prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — - - - Vi välkomnar förslag i skärpande riktning, men finner det svårt att ta ställning till detta förslag utan en närmare utredning om konsekvenserna, inte bara för människors hälsa utan även för andra viktiga samhällsintressen. - - - De nuvarande stoppreglerna i miljöskyddslagen tolkas så att det är den prövade verksamhetens eget störningsbidrag som skall vara av väsentlig betydelse för att stoppreglerna skall bli tillämpliga. Om de endast är i förening med andra verksamheters störningar som denna väsentliga påverkan på miljön uppkommer, utlöses inte stoppregeln i miljöskyddslagen. Man får intrycket av den föreslagna lagtexten i och av motiven att balkens stoppregler skall tolkas på samma sätt, såvida inte någon bindande miljökvalitetsnorm överträds. Ett klarläggande vore emellertid av värde. - - - Kommittén förordar ett system med utsläppsrätter, innebärande att ett företag skall genom förvärv och nedläggning av viss verksamhet kunna skapa utrymme för planerad ny verksamhet. Härvid bör noga beaktas risken för konflikt med 3:4 som stadgar bästa tillgängliga teknik för varje enskild anläggning. 4.49 : Stoppregeln i 3 kap. 7 § är så orealistisk att den inte kan tillämpas. De flesta av de verksamheter som regleras i balken förväntas ha någon negativ effekt på människors hälsa. - - - Med denna stoppregel blir större delen av balken onödig eftersom det inte finns någonting kvar att reglera. Det som skulle lokaliseras, tillståndsprövas o.s.v. är redan förbjudet. Trafik blir otillåten eftersom det buller som uppstår och accepteras (god miljökvalitet) har negativ effekt på hälsan. 4.50 : 3 kap. 5 § Utbytesprincipen har i fått en vidare innebörd. försvåras möjligheterna att tillämpa bestämmelserna genom att begreppet "påtaglig" införts i balken och att brott mot principen är straffsanktionerat. - - - 3 kap. 6-7 §§ Dessa paragrafer är inte tillräckligt tydliga och det är svårt att överblicka hur de skall tillämpas. Stoppregeln i 7 § behöver omarbetas så at det tydligare framgår hur tillämpning av regeln skall ske. - - - 15 kap. Utbytesregeln, i sin nuvarande utformning, borde kunna föras in i lagen om kemiska produkter. 4.51 kommun: Balkens möjlighet att i miljöskyddsärenden välja bästa tillgängliga teknik till rimlig kostnad för att minska miljöstörningar anser vi vara mycket bra. Att dessutom ge företagen möjlighet att byta utsläppsrätter anser vi som onödigt och helt felaktigt. Nuvarande riktvärden för luftkvalitet skärps med jämna mellanrum. Balkens förslag på miljökvalitetsnormer kommer troligtvis också att skärpas . Risken finns att miljömyndigheterna får det svårt att efter ett byte av utsläppsrätter kräva ytterligare åtgärder med anledning av att skärpta miljökvalitetsnormer riskerar att överskridas eller att luftkvaliteten försämras. Utgångspunkten bör i stället vara att åstadkomma en så bra luftkvalitet som möjligt till rimlig kostnad. - - - Möjligheten för tillsynsmyndigheter att arbeta med utbyte av miljöfarliga kemikalier till mindre miljöfarliga kommer att försämras med miljökommitténs förslag att placera "utbytesregeln" i LKP 5 § under de allmänna aktsamhetsreglerna (3 kap.). För att arbetet inte skall försämras bör "utbytesregeln" även placeras under 15 kap. ang kemiska produkter och vara straffsanktionerad. 4.52 kommun: I 3 kap. 5 § finns motsvarigheten med nuvarande utbytesregel i lagen om kemiska produkter. Regeln omfattar alla och envar och innebär skyldighet att skydda hälsa och miljö bl.a. genom att byta ut miljöfarliga varor till andra metoder eller varor som är mindre skadliga för miljön. En skälighetsbedömnng är nödvändig. I specialmotiveringen framhålls att skälighetsprövning inte kan drivas längre än vad stoppregeln i 3:7 medger. - - - Kommittén har kritiserats för att förespråka en mildring av 5 § lagen om kemiska produkter (LKP). Den är straffsanktionerad. Kommunen anser att det inte är rimligt att en sådan svepande formulering i 5 § kan leda till straff, utan kemikalieval bör definieras bättre. Kommunen delar därför kommitténs syn på saken. -- - De allmänna aktsamhetsreglerna föreslås utformade så att också planerade verksamheter kan förhindras till skydd för hälsan. Detta är ett mycket bra förslag som dock kräver förtydligande genom föreskrifter om för vilka verksamheter ett sådant förhindrande kan ske. 4.53 : För mycket av den nuvarande miljöskyddslagens begränsade bedömningar i 3 kap. 4 §, dvs. "ur teknisk och företagsekonomisk synpunkt". - - - De ekologiska, sociala och samhällsekonomiska bedömningsgrunderna i naturresurslagen borde gälla i hela i synnerhet i de allmänna aktsamhetsreglerna. - - - Behovet av "mindre förbrukning av naturresurser" i 3 kap. 5 § är önskvärt. Eventuellt hade ett tillägg av "främst ändliga resurser" kunnat göras. Uttrycket "påtaglig fördel" i paragrafen måste tolkas som en försvagning jämfört med , vilket är olyckligt. - - - Precisering i 3 kap. 6 § är nödvändig för hur "alltför kostsamt" skall bedömas. - - - I 3 kap. 7 § andra stycket fins en rundgång i motiveringarna som bör klargöras. Framför allt bör skillnaden mellan påtaglig skada på miljön respektive skada på miljön av allvarlig art klarläggas. Stoppregeln torde vara omöjlig att tillämpa i sin nuvarande formulering. Som exempel kan nämnas verksamhet i form av trafik på vissa vägar och boende i radonhus. - - - En i och för sig väsentlig regel får inte ges en utformning som innebär att paragrafen måste kringgås i bedömningen av vissa aktiviteter i samhället. Om en lagregel inte kan tillämpas fullt ut i praktiken, är risken uppenbar att respekten för lagen urholkas. 4.54 kommun: I femte kapitlet i förslaget tas en rad olika aktsamhetsregler upp bl.a. den s.k. utbytesprincipen. Denna finns i dagens lagstiftning i lagen om kemiska produkter, där den på ett verksamt sätt bidragit till utbyten till mer miljövänliga kemikalier. I lagen om kemiska produkter är utbytesprincipen straffsanktionerad, något som för kommunernas del underlättat tillsynen i kemikaliearbetet. Tas straffsanktionerna bort blir utbytesprincipen mer uddlös och ett bra kemikaliearbete ute i kommunerna försvåras. Straffsanktionen vid utbytesprincipen bör kvarstå. 4.55 kommun: Den s.k. hjälpregeln i 3 kap. 4 § om krav på bästa tillgängliga teknik blir tillämplig endast i de fall där utövaren använder sig av "utrustning" av något slag. Enligt motiven kommer kravet på bästa teknik, när denna förbättring är uppfylld att gälla inte endast på den nämnda "utrustningen" utan även på försiktighetsåtgärder av olika slag. -- - Härav borde begreppet utrustning i paragraftexten ändras på så sätt att det helst framgår vad som menas. "Utrustning" är i sig ett svårdefinierat begrepp och tolkningen av pragrafen kan bli luddig. - - - 3 kap. 5 § utgör motsvarigheten till den s.k. utbytesprincipen enligt nuvarande lag om kemiska produkter. Ändringen innebär dock en klar försvagning. Det måste vara en "påtaglig fördel" innan en kemisk produkt skall stoppas eller ej användas. Formuleringen "påtaglig fördel" måste sägas stå i direkt motsatsförhålladne till balkens grundprinciper. En överträdelse av paragrafen innebär också en strafflindring i jmf med nuvarande § i lagen om kemiska produkter. Paragraf 5 i lagen om kemiska produkter bör istället inarbetas, med detta kommer den s.k. utbytesregeln att framgå. - - - 3 kap. 6 § måste omformuleras och där någon rimlighetsbedömning läggs in. Detta för att inte 3-5 §§ helt skall förlora i värde. Hänsyn till kostnader skall naturligtvis tas med men får inte vara styrande som det är i nuvarande skrivning. - - - 3 kap. 7 §: Denna stoppregel bör enligt balken innebära ett absolut stopp för åtgärder som kan befaras leda till att människors hälsa skadas eller överträdelse av en bindande miljökvalitetsnorm. En skärpning av stoppregeln jämfört med nuvarande regel i miljöskyddslagen är behövlig och angelägen. Bestämmelsen bör dock utformas så att det finns en praktisk möjlighet att tillämpa den, vilket med nuvarande skrivning framstår som något orealistiskt. - - - Ordet "befaras" leder till osäkerhet vid kommande tillämpning och bör bytas ut. 4.56 : Den s.k. hjälpregeln i 3 kap. 4 § om krav på bästa tillgängliga teknik blir tillämplig endast i de fall där utövaren använder sig av "utrustning" av något slag. Enligt motiven kommer kravet på bästa teknik, där denna förbättring är uppfylld att gälla inte endast på den nämnda utrustningen utan även på försiktighetsåtgärder av olika slag. - - - Härav borde begreppet utrustning i paragraftexten ändras på så sätt att det helst framgår vad som menas. Utrustning är i sig ett svårdefinierat begrepp och tolkningen av paragrafen kan bli luddig. - - - Enligt lagen om kemiska produkter gäller den s.k. utbytesprincipen, denna princip har också försökts inarbetas i 3 kap. § 5 i balken. Ändringen innebär dock en klar försvagning istället för en förväntad förstärkning. Lagtexten förutsätter att det måste vara en "påtaglig fördel" innan en kemisk produkt skall stoppas eller ej användas. Det måste sägas stå i direkt motsatsförhållande till balkens grundprinciper. Vi motsätter oss med bestämdhet en sådan försvagning i lagtexten. - - - 3 kap. § 6 bör helt utgå då den tar alltför stor hänsyn till kostnader. I detta fall medför paragrafen att paragraferna 3-5 helt förlorar värde. - - - 3 kap. § 7: Denna stoppregel bör enligt balken innebära ett absolut stopp för åtgärder som kan befaras leda till att människors hälsa skadas, eller överträdelse av en bindande miljökvalitetsnorm. En skärpning av stoppreglen jämfört med nuvarande regel i miljöskyddslagen är behövlig och angelägen. Bestämmelsen bör dock utformas så att det finns en praktisk möjlighet att tillämpa den, nuvarande skrivning framstår som något orealistisk. Här behövs ett klarläggande. - - - Orden "så vitt möjligt" i 14 kap. 2 § är ett luddigt uttryckt och skapar oklar tillämpning. 4.57 : Enligt 3 kap. 5 § skall sådana kemiska produkter och varor undvikas som med påtaglig fördel kan ersättas med andra som är mindre farliga. Detta medför en mildring jämfört med hur nuvarande substitutionsprincip i LKP är formulerad. Där föreskrivs att kemiska produkter skall undvikas som kan ersättas med mindre farliga. Vi föreslår att formuleringen "till påtaglig fördel" stryks. Genom att ersättningsprincipen införts såsom en s.k. allmän aktsamhetsregel - som inte är straffsanktionerad - så har tillsynsmyndigheternas möjligheter att agera försämrats. Ersättningsprincipen bör tas in även i kapitlet om kemiska produkter och såsom vara direkt straffsanktionerad. - - - Av 3 kap. 6 § framgår att "Är det uppenbart att ett visst försiktighetsmått som krävs enligt 3-5 § är alltför kostsamt i förhållande till den nytta det medför för miljön får ett mindre kostsamt försiktighetsmått väljas." - - - 6 § bör utgå. Den avvägning mellan kostnad och nytta som görs i prövningsärenden skall göras i paragraperna 3-5. - - - Den s.k. stoppregeln i 3 kap. 7 § bör erhålla en mildare utformning. Med formuleringen "kan befaras" blir regeln inte rimlig att tillämpa i alla situationer. Exempelvis kan med fog hävdas att t.ex. trafikanläggningar kan befaras leda till att människors hälsa skadas, trots att alla rimliga försiktighetsmått iakttagits. Bestämmelsen skulle då leda till att verksamheten inte får utövas. En regel som inte kan tillämpas i praktiken bör heller inte införas. Den minskar respekten för lagstiftningen och motverkar sitt syfte. 4.58 kommun: Det är angeläget att den s.k. stoppregeln i förslagets 3 kap 7 § ges en utformning, så att den blir praktiskt användbar och går att tillämpa. Det kan finnas en risk att i första hand 7 § 1 st. är för kategoriskt skriven, med risk för att den blir opraktisk. Möjligen borde föreskriften kompletteras med någon möjlighet till undantag om skadan ej är av allvarlig art. 4.59 kommun: Kommittén har föreslagit en skrivning i 3 kap. 5 §, som innebär ett tillägg "till påtaglig fördel", som man hävdar: "Detta torde inte innebära någon förändring i förhållande till gällande rätt." Föreligger inte någon önskan att ändra nuvarande praxis, torde tillägget vara obehövligt. Risk finns annars att ändringen misstolkas. - - - Den s.k. stoppregeln i nuvarande miljöskyddslagstiftning har behövt skärpas, men med den utformning den erhållit i första stycket i rubricerade bestämmelse beträffande människors hälsa torde tillämpningen och därmed trovärdigheten råka i svårigheter. Biltrafiken är ett exempel härpå. Andra styckets utgångspunkt om "påtaglig skada" är i alla händelser bättre, men en total omarbetning torde vara nödvändig. 4.60 kommun: Förslaget till 3 kap. 4 § innebär att kravet på användande av bästa teknik lyfts fram. Begeppet, som är känt mot bakgrund av vissa formuleringar och motivuttalanden i miljöskyddslagen, förorsakar vissa problem . Den föreslagna lagstiftningen och dess motivering är heller inte klar. Man lämnas i tvivelsmål om verkningarna av den föreslagna regleringen är till alla delar avsedda. "Bästa tillgängliga teknik" definieras utifrån vad som typiskt sett är möjligt att använda i branschen, utan hänsyn till förutsättningarna i den enskilda anläggningen (3 kap. 4 §). Undantag görs för det fall att det framstår som alltför kostsamt i förhållande till vad som vinnes ur miljösynpunkt (3 kap. 6 §). Om det av andra skäl inte är möjligt att installera vad som bedöms vara bästa tillgängliga teknik, ger lagen och dess motivering intrycket att den tilltänkta verksamheten inte får komma till stånd eller måste upphöra, något som kan blir aktuellt vid en omprövning av verksamhet. Det rimliga bör vara att en avvägning kan ske och att avsteg från principen om bästa tillgängliga teknik kan göras även för dessa fall. Lagen och motiven bör förtydligas på denna punkt. 4.61 kommun: 3 kap. 7 § innehåller en stoppregel som innebär att om "människors hälsa befaras skadas ..... får verksamheten ..... inte utövas". Detta kan synas som en självklarhet men kan ha stor påverkan på kommmunens egen verksamhet. Redan befarad skada skulle kunna stoppa en viss verksamhet utan att risken behöver vara uppenbar eller ens ha någon högre grad av sannolikhet. Det bör förtydligas när och hur bestämmelsen är tänkt att nyttjas. 4.62 kommun: 3 kap. 4 § - Vi saknar motsvarande "skyldighet" för verksamheter som ej kräver utrustning i den betydelse som här anges. Begreppet borde breddas att inte enbart omfatta "utrustning". Utrustning är i sig ett svårdefinierat begrepp. I enlighet med ovan sagda bör paragrafens text strykas fr.o.m. "och som därvid" .... t.o.m. "av något slag". 3 kap. 5 § - Den s.k. utbytespricipen i balkens utformning är en påtaglig försvagning jämfört med LKP:s formulering. Det skall vara en "påtaglig fördel" innan en kemisk, bioteknisk produkt skall undvikas. Denna formulering står i ett motsatsförhållande till balkens grundprinciper. Vi förordar att LKP:s lagtext bibehålls. - - - 3 kap. 7 § - Den s.k. stoppregeln innebär ett absolut stopp för åtgärder som befaras leda till att människors hälsa skadas, eller överträdelse av en bindande miljökvalitetsnorm. Regeln framstår som tveksam då den knappast kommer att tillämpas på kända hälso- och miljörisker, t.ex. biltrafiken. Risken är uppenbar att balken förlorar trovärdighet med en stoppregel utformad på detta sätt. En skärpning av stoppregeln jämfört med nuvarande regel i miljöskyddslagen är behövligt och angelägen. Bestämmelsen måste dock utformas så att det finns en praktisk möjlighet att tillämpa den. Vi är tveksamma till om denna regel kan tillämpas med de vaga kriterier som skall vara uppfyllda. Ordet "befaras" leder till stor osäkerhet vid tolkningen och tillämpningen. 4.63 : Vi kan inte dela kommitténs optimism att kan kunskaper finnas om alla kommersiellt förekommande ämnen så att deras skadlighet för hälsan och miljön kan bedömas. Tvärtom kommer som antalet kemiska ämnen att öka snabbare än de toxikologiska resurserna. Därför är det beklagligt att kravet att alltid använda minst farliga ämne, utbytesprincipen, inte fått en tydligare markering i lagen. 4.64 : I miljöbalksförslaget 3 kap. behandlas frågor som skärpta och samordnade aktsamhetsregler. De allmänna aktsamhetsreglerna skall gälla för den som utövar miljöpåverkan, dvs. i princip alla människor och all påverkande verksamhet. Även diffusa störningskällor omfattas liksom sådant som regleras i andra lagar, vilket innebär en allmän utvidgning och skärpning i förhållande till nu gällande bestämmelser. Reglerna föreslås inte bli straffsanktionerade och kommer således inte heller att kunna ligga till direkt grund för åtgärder mot företag eller enskilda. De föreskrifter m.m. som förväntas bli utfärdade med stöd av reglerna kan vara bindande och straffsanktionerande. - - - kan tillstyrka den föreslagna skärpningen och synen att de allmänna aktsamhetsreglerna inte skall vara straffsanktionerande. Men den allmängiltiga utformningen av aktsamhetsreglerna medför att det är oklart hur dessa kommer att fungera i det praktiska arbetet hos miljömyndigheterna. Bemyndiganden att med stöd av aktsamhetsreglerna utfärda generella, bindande föreskrifter kan förväntas få stor betydelse om de av kommittén föreslagna förändringarna genomförs. Därför är det viktigt att även balkens 3 kap. bearbetas ytterligare för att klarlägga tillämplighet och syfte med aktuella paragrafer. - - - I 3 kap. 7 § introduceras stoppregeln. Den föreslagna regeln innebär en avsevärd skärpning i förhållande till nuvarande lagstiftning. Särskilt gäller detta vid risk för människors hälsa. Regeln föreslås bli tillämplig redan då skada kan befaras - det krävs således inte någon högre grad av sannolikhet. Dessutom skall den gälla såväl befintliga som planerade verksamheter. - - - anser att en skärpning i enlighet med stoppregeln är behövlig och angelägen. I miljöbalksför- slaget har bestämmelsen dock fått en utformning som gör att den uppenbarligen kommer att bli svår att praktiskt tillämpa. Det kan med fog hävdas att t.ex. avfallshantering eller trafikanläggningar kan befaras leda till att människors hälsa skadas trots att alla rimliga försiktighetsmått iakttagits. Bestämmelsen skulle då leda till att verksamheten inte får utövas. Detta är i sin tur inte rimligt. En lagregel som inte kan tillämpas i praktiken bör enligt förbundet inte tillskapas, eftersom den ytterst minskar respekten för lagstiftningen och t.o.m. kan motverka sitt eget syfte. Följande uttryck m.m. i 3 kap. bör dessuotm uppmärksammas och klarläggas: uttrycket "som behövs" i 3 §, ordet "utrustning" i 4 § samt uttrycket "användning av energi" i 9 §. 4.65 : Balkens 3 kap. 4 § stadgar att var och en som utövar eller ämnar utöva miljöpåverkan och som därvid använder eller ämnar använda utrustning av något slag är skyldig att tillämpa "bästa tillgängliga teknik" för att skydda människors hälsa och miljön mot skador och olägenheter samt för att främja en långsiktigt god hushållning med naturresurser. Denna skrivning kan få mycket långtgående ekonomiska konsekvenser för sjukvårdshuvudmännen. Eftersom ingen geografisk begränsning finns kan detta innebära att man tvingas lägga ner betydande resurser på att hålla sig informerad om det allra senaste. Det kan också innebära att man tvingas skriva av röntgenutrustning på , eftersom det utvecklas nya tekniska lösningar, som bl.a. kan innebära mindre strålning, . - - - En stoppregel finns i 3 kap. 7 § med innebörd att en verksamhet, en hantering eller en åtgärd inte får utövas eller vidtas om verksamheten, hanteringen eller åtgärder, trots användning av försiktighetsmått, kan befaras leda till att människors hälsa skadas. Vid viss typ av verksamhet kan det alltid med fog hävdas att det kan leda till att människor skadas, trots att alla rimliga försiktighetsmått iakttagits. Bestämmelsen leder då till att verksamheten inte får utövas. En lagregel som inte kan tillämpas i praktiken är onödig och minskar respekten för lagstiftningen. 4.66 : Balkens 3 kap. bör omarbetas och göras betydligt mer utförligt, beskrivande och tydligt. För att aktsamheten skall kunna fästas i lag och för att reglerna skall kunna få den effektivitet som önskas krävs en stor precisering av reglerna samt att vissa centrala begrepp ges en klar definition i lagen eller lagkommentaren. Alla de kravregler som kan betraktas som hänsynsregler, dämpningsregler, liksom regler av liknande karaktär bör samlas i ett sådant kapitel, liksom även minimerings- och maximeringsprinciper samt stoppregler. Frågan är om inte ett sådant kapitel även skall omfatta sanktioner och innehålla en hänvisning till centrala delar av . Utbytesregeln måste göras tydligare. Den bör gälla redan i producent- och tillverkningsledet. Trots alla aktsamhets-, dämpnings- och försiktighetsregler som utfärdas inträffar och kommer även fortsättningsvis att inträffa oförutsedda händelser som på ett negativt sätt påverkar miljön. De allmänna aktsamhetsreglerna bör därför även innehålla en beredskap att kunna ta till vid sådana extraordinära situationer. Den s.k. stoppregeln i 3:7, "om en verksamhet, hantering eller åtgärd kan leda till att människors hälsa skadas, - - -, får verksamheten, åtgärden eller hanteringen inte utövas eller vidtas - - -", är mycket långtgående och allmän, så svepande och sträng att den kan bli svår att förstå och därmed även svår att tillämpa och rätta sig efter. välkomnar i och för sig en skärpt stoppregel. Den 6 § i miljöskyddslagen är de facto ingen sådan eftersom den i sista hand alltid ger regeringen möjlighet att ge tillstånd till verksamheter, hur miljöstörande de än är. En stoppregel som verkligen kan stoppa miljöfarliga projekt är särskilt viktig i en lagstiftning som bygger på miljökvalitetsnormer. Alltför långtgående regler kan dock, om de är mycket allmänt formulerade, vara svåra att tillämpa. - - - En stoppregel bör därför innehålla klara regler för vad som kan anses tolerabelt från miljösynpunkt. Situationer som kan tänkas vara för handen vid ett stopptillfälle, bör kunna exemplifieras på ett klart och överskådligt sätt. Detta gäller f ö inte bara stoppregeln utan är fallet med flera av aktsamhets- och dämpningsreglerna i balkförslagets tredje kapitel. Det förslag till en alternativ utformning och skrivning av som utarbetats inom , innehåller en alternativ formulering av stoppregeln i 3:7. Enligt föreningens uppfattning utgör denna alternativa formulering en illustration till hur stoppregeln skulle kunna ges en tydligare och mer tillämpbar utformning. - - - Den s.k. utbytesregeln, som återfinns i lagen om kemiska produkter och som i balken föreslås ingå bland de allmänna aktsamhetsreglerna, har i förslaget fått en formulering som skulle innebära en försvagning jämfört med nuläget. Förslaget innebär att kemiska och biotekniska produkter som kan ersättas med mindre farliga dito skall undvikas om det är till påtaglig fördel för människors hälsa, miljön etc. Detta till skillnad mot dagens regel som inte nämner någonting om att utbytet skall vara till påtaglig fördel. I specialmotiveringen hävdar kommittén att detta inte skulle innebära någon förändring av gällande rätt. Sannolikt grundar man denna uppfattning på det faktum att utbytesprincipen tillämpas mycket sparsamt. Detta borde dock vara ett motiv för att formulera paragrafen så att tillämpningen underlättas. Genom att kräva påtaglig fördel införs tvärtom ännu en tröskel som kommer att försvåra tillämpningen. I kombination med förslaget att regeln inte längre skall vara direkt straffsanktionerad innebär detta en försvagning som föreningen anser är oacceptabel. Det är vidare angeläget att utbytesregeln görs tydligare. Ansvaret för utbyte bör öka för tillverkare och försäljare. Att ha lika starka ansvarskrav på den enskilde medborgaren är orimligt med tanke på skillnaden i kunskap och kompetens om kemiska, tekniska och andra egenskaper hos produkten, samt effekter i miljön vid utsläpp. - - - Lokaliseringsregeln (3:3) är illa formulerad.