prop · GI03151 · 1995-01-01 00:00:00 — Artikel 1.6 föreskriver att skyddet skall upphöra för sådana verk för vilka skyddstiden inte räknas från upphovsmannens död och vilka inte lagligen har gjorts tillgängliga för allmänheten efter det att de skapades. I svensk rätt finns inte någon motsvarande bestämmelse. Principiellt sett är skyddstiden för ett anonymt eller pseudonymt verk i inte begränsad så länge verket inte har offentliggjorts. Konsekvensen av detta kan i vissa fall bli ett evigt skydd. Detta strider mot direktivets krav, och upphovsrättslagen måste följaktligen ändras. Regeringen föreslår därför att för verk som inte har offentliggjorts och vars upphovsman inte är känd skall upphovsrätten gälla till utgången av då verket skapades. 6.2 Särskild skyddstid för filmverk -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Skyddstiden för filmverk skall vara | | från dödsåret för den sist avlidne av huvudregissören, | | manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av verkets | | speciella musik. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 19). Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat det utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: I det föregående avsnittet har regeringen föreslagit en förlängning av skyddstiden för litterära och konstnärliga verk i allmänhet. Direktivet innehåller vissa särskilda regler som direkt eller indirekt rör skyddstiden för kinematografiska eller audiovisuella verk, dvs. Artikel 2.1 föreskriver att ett filmverks huvudregissör skall anses som dess upphovsman eller en av dess upphovsmän men att medlemsstaterna får föreskriva att också andra skall anses som medupphovsmän. I svensk rätt är huvudregissören till ett filmverk praktiskt taget undantagslöst en av dess upphovsmän. Någon ändring av upphovsrättslagen torde alltså inte vara påkallad. Artikel 2.2 innehåller en huvudbestämmelse om skyddstiden för filmverk. Bestämmelsen är en harmonisering av två olika rättstraditioner på området. Enligt nordisk och kontinental rättstradition tillkommer upphovsrätten till ett filmverk samtliga de upphovsmän som medverkar vid skapandet av filmverket och skyddstiden räknas från den längst levande upphovsmannens död. Enligt anglosaxisk rätt tillkommer upphovsrätten till ett filmverk däremot principiellt producenten och skyddstiden räknas inte från en upphovsmans dödsår utan från när verket gjordes offentligt. Genom artikeln harmoniseras de här två systemen. Det sker på ett sådant sätt att skyddstiden för ett filmverk skall räknas från en upphovsmans död men att antalet upphovsmän som skall beaktas begränsas. Sålunda skall skyddstiden vara räknat från det att den siste inom en kategori av fyra personer har avlidit. Kategorin består av huvudregissören, manusför- fattaren, dialogförfattaren och kompositören av musik som har skapats särskilt för användning i verket. I svensk rätt finns det inte några särskilda lagbestämmelser om skyddstiden för filmverk. I linje med det sagda om nordisk rättstradition på området kan åtskilliga personer anses ha lämnat sådana bidrag till ett filmverk att de är upphovsmän till verket. Enligt 6 § upphovsrättslagen gäller att om ett verk har två eller flera upphovsmän vilkas bidrag inte utgör självständiga verk så tillkommer upphovsrätten dem gemensamt. För sådana verk räknas skyddstiden enligt 43 § från den sist avlidne upphovsmannens dödsår. Denne behöver emellertid inte tillhöra någon av de fyra personkategorier som nämns i direktivet utan kan t.ex. vara en dräktdesigner. Det anförda betyder att skyddstiden för ett filmverk med tillämpning av de nuvarande reglerna i upphovsrättslagen kan bli en annan än den som direktivet föreskriver. Lagen måste alltså på denna punkt anpassas till direktivet. Regeringen föreslår därför att skyddstiden för filmverk skall vara från dödsåret för den sist avlidne av huvudregissören, manusförfattaren, dialogförfattaren och kompositören av verkets speciella musik. 6.3 Skyddstiden för närstående rättigheter -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden| | för utövande konstnärers prestationer skall vara tidpunkten för | | framförandet. Om en upptagning av framförandet har getts ut | | eller offentliggjorts, skall utgångspunkten i stället vara | | tidpunkten för den första av dessa åtgärder. Motsvarande | | utgångspunkt skall gälla för beräkningen av skyddstiden för | | framställare av ljud- eller bildupptagningar. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 20, 21 och 22). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i allt väsentligt tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning. Skälen för förslaget: I de två föregående avsnitten har behandlats direktivets regler om skyddstiden för upphovsrättsligt skyddade verk. Direktivet innehåller även bestämmelser om skyddstiden för närstående rättighetshavares prestationer. Det finns regler om utövande konstnärers prestationer. Det finns också regler om rättigheter som tillkommer framställare av ljud- och bildupptagningar och om rättigheter som tillkommer radio- och televisionsföretag. Artikel 3.1 föreskriver att en utövande konstnärs rätt skall löpa ut efter framförandet. Om en upptagning av framförandet lovligen har getts ut eller offentliggjorts från framförandet, skall enligt artikeln utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden dock vara den tidpunkt då upptagningen gavs ut eller offentliggjordes, beroende på vilket som sker först. I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för utövande konstnärers rättigheter i 45 § andra stycket upphovsrättslagen. Enligt bestämmelsen får ett framförande som har tagits upp på en anordning genom vilken det kan återges inte utan den utövande konstnärens samtycke föras över till en annan sådan anordning eller göras tillgängligt för allmänheten förrän har förflutit då upptagningen gjordes (i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Utgångspunkten enligt upphovsrättslagen för beräkningen av skyddets giltighetstid för utövande konstnärer är således en annan än vad som föreskrivs i direktivet. Upphovsrättslagen måste alltså ändras så att lagen stämmer överens med direktivet. Regeringen föreslår därför att utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden för utövande konstnärers prestationer skall vara tidpunkten för framförandet eller, om en upptagning av framförandet har getts ut eller offentliggjorts, tidpunkten för den första av dessa båda åtgärder. Artikel 3.2 föreskriver att fonogramframställares rättigheter skall löpa ut efter upptagningen. Om fonogrammet ges ut lagligen eller lagligen offentliggörs , skall enligt bestämmelsen rättigheterna dock löpa ut efter dagen för första utgivning eller offentliggörande, beroende på vilket som sker först. I artikel 3.3 finns motsvarande bestämmelser om de rättigheter som tillkommer producenter av den första upptagningen av en film. I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för framställare av ljud- eller bildupptagningar i 46 § första stycket upphovsrättslagen. Enligt bestämmelsen får en grammofonskiva, en film eller en annan anord- ning på vilken ljud eller rörliga bilder har tagits upp inte utan framställarens samtycke eftergöras eller göras tillgänglig för allmän- heten förrän har förflutit från det år då upptagningen gjordes (i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Utgångspunkten enligt upphovsrättslagen för beräkningen av skyddets giltighetstid är således en annan än vad som föreskrivs i direktivet. Upphovsrättslagen måste alltså ändras så att lagen stämmer överens med direktivet.Regeringen föreslår därför att utgångspunkten för beräkningen av skyddstiden för framställare av ljud- eller bildupptagningar skall vara tidpunkten för upptagningen eller, om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts, tidpunkten för den första av dessa båda åtgärder. Artikel 3.4 föreskriver att televisions- och radioföretags rättigheter skall löpa ut efter det att utsändningen först överförs via tråd eller trådlöst, inbegripet via kabel eller satellit. I svensk rätt finns bestämmelser om skyddstiden för de rättigheter som tillkommer radio- och televisionsföretag i 48 § andra stycket upphovs- rättslagen. Enligt bestämmelsen får en ljudradio- eller televisions- utsändning som har tagits upp på en anordning genom vilken den kan återges inte utan företagets samtycke föras över från en sådan anordning till en annan förrän har förflutit då utsändningen ägde rum; anordningen får inte heller utan företagets samtycke spridas till allmänheten förrän har förflutit (i paragrafens lydelse enligt förslaget i prop. 1994/95:58). Begreppet "ljudradio- eller tele- visionsutsändning" omfattar kabelsändning och sändning över satellit.Upphovsrättslagen stämmer således överens med direktivet, och någon lagändring bör enligt regeringens bedömning inte göras. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den som ger ut eller | | offentliggör ett verk för vilket skyddstiden har gått ut och som| | inte har getts ut skall ha en rätt som svarar mot de | | ekonomiska rättigheter som innefattas i upphovsrätten. Rätten | | skall gälla . Skyddet begränsas så att det skall tillämpas på| | utgivningar och offentliggöranden av sådana fysiska och | | juridiska personer som har anknytning till . Regeringen | | får föreskriva att bestämmelserna skall tillämpas med avseende på| | andra länder. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 23). Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allt väsentligt tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat dem utan någon invändning. Skälen för regeringens förslag: Artikel 4 föreskriver att en person som efter det upphovsrättsliga skyddets utgång lagligen ger ut eller offentliggör ett verk som inte har getts ut skall ha rätt till ett skydd motsvarande upphovsmannens ekonomiska rättigheter. Skyddstiden för sådana rättigheter skall enligt artikeln vara från den dag då verket först lagligen gavs ut eller offentliggjordes. Regeln ger en ny sorts skydd. Den syftar till att uppmuntra och ge ett ekonomiskt utbyte vid utgivningar av nyupptäckta verk vars upphovsrättsliga skyddstid har löpt ut. Ett exempel på detta är när en okänd symfoni av plötsligt hittades i i . I svensk rätt är ett verk fritt när skyddstiden har gått ut (om man bortser från de åtgärder som kan vidtas enligt 51 § upphovsrättslagen när ett verk används på ett sätt som kränker den andliga odlingens intressen). Detta gäller även om verket aldrig har getts ut. Upp- hovsrättslagen stämmer således i detta avseende inte överens med direktivet. En motsvarande bestämmelse måste alltså införas. Regeringen föreslår därför att den som ger ut eller offentliggör ett verk för vilket skyddstiden har gått ut och som inte har getts ut skall ha ett skydd som motsvarar upphovsrättens ekonomiska del och att skyddet skall gälla under . Direktivet innehåller inte några regler om på vilka utgivningar och offentliggöranden som artikel 4 skall tillämpas. Skyddet omfattas inte heller av eller någon annan internationell överenskommelse på området. Enligt regeringens mening framstår det som naturligt att det nya skyddet tillämpas på utgivningar och offentliggöranden av fysiska och juridiska personer som har anknytning till . Med stöd av 62 § får regeringen meddela föreskrifter om tillämpningen med avseende också på andra länder (se avsnitt 7). 6.5 Några andra frågor -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Inga andra lagändringar bör göras. Promemorians bedömning: Stämmer överens med regeringens (se promemorian s. 23 och 24). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har delat promemorians bedömning eller lämnat den utan någon invändning. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 5 ger medlemsländerna möjlighet att föreskriva ett särskilt skydd för kritiska och vetenskapliga publikationer för vilka skyddstiden har gått ut eller som av någon annan anledning är fria från upphovsrättslig synpunkt. Enligt artikeln är den längsta tiden för ett sådant skydd från första lagliga utgivningen. I svensk rätt skyddas kritiska och vetenskapliga verk på samma sätt som andra verk, ofta som litterära verk. Följaktligen gäller vanliga skyddstider också för sådana verk och de är fria, om skyddstiden har gått ut. Enligt regeringens bedömning finns det inte någon anledning att ha en särreglering för kritiska eller vetenskapliga publikationer. Artikel 7.1 föreskriver att om ett verks ursprungsland enligt är ett tredje land och om upphovsmannen till verket inte är medborgare i en medlemsstat, så skall den skyddstid som föreskrivs av medlemsstaterna löpa ut den dag då det skydd som gäller i verkets ursprungsland löper ut och den får inte överstiga den tid som fastställs i artikel 1. Motsvarande bestämmelser för närstående rättigheter finns i artikel 7.2. För svensk del ger de här artiklarna inte anledning till några lagändringar. är anslutet till konventionerna och ger enligt bestämmelserna i den internationella upphovsrätts-förordningen (1994:193) skydd åt upphovsmän och närstående rättighetshavare från andra länder. Skyddet enligt svensk rätt gäller dock inte när skyddstiden i verkets hemland respektive det land där framförandet skedde har gått ut (3 §). 7 Ändring av delegationsbestämmelsen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela föreskrifter om| | upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra länder inte| | endast under förutsättning av ömsesidighet utan också i de fall | | det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en | | mellanfolklig organisation som godkänt. Skälen för regeringens förslag: Som har nämnts i avsnitt 4 tillämpas upphovsrättslagen på svenska verk och på svenska framföranden, upptagningar och andra prestationer. Enligt 60 § skall lagens föreskrifter om upphovsrätt sålunda tillämpas bl.a. på verk av svenska medborgare eller personer som har sin vanliga vistelseort i och på verk som först har getts ut i . Regler om tillämpningen av lagens bestämmelser om närstående rättigheter finns i 61 §. Huvudregeln är att bestämmelserna tillämpas på sådana framföranden, ljudupptagningar och utsändningar som äger rum i och på utsändningar där sändarföretaget har sitt säte i . I 61 § finns även regler om lagens tillämpning som är grundade på svenskt medborgarskap eller liknande. Exempelvis skall enligt paragrafens andra stycke bestämmelserna i 49 § (katalogskyddet) som utgångspunkt tillämpas på den som är svensk medborgare eller svensk juridisk person. Men upphovsrätten är ett rättsområde med en mycket stark internationell anknytning, och är anslutet till flera internationella konventioner, bl.a. till för skydd av litterära och konstnärliga verk och till Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram och radioföretag (Romkonventionen). Konventionerna bygger på nationell behandling. Med detta menas att en stat som har anslutit sig till en konvention måste behandla medborgare i en annan medlemstat på samma sätt som sina egna medborgare. Genom anslutning till konventionerna skyddas utländska verk och prestationer i betydande grad här i landet. Föreskrifter om upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra länder finns i internationella upphovsrättsförordningen (1994:193). Exempelvis skall enligt 2 § bestämmelserna om upphovsrätt i upphovsrättslagen tillämpas på verk av den som är medborgare eller har sin vanliga vistelseort i ett annat land än , om det landet är anslutet till Bernkonventionen.Regeringen har meddelat föreskrifterna i förordningen med stöd av en delegationsbestämmelse i upphovs-rättslagen. Enligt 62 § får regeringen meddela föreskrifter om lagens tillämpning med avseende på andra länder. Regeringen får dock - enligt bemyndigandets nuvarande lydelse - meddela sådana föreskrifter endast under förutsättning av ömsesidighet. Till följd av medlemskapet i EU och måste ge skydd till andra länder även om det inte föreligger någon ömsesidighet. Enligt artikel 6 i i dess lydelse enligt skall nämligen all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden inom fördragets tillämpningsområde och samma princip finns även i (artikel 4). Principen om icke-diskriminering gäller för upphovsrätt och närstående rättigheter och ett EES-lands lagstiftning får inte utesluta andra samarbetsländers medborgare från sådana rättigheter som lagen ger åt den egna statens medborgare (jfr dom i "", domen är redovisad i promemoria De upphovsrättsliga skyddstiderna, Ds 1994:127 s. 27 f.). Av följer alltså att de rättigheter som upphovsrättslagen ger till svenska medborgare måste ges till alla personer som är medborgare i något EES-land även om det inte föreligger ömsesidighet. Också avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) kräver i vissa fall att rättigheter på upphovsrättslagens område ges till andra länder oberoende av ömsesidighet (prop. 1994/95:35 anslutning till m.m. Del A s. 64 f.). i det multilaterala internationella regelverket om immaterialrätt har man infört en bestämmelse om mest-gynnad-nationsbehandling. Denna innebär att alla de immaterialrättsliga förmåner som en medlem i beviljar någon annan medlems medborgare måste - med vissa undantag - och ovillkorligt ges till alla andra medlemsländers medborgare. är föreskrifterna om upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra länder samlade i internationella upphovsrätts-förordningen. Den nuvarande delegationsbestämmelsen i 62 § förutsätter dock ömsesidighet och ger därmed regeringen inte rätt att meddela alla de föreskrifter om lagens tillämpning som är nödvändiga till följd av och TRIPs- avtalet. Om 62 § inte ändras, måste de föreskrifter som inte grundas på ömsesidighet ges direkt i lagen medan de andra föreskrifterna skulle finnas kvar i förordningen. För den enskilde blir regelverket klarast och enklast, om samtliga konventionsbundna föreskrifter om upphovsrättslagens tillämpnings-område med avseende på andra länder finns i internationella upphovsrättsförordningen. Även av andra skäl är en sådan ordning mest ändamålsenlig. En uppräkning i lagen av de länder gentemot vilka bestämmelserna skall tillämpas kunde göra det nödvändigt med en lagändring - och alltså en riksdagsbehandling - varje gång något land ansluter sig till . har också godtagit att denna typ av föreskrifter delegeras till regeringen (jfr Lagrådet i prop. 1985/86:119 s. 51). Ett exempel på detta finns på ett näraliggande område. Enligt 15 § lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter får regeringen, under förutsättning av ömsesidighet eller om det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som godkänt, föreskriva om lagens tillämplighet i förhållande till andra stater. Det är lämpligt att 62 § upphovsrättslagen utformas på samma sätt som delegationsbestämmelsen i kretsmönsterlagen. Med ett sådant bemyndigande från kommer regeringen att ha kompetens att meddela de föreskrifter om lagens tillämpning som är nödvändiga på grund av och . De konventionsbundna föreskrifterna om lagens tillämpning kommer då också i fortsättningen att finnas samlade i internationella uppphovsrättsförordningen. är förutsättningarna för regeringens utnyttjande av bemyndigande tillräckligt begränsade. Regeringen föreslår därför att 62 § upphovsrättslagen ändras så att regeringen får meddela föreskrifter om lagens tillämpning med avseende på andra länder också i de fall det följer av ett sådant avtal med en främmande stat eller en mellanfolklig organisation som godkänt. 8 Kostnader och resursbehov Lagförslagen medför i sig inte några ekonomiska konsekvenser för det allmänna. Däremot kommer naturligtvis den som väljer att utnyttja ett verk som åter blir upphovsrättsligt skyddat att kunna drabbas av en kostnad som annars inte skulle ha akualiserats. 9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Artikel 10 i direktivet innehåller bestämmelser om tillämpningen i tiden av direktivets bestämmelser. I artikel 10.2 finns en regel av innebörd att skyddstiderna i direktivet skall tillämpas på alla verk och prestationer som är skyddade i åtminstone en medlemsstat enligt den nationella lag- stiftningen där. Bestämmelsen innebär att skyddstiden i vissa fall kommer att återupplivas. De flesta av EU:s medlemsstater har , i likhet med , en skyddstid . Men några länder har . I är skyddstiden , i och i för vissa verk. Med hänsyn till dom i det tidigare nämnda "" måste man utgå från att kommer att ge en sjuttioårig skyddstid till alla verk av medborgare från EES-länderna. I kommer det sålunda att finnas en sjuttioårig skyddstid för verk som skapats av medborgare från något EES-land. Eftersom skyddstiderna skall tillämpas på verk som är skyddade i åtminstone en medlemsstat, måste EES-länderna vid uppfyllandet av direktivet ge en sjuttioårig skyddstid för alla verk av personer som är medborgare i något EES-land. EES-länderna är alltså skyldiga att återuppliva skyddet för verk där en sjuttioårig skyddstid inte har gått ut. Samma bedömning gjordes i promemoria De upphovsrättsliga skyddstiderna (Ds 1994:127), och denna bedömning har godtagits av det helt övervägande antalet remissinstanser. Även kommissionen har gett uttryck för samma uppfattning (jfr kommissionens skrivelse till rådet [4346/95]). En annan uppfattning skulle för övrigt innebära att skyddet i , för , typiskt sett skulle bli sämre för svenska upphovsmän än för tyska, franska och spanska upphovsmän (jfr promemorians s. 27). En sådan ordning framstår inte som lämplig. Den nya skyddstiden som regeringen föreslår i lagrådsremissen skall därför tillämpas även på verk som har skapats innan de nya reglerna träder i kraft, oavsett om skyddstiden hade löpt ut enligt de gällande bestämmelserna. Detta innebär dock inte att en sjuttioårig skyddstid kommer att ges till verk som inte har någon EES-anknytning. I dessa fall skall den i angivna principen om jämförelse av skyddstiden tillämpas (se artikel 7.1 i direktivet; jfr också 3 § internationella upphovsrättsförordningen, 1994:193). För att det inte skall kunna råda någon tvekan om att den nya skyddstiden kan gälla retroaktivt för samtliga svenska verk bör den förlängda skyddstiden träda i kraft så att den redan löper . De föreslagna lagändringarna bör därför träda i kraft . Lagförslaget innebär sålunda att skyddet kommer att återupplivas för vissa verk som enligt de nuvarande bestämmelserna redan hunnit bli fria eller som kommer att bli fria före den nya lagens ikraftträdande. Det kan dock inträffa att någon hade börjat förfoga över verket, genom att framställa exemplar av verket eller genom att göra det tillgängligt för allmänheten. Det är därför nödvändigt med övergångsregler som skyddar tredje man. I inledningen till direktivet konstateras också att hänsyn till förvärvade rättigheter och berättigade förväntningar är en del av gemenskapens rättsordning (punkten 27). Enligt artikel 10.3 skall direktivet inte påverka sådana utnyttjanden som har skett före och medlemsstaterna skall anta de nödvändiga bestämmelserna för att särskilt skydda rättigheter som har förvärvats av tredje man. En redan vidtagen åtgärd - t.ex. framställning av exemplar av ett verk - skall naturligtvis inte kunna angripas med stöd av den återupplivade upphovsrätten. Inte heller bör de nya reglerna gripa in i rådande avtalsförhållanden. Om någon genom ett avtal har getts rätt att förfoga över verket, skall han alltså inte förlora den rätt som han fått. De nya bestämmelserna bör således inte tillämpas när det gäller åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Övergångsbestämmelser av detta slag föreslogs också i den nämnda promemorian från .