prop · GI0370 · 1995-01-01 00:00:00 — Den legala regleringen av de två kategorierna bör i allt väsentligt överensstämma med bestämmelserna i aktiebolagslagen. När man tar ställning till vilka närmare kriterier som skall gälla vid gränsdragningen mellan de två kategorierna bör man undersöka hur frågan har reglerats i andra länder inom EES-området. Intresset av att ge den svenska bolagsrätten en struktur likartad den som finns i andra EES-stater talar för att gränsen mellan de båda kategorierna dras på i huvudsak samma sätt som i andra länder inom EES-området. Här kan noteras att det är utmärkande för ett GmbH och motsvarande bolagsformer att bolaget i motsats till aktiebolaget inte har möjlighet att vända sig till allmänheten för att skaffa kapital. Vidare kan konstateras att i och har ett private company inte rätt att inbjuda allmänheten att teckna eller förvärva aktier i bolaget. Enligt aktiebolagslagen i dess från gällande lydelse gäller detsamma i . Detta kommer till uttryck genom förbud för aktiebolag som tillhör den ena bolagskategorin att söka sprida bolagets aktier eller av bolaget utgivna skuldebrev eller optionsbevis till allmänheten. Motsvarande förbud gäller för aktieägare i bolaget. har hävdat att gränsdragningen mellan publika och privata bankaktiebolag bör göras på ett något annorlunda sätt för att den privata bolagskategorin skall kunna bli praktiskt användbar på finansmarknaden. Bolaget har föreslagit att det bör vara möjligt även för ett privat bankaktiebolag att bl.a. emittera obligationer och certifikat till allmänheten. Enligt regeringens mening kan det finnas särskilda skäl att välja något annorlunda kriterier för de privata bolag som skall vara verksamma på bank- och försäkringsområdet. Frågan bör dock få en allsidig belysning innnan beslut om detta fattas. Vi är därför inte nu beredda att på denna punkt föreslå en annan ordning än den som genomförts i aktiebolagslagen. Enligt nu gällande regler måste ett bankaktiebolags firma innehålla ordet bank och ett försäkringsaktiebolags firma innehålla ordet försäkringsaktiebolag. Om aktiebolagen indelas i två kategorier är det rimligt att kategoriindelningen kommer till uttryck i bolagens beteckningar och firma. I kapitaldirektivet uppställs också ett krav av sådant slag. Enligt artikel 1 skall sålunda namnet på sådana bolag som omfattas av direktivet innehålla eller åtföljas av en beteckning som skiljer sig från den som föreskrivs för andra bolagsformer. I publicitetsdirektivet, artikel 4, föreskrivs dessutom att brev och orderblanketter skall ange bl.a. bolagets form. Bestämmelsen gör det naturligt att det i själva firman ingår en uppgift om vilken bolagskategori bolaget tillhör. Skillnaden mellan aktiebolag av den ena eller den andra kategorin kan markeras genom att bolag i båda kategorierna åsätts en särskild benämning i vilket ordet bank resp. försäkringsaktiebolag ingår. Dessa benämningar kan kompletteras av ett för kategorin specifikt ord, t.ex. "publikt" eller "privat". Ett alternativ är att åsätta bolag av endast den ena kategorin en sådan särskild benämning, medan bolag av den andra kategorin kallas "bank" resp. "försäkringsaktiebolag". Åtskilliga remissinstanser har förordat det senare alternativet. Skälen för en sådan ordning torde ligga främst i de olägenheter och kostnader som en firmaändring innebär. Det skulle alltså i och för sig vara önskvärt om skyldigheten att byta firma kunde begränsas till enbart bolag i den ena kategorin. Det är emellertid svårt att motivera varför den ena kategorin av bolag - de publika alternativt privata - skall ändra firman medan den andra slipper. I detta sammanhang skall även beaktas att nuvarande firmarättsliga regler inte uppställer något krav på att bankaktiebolag i sin firma skall innehålla ordet aktiebolag. Detta innebär således att det av en banks firma inte framgår om verksamheten drivs i en företagsform utan personligt ansvar för ägarna. För att klargöra när en bank drivs i en sådan företagsform - vilket torde fordras enligt kapitaldirektivet, artikel 1 - bör båda kategorierna åsättas en särskild benämning. Regeringen anser därför att övervägande skäl talar för att båda kategorierna av bolag bör ges särskilda beteckningar och att dessa beteckningar skall återfinnas i bolagens firma. Förkortningarna bör vara "priv" resp. "pub" (se även prop. 1993/94:196 s. 77 f). Slutsatsen av det anförda är att ett privat bankaktiebolags resp. för- säkringsaktiebolags firma bör innehålla ordet bank resp. försäkringsaktiebolag samt dessutom ordet privat eller avslutas med förkortningen (priv). Ett publikt bankaktiebolags resp. försäkringsaktiebolags firma bör innehålla ordet bank resp. försäkringsaktiebolag samt även ordet publikt eller avslutas med förkortningen (pub). I EG:s kapitaldirektiv - som endast gäller för public companies, aktiebolag och motsvarande bolagstyper - föreskrivs att medlemsstaternas lagstiftning skall föreskriva att ett kapital om minst 25 000 ecu måste tecknas för att ett bolag skall få bildas eller få tillstånd att börja sin verksamhet (artikel 6.1). Rådet skall överväga och vid behov ändra beloppets storlek (artikel 6.3). Aktiekapitalet får normalt inte sättas ned under det angivna minimikapitalet (artikel 34). Ett allmänt aktiebolag skall ha ett aktiekapital om i privat aktiebolag och i publikt aktiebolag (se avsnitt 5.4 och 5.5 i prop. 1993/94:196). Enligt den i denna lagrådsremiss föreslagna lydelsen av 1 kap. 4 § bankaktie- bolagslagen (tidigare 1 kap. 2 §) skall ett bankaktiebolag när rörelsen påbörjas ha ett bundet eget kapital som för beslut om oktroj motsvarar minst fem miljoner ecu. Kapitalbasen i en bank får inte understiga den lägsta nivå för startkapital som krävs för auktorisation (se 2 kap. 9 § andra stycket bankrörelselagen). När ett försäkringsbolag bildas skall kapitalbasen minst uppgå till garantibeloppet. Kapitalbasen får aldrig vara mindre än garantibeloppet (se här 1 kap. 8 a § försäkringsrörelselagen). För livförsäkringsrörelse skall garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar 800 000 ecu och för skadeförsäkringsrörelse, beroende på försäkringsklass, ett belopp motsvarande minst 200 000 ecu (se 7 kap. 26 och 27 §§ försäkringsrörelse- lagen). Mot denna bakgrund saknas anledning att fastställa ett minsta aktiekapital beroende av om det är ett privat eller ett publikt aktiebolag på bank- och försäkringsområdet. De krav som ställs för de bolag som är verksamma på finansmarknaden överstiger väl de krav som ställs i kapitaldirektivet. I detta sammanhang skall också behandlas det krav som uppställs i artikel 4 i kapitaldirektivet. Om ett bolag enligt den nationella lagstiftningen i en medlemsstat inte får börja sin verksamhet utan tillstånd skall - enligt direktivet - lagstiftningen innehålla bestämmelser om ansvar för förbindelser som har ingåtts av bolaget eller för dettas räkning innan ansökningen om tillstånd beviljades eller avslogs. För att bedriva bank- resp. försäkringsrörelse krävs regeringens tillstånd (se 2 kap. 3 § bankaktiebo- lagslagen och försäkringsrörelselagen). Senast efter regeringens beslut om oktroj resp. koncession skall bolagen anmälas för registrering (se 2 kap. 12 § bankaktiebolagslagen och 2 kap. 13 § försäkringsrörelselagen). Detta innebär således att tillstånd att driva bank- resp. försäkringsverksamhet skall sökas av bolagets stiftare och att ett aktiebolag som skall driva sådan verksamhet inte får rättskapacitet förrän efter tillstånd för verksamhet givits. Om en förpliktelse uppkommer genom en åtgärd på bolagets vägnar före registreringen, svarar de som har beslutat eller deltagit i åtgärden solidariskt för förpliktelsen. Vid registreringen övergår ansvaret på bolaget (se 2 kap. 16 § bankaktiebolagslagen och 2 kap. 18 § försäkringsrörelselagen). Den svenska lagstiftningen på bank- och försäkringsområdet uppfyller således nämnd bestämmelse i kapitaldirektivet. 5.2 Byte av bolagskategori Regeringens förslag: Ett aktiebolag som tillhör den ena bolagskategorin skall med bibehållen juridisk identitet kunna omvandlas till aktiebolag av den andra kategorin. För att ett publikt bank- eller försäkringsaktiebolag skall bli privat skall krävas ett beslut av bolagsstämman. Ett sådant beslut skall vara giltigt endast om det har biträtts av samtliga på stämman närvarande aktieägare företrädande minst nio tiondelar av aktierna. Även för att ett privat bank- eller försäkringsaktiebolag skall bli publikt skall krävas ett beslut av bolagsstämman. Ett sådant beslut skall för att vara giltigt ha biträtts av aktieägare med två tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de vid stämman företrädda aktierna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar i denna del. Skälen för regeringen förslag: I de stater som har två bolagsformer utan per- sonligt betalningsansvar för delägarna är det möjligt att gå över från den ena bolagsformen till den andra. Motsvarande gäller i de länder där aktiebolagen indelas i två kategorier. Ett tyskt Aktiengesellschaft kan sålunda omvandlas till ett GmbH och ett brittiskt public company kan omvandlas till ett private company. En övergång kan också ske i motsatt riktning. Vid ett sådant byte av bolagsform eller bolagskategori anses bolaget behålla sin rättssubjektivitet och förblir alltså en och samma juridiska person. Denna ordning bör gälla även i . Det bör sålunda vara möjligt för ett bolag av den ena kategorin att gå över till den andra bolagskategorin. Vid en sådan övergång bör bolaget behålla sin tidigare identitet. Kategoribytet innebär då inte någon förmögenhetsöverföring eller något gäldenärsbyte. Detta medför i sin tur att borgenärernas medgivande till övergången inte behöver inhämtas. Det är emellertid klart att ett byte av bolagskategori måste omgärdas med regler som ger aktieägarna och borgenärerna ett rimligt skydd. Ett beslut om övergång från den ena till den andra kategorin bör därför kunna fattas enbart av bolagsstämman och endast med kvalificerad majoritet. Beslutet bör vidare inte få verkan förrän det har offentliggjorts genom registrering i register. En förutsättning för sådan registrering bör vara att kategoribytet kommer till uttryck i bolagets firma. För den enskilde aktieägaren kan det vara av stor betydelse om bolaget är ett publikt eller ett privat aktiebolag. Aktier i ett publikt bank- och försäkringsaktiebolag kommer att kunna vara föremål för handel på aktie- marknaden. Någon möjlighet till sådan handel kommer inte att finnas för aktier i privata bolag. Ett beslut att ett publikt aktiebolag skall bli privat kan därför få till följd att aktiens värde minskar väsentligt. Skyddet för minoritetsaktieägarna kräver att beslut av nu aktuellt slag enbart kan fattas med synnerligen kvalificerad majoritet. Även ett beslut om övergång från privat aktiebolag till publikt aktiebolag kan vara av avsevärd betydelse för den enskilde aktieägaren. Övergången leder dessutom till att delvis andra regler kommer att bli tillämpliga på bolaget. Det är därför rimligt att det för ett beslut om en sådan övergång skall krävas minst samma majoritet som normalt fordras för ett beslut om ändring i bolagsordningen, nämligen två tredjedelar av rösterna av de på stämman företrädda aktierna. En särskild fråga är på vilket sätt dagens bank- och försäkringsaktiebolag skall inordnas i den nya kategoriindelningen. Denna fråga kommer att beröras i avsnitt 15. 5.3 Sanktioner mot olovlig inbjudan till allmänheten Regeringens förslag: Den som uppsåtligen bryter mot förbudet för privata bank- och försäkringsaktiebolag att sprida aktier till allmänheten skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. har dock anfört att det föreligger övervägande skäl att avstå från den föreslagna ändringen i bankaktiebolagslagen. Skälen för regeringens förslag: I aktiebolagslagen är vissa föreskrifter straffsanktionerade (se 19 kap. 1 §). Motsvarande straffbestämmelser fanns tidigare i bankrörelselagen men har upphävts. Som skäl för detta anfördes att det kunde ifrågasättas om en straffrättslig reglering var det mest effektiva för att se till att bestämmelser i banklagstiftningen efterlevdes (se prop. 1992/93:89 s. 146 f). I försäkringsrörelselagen finns dock en straffbestämmelse motsvarande den i aktiebolagslagen kvar. har anmärkt att det är olyckligt att nu återinföra straff som sanktion i bankaktiebolagslagen samt anfört att detta förfarande strider mot utvecklingen att i stället för straff använda den effektivare sanktionen föreläggande att göra rättelse i kombination med vite. I aktiebolagslagen föreskrivs att den som uppsåtligen bryter mot förbudet i lagen för privata aktiebolag att sprida aktier till allmänheten skall kunna dömas till böter eller fängelse i högst . 1993/94:196 (se s. 86) motiveras regeringens förslag på följande sätt: "Det är givetvis väsentligt att den gräns som dras mellan publika och privata bolag respekteras. Det är därför nödvändigt att ha verksamma sanktioner mot överträdelser av förbudet för privata aktiebolag att söka sprida aktier och andra värdepapper till allmänheten. Om det saknas sådana sanktioner, finns det en risk för att andra EES-stater ifrågasätter vilja att anpassa sig till EG:s bolagsrättsliga regler. Detta motiverar att man knyter en straffbestämmelse till förbudet." På det finansiella området torde de nu angivna skälen göra sig mindre starkt gällande. Redan det förhållandet att banker, försäkringsbolag, kreditmarknadsbolag och bolag på värdepappersmarknadsområdet står under tillsyn - och omfattas av de möjligheter till ingripande och sanktioner som inspektionen förfogar över - gör behovet av straffrättsliga sanktioner mindre påtagligt. Dessutom har inspektionen möjlighet att använda förelägganden förenade med kraftfulla viten för att åstadkomma rättelser. Trots detta talar enligt regeringens mening övervägande skäl för att införa samma straffsanktioner i bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. Anledningen är främst att det är lämpligt att sanktionssystemet utformas på samma sätt inom hela det finansiella området. Eftersom kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag i detta hänseende regleras av aktiebolagslagen och vissa straffbestämmelser ännu återfinns i försäkringsrörelselagen och eftersom en genomgripande översyn av de associationsrättsliga reglerna på det finansiella området förestår inom en inte allt för avlägsen framtid, är det lämpligt att tills vidare välja att införa samma straffbestämmelser i bank- och försäkringslagstiftningen som inom den lagstiftning som gäller för aktiebolag i allmänhet. Regeringens förslag: I bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen införs regler om utgivande av aktier mot apportegendom vid bildandet av bank- och för- säkringsaktiebolag. Om aktie skall tecknas mot betalning med apportegendom, krävs medgivande. En särskild stiftelseurkund skall upprättas vid bildandet av bankaktiebolag och försäkringsbolag. Om ett bank- eller försäkringsaktiebolag från registreringen av bolaget träffar avtal med stiftare eller aktieägare, skall avtalet underställas bolagsstämman för godkännande, om avtalet innebär att bolaget förvärvar egendom mot ett vederlag som motsvarar minst en tiondel av aktiekapitalet. Detsamma skall gälla om bolaget träffar ett sådant avtal från det att bolaget har bytt bolagskategori. Något godkännande av bolagsstämman skall dock inte fordras om förvärvet sker på börs eller som ett led i bolagets löpande verksamhet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. har dock anfört att det vid apportemission vid bildande av bank- och försäkringsaktiebolag bör krävas ett medgivande från inspektionen. Skälen för regeringens förslag: Av kapitaldirektivet, artikel 7, framgår att det tecknade aktiekapitalet får bestå av tillgångar som kan värderas ekonomiskt. Den enda begränsning som anges är fordran på arbete eller tjänst. I artikel 11 finns bestämmelser som ålägger medlemsstaterna att uppställa vissa regler mot uppskjuten apport. Bestämmelserna avser de fall då bolaget förvärvar tillgångar från någon som har undertecknat bolagets stiftelseurkund. Sådana förvärv skall, om de har skett inom som av den nationella lagstiftningen skall bestämmas till från det att bolaget bildades eller tilläts att börja sin verksamhet, granskas och offentliggöras enligt direktivets bestämmelser samt underställas bolagsstämman för godkännande. Detsamma gäller förvärv som skett sedan ett bolag av annat slag ombildats till aktiebolag (se artikel 13). Direktivbestämmelserna gäller emellertid endast om vederlaget för förvärvet motsvarar minst en tiondel av aktiekapitalet. Medlemsstaterna får föreskriva att sådana bestämmelser även skall gälla när bolaget förvärvat tillgångarna från en aktieägare eller någon annan. Medlemsstaterna får å andra sidan också föreskriva att bestämmelserna inte skall tillämpas på förvärv som sker inom ramen för bolagets löpande verksamhet, på begäran eller under kontroll av en förvaltningsmyndighet eller en domstol eller på en fondbörs. Av 2 kap. 2 § aktiebolagslagen framgår att det är möjligt att utge aktier mot apportegendom vid bildandet av ett aktiebolag. Den nuvarande banklagstiftningen ger inte någon sådan möjlighet vid bildandet av ett bankaktiebolag. Ett undantag föreligger dock vid ombildning av sparbanker och föreningsbanker till bankaktiebolag (se 2 kap. 2 § tredje stycket bankaktiebolagslagen). Apportegendom godtas även vid nyemission och vid fusion (se 4 kap. 2 § och 11 kap. 2 § bankaktiebolagslagen). Inte heller försäkringsrörelselagstiftningen ger någon möjlighet att utge aktier mot apportegendom vid bildandet av ett försäkringsaktiebolag. Apportegendom godtas dock i viss begränsad utsträckning vid nyemission (se 4 kap. 2 § andra stycket försäkringsrörelselagen). I det betänkande som ligger till grund för den nu gällande banklagstiftningen (SOU 1984:27 s. 14 f) hävdas att det föreligger principiella skäl mot att i bankaktiebolagslagen föra in en bestämmelse som tillåter betalning genom apport vid nybildning. Som skäl anför utredningen att bankaktiebolagen kräver tillgångar i form av pengar för att påbörja sin verksamhet och att en apportbestämmelse vid nybildning torde sakna praktisk betydelse för dessa bolag. I betänkandet av försäkringsutredningen (SOU 1946:34 s. 245) refereras först förarbetena till försäkringslag. Där sägs att bestämmelsen aktiebolagslag om apportbildning inte lämpar sig för försäkringsaktiebolag eftersom dessa bolag inte gärna kan vara beroende av apportegendom, som det konstateras att ett försäkringsaktiebolag behöver en kontant kapitalbas för att få en "betryggande verksamhet". I överensstämmelse med denna uppfattning innehöll försäkringslag förbud mot apportbildning. Förbudet bibehölls med någon modifiering försäkringslag. Nämnda försäkringsutredning förordade av "principiella skäl" ett uttryckligt förbud mot apportbildning. Detta ställningstagande har sedan inte ändrats. har förordat ett krav på inspektionens medgivande om aktie skall tecknas mot betalning med apportegendom vid bildande av bolag inom bank- och försäkringsområdet. Inspektionen har hävdat att bolagen behöver kontanta medel för att påbörja sin verksamhet samt att det för vissa tillgångsslag kan vara mycket svårt att fastställa det verkliga värdet för bolaget. De omfattande rörelseregler som finns i bankrörelselagen och försäkrings- rörelselagen gör att behovet av likvida medel vid bolagsbildning på bank- och försäkringsområdet inte gör sig lika starkt gällande som . Några starka skäl för att behålla särregleringen på detta område föreligger således inte. Till detta kommer att kapitaldirektivets bestämmelser får anses förutsätta att en möjlighet skall finnas att utge aktier mot apportegendom vid bildandet av ett bolag. Det finns därför anledning att nu införa regler om utgivande av aktier mot apportegendom vid bildandet av bank- och försäkringsaktiebolag. Som anmärkt kan det dock för vissa tillgångsslag vara mycket svårt att fastställa det verkliga värdet för bolaget. Regeringen anser därför att det för apportemission bör krävas inspektionens medgivande (jfr. beträffande apport vid nyemission, 4 kap. 2 § bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelse- lagen). Enligt gällande rätt för bank- och försäkringsaktiebolag har det inte ansetts nödvändigt att, som i aktiebolagslagen, föreskriva att en särskild stiftelseurkund skall upprättas vid bildandet av bolagen. Både kapitaldirektivet och fusionsdirektivet förutsätter dock att det vid varje bolagsbildning upprättas både en bolagsordning och en stiftelseurkund. Även i bankaktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen bör det därför föreskrivas att en särskild stiftelseurkund skall upprättas vid bildandet av ett bank- eller försäkringsaktiebolag. Några bestämmelser om uppskjuten apport förekommer inte i svensk rätt. EG-harmoniseringen fordrar emellertid att bestämmelser som motsvarar artikel 11 i kapitaldirektivet införs. Kapitaldirektivet blir i och för sig tillämpligt endast på publika bank- och försäkringsaktiebolag. Samma regelsystem bör emellertid gälla för båda bolagskategorierna, såvida inte särskilda skäl talar för något annat. Något skäl att frångå principen i detta fall föreligger inte. Bestämmelserna om uppskjuten apport bör således gälla för både publika och privata bolag. Syftet bakom direktivets bestämmelser - att förhindra kringgående av be- stämmelserna om tillskjutande av apportegendom - gör sig gällande såväl när bolagets avtalspart är någon av bolagets stiftare som när det är en aktieägare. Det är angeläget att utforma lagstiftningen så att den inte försvårar normala affärstransaktioner. bör därför utnyttja den undantagsbestämmelse som direktivet innehåller och från bestämmelsernas tillämpningsområde undanta förvärv på börs samt förvärv som utgör led i bolagets löpande verksamhet. Lagbestämmelserna bör utformas så att ett avtal om förvärv av egendom mellan å ena sidan bolaget och å andra sidan stiftare eller aktieägare i vissa fall blir beroende av bolagsstämmans godkännande. Detta bör gälla om avtalet träffas från bolagets registrering eller från registreringen av beslut om byte av bolagskategori. Bolagsstämmans godkännande bör dock inte krävas om vederlaget motsvarar mindre än en tiondel av aktiekapitalet och, som nämnts, inte heller om förvärvet sker på börs eller utgör ett led i bolagets löpande verksamhet. Av direktivets bestämmelser framgår att bolagsstämmans beslut måste föregås av en granskning och ett offentliggörande av förvärvet. Den svenska lagstiftningen bör utformas på ett sådant sätt att stämman ges tillfredsställande möjligheter att granska förvärvet. Det innebär att stämman som beslutsunderlag bör ha en redogörelse från styrelsen om värdet på den förvärvade egendomen samt ett revisorsyttrande över redogörelsen. 7.1 Huvuddragen i fusionsförfarandet Regeringens förslag: För bankaktiebolag skall gälla nya fusionsregler. För försäkringsaktiebolag, som saknar regler om fusion, införs motsvarande fusionsregler. Bestämmelserna i försäkringsrörelselagen om frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd består vid sidan av fusionsbestämmelserna. De nya bestämmelserna innebär i huvudsak följande. Före en fusion skall det upprättas en fusionsplan. Planen skall granskas av bolagens revisorer samt registreras, kungöras och hållas tillgänglig för aktieägarna. Den skall därefter underställas bolagsstämman i överlåtande bolag och, i vissa fall, bolagsstämman i det övertagande bolaget. När planen har godkänts, skall bolagen hos regeringen ansöka om tillstånd att verkställa den. Regeringen prövar om de fusionerande bolagens ekonomiska förhållanden är sådana att fusionen kan anses förenlig med borgenärernas intressen.