prop · GI0350 · 1995-01-01 00:00:00 — Den i paragrafen föreskrivna tystnadsplikten gäller inte bara styrelseledamöter och anställda utan också befattningshavare som fått kännedom om förhållanden som omfattas av tystnadsplikt, t.ex. revisorer. Den som bryter mot bestämmelsen kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . Information som lämnas av dotterföretag till banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag omfattas av de sekretessbestämmelser som finns i bankrörelselagen, lagen om kreditmarknadsbolag resp. lagen om värde- pappersrörelse. 7 kap. 14 § Bestämmelsen i första stycket, som har förebild i bl.a. bestämmelserna i 6 kap. 11 § lagen om värdepappersrörelse, 1 kap. 9 § andra stycket lagen om börs- och clearingverksamhet och 5 kap. 23 § lagen om kreditmarknadsbolag, reglerar institutens skyldighet att med avgifter bekosta tillsynsverksamhet enligt kapitaltäckningslagen. För att kunna uppfylla bl.a. kapitaltäckningskraven för kreditrisker och mark- nadsrisker fordras enligt 7 kap. 10 § att instituten installerar betryggande system för övervakning och kontroll av sådana risker samt för beräkning av institutets finansiella positioner . Instituten skall vidare ha sådana förvaltnings- och redovisningsrutiner som säkerställer en effektiv kontroll av att bestämmelserna om kapitalkrav för kreditrisker och marknadsrisker samt stora exponeringar och gruppbaserad tillsyn efterlevs. Dessa bestämmelser kan komma att medföra att instituten måste vidta väsentliga för- ändringar av befintliga system eller installera nya system. Systemen står under tillsyn. kan därför behöva göra en ingående granskning av genomförda ändringar av befintliga system eller av nya system. En sådan granskning kan medföra behov för myndigheten att uppdra åt t.ex. en konsult att utreda frågor som kräver särskild sakkunskap. Kostnader som uppstår i detta sammanhang och som direkt kan hänföras till installationer eller förändringar av system eller rutiner skall enligt andra stycket betalas av det institut som tillsynen avser. Institutet bör i så fall beredas tillfälle att yttra sig och även ta del av offert eller liknande för att skaffa sig en uppfattning om den förväntade kostnaden. Motsvarande gäller om inspektionen i samband med den löpande tillsynen måste anlita någon med särskild fackkunskap. 7 kap. 15 § Paragrafen motsvarar 7 kap. 23 § bankrörelselagen, 6 kap. 12 § lagen om värdepappersrörelse och 5 kap. 24 § lagen om kreditmarknadsbolag. De situationer i vilka kan tillgripa föreläggande regleras i 12 §. Finansin- spektionen skall inte få döma ut förelagt vite. Därmed kommer lagen (1985:206) om vite att bli tillämplig. Detta innebär att inspektionen får ansöka hos länsrätten om utdömande av vite. 7 kap. 16 § I en nyligen beslutat proposition om fortsatt reformering av instansordningen m.m. i de allmänna förvaltningsdomstolarna (prop. 1994/95:27) har föreslagits att länsrätt skall vara första instans för ett stort antal måltyper som enligt bestämmelser i olika lagar överklagas från förvaltningsmyndighet till kammarrätt. För dessa mål föreslås att det skall krävas prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Vissa av avgöranden som rör viktiga ekonomiska intressen, såsom beviljande och återkallelse av olika verksamhetstillstånd för finansiella institut och andra med tillståndsgivning näraliggande frågor samt beslut om varning inom ramen för tillsynsverksamhet har dock av samhällsekonomiska skäl ansetts kräva sådan snabbhet i handläggningen att dessa måltyper även i fortsättningen, enligt ut- talanden i propositionen, bör prövas av kammarrätt i första instans. Beslut som meddelar med stöd av 12 §, dvs. förelägganden att uppfylla kapitalbaskravet eller uppfylla kraven enligt 10 § på övervaknings- och kontrollsystem samt rutiner m.m. är av central betydelse för ett instituts verksamhet. Underlåtenhet att följa dessa bestämmelser kan för institutets del resultera i återkallelse av verksamhetstillståndet. Slutliga beslut i sådana frågor bör meddelas . Beslut enligt 12 § skall därför enligt första stycket överklagas hos kammarrätten. beslut enligt denna lag i övrigt får enligt andra stycket överklagas hos länsrätten. För överklagande till kammarrätt av länsrättens beslut krävs prövningstillstånd. Av tredje stycket framgår att i brådskande fall kan meddela interimistiskt beslut. Det måste då särskilt anges i beslutet att det skall gälla . 7 kap. 17 § I denna paragraf - och i 18 § första stycket - har samlats de frågor beträffande vilka det överlämnas till regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela närmare föreskrifter som kompletterar lagregle- ringen. De konstitutionella förutsättningarna för sådana normgivningsbemyn- diganden som det här är fråga om har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 10). 7 kap. 18 § I paragrafens första stycke anges de bestämmelser som vid behov kan kompletteras med föreskrifter meddelade av regeringen eller . Delegationsregeln i andra stycket motsvarar bl.a. nuvarande 2 kap. 10 § sista stycket bankrörelselagen. I allmänmotiveringen (avsnitt 10) har behandlats frågan i vilken utsträckning regeringsformen medger att normgivning i de här aktuella ämnena delegeras från till regeringen och . De bestämmelser som hänger samman med frågor om kapitalkrav för marknadsrisker träder i kraft först , vilket framgår av punkt 1. Övriga från andra lagar till kapitaltäckningslagen överförda bestämmelser om kapitalkrav för kreditrisker samt beräkning av kapitalbasen m.m. träder i kraft då motsvarande nu gällande kapitalkravsbestämmelser upphör att gälla i de lagar som gäller för skilda kreditinstitut och värdepappersbolag. Eftersom kapitalkravsreglerna för marknadsrisker träder i kraft , kan bestämmelserna i 5 kap. om stora exponeringar och i 6 kap. om finansiella företagsgrupper först tillämpas på sådana element som ingår i marknadsriskreglerna, t.ex. handelslager och utvidgad kapitalbas. I punkt 2 anges att kapitalkravet för kreditrisker skall beräknas i ett instituts hela verksamhet intill utgången av , dvs. fram till dess att kapitalkravsreglerna för marknadsrisker träder i kraft. Av punkt 3 framgår att kumulativa preferensaktier som bankaktiebolag, kre- ditmarknadsbolag eller värdepappersbolag emitterat före under en tvåårig övergångsperiod får ingå i företagets kapitalbas som primärt kapital. Aktierna kan därefter ingå i kapitalbasens supplementära del, om enligt 2 kap. 6 § fjärde stycket medger det. Enligt punkt 4 kan medge kreditinstitut, värdepappersbolag eller finansiella företagsgrupper anstånd med nedbringandet av exponeringarna till tillåtna nivåer till . Det gäller de exponeringar som det datum då den gemensamma beslut att införliva direktivet om stora exponeringar med publicerades i Europeiska gemenskapernas officiella tidning översteg gränsvärdena 10, 20, 25 resp. . Detta datum var . Ett sådant förfarande skall emellertid vara förenligt med principen om en sund förvaltning och en rättvis konkurrens. skall underrätta EFTA:s övervakningsmyndighet och EFTA-staternas ständiga kommitté om den tidsplan som bestämts för det allmänna förfarandet. Hänvisningen till 7 kap. 12 § 3 samt 15 och 16 §§ innebär att om ett institut inte trappar ned sina exponeringar enligt föreskrifter kan inspektionen ingripa med föreläggande, som enligt 15 § kan förenas med vite, för att få institutet att vidta rättelse. 13.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8 kap. 5 § I paragrafens andra stycke finns en regel om sekretess hos statlig myndighet i ärenden om innehav av aktier i bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag. Sekretess gäller för uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Bestämmelsen avser i första hand prövning enligt bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag av större ägares lämplighet. Bestämmelsens tillämp- ningsområde utvidgas nu till att omfatta även motsvarande prövning enligt värde- pappersrörelselagen av ägare i värdepappersbolag. 13.3 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 2 kap. 9 a-11 §§ Bestämmelserna har upphävts därför att regler med motsvarande innehåll förts in i den föreslagna nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (se närmare avsnitt 6.6). 2 kap. 16 § Bestämmelser om begränsningar av en banks exponeringar har tagits in i 5 kap. 1 och 3 §§ i den föreslagna lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Paragrafen kan därför upphävas. 1 kap. 11 § Paragrafens första stycke har kompletterats med en hänvisning till den nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Av fjärde stycket framgår att det endast är när koncernbidrag skall lämnas av banken som tillstånd krävs av . Koncenbidrag till banken eller mellan övriga företag i koncernen erfordrar således inte tillstånd. 2 kap. 9 § Paragrafens första stycke, som fått ny lydelse, hänvisar beträffande be- stämmelserna om kapitalbas, kapitalkrav och stora exponeringar till den föreslagna nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kre- ditinstitut och värdepappersbolag. gällande bestämmelser om kapitaltäckning för kreditrisker har förts över till den nya lagen. Andra stycket innehåller en bestämmelse som innebär att en banks kapitalbas, oberoende av bestämmelserna om kapitaltäckning, inte får understiga det belopp som krävdes när banken startade sin verksamhet. En språklig justering har gjorts av styckets inledning med hänsyn till att kapitaltäckningsreglerna överförts till en särskild lag. 4 kap. 9 § Ändringen i fjärde stycket är redaktionell och innebär att hänvisning i fråga om regler om kapitalbas och kapitaltäckning görs till den nya kapi- taltäckningslagen, eftersom de nuvarande reglerna i 2 kap. 9-11 §§ bank- rörelselagen förts över dit. 7 kap. 4 § Punkten 2 i första stycket har justerats med hänsyn till att bestämmelserna om kapitaltäckning förts över till den föreslagna, nya lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar. 13.4 Förslaget till lag om ändring i bankaktiebolagslagen (1987:618) 2 kap. 3 § Paragrafens tredje stycke har kompletterats med en ytterligare uttrycklig förutsättning för beviljande av oktroj. Tillägget innebär att det i lagtexten klart anges att det i regeringens prövning av en oktrojansökan ingår att göra en lämplighetsprövning av de tilltänkta ägarna med kvalificerade innehav i bolaget. Ändringen innebär i sak ingen nyhet eftersom det ansetts att denna prövning ligger i kravet på att den planerade rörelsen skall kunna antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet. Skälen för tillägget har redovisats i allmänmotiveringen (avsnitt 9). Bestämmelser om ägarprövning i samband med förvärv av aktier i ett redan verksamt bankaktiebolag finns i 7 kap. bankrörelselagen (1987:617). 3 kap. 4 och 7 §§ I båda paragraferna har hänvisningar till 3 § tagits bort. 3 §, som innehöll ett förbud mot utländskt ägande i bankaktiebolag, upphävdes (SFS 1990:822). Enligt vissa övergångsbestämmelser tillämpades dock delar av paragrafen även efter denna tidpunkt. Eftersom även övergångsbestämmelserna numera har upphävts (se SFS 1992:1253) bör hänvisningarna till 3 § tas bort. 4 kap. 23 § Första stycket har justerats med hänsyn till att bestämmelserna om kapi- taltäckning har överförts från bankrörelselagen till den nya kapitaltäck- ningslagen. 13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:508) om försäkringsmäklare I paragrafen har inskjutits ett nytt andra stycke där de verksamheter som kan bli föremål för registrering utvidgas till att omfatta även verksamhet som avses i 1 kap 3 b § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, dvs. sådan begränsad förmedling av andelar i värdepappersfonder som bedrivs som sidoverksamhet till försäkringsmäklarrörelsen och för vilken det för försäkringsmäklare inte skall krävas tillstånd enligt värdepappersrörelselagen. Genom registreringen underlättas tillsyn av försäkringsmäklarnas verksamhet. I första stycket 4 har gjorts ett tillägg som innebär att mäklaren skall ha en utbildning som är tillfredsställande i förhållande till den verksamhet som skall bedrivas. Härigenom markeras att en mäklare vars verksamhet omfattar förmedling av fondandelar skall ha en utbildning som gör honom lämplig för detta. Andra stycket har ändrats så att det angivna undantaget från försäkringskravet kommer att omfatta även verksamhet som består i förmedling av värdepappersfonds- andelar om denna sker uteslutande för en juridisk person som är försäkrings- mäklare. I paragrafen anges att en försäkringsmäklare skall utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och med iakttagande av god försäkringsmäklarsed. Genom ett tillägg anges nu att motsvarande krav skall gälla för förmedlingsverksamhet som avser andelar i värdepappersfonder. Detta innebär att mäklaren vid sådan verksamhet bör uppfylla - förutom de allmänna krav som får anses gälla för alla som erbjuder finansiella tjänster till allmänheten - även de sundhetskrav som skulle ha gällt om verksamheten hade bedrivits i form av tillståndspliktig värde- pappersrörelse. I paragrafen har också tillagts att mäklaren i förekommande fall skall utreda uppdragsgivarens behov av, förutom försäkring, också tjänster i samband med sparande och även i detta avseende föreslå lämpliga lösningar. Genom ändringarna kommer vidare den i 14 § föreskrivna skadeståndsskyldigheten för en mäklare som åsidosätter sina skyldigheter att gälla även vid förmedling av fond- andelar. Genom paragrafens hänvisning till 13 § kommer, som angetts i motiveringen till den paragrafen, mäklarens skadeståndsansvar att gälla även i verksamhet som avser förmedling av fondandelar. Som en konsekvens av detta har den angivna kretsen av skadeståndsberättigade utvidgats till att omfatta också fondbolag och utländska fondföretag (jfr den föreslagna nya bestämmelsen i 1 kap. 3 b § 1 i lagen om värdepappersrörelse). Tillägget har medfört en mindre språklig om- arbetning. I paragrafen föreskrivs att vid vite skall förelägga den som driver mäklarverksamhet utan att vara registrerad eller försäkringsmäklare som förmedlar försäkringar av ett slag han inte är registrerad för att upphöra med detta. Denna bestämmelse har kompletterats så att samma sanktion gäller för en försäkringsmäklare som utan att vara registrerad för det driver verksamhet som omfattar förmedling av fondandelar. Bestämmelsen gäller dock inte den som utan att vara försäkringmäklare bedriver sådan verksamhet. I det fallet skall i stället de grundläggande sanktionsreglerna i lagen om värdepappersrörelse tillämpas. Detta har markerats genom att bestämmelsen i första meningen har ändrats till att gälla verksamhet som avses i 3 § 1-3, dvs. endast förmedling av försäkringar. 13.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter 3 kap. 32 b § Paragrafen, som är ny, syftar till att de svenska skattemyndigheterna skall kunna få kontrolluppgifter beträffande inkomst- och utgiftsräntor, banktill- godohavanden samt utdelningar och innehav av värdepapper etc. även i de fall svenska skattskyldiga anlitat utländska företag med säte inom EES som bedriver gränsöverskridande verksamhet i utan att öppna filial här i landet. För utländska företag som med stöd av 1 kap. 5 § 2 bankrörelselagen, 1 kap. 3 c § 2 lagen om värdepappersrörelse eller 2 kap. 9 § 2 lagen om kreditmarknadsbolag driver bankverksamhet, värdepappersrörelse eller finansieringsverksamhet har därför införts en skyldighet att till lämna en skriftlig förbindelse att lämna kontrolluppgift enligt 22, 25 a eller 27 § till . Förbindelsen, som lämpligen lämnas tillsammans med den under- rättelse som de utländska företagen enligt resp. lag skall lämna till Finans- inspektionen, skall vidarebefordras till . Vid lämnandet av kontrolluppgift skall även de gemensamma bestämmelserna om kontrolluppgifter som anges i 55-60 §§ iakttas. Beträffande sanktionsmöjligheter torde varken bestämmelserna i lagen om vitesföreläggande eller de särskilda straffbestämmelserna vara tillämpliga i de fall ett utländskt företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet inte fullföljer sin uppgiftsskyldighet. Däremot kan de svenska skattemyndigheterna i ett sådant fall vända sig till vederbörande tillsynsmyndighet i företagets hemland och påtala bristen. I 10 § uppbördslagen (1953:272) har i femte stycket intagits en ny punkt j, enligt vilken preliminär A-skatt inte skall utgå för ränta eller utdelning för vilken kontrolluppgift lämnats enligt förevarande paragraf. 3 kap. 33 § Paragrafen har justerats för att beakta att det i samband med ikraftträdande har öppnats möjlighet för vissa utländska bank- och kredit- institut med auktorisation i ett land inom EES att med stöd av hemlands- auktorisationen, dvs. utan att det krävs något särskilt tillstånd i , driva värdepappersrörelse här. Detsamma kommer enligt de ändringar i värde- pappersrörelselagen som föreslås att gälla även för värdepappersföretag hemmahörande inom EES. Ändringen innebär att skyldigheten att lämna i paragrafen föreskrivna kontrolluppgifter kommer att omfatta även de nu nämnda bank- och kreditinstituten samt värdepappersföretag från andra EES-länder. Bank- och finansieringsverksamhet som avses i 32 b § är tillåten , medan värdepappersrörelse som avses i samma paragraf avses kunna bedrivas fr.o.m. . Ikraftträdandebestämmelserna har utformats i överensstämmelse härmed. Vidare har intagits en bestämmelse om att, för det fall bank- eller finansieringsverksamhet med stöd av nämnda bestämmelser inletts före ikraftträdandet av denna lag, skall förbindelse enligt 32 b § lämnas till före . 13.7 Förslaget till lag om ändring i insiderlagen (1990:1342) I punkten 1 har hänvisningen till de som driver värdepappersrörelse med stöd av de angivna bestämmelserna i värdepappersrörelselagen ersatts med någon som yrkesmässigt bedriver sådan verksamhet som anges i 1 kap. 3 § 1-5 värdepappersrörelselagen. Begreppet omfattar såväl svenska som utländska aktörer oavsett om verksamheten bedrivs i eller inte. 7 och 18 §§ I paragraferna har gjorts följdändringar till ändringarna i lagen om värde- pappersrörelse. Hänvisningarna omfattar nu och alla utländska företag som driver värdepappersrörelse i . 13.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse 3 kap. 7 § Paragrafen är upphävd. Bestämmelserna som reglerar begränsningar av ett värdepappersbolags begräns- ningar av stora exponeringar har flyttats till 5 kap. 1 och 3 §§ i den föreslagna lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Den upphävda bestämmelsen gäller även utländska värdepappersföretag. Dessa omfattas inte av de nya bestämmelserna i den föreslagna lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar. Utländska värdepappersföretag som inte är auktoriserade inom EES-området har rätt att etablera filialer i om tillstånd ges av svenska myndigheter. Filialverksamheten, som ju är en del av det utomlands bedrivna företaget, styrs normalt sett av rörelsereglerna i hemlandet som kan avvika från de svenska. De utländska bestämmelserna om t.ex. stora exponeringar kan emellertid beaktas vid prövningen av om auktorisation av den utländska filialen skall ges eller ej. Det är således inte längre nödvändigt att reglera utländska värdepappersföretags stora exponeringar i den svenska lagstiftningen. 5 kap. 2-4 §§ Bestämmelserna i 5 kap. 1-4 §§ om kapitaltäckning för kreditrisker samt om beräkning av kapitalbas m.m. har med motsvarande innehåll införts i den föreslagna lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. De nämnda reglerna i 5 kap. har därför kunnat tas bort. Nya och ändrade paragrafer 1 kap. 1 § I paragrafen har inskjutits ett nytt andra stycke. Detta ersätter både den bestämmelse som tidigare fanns i 2 kap. 7 § tredje stycket och som avsåg utländska företag som med tillstånd inrättat filial här och motsvarande regel i 3 a § andra stycket för bankers och andra kreditinstituts etablering. Ändringen motiveras - förutom av redaktionella skäl - av att det nu enligt de förutsättningar som anges i 3 c och d §§ blir möjligt för utländska värdepappersföretag att etablera filialer i utan att det fordras till- stånd från . Vidare har i andra stycket tillagts en regel som anger att lagens bestämmelser i tillämpliga delar gäller också utländska företags verksamhet i . Motsvarande bestämmelser finns i bankrörelse- och kreditmarknadsbolagslagen. Såvitt framkommit har denna lösning inte medfört några allvarligare tillämpningsproblem. Skälet till ändringen här är i första hand att begreppet "utländskt värdepappersföretag" enligt definitionen i 2 § 4 samt hänvisningarna till detta begrepp i enskilda paragrafer tas bort. De tidigare direkta angivel- serna av att vissa bestämmelser gällde även för utländska värdepappersföretag ersätts således av den nya generella regeln. Ändringen kommenteras vidare i an- slutning till 2 §. Genom den nya regeln markeras även att lagens bestämmelser i de fall det kan bli aktuellt också gäller för utländska företags gräns- överskridande verksamhet i , dvs. verksamhet som bedrivs här utan filial- etablering. Vilka regler som kan göras gällande mot utländska företag har också behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.8). I det tidigare andra stycket, som kommer att utgöra ett nytt tredje stycke, anges att lagen inte gäller verksamhet som drivs av . Detta undantag utvidgas nu till att omfatta även och Kammarkollegiets verksamhet. Skälen för detta har kommenterats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.2). Från lagens tillämpningsområde undantas vidare verksamhet som bedrivs av försäkringsbolag med koncession enligt försäkringsrörelselagen, dvs. Frågan om vilken verksamhet ett försäkringsbolag får bedriva på värdepappersmarknadsområdet och formerna för detta kommer således i fort- sättningen att helt regleras av försäkringsrörelselagens bestämmelser. Även denna ändring har behandlats i allmänmotiveringen (avsnitt 5.2). 1 kap. 2 § Paragrafen har ändrats samt utökats med tre nya definitioner i punkterna 5-7. Definitionen av värdepappersbolag i punkten 2 har förtydligats så att det uttryckligen framgår att endast bolag som har tillstånd enligt värdepappers- rörelselagen är att anse som värdepappersbolag. I punkten 3 har villkoret att ett utländskt bankföretag skall ha fått tillstånd till filialverksamhet tagits bort, eftersom sådant tillstånd inte längre krävs för EES-företag. Legaldefinitionen av begreppet "utländskt värdepappersföretag", som finns i punkten 4, har utmönstrats ur lagen. För detta finns flera skäl. Med utländskt värdepappersföretag avsågs andra utländska företag än bankinstitut som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse från filial i . Eftersom alla utländska filialetableringar på värdepappersområdet tidigare fordrade tillstånd omfattade begreppet vid värdepappersrörelselagens ikraftträdande alla utländska företag som drev filialverksamhet här i landet. När nu bank- och värdepappersföretag från andra EES-länder kan etablera sig och driva värdepappersrörelse i utan krav på särskilt svenskt tillstånd skulle den kanske viktigaste gruppen av utländska företag falla utanför definitionen. Det framstår vidare som olämpligt att använda ett begrepp som medför att varken värdepappersföretag från länder utanför EES eller EES-företag som är aktiva här genom gränsöverskridande verksamhet, dvs. utan filialetable- ring, skulle kunna betecknas som utländska värdepappersföretag. Som en följd av att "utländska värdepappersföretag" inte längre definieras i lagen, har även hänvisningarna till detta begrepp i lagen tagits bort. Detta gäller 1 kap. 8 §, rubriken före 2 kap. 7 §, 3 kap. 1-5 §§ och 5 kap. 5 §. I 1 § andra stycket har i stället intagits en generell regel om att lagens be- stämmelser i tillämpliga delar gäller även för utländska företags verksamhet i . Innebörden av detta har kommenterats närmare i anslutning till 1 §.