståndsärendena avser därför förlängning av be-fintligt tillstånd. har en viss ökning av ansökningar av-seende nyetablering av pantbanksrörelse noterats. Som framgår av tidigare redovisning av pantbanksstrukturen är nästan alla pantbanker belägna i länen i den södra hälften av med en koncentration till de tre storstäderna. Motsvarande gäller antalet ansökningar respektive omfatt-ningen av förfrågningar rörande villkor för nyetablering hos länsstyrel-serna. bildade pantbanksföretagen branschorganisationen . bytte branschorganisationen namn till 1990 anta det nuva-rande namnet . Föreningen har till ändamål att tillvarata medlemmarnas intressen och att på ett sakligt och rättmätigt sätt verka för en sund utveckling av pantbanksverksamheten. Medlemskap i branschföreningen kan vinnas av bolag, kommunala före-tag, andra sammanslutningar samt enskilda personer som bedriver pant-lånerörelse med vederbörligt tillstånd. En medlem som uppenbarligen ska-dar föreningen och dess anseende, bryter mot dess stadgar och beslut, blir försatt i konkurs eller inte fullgör sina skyldigheter mot föreningen kan uteslutas. fattar beslut om medlemskap. Samtliga nu verksamma svenska pantlåneföretag är medlemmar i branschföreningen. 5.1 Allmänt om panträtt i lös egendom Panträttens innebörd och uppkomst Enligt svensk rätt är panträtt en sakrättsligt skyddad rätt som ger pantha-varen rätt att, när en viss prestation inte lämnas, tillgodogöra sig dess vär-de ur den pantsatta egendomen med viss förmånsrätt. Med sakrättsligt skydd menas skydd för rättigheten gentemot tredje man. I detta fall har således panthavaren sin rättighet skyddad gentemot andra som kan ställa krav på pantsättaren. Vad gäller panträtt i lös egendom gäller som huvud-regel traditionsprincipen, dvs det krävs att panthavaren får panten över-lämnad till sig av panthavaren för att det sakrättsliga skyddet skall in-träda. Panträtt i lös egendom förekommer både som panträtt på grund av upp-låtelse och som legal panträtt. Som exempel på legal panträtt kan nämnas näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats enligt lagen (1985:982) med samma namn. Vid pantsättning i pantbank uppkommer givetvis panträtten genom avtal mellan pantbanken och kredittagaren, även om relationerna mellan dem i vissa delar styrs av den i detta lag-stiftningsärende aktuella lagen (1949:722) om pantlånerörelse (pant-lånelagen). Panträtten skall således bereda långivaren säkerhet i pantens värde om hans fordran inte betalas. Panträtten är normalt knuten (accessorisk) till en fordran men behöver inte vara det. Enligt svensk rätt kan en panträtt bestå utan att vara accessorisk till en fordran. Det innebär t.ex. att pant-rätten kan bestå, även om fordringen skulle preskriberas (jfr 11 § pre-skriptionslagen (1981:130)). kan också innebära att långivaren, om pengarna inte återbetalas, får nöja sig med att hålla sig till pantens värde utan att kunna göra gällande något personligt krav mot låntagaren, om pantens värde inte räcker till för att täcka det utlånade beloppet. Så är fallet med pantsättning i pantbank enligt pantlånelagen. I vanliga fall är dock panträtten beroende av att en huvudfordran har uppkommit och består. Långivaren är inte hänvisad bara till panten för att få betalning utan kan göra gällande sin fordran mot låntagaren person-ligen och ta i anspråk andra tillgångar än panten. För panthavaren kan det vara en uppenbar fördel att kunna göra så i stället för att realisera panten. Den kreditgivning som affärsbanker, sparbanker och andra kreditinstitut lämnar mot säkerhet i fast eller lös egendom är av det slaget. När fordringen har betalats upphör panträtten. I det sammanhanget kan nämnas att de standardiserade formulär som bankerna använder regelmässigt brukar innehålla en s.k. generalpantklau-sul. En sådan föreskriver att panten gäller till säkerhet för dels det aktuel-la lånet, dels pantsättarens övriga skulder till banken och dels bankens framtida fordringar mot pantsättaren. Det är således möjligt att göra en pantsättning bindande även för en fordran som ännu inte har uppstått. Dispositiva och tvingande regler i handelsbalken och andra författningar Panträtten tar sikte på pantens omsättningsvärde och det är möjligheten att tillgodogöra sig detta som utgör panthavarens säkerhet. Allmänna grundläggande regler om rättsförhållandet mellan panthavare och pantsät-tare finns i 10 kap. handelsbalken (HB). Dessa regler är dock i huvudsak dispositiva med frihet för parterna att i avtal själva utforma sina mellan-havanden. Bestämmelserna är skrivna med tanke på lösöre men tillämpas också på pantsättning av rättigheter. Handelsbalkens regler kompletteras av tvingande lagregler bl.a. i pant-lånelagen till skydd för pantsättaren. Bland annan lagstiftning med sådana skyddsregler kan nämnas avtalslagen (1915:218) och lagen (1936:81) om skuldebrev. I lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument finns särskilda regler om förfoganden över finansiella instrument som tillhör annan. Med finansiella instrument avses fondpapper m.m. Allmänt gäller att pantsättaren svarar för att han är ägare till eller får förfoga över panten. På samma sätt svarar han för att pantsatta fordringar och andra rättigheter är giltiga. Däremot följer av skuldebrevslagen att pantsättaren inte svarar för att ett skuldebrev blir värdelöst till följd av in-solvens hos gäldenären. Det finns få tvingande regler om parternas rätt att förfoga över panten när den är pantsatt. Panthavaren kan således som regel överlåta sin pant-rätt till en ny panthavare eller pantsätta panten. Enligt 10 kap. 6 § HB gäller dock att om panthavaren återpantsätter panten han inte får ge åter-panthavaren större befogenheter än han själv har. Vidare gäller enligt 10 kap. 3 § HB att panthavaren inte får låna ut panten eller använda den för eget bruk. Panthavarens befogenheter när panten riskerar att kraftigt sjunka i värde är, i de fall frågan är oreglerad mellan parterna, inte helt klara. För att skydda panthavaren brukar därför låneavtal innehålla bestämmelser som ger panthavaren rätt att i en sådan situation sälja panten eller kräva ny säkerhet. Pantsättaren kan å sin sida överlåta ett föremål som är belastat med panträtt, men han kan av naturliga skäl inte överlämna det förrän pant-rätten upphört. Han kan även upplåta ny panträtt i samma pant, om detta inte förbjuds i pantavtalet. Bestämmelser om förfarandet finns i lagen (1936:88) om pantsättning av lös egendom som innehas av tredje man. Överlåtelse av föremål som är pantsatta i pantbank går till så att pant-sättaren överlämnar pantsedeln. Det förekommer att pantbankerna i pant-kontrakten föreskriver att pantsedeln inte kan överlåtas. Panthavaren är enligt 10 kap. 3 § HB skyldig att vårda panten. I detta ligger att han skall förvara panten på ett betryggande sätt så att den inte blir skadad eller stulen. Om vårdplikten försummas blir panthavaren enligt 10 kap. 4 § HB skadeståndsskyldig, men det krävs alltså vårdslöshet för att skadeståndsskyldighet skall uppkomma. Det är som nämnts pantens omsättningsvärde som utgör panthavarens säkerhet. Om pantsättaren kommer i dröjsmål med betalningen, kan pant-havaren normalt tillgodogöra sig detta värde genom att på lämpligt sätt och med hänsynstagande till pantsättarens intressen realisera panten. En dispositiv regel om pantförsäljning finns i 10 kap. 2 § HB. För vissa fall, bl.a. beträffande panter hos pantbankerna, finns tvingande regler. Pantlå-nelagen innehåller således särskilda bestämmelser om försäljning (11 §). En panthavare får heller inte utan vidare lägga beslag på det belopp som försäljningen inbringar. Han måste lämna en redovisning till pantsättaren. Om det uppkommer ett överskott sedan panthavaren tillgodogjort sig så mycket som motsvarar hans fordran, skall detta överlämnas till pant-sättaren (10 kap. 2 § HB). I 37 § avtalslagen finns en särskild tvingande regel om förbud att avtala om förverkande av pant. För pantbankernas del finns bestämmelser om redovisning av försäljningsöverskott i pant-lånelagen (12 §). 5.2 Särskilt om pantlånelagen m.m. Den nu gällande pantlånelagen trädde i kraft och har varit i allt väsentligt oförändrad i sak. Den reglerar yr-kesmässig pantlåneverksamhet, som sedan gammalt brukar benämnas pantbanksverksamhet. Lagen har till syfte att dels motarbeta tillgrepps-brottslighet, dels skydda utsatta låntagare. Det är dock även vid pant-banksverksamhet i grunden fråga om pantsättning av vanligt slag, vilket betyder att vanliga panträttsliga regler tillämpas kompletterade med vad som enligt pantlånelagen speciellt gäller för pantbanker i vissa avseenden. Annan konsumentskyddslagstiftning av betydelse Av betydelse för låntagarens skydd vid anlitande av en pantbank är också att annan lagstiftning till skydd för konsumenter vid kreditgivning kan vara tillämplig utan att den innehåller direkta regler om pantsättning. Där-vid bör inledningsvis framhållas att konsumentkreditlagen (1992:830) en-ligt en uttrycklig bestämmelse i lagen inte är tillämplig på krediter som ges enligt pantlånelagen. Detta motiverades i lagstiftningsärendet (prop. 1991/92:83 s. 97) med de speciella förhållandena vid denna typ av kredit-givning och den särskilda tillsynen enligt pantlånelagen. Ytterligare ett motiv var att det såvitt framkommit inte uppdagats några anmärk-ningsvärda konsumentskyddsproblem vid denna typ av verksamhet. har dock nu föreslagit att lagen skall göras tillämplig även på pantbanksverksamhet och en av frågorna i detta lagstiftnings-ärende är om detta bör genomföras. I fråga om lagstiftning som kan tillämpas på pantbanksverksamhet kan nämnas lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtalsvillkorslagen). Enligt den lagen kan ett villkor som en näringsidka-re använder i förhållande till konsumenter förbjudas av Marknadsdom-stolen om villkoret är oskäligt. Lagens marknadsrättsliga bestämmelser är framför allt inriktade på att sanera i de standardvillkor som företagen använder i köpeavtal, avbetalningskontrakt, garantier och liknande formu-lär. avtalsvillkorslag trädde i kraft och ersatte därvid en tidigare lag med samma rubrik. Syftet med den nya lagen var att införliva ett EG-direktiv om oskäliga villkor i konsument-avtal (93/13/EEG). De marknadsrättsliga reglerna i den nya lagen mot-svarar i huvudsak vad som gällde enligt lag, men lag innehåller också vissa civilrättsliga bestämmelser om tolkning och jämk-ning av avtalsvillkor som krävs enligt EG-direktivet. Dessa regler kan i motsats till de marknadsrättsliga reglerna åberopas av en enskild kon-sument som vill ha rättelse och anknyter delvis till 36 § avtalslagen. Andra marknadsrättsliga bestämmelser som kan få betydelse finns i mark-nadsföringslagen (1975:1418), som gör det möjligt att förbjuda viss mark-nadsföring. Regeringen har förelagt ett för-slag till en ny marknadsföringslag, som enligt propositionen skall träda i kraft (prop. 1994/95:123). Den nya lagen innehåller bl.a. skärpta möjligheter till sanktioner vid lagöverträdelser. väntas fatta beslut i anledning av propositionen. Utredningen påpekar (betänkandet s. 74 f) att även civilrättsliga och straffrättsliga regler i svensk rätt om ocker i speciella situationer kan fun-gera som konsumentskydd vid kreditgivning. De särskilda reglerna i pantlånelagen om pantbanksverksamhet har i hu-vudsak följande innehåll. De indelas i fyra avsnitt: Behörighet att idka pantlånerörelse m.m. (1-5 §§), Huvudgrunder för pantlånerörelses bedri-vande (6-15 §§), m.m (16-23 §§) samt Straffbe-stämmelser m.m. (24-27 §§). Beträffande behörigheten att driva pantbank krävs enligt 1 § tillstånd av i varje särskilt fall. skall därvid pröva om det finns behov av rörelsen och företrädesvis ge tillstånd till kommunen eller till ett bolag eller en förening med allmännyttigt ändamål. Om före-trädesrätten inte utnyttjas, får tillstånd ges till annan enskild eller juridisk person. Om tillståndet ges till en juridisk person, skall i rörelsen finnas en särskild föreståndare, vars lämplighet prövas av (3 §). Om tillståndet ges till en enskild person, skall denne prövas på motsva-rande sätt (1 § tredje stycket). Tillstånd att driva pantlånerörelse och god-kännande av föreståndare kan återkallas vid misskötsel (5 §). Vad gäller bedrivandet av pantbank skall vid tillståndsgiv-ningen besluta om låneavgifter och ge anvisningar om lokal samt vård och förvaring av panter m.m. (6 §). Vidare skall utöva till-syn över verksamheten (14 §). Låneavgiften skall bestämmas till viss pro-cent för år av lånebeloppet (7 §). Den panträtt som instiftas genom överlämnande av pant till en pantbank är av det slaget att panthavaren får hålla sig till pantens värde om lånet inte återbetalas. Enligt 7 § andra stycket får inte den som bedriver pant-lånerörelse begära eller ta emot skuldförbindelse på beloppet. Skulle pan-tens värde inte räcka till kvarstår dock återstoden som en pantbankens fordran som kan göras gällande genom kvittning. Det finns pantbanker vars pantkontrakt innehåller en klausul om att pantbanken har rätt att kvitta överskott vid försäljning av en pant mot låntagarens skuld för annan såld pant. Enligt 8 § skall låntagaren tillställas ett särskilt bevis om pantsättningen (pantsedel). Av pantsedeln skall framgå - det nummer under vilket lånet har förts in i låneboken, - dagen för pantsättningen och lånets förfallodag, - lånesumman, - låneavgiften med angivande av procentsats, - övriga lånevillkor, - pantens eller panternas art samt antal, mått eller vikt . Enligt 9 § skall panterna hållas försäkrade till betryggande belopp mot brand- och vattenskada samt stöld. Ett lån får förfalla till betalning tidigast . Låntagaren har dock rätt att lösa in panten när han vill intill dess åtgärder vidtas för dess försäljning (10 §). När lånet har förfallit till betalning får panten säljas. Åtgärder för för-säljning får dock inte vidtas tidigare än efter förfallodagen utan att låntagaren begär det. Försäljning skall ske i viss ordning (11 §). Om det uppstår överskott efter försäljningen på , skall pantsättaren underrättas om detta i rekommenderat brev (12 §). I pantbankslokalen skall tillståndsbevis och gällande föreskrifter finnas tillgängliga för allmänheten (15 §). innehåller bl.a. krav på att pantsättaren skall vara känd eller kunna legitimera sig (16 §). Han skall också vara och får inte vara berusad. Vissa krav på hygien m.m. ställs på det föremål som skall pantsättas (17 §). I 18 § finns bestämmelser om den tidigare omnämnda pantboken. I 19-22 §§ finns bestämmelser som gäller förhållandet till polisen. Därigenom åläggs pantbanken bl.a. viss upplysningsskyldighet till polisen beträffande gods som kan sättas i samband med brott. Polisen ges också rätt till granskning av verksamheten i olika avseenden. Lagens avslutande paragrafer gäller bl.a. bötesstraff för vissa över-trädelser (24 §) och överklagande (27 §). 6 Regeringens förslag till ny pantbankslag 6.1 En ny förenklad pantbankslag ersätter pantlånelagen Regeringens förslag: En ny förenklad pantbankslag ersätter pantlånelag. Följande huvudprinciper gäller enligt den nya lagen: - Tillstånd krävs fortfarande för etablering, men behovsprövning och företräde för kommuner m.fl. avskaffas. - Verksamheten blir fortfarande i viss mån reglerad till skydd för kunderna, men en anpassning sker till bestämmelser i konsu-mentkreditlagen och lagen om kreditmarknadsbolag. - till skydd mot pantsättning av föremål som åtkommits genom brott behålls. - behålls som tillstånds- och tillsynsmyndighet. Utredningens förslag: Samma huvudprinciper. Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar allmänt huvudprin-ciperna i förslaget. Skälen för regeringens förslag: I utredningens uppdrag har ingått att analysera behovet av den särskilda regleringen av pantbanksverksamheten i pantlånelagen. Regleringen motiveras av hänsynen till konsumentskydd och intresset av att motverka tillgreppsbrottslighet. Utredningen har gjort en genomgång av annan lagstiftning med motsvarande syfte och prövat om sådana generella regler skulle kunna tillgodose dessa behov. Om så var fallet skulle den nuvarande speciallagstiftningen om pantbanksverk-samhet kunna undvaras. Utredningen har dock funnit att de speciella för-hållandena inom branschen bör föranleda en fortsatt speciallagstiftning, som dock kan förenklas avsevärt i förhållande till lag. Utredningens bedömning i denna grundläggande fråga och huvud-principerna i den av utredningen föreslagna lagen har fått allmänt stöd av remissinstanserna. Regeringen finner mot den bakgrunden att pantlånelag bör ersättas av en ny pantbankslag efter de huvudprinciper som utredningen har föreslagit. Utredningen har funnit (s.13) att pantbanksbranschen är en liten, välorganiserad och väl fungerande bransch. Inga större problem har på-talats i praktiken, vare sig från företagens sida eller från kundskyddssyn-punkt. Behovet av en ny lagstiftning motiveras av att lag i vissa avseenden är föråldrad och innehåller regler som kan hämma konkur-rensen och försvåra nyetableringar. Principen om stor restriktivitet be-träffande tillståndskrav för etableringar hindrar inte att en lämplighets-prövning motsvarande den som görs för kreditmarknadsbolag bör ske vid etablering av en pantbank. Behovsprövningen och företrädesrätten för kommuner m.m. bör dock avskaffas. Principerna för kontroll och tillsyn bör behållas. Några invändningar mot dessa förslag har inte kommit fram vid remissbehandlingen. Det är alltså nu frågan om att modernisera en fungerande ordning. Än-dringarna i sak syftar framför allt till enklare regler som gör det lättare att etablera och driva pantbanksverksamhet med bibehållna krav på skydd för kunderna och medverkan i brottsbekämpning. Med hänsyn till att nu-varande ordning synes fungera väl i sistnämnda avseenden bör en viktig utgångspunkt också vara att söka undvika regeländringar som kan kom-plicera eller fördyra verksamheten. 6.2 Förutsättningar för att få etablera och driva pantbank Regeringens förslag: En pantbank får i princip bara bedriva pant-banksverksamhet. Därmed avses en näringsverksamhet med ända-mål att lämna kredit åt konsumenter mot panträtt i huvudsakligen lösöre. Panten skall vara den enda säkerheten för krediten, som inte får förenas med något personligt betalningsansvar. Verksamheten skall bedrivas som aktiebolag eller filial till ut-ländsk pantbank. Verksamheten kräver tillstånd av . Tillstånd skall läm-nas efter en lämplighetsprövning av samma slag som sker be-träffande kreditmarknadsbolag enligt lagen (1992:1610) om kredit-marknadsbolag. På motsvarande sätt som i nämnda lag krävs också tillstånd (ägarprövning) för aktieförvärv som ger visst inflytande i bolaget. Utredningens förslag: I huvudsak detsamma. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att invända mot huvudprinciperna. Kritik har dock riktats mot utform-ningen av vissa bestämmelser, som man menar fått en alltför vid eller oklar utformning. Det gäller t.ex. utredningens legala definition av pant-banksverksamhet, som menar ger pantbankerna utrymme att avsevärt utöka sitt område till verksamhet som förbehålls kreditmarknadsbolag. Även pekar på oklarheter i legalde-finitionen. Skälen för regeringens förslag:Enligt regeringens uppfattning bör verksamhetsområdet för pantbankerna vara detsamma som . lag definieras en pantlånerörelse som en lånerörelse i vilken lösören mottas som pant. Enligt uttalande i förarbetena (prop. 1949:201 s.20) utesluter denna definition inte att förutom lösören även värdepapper skall kunna tas emot för belåning. Så hade skett tidigare och så sker också nu i begränsad omfattning. Enligt utredningen (s.134) utgör lån mot säkerhet i värdepapper av lånestocken. Den traditionella möjligheten att i pantbank belåna värdepapper bör behållas.