prop · GI03184 · 1995-01-01 00:00:00 — Föreskrifterna kan också ange för vilka försäkringar en kollektiv beräkning eller en retrospektiv beräkningsmetod skall kunna användas. 7 kap. 3 § Paragrafen motsvarar nuvarande 2 kap. 6 § och anger de ämnen som grunderna skall innehålla. Bestämmelserna om grundernas innehåll har, som en följd av att kravet på ingivande av grunder vid ansökan om koncession liksom kravet på stadfästelse slopas, flyttats till förevarande kapitel. I förhållande till gällande rätt har området begränsats väsentligt. Grunderna skall enligt första stycket i huvudsak omfatta endast underlag för tekniska beräkningar. Bestämmelser av villkorskaraktär utmönstras ur grunderna och får i stället tas in i försäkringsvillkoren (se den allmänna motiveringen avsnitt 5.2.1). Skyldigheten enligt nuvarande 2 kap. 6 § första stycket 8 att upprätta grunder avseende skyldigheten att teckna återförsäkring slopas. Skyldigheten att teckna sådan försäkring skall i fortsättningen även för livförsäkringsbolagens del framgå av bolagsordningen, se kommentaren till 2 kap. 5 §. Grunder skall sålunda upprättas för beräkning av försäkringspremier och premiereserv, beräkning av tekniska återköpsvärden och återbäring till försäkringstagarna. Till följd av dessa ändringar kan stadgandena i nuvarande 7 kap. 5-7 §§ utgå. Bolagen skiljer i nuvarande återköpsgrunder mellan begreppen återköpsvärde och tekniskt återköpsvärde. Begreppet återköpsvärde används för det belopp som försäkringstagaren har rätt att få utbetalt då försäkringen återköps. Om någon begränsning av återköpsrätten inte föreligger sammanfaller återköpsvärdet med det tekniska återköpsvärdet. Är emellertid återköpsrätten begränsad blir återköpsvärdet lägre än det tekniska återköpsvärdet. Begreppet tekniskt återköpsvärde förekommer även i skattelagstiftningen (se anvisningarna till 31 § kommunalskattelagen). Det sammanfaller ofta med försäkringens individuellt beräknade premiereserv men kan också understiga den, t. ex. om en ökning av premiereserven för tecknade försäkringar behövt ske på grund av ändrade förhållanden. Möjligheten enligt första stycket i nuvarande 2 kap. 6 § att medge undantag från skyldigheten att upprätta grunder för livförsäkringar med hänsyn till försäkringens särskilda natur har avskaffats av skäl som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1). Genom bestämmelserna i 1 kap. 5 § finns möjlighet att för vissa livförsäkringar avvika från bestämmelserna om grunder och i förslaget till 1 kap. 10 § ges en generell dispensmöjlighet från kravet på grunder i vissa fall, vilka täcker de praktiska tillfällen då undantag bör kunna komma ifråga. I andra stycket begränsas skyldigheten att upprätta grunder för långvariga skadeförsäkringar till bestämmelser om beräkning av premiereserven. En möjlighet till undantag från kravet på grunder för långvariga skadeförsäkringar införs. Undantag bör kunna komma ifråga om försäkringen avser endast låga belopp. Undantag bör dessutom kunna medges för sådana försäkringar där försäkringskonstruktionen har sådana särdrag att det kan komma att återbetalas vid få skador eller att utkrävas nya för att i efterhand täcka inträffade skador vid ogynnsamt skadeutfall. I villkoren för sådana försäkringsavtal regleras dessa förhållanden i förväg på ett sätt som liknar det som används i grunder. I fråga om liv- och sjukräntor som tillhör skadeförsäkringsrörelsen skall enligt tredje stycket grunder upprättas för beräkning av premiereserv och tekniska återköpsvärden. För skadeliv- och skadesjukräntor ges som inte möjlighet till dispens. Eftersom stadgandena om grunder i 2 kap. har placerats i förevarande kapitel, bör sista stycket i nuvarande 2 kap. 6 § kunna utgå. Sista meningen i stycket motsvaras i förslaget av 7 kap. 5 § sista stycket och 6 § första stycket. I sista stycket, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, föreskrivs möjlighet för regeringen eller att meddela närmare föreskrifter om grundernas redaktionella utformning. Föreskrifterna bör även ange hur grunderna skall systematiseras. Bemyndigandet innebär däremot inte en rätt att ge föreskrifter om grundernas materiella innehåll. 7 kap. 4 § Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 2 §. Första stycket har ändrats som en följd av att bestämmelserna om grunder flyttas från 2 kap. 6 § till 7 kap. 3 §. Paragrafen, som slår fast soliditets- och skälighetsprincipen som normerande för grundbundna försäkringar, kommer att diskuteras i fortsatta arbete. Andra stycket har ändrats som en följd av att grunder inte längre skall stad- fästas. 7 kap. 5 § Paragrafen, som motsvarar nuvarande 7 kap. 3 §, innehåller föreskrifter om premie- och premiereservgrunder för livförsäkringar. Det ankommer på bolagsledningen att se till att dessa grunder står i överensstämmelse med kraven i 4 § och att beräkningsantagandena är anpassade efter växlande förhållanden. I enlighet med vad som sägs i artikel 17.1 F i första livförsäkringsdirektivet i dess lydelse i artikel 18 i tredje livförsäkringsdirektivet bör kontinuitet eftersträvas. Varje ändring av beräkningsreglerna bör vara sakligt motiverad. Bestämmelserna om beräkning av premiereserv i tredje stycket i nuvarande 7 kap. 3 § har överförts till 2 §. I förslaget till ny lydelse av 2 § öppnas möjligheter att i vissa fall använda en retrospektiv beräkningsmetod samt hänvisas till bestämmelser om beräkningsantaganden i förevarande paragraf. Eftersom sådana antaganden inte alltid erfordras vid en retrospektiv beräkning av premiereserven, har första stycket ändrats så att grunderna skall innehålla angivna antaganden i den mån det krävs för beräkningen. Tillämpas en prospektiv beräkningsmetod måste premiereservgrunderna innehålla sådana antaganden. Premiegrunderna skall alltid innehålla angivna beräkningsantaganden. Dessutom har en mindre språklig ändring gjorts. Möjligheten i andra stycket att avvika från huvudregeln att varje särskilt antagande skall vara betryggande anses förenligt med EG:s ordning så länge tillämpningen inte innebär att säkerhetskraven sänks (se avsnitt 5.2.2). En smärre språklig ändring har gjorts i stycket. Tredje stycket har ändrats så att det anges att premiereservgrunderna skall bestämmas i enlighet med den nya 2 §. Det nuvarande fjärde stycket har utgått. Där föreskrivs att i det fall premie- grunderna innehåller särskilda säkerhetstillägg skall premiereservgrunderna ange på vilket sätt hänsyn skall tas till dessa tillägg när kapitalvärdet av framtida utgifter beräknas. I den mån regler därom behövs kan det tillgodoses genom föreskrifter som meddelas med stöd av 2 § tredje stycket. Fjärde stycket motsvarar det nuvarande femte stycket. Den nuvarande första meningen har utgått såsom onödig eftersom premiereserven i fortsättningen skall beräknas individuellt för varje försäkring. I enlighet med vad som gäller skall bestämmelserna om premiereservgrunder tillämpas också på liv- och sjukränta som tillhör skadeförsäkringsrörelsen. Detta kommer till uttryck i sista stycket. 7 kap. 6 § Paragrafen motsvarar nuvarande 7 kap. 4 § och har ändrats bl.a. med anledning av att krav på stadfästelse av grunder inte längre skall förekomma. I paragrafens första stycke har angetts att bestämmelserna om övergångsgrunder även gäller för sådan livränta eller sjukränta som tillhör skade- försäkringsrörelsen. I den nuvarande lagstiftningen anges detta i 2 kap. 6 § sista stycket. Andra stycket har ändrats till följd av det slopade kravet på stadfästelse av grunder. Ändringen i tredje stycket är en följd av att bestämmelserna om beräkning av premiereserv flyttats till 2 §. Möjligheten i nuvarande sista stycket att föreskriva att ytterligare tillgångar skall tas upp i bolagets förmånsrättsregister har tagits bort. I en situation där övergångsgrunder skulle krävas torde disponibla fria reserver ändå knappast finnas tillgängliga i nämnvärd utsträckning (se , Kommentar till försäkringsrörelselagen s.105). Stycket i övrigt har upphävts till följd av det slopade kravet på stadfästelse av grunder. 7 kap. 8 § En inskränkning i vad grunderna för återbäring till försäkringstagarna skall innehålla har skett i första stycket. Inskränkningen är en följd av att ämnen som är av villkorskaraktär har utmönstrats ur grunderna och i stället får tas upp i försäkringsvillkoren. Grunderna för återbäring till försäkringstagarna skall därför innehålla antaganden och metoder för beräkning och fördelning av återbäring. I grunderna skall även upptas regler om användning av återbäringsfonden. Att användningen av fonden är begränsad framgår av 12 kap. 6 och 7 §§. I villkoren kommer sålunda hädanefter att regleras försäkringstagarens rätt till återbäring, inklusive sättet för tilldelning. Den nuvarande punkten 2 i första stycket utgår eftersom regler om tilldelning och som inte är av villkorskaraktär faller under "beräkning och fördelning av återbäring". Samma gäller nuvarande punkten 3, bestämmelser om förräntning av återbäringsmedel. Nuvarande andra stycket upphävs. Bolagen får i fortsättningen själva avgöra formen för tilldelning. 7 kap. 8 a § Paragrafen är ny. Enligt tredje generationens försäkringsdirektiv (artikel 8.3 i första skadeförsäkringdirektivet enligt lydelse i artikel 6 i tredje skadeförsäkringsdirektivet och artikel 8.3 i första livförsäkringsdirektivet enligt lydelse i artikel 5 i tredje livförsäkringsdirektivet) får som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1) något krav på förhandsgodkännande av grunder inte längre ställas upp, medan det godtas att en löpande anmälningsskyldighet åläggs bolagen för kontroll att grunderna för livförsäkring uppfyller vedertagna aktuariella principer. I första stycket har föreskrivits att bolagen skall tillställa Finans- inspektionen grunderna för livförsäkring senast med att de börjar användas. Grunderna kan sägas börja användas då marknadsföringen inleds. För de kollektivavtalsgrundade försäkringarnas del, vilka i regel inte marknadsförs på samma sätt som övriga försäkringar, skall grunderna anses ha börjat användas då försäkringsprodukten finns tillgänglig för tecknande hos försäkringsbolaget. Anmälningsskyldigheten gäller enbart livförsäkringar och således inte sådana skadeförsäkringar för vilka bestämmelserna om livförsäkring tillämpas med stöd av 1 kap 5 §. tillåter inte ett sådant krav beträffande skadeförsäkringar. får kontrollera att grunderna uppfyller föreskrivna materiella och formella krav. I detta sammanhang föreslås inte att nedsättningsgrunder för ömsesidiga liv- försäkringsbolag (jfr 12 kap. 8 §) skall tillställas . För- säkringsutredningen skall i sitt fortsatta arbete behandla några särregler för de ömsesidiga försäkringsbolagen, bl.a. bestämmelserna om nedsättning. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att reglerna om nedsättning synes ha en mycket liten praktisk betydelse, kan det inte anses motiverat att uppställa krav på att nedsättningsgrunder skall anmälas. har dock möjlighet att begära in nedsättningsgrunderna för kontroll. I andra stycket åläggs bolagen en skyldighet att till anmälan om grunder foga en redogörelse för de konsekvenser grunderna får för försäkringstagarna och bolaget. Detta skall gälla i såväl ekonomiskt, juridiskt som aktuariellt hänseende. Bl.a. bör räkneexempel ges. Är det fråga om ändring av grunder måste av redogörelsen framgå på vad sätt redan meddelade försäkringar påverkas. Regeringen eller, efter bemyndigande, , får meddela närmare föreskrifter om vad redogörelsen skall innehålla. I tredje stycket anges att första och andra styckena även skall gälla vid ändring av grunder. 7 kap. 9 § I första stycket anges att ett försäkringsbolag som driver direkt försäkrings- rörelse skall ha tillgångar till ett värde motsvarande de försäkringstekniska skulderna placerade i enlighet med 9 a-10 e §§. Begreppet "skuldtäckning" har införts, närmast som en motsvarighet till den nuvarande bestämmelsen att "ett belopp motsvarande försäkringstekniska skulder" alltid skall "redovisas" i vissa slag av tillgångar. Det nya begreppet är mer lätthanterligt ur språklig synpunkt och speglar väl det grundläggande syftet bakom bestämmelserna. Bestämmelserna om skuldtäckning gäller bara försäkringsbolag som driver direkt försäkringsrörelse. Om bolaget driver såväl direkt försäkringsverksamhet som återförsäkringsrörelse omfattar skuldtäckningskravet bolagets hela rörelse. Om bolaget uteslutande meddelar återförsäkring omfattas det däremot inte av reglerna om skuldtäckning. Som angivits i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.3, gäller place- ringsreglerna medel där försäkringsbolagen bär risken för egen räkning. Skuldtäckningsbeloppet är således ett nettobelopp (försäkringstekniska skulder inklusive mottagen återförsäkring, minskad med avgiven återförsäkring). Beträffande bestämmelsen om reservdeposition, se författningskommentaren till 10 § första stycket 19. Definitionen av försäkringstekniska skulder för egen räkning i andra stycket är ett förtydligande av den definition av begreppet som finns i det sista stycket i paragrafens nuvarande lydelse. Som anges i tredje stycket får för visst fall besluta att avdrag för avgiven återförsäkring inte skall få göras. skall kunna vägra godta nedsättning av det belopp som skall skuldtäckas om återförsäkringen konstruerats på ett sådant sätt att den i realiteten inte bidrar till en minskning av försäkringsbolagens exponering. beslut skall kunna innebära att nedsättning inte alls godtas eller att den godtas endast till en del av det återförsäkrade beloppet. Ett exempel skulle kunna vara koncentration av återförsäkring till en enskild marknad, avgivande av återförsäkring till koncerninterna återförsäkringsbolag eller att återförsäkringen avgivits till försäkringsgivare verksamma där kontrollen över återförsäkringsbolaget inte antas fylla tillräckligt högt ställda krav. Bestämmelserna om återförsäkring inverkar inte på den allmänna bestämmelsen om återförsäkring i 14 §. Det innebär att även om ett försäkringsbolag med vederbörligt medgivande avgivit återförsäkring, det inte redan därigenom är klart att bolaget får utnyttja den avgivna återförsäkringen för att reducera det belopp som skall skuldtäckas. I fjärde stycket anges att till skall lämnas uppgifter om de försäkringstekniska skuldernas storlek och hur dessa beräknats samt om avgiven återförsäkring och dess storlek. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten. I den nya lydelsen av 8 kap. 7 § anges att det är styrelsen som har ansvaret för uppgiftsskyldigheten, se vidare kommentaren till den paragrafen. 7 kap. 9 a § Den nuvarande 9 a § motsvaras av förslaget till 10 f §. Paragrafen innehåller en allmän placeringsregel av grundläggande och över- gripande karaktär. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa att försäk- ringsbolagen kan infria sina försäkringsåtaganden på såväl kort som lång sikt. Bestämmelsen skall tillämpas av bolag som driver direkt försäkringsrörelse vid placeringen av de tillgångar som används för skuldtäckning. Paragrafen motsvaras av artikel 20 i tredje generationens försäkringsdirektiv. Placeringsverksamheten skall enligt paragrafen ske med iakttagande av matchnings- och diversifieringsprinciperna, vars närmare innebörd har redogjorts för i den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.5. Lydelsen av första meningen innebär att placeringsreglerna i 10-10 e §§ är den ram inom vilken matchnings- och diversifieringsprinciperna skall uppfyllas. Bestämmelserna i paragrafen innebär dessutom att försäkringsbolaget skall se till att likviditeten är tillräcklig för att de löpande betalningarna med anledning av försäkringsåtagandena skall . 7 kap. 10 § Paragrafen innehåller i första stycket en uppräkning av de tillgångsslag som får användas för skuldtäckning. I jämförelse med dagens regler för liv- försäkringsbolag får fler kategorier av tillgångar användas för skuldtäckning. Tillgångsslagen har kommenterats utförligt i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.6. De tillgångsslag som uppräknas under punkterna 1-4 är obligationer och andra skuldförbindelser för vilka sådana rättssubjekt svarar att tillgångarna kan betraktas som riskfria med avseende på kreditrisk. Även tillgångar med garantier ställda av dessa rättssubjekt omfattas av bestämmelserna. De rättssubjekt som avses är stater, centralbanker, kommuner, med kommuner jämförliga samfälligheter vilka har befogenhet att kräva in offentlig uppbörd (t.ex. landsting och motsvarande utländska rättssubjekt), Europeiska gemenskaperna eller vissa inter- nationella organisationer. Det är emellertid inte samtliga stater, centralbanker och internationella organisationer som avses. Vilka som avses skall föreskrivas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, , se vidare kommentaren till fjärde stycket. Punkt 5 tillåter att fordringar på försäkringstagare används för skuldtäckning. Detta gäller för det första om sådana subjekt som nämns i första stycket 1-4, dvs. svenska staten, vissa utländska stater och centralbanker, svenska eller utländska kommuner eller därmed jämförliga samfälligheter, EG eller vissa internationella organisationer, svarar för fordran. Fordringen skall ha samband med försäkringsavtalet och exempelvis utgöras av en premiefordran (jämför artikel 21.1 första stycket B. h i tredje livförsäkrings- och skadeförsäkringsdirektiven). För det andra tar bestämmelsen sikte på s.k. captivebolag, se den allmänna motiveringen avsnitt 5.5.6. Sådana bolag får för skuldtäckning även använda fordringar för vilka bolag inom koncernen svarar. En förutsättning för att fordringar enligt förevarande punkt skall få användas för skuldtäckning är att fordran inte får ha varit förfallen till betalning än (jämför artikel 21.1 fjärde stycket vii i de tredje försäkringsdirektiven). Punkt 6 motsvaras av gällande lydelse av 9 § första stycket 8. Punkt 7 motsvaras av gällande lydelse av 9 § första stycket 12. Punkterna 8-9 tillåter obligationer och andra skuldförbindelser för vilka svarar AP-fonden, (dvs. i detta sammanhang bank, kreditmarknadsbolag, , stadshypotekskassa och allmänna hypoteksbank) och värdepappersbolag med tillstånd att ta emot kundmedel och att lämna kundkrediter mot säkerhet för placeringar i finansiella instrument, allt för att underlätta värdepappersrörelsen, se 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Enligt punkt 9 tillåts motsvarande värdepapper som utländska kreditinstitut svarar för. Enligt fjärde stycket skall föreskriva i vilka utländska stater kreditinstituten får vara belägna, se nedan. Punkt 10 tillåter att obligationer och andra skuldförbindelser som publika aktiebolag svarar för används för skuldtäckning. Enligt punkt 11 får för skuldtäckning användas aktier och andra överlåtbara värdepapper som kan jämställas med aktier om värdepapperna getts ut av publika aktiebolag, publika bankaktiebolag, publika försäkringsaktiebolag eller motsvarande bolag i vissa utländska stater. De publika aktiebolagen (eller motsvarande utländska bolag) som avses i denna punkt får inte vara sådana som har till uppgift att äga fastigheter m.m. (fastighetsbolag). De bolag som avses i punkt 12 är publika aktiebolag som har till ändamål att äga fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom. Punkt 13 tillåter att fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom används för skuldtäckning. Bestämmelsen innebär en viss utvidgning i jämförelse med gällande regler (se 9 § första stycket 10). Punkt 14 tillåter att skuldförbindelser med säkerhet i fast egendom används för skuldtäckning (jämför gällande lydelse av 9 § första stycket 6). Bestämmelserna avser utlåning till fysiska personer och andra subjekt än stater, centralbanker, kommuner eller därmed jämförliga samfälligheter, internationella organisationer (första stycket 1-4), AP-fonden, svenska eller utländska kreditinstitut eller värdepappersbolag (första stycket 8 och 9) eller publika aktiebolag eller motsvarande bolag i vissa utländska stater (första stycket 10). Det kan exempelvis vara fråga om utlåning till privata aktiebolag. Förevarande skuldförbindelser tillåts för skuldtäckning i den utsträckning regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriver. Enligt gällande regler föreskrivs i lag (9 § första stycket 6) i vilken utsträckning skuldför- bindelserna får användas för att täcka försäkringstekniska skulder. Reglerna innebär i korthet att den panträtt som utgör säkerhet för skuldförbindelsen skall ligga inom en viss del av fastighetens uppskattade värde (dvs. det värde som försäkringsbolaget fastställt på grundval av en särskild värdering) eller av det pantvärde som fastställts enligt bestämmelser om lån av statsmedel till främjande av bostadsbyggandet. Avsikten med delegationsbestämmelsen i sista meningen är att befria lagtexten från den nuvarande detaljregleringen. Någon materiell ändring är inte avsedd. De föreskrifter som regeringen eller kommer att utfärda torde därför i stort sett komma att motsvara bestämmelserna i 9 § första stycket 6.I punkt 15 tillåts för skuldtäckning skuldförbindelser avseende utlåning till samma subjekt som avses i punkt 14 (se ovan) men med annan säkerhet än som avses där. Som exempel kan nämnas säkerhet i form av företagsinteckning eller inteckning i skepp eller luftfartyg. Punkt 16 tillåter att tillgångsslaget "kassa " används för skuldtäckning. Begreppet "kassa" berörs i författningskommentaren till 10 b §. Enligt punkt 17 får andelar i värdepappersfonder och, under vissa förutsättningar, andelar i utländska fondföretag användas för skuldtäckning. En förutsättning är att fonden eller fondföretagen huvudsakligen placerar i sådana tillgångar som försäkringsbolaget kunnat använda för skuldtäckning om bolaget haft tillgångarna i egen portfölj. Reglerna i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder är anpassade till EG:s direktiv (85/611/EEG) om samordning av lagar, förordningar och administrativa föreskrifter som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (UCITS-direktivet). Hänvisningen i paragrafen till utländska fondföretag avser sådana som uppfyller kraven i direktivet. De fonder som blir aktuella är således i första hand fonder i länder inom EG, vilka är underkastade i allt väsentligt samma regler som svenska fonder. Placeringar får dock ske även i fonder i andra länder under förutsättning att de lyder under motsvarande regler, jämför 2 kap. 3 § lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande (prop. 1992/93:187 s. 183). Enligt fjärde stycket i förevarande paragraf skall regeringen eller, efter bemyndigande, föreskriva vilka utländska stater som kommer i fråga. Punkt 18 tillåter att beslutad överskjutande skatt används för skuldtäckning. Det får endast vara fråga om överskjutande skatt som överstiger skattefordran som avräknas enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter, se vidare den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.6. Punkt 19 motsvarar gällande lydelse av 9 § andra stycket, men gäller till skillnad från den paragrafen både skade- och livförsäkring, se den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5.6. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att föreskriften väcker frågan hur de tillgångar som återförsäkringstagaren har hållit kvar (reservdeposition som ställs av återförsäkringsgivare) redovisas hos återförsäkringstagaren och om den föreslagna ordningen innebär att samma tillgång beaktas vid skuldtäckning två gånger. Enligt den föreslagna lydelsen av 9 § skall skuldtäckningsbeloppet hos återförsäkringstagaren som huvudregel motsvara de försäkringstekniska skulderna för egen räkning. Med andra ord skall från de försäkringstekniska skulderna brutto avdrag göras för avgiven återförsäkring. En återförsäkringsgivares fordran på grund av att tillgångar behållits i depå ger upphov till motsvarande skuld hos återförsäkringstagaren. Det remitterade lagförslaget innebär att en sådan skuld inte omfattas av de föreslagna placeringsreglerna.