prop · GI0312 · 1995-01-01 00:00:00 — Vi tar avstånd från förslag att polisen skall kunna meddela ordningsföreläggande för mindre förmögenhetsbrott, framför allt snat- terier. Villkorlig dom (13) bör enligt vårt förslag få bred tillämpning beträffande unga lagöverträdare. Villkorlig dom, som regelmässigt kombineras med böter, är en reell reaktion sedd i belysning av det rättsliga förfarande som föregår den. Vi föreslår en viss utvidgning av den villkorliga domens tillämpningsområde, när det gäller de unga. Även om brottets straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet talar för en frihetsberövande påföljd bör sålunda villkorlig dom kunna meddelas under förutsättning antingen att den unge blir föremål för vård eller någon annan åtgärd enligt SoL eller LVU eller att någon annan tillräckligt ingripande åtgärd kommer till stånd (t.ex. att den unge undergått behandling för missbruk eller för psykiska problem). Villkorlig dom bör även, om de nämnda omständigheterna föreligger, kunna meddelas i fall då det inte saknas särskild anledning att befara att den unge kommer att fortsätta att begå brott. Villkorlig dom skall liksom nu kunna förenas med föreskrift om att ställa till rätta eller att biträda den skadelidande med visst arbete. Vidare skall föreskrift kunna meddelas om samhällstjänst (se nedan). Enligt vårt förslag får rätten, om särskilda skäl föreligger, bestämma prövotiden till (mot nuvarande två). Vi föreslår inga ändringar beträffande förutsättningarna för skyddstillsyn (14). Det är en uppgift för att överväga om påföljden skall kunna bringas i bättre överensstämmelse med de principer som gäller för straffmätning och påföljdsval i övrigt. Vårt förslag är att prövotiden för skyddstillsyn skall kunna bestämmas till beträffande de unga lagöverträdarna om särskilda skäl föreligger (mot nuvarande tre). Skälet därtill är, liksom när det gäller prövotiden vid villkorlig dom, att de unga har ett annat tidsbegrepp än vuxna och att kan framstå som pressande, särskilt om påföljden är förenad med särskilda krav. Däremot anser vi att det inte finns tillräckliga skäl att sänka övervakningstiden, som är . Till övervakare bör förordnas antingen tjänsteman hos frivårdsmyndigheten eller lekman eller - i mera komplicerade fall - både en frivårdstjänsteman, som svarar för främst kontrollfunktionen, och lekman, som biträder denne och mer fungerar som kontakt- och stödperson. Vi föreslår en regel som säger att till övervakare för den som är skall förordnas en person med särskild erfarenhet be- träffande vård och fostran av ungdom. Liksom skall föreskrifter kunna meddelas vid skyddstillsyn. De gäller bl.a. vistelseort eller bostad, arbetsan- ställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning och olika former av vård eller behandling. Vi föreslår som ytterligare föreskrift att rätten i vissa fall skall kunna förbjuda den unge att uppehålla sig på särskilt angivna för honom skadliga platser. Enligt vår uppfattning bör övervakningen av de unga vid skyddstillsyn generellt sett vara ingripande. Särskilt under det första skedet av övervakningstiden bör åtgärderna innebära en ganska intensiv kontroll. Vi har övervägt att låta rätten närmare föreskriva vilken kontaktfrekvens som bör förekomma i det enskilda fallet. Eftersom det ankommer på att utreda frågan om intensivövervakning har vi dock avstått från att lämna förslag i denna del. Vi framhåller emellertid vikten av täta kontakter mellan övervakaren och den unge samt att föreskrifterna efterlevs. För att stärka de icke frihetsberövande påföljdernas position inom reaktionssystemet föreslår vi att såväl villkorlig dom som skyddstillsyn skall kunna förenas med föreskrift om samhällstjänst (15). Med sådan avser vi skyldighet för ungdomar i åldern att under sin fritid fullgöra visst oavlönat arbete under ett bestämt antal timmar, lägst 40 och högst 200. Föreskriften motsvarar alltså den samhällstjänst som kan åläggas äldre lagöverträdare i samband med skyddstillsyn. Samhällstjänsten skall administreras och handhas av frivårdsmyndigheten. Den skall kunna komma i fråga i fall, då påföljden annars skulle ha blivit särskild tillsyn eller fängelse. I domen skall anges hur av dessa påföljder som i så fall skulle ha utdömts. 4.6 Särskild tillsyn och fängelse Genom att påföljden överlämnande till vård inom enligt vårt förslag skall utmönstras ur reaktionssystemet, kommer villkorlig dom och skyddstillsyn att till betydande del tillämpas i stället för sådant överläm- nande. Det kommer emellertid att finnas fall, där man inte kan undvara en frihetsberövande påföljd. Vår uppfattning är att fängelse inte lämpar sig för de unga lagöverträdarna utan att de bör omhändertas i andra för dem särskilt anpassade former. Vi föreslår därför införandet av en ny reaktion som vi benämner särskild tillsyn (16). Den skall verkställas i särskilda ungdomshem ( § 12-hem) som skall administreras av . En förutsättning för att döma till särskild tillsyn är att det föreligger, såvida den unge är , synnerliga skäl eller om han är särskilda skäl, för en frihetsberövande påföljd. Frågan om sådana skäl är för handen skall bedömas med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde eller art eller den om- ständigheten att den unge tidigare begått brott. Särskild tillsyn skall utmätas mellan och . Vid straffmätningen gäller samma regler som för fängelse. De särskilda nedsättningsreglerna i 29 kap. 5 och 7 §§ BrB skall sålunda tillämpas vid bestämmande av frihetsberövandets längd. Särskild tillsyn över unga kommer i stor utsträckning att träda i stället för fängelse (17). För ungdomar i åldern är presumtionen mot fängelse. I dessa fall skall fängelse endast kunna användas om det med hänsyn till brottslighetens straffvärde är uppenbart att särskild tillsyn inte är en tillräckligt ingripande påföljd, vilket i praktiken innebär att det begränsas till de allra allvarligaste brotten, där frihetsberövandet ligger . Är detta kortare men skall särskild tillsyn utdömas. Är den tid som skall ådömas kan någon frihetsberövande påföljd inte komma i fråga för denna åldersgrupp. Det finns alltså inte möjlighet att här döma till fängelse på grund av brottets art eller tidigare brottslighet. För ungdomar i åldern skall hänsyn till brottets straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet kunna utgöra särskilda skäl för att döma till fängelse. Rätten skall emellertid kunna döma till särskild tillsyn, om tiden för frihetsberövandet i det konkreta fallet skall bestämmas eller högst och denna påföljd framstår som lämpligare än fängelse. För denna åldersgrupp finns inte hinder mot att döma till fängelse, om det är påkallat med hänsyn till brottets art. Vi har övervägt att till reaktionssystemet lägga ytterligare påföljder eller sanktionsformer (18). Vad som då i första hand kommer i blickpunkten är sådana som ytterligare ökar möjligheten att undvika frihetsberövande påföljder. En fråga som diskuterats är att införa medling mellan gärningsman och brottsoffer som en påföljdsform. Vi ställer oss positiva till en sådan ordning som frammanar den unges vilja att ta ansvar för sin gärning och medverka till en lämplig lösning av konflikten. Det förekommer redan nu på olika håll i landet att initiativ tas till förlikning och brottsofferkonfrontation i brottmål. Dessa projekt bör understödjas och uppmuntras. Vi anser dock inte att de bör bindas upp genom lagreglering som formaliserar förfarandet. Därmed skulle mycket av den egna initiativkraften i projekten kunna gå förlorad. För att öka stödet åt medlingsverksamheten föreslår vi att RPS vidtar särskilda åtgärder för att stimulera polisen att på det lokala planet starta medlingsprojekt. Då medling skett på initiativ av polis, socialtjänst eller annan bör åklagaren underrättas om detta, så att han kan beakta medlingen vid sin prövning av åtals- underlåtelse. Även domstol bör i fall, då åtal väcks, få kännedom om medlingen eftersom detta kan komma att påverka påföljdsbestämningen och straffmätningen. En annan sanktionsform som förts fram i den kriminalpolitiska debatten är intensivövervakning. Därvid har man pekat på teknikens framsteg som bl.a. innebär att det är möjligt att på elektronisk väg anordna kontroll i frihet. Eftersom det ankommer på att överväga frågan om införande av sådan intensivövervakning, har vi inte haft anledning att gå närmare in på denna. Vår inställning är dock den att intensivövervakning med elektroniska hjälpmedel inte lämpar sig för ungdomar i åldern . Ytterligare en sanktionsform, som innebär speciell kontroll av dömda lagöverträdare, är fri- tidsfängelse. Sådant kan anordnas antingen såsom veckoslutsfängelse eller nattfängelse. Fördelen därmed skulle vara att den dömde kan fortsätta att fungera i sitt arbete på samma sätt som sker med dem, som erhåller frigång under verkställighet av fängelse. Frågan om fritidsfängelse har tidigare övervägts av , som efter in- gående prövning kom fram till att nackdelarna med detta var så stora att man borde avstå från att införa fritidsfängelse som särskild påföljdsform eller som en form för verkställighet av fängelsestraff. Inte minst de resursmässiga och i övrigt praktiska och kostnadskrävande hindren väger här mycket tungt. Vi har under våra överväganden inte funnit skäl att frångå den uppfattning som redovisat. 5 Beslutanderätten beträffande reaktionerna ochförfarandet vid domstol (19) En fråga som är av stor betydelse för samhällets ingripanden mot ungdoms- brottsligheten är att bestämma vilka myndigheter det är som skall svara för reaktionerna och i vilka former detta skall ske. Enligt våra direktiv skall det även i fortsättningen vara en fråga för rättsväsendet att utreda brott, pröva om åtal skall väckas, föra talan och döma i brottmål och detta oavsett om det rör sig om unga lagöverträdare eller vuxna. När det gäller formerna för att döma i ungdomsmål har vi övervägt att inrätta särskilda ungdomsdomstolar. Att inrätta specialdomstolar ligger emellertid inte i tiden och det måste krävas mycket starka skäl för att så skall ske. Enligt vår uppfattning är de argument som kan anföras till stöd för inrättande av särskilda ungdomsdomstolar inte så starka att man bör införa sådana. I stället föreslår vi att ungdomsmålen skall hand- läggas i särskild ordning vid de allmänna domstolarna, där förfarandet kan anpassas efter de ungas särskilda behov. Vårt förslag innebär att alla brottmål mot unga i åldern skall handläggas på ungdomsrotlar vid tingsrätterna. Rotelinnehavaren bör vara ordinarie domare. Endast i mål, där påföljden inte kan bestämmas till annat än böter, bör annan än ordinarie domare sitta ordförande. Vidare bör nämndemän sitta med i alla ungdomsmål, alltså även i bötesmål. I varje fall en i nämnden bör ha särskild insikt och erfarenhet av arbete med ungdomar. Också i hovrätt bör man sträva efter viss specialisering. Vi föreslår att alla ungdomsmål handläggs på en särskild eller på särskilda ungdomsavdelningar dit målen speciallottas samt att nämnd skall delta vid avgörande av alla sådana mål vid huvudförhandling. Även i hovrätt skall i varje fall en i nämnden ha särskild insikt och erfarenhet av arbete med ungdomar. Tanken på att införa en ordning med jourdomstolar är inte ny. Det är intresset av att åstadkomma snabba och resoluta ingripanden mot unga lagöverträdare som ligger bakom denna. Enligt vår uppfattning är det också ett intresse att den unge inte skall behöva vänta på att bli lagförd och få veta vilka konsekvenserna blir av ett brott. Om man med jourdomstol menar att den unge efter det att han förövat ett brott skall inställas inför en domstol och genast få sin dom, reser sig dock en rad invändningar mot förfarandet: brottet måste utredas, uppgifter måste inhämtas angående den unges personliga förhållanden, målsäganden måste ges möjlighet att framställa sina anspråk osv. Härtill kommer att det från rättssäkerhetssynpunkt är nödvändigt att den unge får tid att förbereda sitt försvar. Visserligen kan man säga att det finns en hel del mindre brott som inte kräver någon längre förberedelsetid, men det är inte sådana brott som i första hand är av intresse för en verksamhet med jourdomstol. Vår slutsats är sålunda att det - även om man kan uppnå vissa kriminalpolitiska fördelar med sådana särskilda jourdomstolar i ungdomsmål - föreligger så stora nackdelar ur såväl rättssäkerhetssynpunkt som processekonomiska och rent praktiska synpunkter att ett system med särskilda jourdomstolar inte bör genomföras. Däremot anser vi att fördelarna med ett system med jourdomstolar väl kan uppnås genom de förslag vi lämnar om snabbare förfarande under brottsutredningen och kortare handläggningstider vid de allmänna domstolarna. Vi föreslår sålunda korta tidsfrister för polis och åklagare och tidigareläggande av personut- redningen. Vi föreslår också särskilda åtgärder för att handläggningen av målen vid ungdomsrotel i tingsrätt skall påskyndas. I alla mål om brott med fängelse i straffskalan avseende ungdomar bör sålunda gälla en tidsfrist från det att åtal väcks tills huvudförhandling i tingsrätt äger rum.Bland våra förslag hör också att den unges vårdnadshavare och fostrare på ett annat sätt än nu skall engageras i brottmålet. De skall, när den unge lagöverträdaren är , regelmässigt underrättas om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen. Är det fråga om brott för vilket är föreskrivet fängelse, skall vårdnadshavaren höras i målet, där så lämpligen kan ske. Såväl den som utfört personutredning och den som utfört utredningen till grund för socialnämndens yttrande bör också höras i målet, om det finns behov därav. Detta gäller också andra personer med särskild kännedom om den unges förhållanden. Slutligen anser vi att det är av vikt att den unge, om han inte fyllt och åtalet omfattar ett brott för vilket är föreskrivet fängelse, är närvarande när domen avkunnas. Om det inte sker efter huvudförhand- lingen - vilket bör vara regel - skall den unge kallas till särskilt sammanträde för avkunnande av domen. 6 Snabba ingripanden mot unga Det förekommer inte så sällan, när en ungdom grips för brott och förs till polisen för förhör, att polisen inte har möjlighet att kvarhålla den unge annat än samt att den unge släpps efter förhöret och omgående gör sig skyldig till nya brott. Det har i den allmänna debatten framhållits som mycket otillfredsställande att det inte finns möjlighet att på ett effektivt sätt hindra att en sådan situation uppkommer. Möjligheten att omhänderta den unge för det aktuella brottet med stöd av 6 § LVU kommer dessutom inte att kunna tillämpas om den unge delgivits misstanke för brottet. Våra överväganden när det gäller snabba ingripanden vid brott av unga (20) leder till att vi inte föreslår införandet av något nytt och kvarhållande. I stället anser vi att man bör utnyttja och bygga ut häktningsförfarandet. Vi föreslår att den som är i åldern skall kunna häktas om det föreligger särskilda skäl för häktning på grund av risk för fortsatt brottslig verksamhet. För att häktning skall få ske vid flyktfara eller kollusionsfara krävs alltjämt synnerliga skäl. En förutsättning är också liksom nu att det är fråga om brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver samt att det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas på annat sätt (t.ex. genom att den unge omhändertas enligt LVU på grund av missbruk eller något annat socialt nedbrytande beteende). Vid bedömande av om det föreligger särskilda skäl för häktning på grund av recidivrisk skall rätten beakta brottslighetens omfattning och svårhet, återfallsfrekvens och särskilda omständigheter som hänförs till den unges personliga förhållanden, t.ex. drogmissbruk. Enligt vår uppfattning bör man undvika att placera den unge inom kriminalvårdens häktesavdelningar med hänsyn till de skadliga följder ett frihetsberövande här kan få. Vi föreslår därför att när någon i åldern häktas, skall han, om inte synnerliga skäl föreligger, under verkställigheten av häktningsbeslutet placeras på ett särskilt ungdomshem. Det skall alltså bara i undantagsfall bli fråga om att placera sådana ungdomar i allmänt häkte. I de fall det möter hinder mot att placera den unge på ett särskilt ungdomshem, exempelvis genom att det föreligger kollusionsfara och det på ungdomshemmet saknas möjlighet att förvara den unge så att han inte kommer i kontakt med andra än personal, får den unge dock placeras på allmänt häkte. Anmärkas bör att vårt förslag förutsätter att man på de särskilda ungdomshemmen kommer att inrätta särskilda avdelningar där de häktade kan placeras utan att komma i kontakt med unga som har dömts till särskild tillsyn. Enligt FN konvention om medborgerliga och politiska rättigheter skall nämligen åtalade personer hållas åtskilda från dömda personer. Lagförslagen i betänkandet Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35) Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att i balken skall införas en ny paragraf, 24 kap. 22 a §, av följande lydelse, dels att 1 kap. 3 b §, 2 kap. 4 §, 23 kap. 4 §, 24 kap. 22 §, 30 kap. 7 §, 31 kap. 1 §, 51 kap. 5 och 8 §§ och 55 kap. 5 och 8 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 3 b § Tingsrätten skall vid huvudförhandling i brottmål bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. I mål om åtal för brott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse , skall rätten dock bestå av en lagfaren domare och fem nämndemän. Inträffar förfall för någon av nämndemännen sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten dock domför med en lagfaren domare och två nämndemän eller, i mål som avses i andra meningen, med en lagfaren domare och fyra nämndemän. Vid huvudförhandling i Vid huvudförhandling i mål om brott för vilket mål om brott för vilket inte är föreskrivet svå- inte är föreskrivet svårare rare straff än böter el- straff än böter eller fäng- ler fängelse i högst sex else är månader är tingsrätten tingsrätten domför utan domför utan nämndemän, om nämndemän, om det inte det inte finns an- finns anledning att döma ledning att döma till till annan påföljd än böter annan påföljd än böter och och det i målet inte är det i målet inte är fråga fråga om företagsbot. Har om företagsbot. den tilltalade inte fyllt tjugoett år skall dock nämndemän alltid delta i avgörandet. Om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad, får antalet lagfarna domare utökas med en utöver vad som följer av första stycket första eller andra meningen. Detsamma gäller i fråga om antalet nämndemän. 2 kap. 4 § Hovrätten är domför med tre lagfarna domare. I mål som överklagats från tingsrätt skall dock minst fyra lagfarna domare delta när hovrätten avgör målet, om tingsrätten bestått av tre lagfarna domare. Flera än fem lagfarna domare får inte delta i hovrätten. I brottmål gäller, i I brottmål gäller, i stället för bestämmelserna stället för bestämmelserna i första stycket, att i första stycket, att hovrätten är domför med hovrätten är domför med tre tre lagfarna domare och lagfarna domare och två två nämndemän. Flera än nämndemän. Flera än fyra fyra lagfarna domare lagfarna domare och tre och tre nämndemän får int enämndemän får inte delta. Förekommer ej an- Förekommer ej anledning ledning att döma till att döma till svårare svårare straff än böter straff än böter och är det och är det i målet inte i målet inte fråga om fråga om företagsbot, är företagsbot, är hovrätten hovrätten dock domför även dock domför även med den med den sammansättning sammansättning som anges som anges i första i första stycket. Detsamma gäller Detsamma gäller vid hand- vid handläggning som ej läggning som ej sker vid sker vid huvudförhand- huvudförhandling. Har den ling. tilltalade inte fyllt tjugoett år skall dock nämndemän alltid delta i avgörande som sker vid huvudförhandling. Vid behandlingen av frågor om prövningstillstånd skall hovrätten bestå av två lagfarna domare. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är hovrätten domför med en lagfaren domare. Regeringen bestämmer i vilken omfattning åtgärd, som avser endast beredandet av ett mål, får vidtas av en lagfaren domare i hovrätten eller av en annan tjänsteman vid denna. 23 kap. 4 § Vid förundersökningen Vid förundersökningen skola ej blott de skall inte bara de omständigheter, som tala omständigheter, som talar emot den misstänkte, emot den misstänkte, utan utan även de som äro även de som är gynnsamma gynnsamma för honom för honom beaktas och beaktas och bevis, som bevis, som är till hans är till hans förmån, förmån, tillvaratagas. Undersök- Undersökningen bör ningen bör så bedrivas, bedrivas så, att inte att ej någon onödigt någon onödigt utsätts för utsättes för misstanke misstanke eller får eller får vidkännas vidkännas kostnad eller kostnad eller olägenhet. Förundersökningen skall Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt bedrivas så skyndsamt som som omständigheterna omständigheterna medger. Finnes ej Finns inte längre längre anledning till anledning till dess dess fullföljande, skall fullföljande, skall den den nedläggas. Förundersökning mot någon som inte fyllt rörande brott, på vilket fängelse kan följa, skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förunder- sökningen skall vara av- slutad och beslut fattat i åtalsfrågan för delgivning av brotts- misstanke enligt 18 § första stycket. Denna tidsfrist får överskridas endast om det med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter är ound- gängligen nödvändigt. 24 kap. 22 § Den som är gripen, Den som är gripen, anhål- anhållen eller häktad len eller häktad skall skall tas i förvar. Den tas i förvar. Den som häk- som häktas skall utan tas skall utan dröjsmål dröjsmål föras till häkte.föras till häkte. Är den som häktas under , skall han dock, om inte synnerliga skäl föreligger, föras till ett sådant ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda Om det är av synnerlig bestämmelser om vård av vikt att den häktade, förunga (särskilt ungdoms- utredning av det brott hem). som föranlett häktningen Om det är av synnerlig eller något annat brott vikt att den häktade, för som han är misstänkt för, utredning av det brott förvaras på en annan som föranlett häktningen plats än som anges i för- eller något annat brott sta stycket, får rätten på som han är misstänkt för, åklagarens begäran förvaras på en annan plats förordna att den häktade än som anges i första tills vidare inte skall stycket, får rätten på föras till häkte. Rätten åklagarens begäran förordna eller åklagaren får även att den häktade tills besluta att den häktade, vidare inte skall föras sedan han förts till häk- till häkte eller särskilt te, skall föras till en ungdomshem. Rätten eller plats utom häktet för åklagaren får även besluta förhör eller annan åtgärd. att den häktade, sedan han förts till häkte eller särskilt ungdomshem, skall föras till plats utom häktet eller det särskilda ungdomshemmet för förhör eller annan åt- gärd. Om förvaring av den som är häktad och undergår eller har undergått rättspsykiatrisk undersökning finns särskilda bestämmelser. 22 a § Beslut om placering enligt 22 § första stycket tredje meningen meddelas av rätten efter hörande av åklagaren. Åklagaren får dock ändra ett av rätten meddelat beslut om placering på häkte till placering på särskilt ungdomshem. Om rättens beslut inte kan avvaktas, och det är oundgängligen nödvändigt, får åklagaren förordna att den som placerats på ett särskilt ungdomshem i stället skall placeras på häkte. Åklagaren skall genast begära rättens pröv- ning av ett sådant förordnande. Då begäran gjorts skall rätten så snart det kan ske och senast inom hålla förhandling. För handläggningen gäller i tillämpliga delar vad som föreskrivits om häktnings- förhandling. Rättens och åklagarens beslut får inte överklagas. 30 kap. 7 § Innan dom beslutas, skall överläggning hållas. Ingå nämndemän i rätten, framställe ordföranden eller, om målet beretts av annan lagfaren domare, denne saken och vad lag stadgar därom.