prop · GI03194 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:194 Regeringens proposition Vissa frågor om psykiatrisk tvångsvård Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås en ändring i lagen (1991:1137) om rättpsykiatrisk undersökning för att förtydliga sjukvårdshuvudmännens ansvar för vården efter avslutad rättspsykiatrisk undersökning i bl.a. de fall behov föreligger av fortsatt psykiatrisk tvångsvård. Vidare föreslås vissa nya bestämmelser i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Förslagen innebär bl.a. att chefsöverläkaren skall hos länsrätten ansöka om medgivande för att kunna ge tillstånd till s.k. frigång för en patient som ges rättpsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. I propositionen anges att en parlamentarisk kommitté bör tillkallas för att se över lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård m.m. 1 Förslag till riksdagsbeslut................. 3 2 Lagtext..................................... 3 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk under- sökning................................. 3 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård..... 4 3 Ärendet och dess beredning.................. 6 4 Psykiatrisk tvångsvård - regler och till- lämpning.................................... 7 4.1 Användning av tvångsvård och tvångsåt- gärder.................................. 7 4.2 Konvertering............................10 5 Samhällsskyddet.............................13 6 Stödperson..................................19 7 Psykiatrisk vård för anhållna, häktade och intagna i kriminalvården....................22 7.1 Psykiatrisk vård till rättspsykiatriskt undersökta..............................22 7.2 Godkännande av vårdinrättningar för rättspsykiatrisk vård av anhållna, häktade m.fl............................27 7.3 Psykiskt störda i kriminalvården m.m....29 8 Utredning om vissa frågor om psykiatrisk tvångsvård m.m..............................33 9 Författningskommentar.......................37 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk under- sökning.................................37 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård....37 Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag...........40 Bilaga 2 Lagrådets yttrande....................43 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...............................44 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning, 2.lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Regeringen har följande förslag till lagtext. Lag om ändring i lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 § Den som är häktad och Den som är häktad och skall genomgå rätts- skall genomgå rätts- psykiatrisk undersökning psykiatrisk undersökning skall utan dröjsmål och skall utan dröjsmål och senast inom sju dagar senast från det att beslutet om från det att beslutet om undersökning kom in till undersökning kom in till undersökningsenheten undersökningsenheten föras föras över till denna. över till denna. Sedan Sedan den rättspsy- den rättspsykiatriska kiatriska undersökningen undersökningen har har avslutats, skall avslutats, skall den den misstänkte föras misstänkte, om han är i tillbaka till häktet, om behov av psykiatrisk hans hälsotillstånd inte tvångsvård eller annan vård ger anledning till något som inte lämpligen kan annat. ges på häktet, föras över till enhet inom hälso- och sjukvården. I annat fall skall han föras tillbaka till häktet. Om det finns särskilda skäl, får dock en rättspsykiatrisk undersökning beträffande den som är häktad utföras i häktet. Beslut om detta meddelas av . För behandlingen av den som är häktad och genomgår rättspsykiatrisk undersökning finns bestämmelser i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. och i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1129) om rättpsykiatrisk vård dels att 21 och 22 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 10 a § och 18 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 a § Beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård efter beslut enligt 31 kap. 3 § om särskild utskrivningsprövning får chefsöverläkaren ge till- stånd till vistelse utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrätt- ningens område endast om länsrätten har medgivit det. Vid sin prövning av ansökan av chefsöverläkaren om sådant medgivande som avses i första stycket skall rätten särskilt beakta arten av den brottslighet som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprö- vning, risken för återfall i brottslighet, verkan av den vård och behand- ling som patienten ge- nomgått och säkerhetsför- hållandena vid sjuk- vårdsinrättningen. Med- givandet får ges tills vidare eller och får återkallas om förhållandena föranleder det. Chefsöverläkaren skall underrätta länsrätten om förhållanden som är av betydelse för frågan om ett lämnat medgivande skall bestå. 18 a § Länsrättens beslut en- ligt 10 a § får inte över- klagas. 21 § Vid handläggningen i Vid handläggningen i domstol av ett mål en- domstol av ett mål enligt ligt denna lag gäller i denna lag gäller i tillämpliga delar be- tillämpliga delar bestäm- stämmelserna i 34 - 38 melserna i 34 - 38 §§ §§ lagen (1991:1128) om lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I ett mål enligt 18 § I ett mål enligt 10 a § första stycket 3 eller skall dock 35 § andra 4, i fall då vården stycket och 36 § nämnda är förenad med särskild lag inte tillämpas. I ett utskrivningsprövning, mål enligt 18 § första skall dock nämndemän stycket 3 eller 4, i ingå i kammarrätten. fall då vården är förenad med särskild utskriv- ningsprövning, skall nämndemän ingå i kam- marrätten. 22 § I ett mål enligt 10 § första stycket eller 16 §, som har väckts genom an- sökan av patienten, eller enligt 18 § första stycket 1 skall länsrätten inhämta yttrande av chefsöverläkaren. Om en chefsöverläkare ger in ansökan eller anmälan enligt 10 § första stycket, 13 § eller 16 §, skall han därvid ange sin uppfattning i den fråga som skall prövas och lämna en redogörelse för de omständigheter, på vilka uppfattningen grundas. Om det inte är uppen- Om det inte är uppen- bart obehövligt, skall bart obehövligt, skall rätten i ett mål enligt rätten i ett mål enligt 10 eller 16 § ge 10, 10 a eller 16 § ge åklagaren i det mål där åklagaren i det mål där beslutet om rättspsy- beslutet om rättspsykia- kiatrisk vård har trisk vård har meddelats meddelats eller, när det eller, när det finns sär- finns särskilda skäl, skilda skäl, någon annan någon annan åklagare åklagare tillfälle att tillfälle att yttra sig yttra sig innan beslut innan beslut meddelas i meddelas i fråga om fråga om tillstånd att tillstånd att vistas vistas utanför vårdin- utanför vårdinrättningens rättningens område, om område, om överlämnande åt överlämnande åt chefs- chefsöverläkaren att be- överläkaren att besluta sluta om sådant tillstånd, om sådant tillstånd om medgivande för chef- eller om upphörande av söverläkaren att ge till- vården. stånd till vistelse utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsin- rättningens område eller om upphörande av vården. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning började en ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård att gälla. Lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) ersattes av två lagar nämligen lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård m.m. framhålls att konsekvenserna av lagstiftningen måste följas uppmärksamt. Detta gäller inte minst de olika formerna av psykiatrisk vård för lagöverträdare. I propositionen anges vidare att det redan i anslutning till genomförandet bör vara lämpligt att ta upp frågan om formerna för en utvärdering av den nya lagstiftningen. I arbetet med att följa lagstiftningens effekter och redovisa erfarenheterna bör ges en central roll. Regeringen gav i uppdrag att utvärdera tillämpningen av lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård m.m. delredovisade uppdraget . slu- tredovisades uppdraget genom att rapporten - effekter av ny lagstiftning, lämnades till regeringen. I enlighet med regeringens uppdrag har bedrivit uppdraget i samverkan med , Riksåklagaren, , , , och . I arbetet har också patientorganisationerna getts möjlighet att delta. följer löpande upp användningen av tvångsvård och tvångsåtgärder m.m. genom att relevanta uppgifter rapporteras in från hälso- och sjukvården. Uppgifterna registreras i ett särskilt databaserat register hos . Genom denna uppföljning har det varit möjligt att få en uppfattning om användningen av tvångsvård m.m. även för . Synpunkter på förslagen till ändringar i LRV har inhämtats från Justitiekanslern, i och Länsrätten i . tillsatte regeringen en parlamentarisk kommitté med uppgift att se över kriminalvården i anstalt (dir 1992:36). Utredningen skulle bl.a. analysera och redovisa konsekvenserna för kriminalvården av den ändrade lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård och föreslå de ändringar som kunde vara motiverade. Utredningen har behandlat dessa frågor i sitt slutbetänkande Kriminalvård och psykiatri (SOU 1994:5), vilket har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena har upprättats i (dnr 94-320). Vissa av de förslag som har lämnat behandlas i denna proposition. Ut- redningens övriga förslag bereds vidare inom . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 1. Lagrådets yttrande finns i bilaga 2. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Vissa smärre språkliga ändringar har gjorts i lagtexten i förhållande till förslagen i lagrådsremissen. 4 Psykiatrisk tvångsvård - regler och tillämpning 4.1 Användning av tvångsvård och tvångsåtgärder Regeringens bedömning: Det krävs ett utförligare underlag för bedömningen av om lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård ger de effekter som har avsetts. För att det med större säkerhet skall kunna bedömas om intentionerna bakom lagstift- ningen har förverkligats bör frågor som avser an- vändning av bl.a. tvångsvård och tvångsåtgärder analyseras vidare i en särskild utredning. Även frågor om vårdtider, rättssäkerhet och användning av konvertering bör belysas. Utredningen bör också presentera förslag om hur samhällsskyddet kan stärkas. Skälen för regeringens bedömning: har i sin utvärdering av lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård konstaterat att användningen av tvångsvård har minskat. Enligt utvärderingen är antalet avslutade vårdtillfällen enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) färre /93 än motsvarande antal vårdtillfällen enligt lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) . registrerades 6 722 avslutade vårdtillfällen enligt LPT och 10 259 avslutade vårdtillfällen enligt LSPV. har förutom sin rapport med utvärdering av lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård lämnat vissa kompletterande statistiska uppgifter från sin löpande uppföljning av den psykiatriska tvångsvården. Av dessa uppgifter framgår att avslutades 7 974 vårdtillfällen enligt LPT. Detta innebär således en viss ökning jämfört med (6 722) men en minskning jämfört med (10 259). Av uppgifter från inventeringar framgår att antalet tvångsvårdade patienter enligt LPT har minskat. var 1357 patienter inskrivna i sluten psykiatrisk vård enligt LPT (inkl. permission) medan 4 817 patienter i motsvarande kategori var inskrivna i vård enligt LSPV (inkl. försöksutskrivning). Av dem som vårdades enligt LSPV var dock 2 756 patienter försöksutskrivna. redovisas att 1 388 patienter var inskrivna i vård enligt LPT (inkl. permission). När det gäller vård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) anger att det 1993 fanns 897 patienter som var inskrivna för vård enligt LRV (inkl. permission) medan det 1988 fanns 1 178 patienter i motsvarande kategori som var inskrivna enligt LSPV (inkl. försöksutskrivna). redovisningar tyder vidare på att vårdtiderna för vård enligt LPT är kortare än vårdtiderna för vård enligt LSPV. En större andel vårdtillfällen har avslutats () än () och (). Vidare framgår att andelen långtidsvårdade patienter enligt LPT vid inventeringen var mindre än vid motsvarande inventering . Vid inventeringen hade vårdats mer än 10 månader medan vid inventeringen 1991 hade vårdats . När det gäller vårdtider enligt LRV visar utvärdering att dessa är jämförelsevis långa. Vid inventeringen hade av LRV-patienterna vårdats och vid inventeringen hade av motsvarande kategori LSPV-patienter vårdats . Av utvärdering framgår att andelen vårdtillfällen där tvångsåtgärd använts har ökat för patienter som vårdades enligt LPT /93 jämfört med patienter i motsvarande kategori som vårdades enligt LSPV . Som tänkbara orsaker till detta anför att den ingående regleringen av användningen av tvångsåtgärder i den nya lagstiftningen kombinerat med skyldigheten att anmäla dessa till , kan ha skärpt uppmärksamheten och därmed ha medfört att flera fall registreras. En annan orsak till att användningen av tvångsåtgärder synes ha ökat, kan vara att andelen tvångsvårdade i förhållande till befolkningen har minskat . Detta kan enligt styrelsen innebära att de som tvångsvårdas har svårare störningar och motsätter sig behandlingsin- satser. Detta leder till att en större andel patienter blir föremål för tvångsåtgärder. Enligt utvärdering har den nya lagstiftningen inneburit att patientens rättssäkerhet har stärkts. Detta gäller framför allt vid vård enligt LPT. ställningstagande grundas på uppgifter som har inhämtats från chefsöverläkare, domare, sakkunniga läkare och offentliga biträden. framhåller dock att tillämpningen av LPT och LRV innebär vissa problem från rättssäkerhetssynpunkt. I utvärderingen redovisas bl.a. att vissa patienter som har konverterats (beslut om att frivillig vård skall övergå i tvångsvård) från frivillig vård till vård enligt LPT inte har anmälts till länsrätten när vården har överstigit . Som nämnts har användningen av tvångsvård minskat och avser färre personer och färre vårdtillfällen. anser att de vårdtider för psykiatrisk tvångsvård som anges i LPT och LRV är väl avvägda. Detta innebär att någon ändring av regleringen i detta avseende enligt uppfattning inte behövs. Länsrätten bör, för att utreda om bl.a. vård i alternativa former kan erbjudas och i det övergripande syftet att begränsa de långa vårdtiderna, inhämta yttrande från socialnämnden när ansökan görs om fortsatt vård , jämför 9 § LPT. Vissa patienter har nämligen vårdats jämförelsevis länge enligt LPT. Orsaken till detta bör följas upp. När det gäller den ökade användningen av tvångsåtgärder konstaterar att detta problem kan begränsas genom tillsyns- och informationsinsatser. anser att en översyn av LPT och LRV bör göras i syfte att förbättra rättssäkerheten. En översyn av regler och tillämpning I proposition (1990/91:58) om psykiatrisk tvångsvård, m.m. angavs att syftet med de ändringar som föreslogs bl.a. var att anpassa lagstiftningen på området till den utveckling mot en starkt begränsad användning av tvångsvård som ägt rum inom psykiatrin. Samhällsskyddet när det gäller vård enligt LPT skall beaktas men inte ges en fullt så självständig betydelse som i LSPV. Vidare är ett viktigt inslag i den nya lagstiftningen en ökad rättslig kontroll över tvångsvården genom domstolsprövning i förening med ett system med begränsade vårdtider. Även användningen av övergång från frivillig vård till tvångsvård (s.k. konvertering) skall minska. I propositionen framhålls att skyddet för andra personer särskilt skall beaktats i fråga om psykiskt störda som har begått allvarliga våldsbrott. Som nämns tidigare i detta avsnitt har konstaterat att flera av målen med den nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård i huvudsak har uppnåtts. anser dock att det krävs forskningsinsatser och en närmare översyn av lagstiftningen för att bedöma om denna fått avsedda effekter för rättssäkerhet och samhällsskydd. Vidare framhålls att tillämpningen av lagstiftningen i vissa delar skulle kunna förbättras genom intensifierad information och tillsyn. Regeringen delar uppfattning att det krävs ytterligare utredningsinsater för att få fram ett säkrare underlag som visar om LPT och LRV ger de effekter som statsmakterna har avsett. utvärdering bygger i huvudsak på erfarenheter som är inhämtade vilket i detta sammanhang är en mycket kort tidsperiod. För att med större säkerhet kunna bedöma lagstiftningen anser regeringen att framför allt frågor som avser användning av tvångsvård och tvångsåtgärder bör analyseras vidare i en särskild utredning. I denna utredning bör även rättssäkerhet, vårdtidernas längd och användningen av konvertering belysas. Även frågan om hur samhällsskyddet kan förbättras bör bli föremål för analys. Vi kommer att närmare beskriva in- riktningen och organisationen av denna utredning i avsnitt 8. När det gäller frågan om samhällsskyddet presenterar vi i avsnitt 5 vissa förslag till hur detta redan nu kan stärkas. konstaterar att den ökade användningen av tvångsåtgärder kan begränsas genom tillsyns- och informationsinsatser. Regeringen delar uppfattning att sådana insatser behövs och förutsätter att styrelsen vidtar behövliga insatser på området. Regeringens bedömning: Det finns indikationer på att antalet konverteringar (övergångar från frivillig vård till tvångsvård) inte har minskat nämnvärt med den nya lagstiftningen. En fördjupad analys av tillämpningen av konverteringsreglerna bör genomföras för att bedöma om åtgärder behöver vidtas för att att begränsa antalet konverteringar. Skälen för regeringens bedömning: Förutsättningar för psykiatrisk tvångsvård m.m. Förutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård anges i 3 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård - LPT. De utgör på en gång förutsättningar för intagning och för fortsatt vård. Tre förutsättningar måste vara uppfyllda: allvarlig psykisk störning, kvalificerat vårdbehov och vägran att mottaga vården eller oförmåga att ta ställning till vårdfrågan. Frågan om förutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård är uppfyllda i det enskilda fallet kan vara ganska svårbedömd. Mot bakgrund härav föreskrivs i lagen att bedömningen skall göras av två läkare, den som utfärdar vårdintyg och den som beslutar om själva in- tagningen (s.k. tvåläkarprövning), jämför 4-6 §§ LPT. Ett intagningsbeslut gäller endast . Finner chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas att patienten behöver tvångsvård utöver för intagningsbeslutet, måste han enligt 7 § LPT före utgången av fyraveckorstiden ansöka hos länsrätten om medgivande till fortsatt tvångsvård. Det kan inträffa att en patient som är intagen för frivillig psykiatrisk vård visar sig vara i behov av tvångsvård. Enligt 4 § tredje stycket LPT får emellertid vårdintyg inte utfärdas så länge patienten är intagen för frivillig vård. Först när patienten lämnat sjukvårdsinrättningen kan det vanliga intagningsförfarandet som beskrivits ovan tillämpas. Undantagsvis kan dock ett särskilt förfarande tillämpas, som innebär att den frivilliga vården direkt förvandlas till tvångsvård, s.k. konvertering. Ett sådant beslut förutsätter dels att de i 3 § LPT angivna förutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda, dels att patienten till följd av sin psykiska störning kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon annan, jämför 11 § LPT. Beslut om konvertering fattas av chefsöverläkaren, men denne skall skyndsamt och senast ansöka hos länsrätten om medgivande till fortsatt tvångsvård, jämför 12 § LPT. I utvärdering redovisas en undersökning om antalet konverteringar från frivillig psykiatrisk vård till psykiatrisk tvångsvård. Av denna undersökning framgår att 1194 konverteringar rapporterades /93 och 1988. Av samma undersökning framgår att antalet rapporterade konverteringar uppgick till 1833. framhåller att den begränsning av användningen av konvertering som bl.a. var avsikten med den nya lagstiftningen därmed inte har uppnåtts fullt ut. Enligt bedömning är det inte godtagbart att konvertering har ägt rum i så hög grad som vid av alla avslutade vårdtillfällen enligt LPT . har vidare rapporterat att konvertering också skett vid av alla avslutade vårdtillfällen . Det finns en väsentlig skillnad mellan LSPV och LPT eftersom den förstnämnda lagstiftningen innebar att patienten kunde tvångsvårdas även om denne inte motsatte sig tvångsvård. Reglerna i LPT är så utformade att patienten måste motsätta sig vård för att tvångsvård skall få ske. Detta innebär att förutsättningar fanns för att en större andel patienter kunde tvångsvårdas med LSPV än med LPT. har i sin utvärdering granskat journaler för vissa av dem som har konverterats. Det gäller 116 journaler under /93. Styrelsen konstaterar att journalerna saknar viktig information om bl.a. orsaker till tvångsvårdsbeslutet. Av journalerna framgår inte alltid klart om det funnits risk för att patienten på grund av sin allvarliga psykiska störning skulle kunna allvarligt skada sig själv eller någon annan, jämför 11 § LPT. Enligt LPT skall konverteringen prövas av domstol i nära anslutning till att den beslutats. Ansökan om medgivande till fortsatt tvångsvård skall ha kommit in till länsrätt från konverteringsbeslutet. Enligt utvärdering finns det indikationer på att länsrättsprövning av konverteringen inte alltid har skett. Enligt utvärderingen blev av samtliga avslutade vårdtillfällen p.g.a. konvertering inte prövade av länsrätt. Chefsöverläkaren ansöker i dessa fall inte om medgivande till fortsatt tvångsvård trots att en sådan skyldighet föreskrivs i 12 § LPT. anger att många chefsöverläkare har uppfattningen att denna skyldighet endast föreligger om vårdtiden beräknas överstiga . Enligt 11 § LPT måste det s.k. farlighetskriteriet tillsammans med övriga kriterier för tvångsvård vara uppfyllda för att konvertering från frivillig vård till tvångsvård skall få ske. I utvärdering påtalas att denna bestämmelse i vissa fall har kringgåtts genom att patienter som vårdas frivilligt men av läkare ansetts vara i behov av tvångsvård, skrivs ut från frivillig vård för att därefter skrivas in i tvångsvård genom vårdintyg. I de flesta av de uppmärksammade fallen har vårdintyg skrivits som utskrivning har skett från den frivilliga psykiatriska vården. I några fall har vårdintyg skrivits under pågående frivillig vård trots att lagstiftningen inte medger detta, jämför 4 § tredje stycket LPT. Vidare framhålls i utvärderingen att vissa företrädare för länsrätterna upplever en osäkerhet om vad länsrättens prövning skall omfatta när det gäller konvertering. Det saknas framför allt ledning i lagens förarbeten om farlighetsrekvisitet skall vara uppfyllt eller bara för konverteringsbeslutet. Enligt 12 § LPT skall länsrätten efter ansökan av chefsöverläkaren, som skall ha kommit in från konverteringsbeslutet, medge om tvångsvården får fortsätta. Eftersom ungefär hälften av alla patienter som konverterats skrivs ut från konverteringsbeslutet blir följden att dessa beslut inte prövas av länsrätten. anser att detta är otillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt. konstaterar sammanfattningsvis att reglerna i LPT inte nämnvärt har bidragit till att minska antalet konverteringar. Styrelsen anger att läkarna har tänjt på farlighetsbegreppet eller låtit tidigare dokumenterad farlighet eller en bedömning om eventuell framtida farlighet vara en indikation för konvertering. föreslår att farlighetsrekvisitet tas bort ur lagstiftningen.