prop · GI03220 · 1995-01-01 00:00:00 — Antalet platser på de olika programmen och deras grenar skall anpassas till elevernas önskemål. Antal elever och lärare Totalt hade gymnasieskolan 310 000 elever , (313 600 elever ). Gymnasieutbildning med huvudman anordnades /95 i 276 () av kommunerna. av eleverna går i gymnasieskola utanför hemkommunen. I mindre kommuner är emellertid denna andel väsentligt högre (), medan andelen i de största kommunerna är . Antalet lärare per 100 elever har minskat från 7,1 till 7,0 %mellan läsåren 1993/94 och 1994/95 i den kommunala gymnasieskolan. Variationerna är dock stora, från 3,2 till 18 %. I kommuner med över 100 000 invånare har lärartätheten minskat betydligt medan den har ökat i kommuner som har mindre än 15 000 invånare. av grundskoleeleverna gick över till gymnasieskolan. Av gruppen invånare mellan gick 1994/95 i gymnasieskolan. /93 var denna andel . Totalkostnaden för gymnasieskolan kan uppskattas till för . Den största delen av eleverna, , går i gymnasieskola där kostnaden var ca (15,1 mdkr 1992). Landstingen anordnar utbildning inom omvårdnad och naturbruk. Kostnaden för dessa utbildningar var ca . Fristående skolor (med statsbidrag) kostade . Kostnaden per elev varierar mellan kommunerna bl.a. beroende på att sammansättningen mellan linjer och program skiljer sig åt mellan kommuner. Det kan också vara redovisningsskillnader som ligger bakom variationerna mellan kommuner. Kostnaden per elev varierar mellan 31 000 till . Genomsnittskostnaden per elev var . Landstingen hade en högre kostnad per elev än kommunerna (i genomsnitt). Kostnaden per elev ökade . Om hänsyn tas till de förändrade mervärdesskattereglerna och den nya metoden för framräkning av kostnaderna som tillämpas, ökade kostnaden i fasta priser per elev samt . har kostnaden per elev sjunkit i fast penningvärde. De många förändringarna i gymnasieskolan, bl.a. ökningen av elever på individuella program, försvårar emellertid jämförelser mellan åren. Antalet elever i fristående skolor på gymnasienivå med statsbidrag har under en lång följd av år varit relativt oförändrat, ca 4 500 elever. Förändringar i det ekonomiska stödet till fristående gymnasieskolor har fr.o.m. /95 medfört att nya skolor etablerats och elevantalet ökat. Drygt 6 000 elever går innevarande läsår i fristående skolor på gymnasienivå. Diagram 3.2 Elever, lärare och kostnader Källa: Antalet tjänstgörande lärare inom gymnasieskolan /95 uppgick till 22 500 omräknat till heltidstjänster. Detta är i förhållande till i stort sett oförändrat. Lärartätheten, mätt som antalet lärare per 100 elever, har minskat och är 7,0 . Antalet lärartimmar per elev har minskat och är nu lägre än det varit . av eleverna fick sitt förstahandsval tillgodosett . Skillnaderna mellan de olika programmen och mellan olika kommuner är emellertid stora. Andelen elever som får sitt förstahandsval tillgodosett ökar men ännu uppfylls inte målsättningen att tillgodose varje elevs önskemål. Enligt strävar emellertid kommunerna efter att anpassa utbudet. En utökning av de yrkesförberedande programmen anses dock ofta av kostnadsskäl vara omöjlig. Antalet elever som avbryter sina gymnasiestudier kan ses som ett mått dels på gymnasieskolans förmåga att ge alla elever en meningsfull utbildning, dels på hur kommunerna lyckas i sitt uppdrag att ge alla elever en gymnasieutbildning. Begreppet studieavbrott är dock problematiskt, då elever kan byta program/linje, respektive göra studieuppehåll av olika skäl. Av de elever som påbörjade gymnasieutbildningen /89 hade fullföljt på samma eller någon annan linje . För elever som påbörjade en linje /91 har andelen stigit till . En del elever går ut gymnasieskolan med ofullständiga betyg. /94 var antalet 3 800 (4,). Några mått som belyser vad eleverna lärt sig, hur kunskaperna står i relation till läroplan m.m. finns inte. Det nuvarande betygssystemets karaktär gör att betygsjämförelser inte ger någon sådan information. Några andra studier av utbildningens resultat finns inte heller som ger en tillförlitlig belysning av detta. Andelen elever som gick vidare till högskolan efter avslutad gymnasielinje (1991) var . Det är en ökning jämfört den grupp som avslutade en linje . revisorer har vänt sig med en enkät till gymnasieskolans avnämare. Undersökningen - som enligt revisorerna är begränsad och måste tolkas med stor försiktighet - visar att ungdomarna har stort självförtroende samt förmåga till samarbete och muntlig framställning. Brister finns i skriftlig framställning, matematiska färdigheter och andra främmande språk än engelska. Också när det gäller kritiskt tänkande, självständigt arbete och kreativitet pekar avnämarna på brister. Sökande som Lärare (heltid) Elever som full- togs in på med pedagogisk utbildning inom förstahandsval utbildning fyra år 1991/92 1992/93 1993/94 1994/95 Tabell 3.17 Andel resultat Elever med slut- Elever med slut- Övergång till betyg utan betyg med full- högskolan inom x-markering ständig studie- kurs 1988/89 1989/90 1990/91 1991/92 1992/93 1993/94 Den kommunala vuxenutbildningen (komvux) består av grundläggande vuxenut- bildning, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Vuxenutbildningen syftar till att ge de vuxna kunskaper och färdigheter som de behöver för att delta i arbets- och samhällsliv, kunskaper motsvarande gymnasieskolan eller kunskaper som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. Utbildningen skall vara avgiftsfri. Sådana läromedel, skyddskläder och dylikt som eleverna har för eget bruk och som behålls får huvudmannen bestämma att eleverna själva skall anskaffa. Huvudmannen får också ta ut skälig ansökningsavgift och avgifter för särskilt anordnad prövning i enlighet med förordning (1991:1124) om avgifter för prövning inom det offentliga skolväsendet. Varje kommuninnevånare som saknar sådana färdigheter som normalt uppnås i har från och med det år han/hon fyller rätt att delta i grundläggande vuxenutbildning. I gymnasial vuxenutbildning och på- byggnadsutbildning får den delta som har slutfört nationellt program eller motsvarande utbildning i gymnasieskolan eller har passerat det fösta halvåret det år han/hon fyller Målen för undervisningen anges i skollagen och i läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, som trädde i kraft . Utbildningen bedrivs i fristående kurser. Programmål och kursplaner i kärnämnen fastställs av regeringen. Kursplaner i övriga ämnen fastställs av och i vissa fall av styrelsen för utbildningen. Kommunen ansvarar för att den som har rätt till grundläggande vuxenutbildning får sådan. Kommunen skall sträva efter att erbjuda gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning motsvarande efterfrågan och behov. Antal elever och lärare Antalet elever ökade inom grundvux , medan antalet elever i komvux minskade. Dessa trender bröts /92. Antalet elever på yrkesinriktade kurser minskade då också kraftigt. Enligt har också utbudet av sådana kurser minskat. Det är emellertid svårt att göra beräkningar jämförbara med övriga skolformer på grund av att en elev kan läsa kurser av olika längd och på olika nivå . Antalet elever /94 var 185 000 - en ökning i förhållande till föregående år med ca 10 000, varav 38 000 anordnas med stöd av särskilda medel mot arbetslösheten. Ökningen avser den gymnasiala vuxenutbildningen. Antalet elever i grundläggande vuxenutbildning var ungefär oförändrat medan antalet i påbyggnadsutbildning minskade med 7 000. Antalet kurser per elev ökade kraftigt från 3,5 till 4,5. Andelen kurser som förläggs till ökar också, från 1990/1993/94. Antalet lärartimmar minskade däremot något, med . Totalkostnaden för komvux (inkl. grundläggande vuxenutbildning) i såväl som landstingsregi uppskattas till ca 2,6 mdkr för , varav kommunerna svarade för . Per elev var kostnaden (1993). Inom verksamhet var kostnaden per elev något högre (). På grund av skillnader i beräkningsmetod kan dessa siffror inte jämföras med motsvarande uppgifter för och gymnasieskolan. Antalet lärare inom den kommunala vuxenutbildningen var närmare 9 100. Omräknat till heltidstjänster motsvarade det ca 5 000 tjänster, vilket är samma antal som . av årsarbetskraften saknade formell lärarutbildning. Detta innebär en ökning från föregående år (). Variationen mellan kommunerna är hög. Bland de kommuner som har minst tio årsarbetare varierade andelen lärare utan pedagogisk utbildning . Diagram 3.3 Elever, lärare och kostnader Källa: av kursdeltagarna i den kommunala vuxenutbildningen fullföljde under /94 de kurser de påbörjat, en ökning jämfört med föregående läsår och ungefär samma andel som /92. avbröt den påbörjade kursen, vilket är en ökning från /93. Antalet kursavbrott är högre bland kvällsstuderande än bland dagstuderande. Uppgifter om genomsnittliga betyg i komvux samlades in /93 för ämnena svenska, engelska och matematik. Uppgifterna visar att ett betydande antal uppnår behörighet för högskolestudier genom komvux och att de har goda betyg i genomsnitt. För ämnet svenska är det genomsnittliga betyget 3.4, i engelska 3.3 och i matematik 3.5. I en studie till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi (Ds 1994:56) har Statskontoret beräknat kostnaden per elev i fasta priser () mellan 1970/71 och 1990/91. Elevkostnaden ökade i . I gymnasieskolan ökade kostnaden . har utbildningskostnaderna relativt sett minskat, medan lokalkostnaderna ökat. har utvärderat hur kommunerna fullgör sin lagstadgade skyldighet att ge eleverna skolhälsovård (nr 53: Skolhälsovården en utvärdering. Nära och gratis.) Utvärderingen visar att elevernas rätt till skolhälsovård tillgodosetts. Stora variationer i fråga om innehåll liksom beträffande förutsättningar och villkor för skolhälsovården finns emellertid mellan kommunerna. Merparten, , av de 77 kommuner som undersöktes hade inte gjort några större förändringar vad gäller ekonomiska resurser för skolhälsovård. En tredjedel hade dock gjort ekonomiska neddragningar. Kommunerna hade dragit ner på kuratorer och psykologer, vilket indirekt påverkar skolhälsovårdens arbete. av kommunerna hade en kostnad för skolhälsovården på mellan per elev. hade en kostnad som var lägre än /elev. av kommunerna satsade mer än per elev. Många kommuner saknar styrdoku- ment för skolhälsovården och det är ofta oklart hur verksamheten leds. Fr.o.m. /97 skall samtliga sexåringar, vilkas föräldrar begär tidigare skolstart, tas emot i . Fram till dess gäller en övergångs- bestämmelse, som innebär att det är kommunen som avgör om föräldrarnas önskemål skall tillgodoses. har på regeringens uppdrag följt upp och utvärderat den tidiga skolstarten (nr 39 skolstart. Om kommuners möte med en reform.) /93 gick av sexåringarna i . har denna andel ökat till . Att andelen sexåringar i skolan är så låg beror på flera faktorer. Föräldrarnas efterfrågan på tidigare skolstart har i flertalet kommuner inte ökat i någon större utsträckning till följd av reformen. I en fjärdedel av kommunerna har den aktuella efterfrågan inte kunnat tillgodoses främst beroende på brist på lokaler eller utbildad personal. Däremot har en majoritet av kommunerna anordnat särskild sexårsverksamhet ofta i samverkan med skolan. gör under /95 en ny utvärdering av , som en uppföljning av de tidigare nationella utvärderingarna (NU). Det som skall utvärderas är grundskoleelevernas kunskaper, färdigheter, attityder och kompetenser. Utvärderingen omfattar årskurserna 2, 5 och 9. kommer att genomföra en första utvärdering av den reformerade gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen inom komvux. Syftet med utvärderingen är att på ett tidigt stadium få en bild av gymnasiereformens effekter. Andra syften är att påbörja en kunskapsuppbyggnad om gymnasieskolan och komvux som gör jämförelser möjliga och att utveckla kvalitativa metoder för skolbedömningar, utvärdering av processer i undervisningen och bedömning av kunskaper. Utvärderingen fokuseras kring tre områden, reformens effekter på skol- och programnivå, undervisningsprocessen och kunskapsbedömningar. Den sker med utgångspunkt i de nationella mål som finns fastställda för de frivilliga skolformerna. genomförs (Mathematics and Science Study). I kommer ca 250 skolor med elever från årskurserna 6-9 och ca 100 gymnasieskolor att ingå i undersökningen. Studien syftar till att beskriva olika aspekter som rör läroplaner i matematik och naturvetenskapliga ämnen och att genom jämförelser mellan länder kunna komma fram till vilka faktorer som bäst främjar inlärning. Ett 60-tal länder deltar i studien. Den nationella delen av projektet är förlagd till pedagogiska institutionen vid . Även inom vuxenutbildningsområdet bedrivs projekt som syftar till inter- nationella jämförelser. I det av bedrivna projektet (IALS) kartläggs läs-, skriv- och räknefärdigheter bland vuxna i . Avsikten är att resultaten skall kunna jämföras med resultat av motsvarande projekt i andra länder. Mottagandet i av flyktingar och vissa andra utlänningar med ett starkt skyddsbehov är en av flera delar i den svenska flyktingpolitiken. En annan del är att på ett humant sätt verka för särskilda insatser för att ge flyktingar och invandrare likvärdiga villkor och möjligheter till integration i . har ansvar för att träffa överenskommelser med kommunerna om att de förbinder sig att ta emot flyktingar som kvantitativt motsvarar det antal utlänningar som får asyl i eller som får stanna i av humanitära skäl. Någon i lag reglerad skyldighet för kommunerna att ta emot flyktingar föreligger emellertid inte. Kommunerna har ansvar för att de flyktingar som får stanna i får goda livsbetingelser och en bra introduktion i det svenska samhället. Kommunerna får statlig ersättning för mottagandet av flyktingar och vissa andra utlänningar. Under /95 beräknas kostnaderna för ersättning till kommunerna till ca . Kommunens insatser syftar bl.a. till att ge flyktingen en bostad, medel till sin försörjning, så goda kunskaper som möjligt i det svenska språket och om det svenska samhället som krävs för att flyktingen aktivt skall kunna delta i arbets- och samhällslivet i övrigt.Kommunerna har enligt skollagen (1985:1100) en skyldighet att , och senast efter det att rätt till svenskundervisning för invandrare (sfi) inträtt (om inte särskilda skäl föreligger) tillhandahålla sfi till de personer som är bosatta i kommunen och som saknar grundläggande kunskaper i det svenska språket. Kommunens insatser syftar även till en delaktighet i samhällslivet som ger flyktingen förutsättningar att påverka sin egen situation och därmed främja goda etniska relationer. Kommunerna får statlig ersättning för mottagandet av flyktingar och vissa andra utlänningar enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Flyktingar som tagits emot och har härutöver enligt förordningen (1993:1615) lämnats ett tillfälligt stimulansbidrag. Gällande regler innebär stor frihet för kommunerna att använda den ersättning man får för olika ändamål. Verksamheten skall inte styras i detalj utan genom att så preciserade mål som möjligt anges för verksam- heten. Resultatet av flyktingmottagandet skall följas upp och avse såväl måluppfyllelse som effekter på kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Uppföljning bör ske i varje kommun. Som central myndighet för flyktingmottagandet har Statems invandrarverk ett samlat resultat- och uppföljningsansvar på riksnivå. Flyktingmottagandet i kommunerna var relativt stabilt . Den förutvarande regeringens principbeslut avseende asylsökande från samt den förordning som den förutvarande regeringen fattade beslut om - och som innebar att barnfamiljer som sökt asyl före skulle få stanna här om inte särskilda skäl talade mot det - har ställt krav på kommunerna att ta emot flyktingar i avsevärt större omfattning än vad tidigare planering utgått ifrån. Kommunerna har gjort stora ansträngningar och också lyckats öka sitt mottagande så att det svarar mot behoven. Under /94 medverkade sammanlagt 271 kommuner i flyktingmottagandet. Med anledning av den stora flyktinginvandringen har dock bl.a. storstadskommunerna fått en väsentligt större inflyttning . Nedan redovisas en översikt över det kommunala flyktingmottagandet . Tabell 3.18 Det kommunala flyktingmottagandet År Avtalade Faktiskt Antal kommun- mottagna kommuner platser 1989 18 297 21 173 276 1990 22 808 22 237 278 1991 22 077 18 961 277 1992 21 817 18 472 271 1993 21 400 25 300 271 1994 49 900 61 500 272 Flyktingmottagandets politiska huvudman är i flertalet kommuner eller motsvarande nämnd. I framför allt några stora kommuner ingår flyktingmottagandet som en del i en självständig invandrarförvaltning med egen nämnd. De kommunala flyktingmottagandeprogrammen har successivt utvecklats allt eftersom kommunerna har utvärderat och vunnit erfarenheter av tidigare upprättade program. Erfarenhetsutbyte sker också mellan kommuner som deltar i flyktingmottagandet. Fr.o.m. förutsätts kommunerna göra upp en introduktionsplan för flyktingarnas introduktion i det svenska samhället. Planen skall alltid göras i samråd med flyktingen själv och en samordning skall ske med de olika myndigheter som deltar i arbete med flyktingar. Flera kommuner har inom ramen för det kommunala flyktingmottagandet organiserat särskilda sysselsättningsskapande åtgärder eller anordnat beredskapsarbeten och kommunala arbeten för flyktingar . i en kommun får flyktingar som regel sin försörjning tillgodosedd genom socialbidrag. Bidrag lämnas i enlighet med den socialbidragsnorm som varje kommun fastställt och som gäller för alla i kommunen. När det gäller hemutrustning erbjuds flyktingar ett lån, vilket administreras av . Fr.o.m. har kommunerna genom lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar givits möjlighet att bevilja introduktionsersättning i stället för socialbidrag till flyktingar och andra utlänningar som omfattas av det kommunala flykting- mottagandet. Nivån på introduktionsersättningen bestäms av kommunen och ett villkor för att ersättningen skall kunna betalas ut är att flyktingen följer introduktionsplanen. Ett sextiotal kommuner har infört eller kommer att införa en sådan ersättning till flyktingar. Av de verksamhetsmässiga uppföljningar som genomförts av och på den statliga sidan och framkommer bl.a. att såväl samarbetet mellan olika myndigheter som samverkan i flyktingmottagandet klart har förbättrats. har dock funnit att det finns vissa brister i introduktionsplanernas kvalitet, vilket kan innebära en försenad introduktion med ökade kostnader för stat och kommun som följd. saknas särskilda introduktionsplaner för barn och över huvud taget saknas ofta långsiktiga mål i introduktionsplanerna. har vidare funnit att av de mottagna i en kommun har flyttat efter mottagandet i en kommun. Hälften av flyttningarna har skett från det första mottagandet i en kommun och i regel från norr till söder och från mindre orter till i synnerhet de tre storstäderna. Med anledning av den stora flyktinginvandringen har bl.a. storstadskommunerna fått en väsentligt större inflyttning . Vissa kommuner har påpekat att kvaliteten i flyktingmottagandet blir lidande eftersom det kan vara svårt för kommunen att öka mottaganderesurserna i samma takt som den oplanerade inflyttningen av flyktingar sker till kommunen. Eftersom mottaganderesurserna inte räcker till uppstår väntetider. Detta gäller inte minst till svenskundervisningen. är möjligheten för flyktingar att erhålla en egen bostad relativt god i de flesta kommunerna. Den rådande arbetsmarknadssituationen har dock medfört att flyktingarna inte kommer in på arbetsmarknaden så snabbt som det var tänkt. Detta har bl.a. medfört ett ökat bidragsberoende hos flyktingarna. lämnade en rapport om flyktingars svensk- undervisning. Av rapporten framkommer att väntetiderna innan sfi påbörjas är för långa, avbrotten i studierna är för många och att alltför få avslutar studierna med godkänt resultat. Regeringen tillsatte en arbetsgrupp med uppgift att följa upp den statliga ersättningen för flyktingmottagandet m.m. Arbetsgruppen har genomfört en urvalsundersökning i 41 kommuner. De utvalda kommunerna har bl.a. ombetts redovisa de kostnader de haft och som schablonersättningen avser täcka för flyktingar som tagits emot . Resultatet av urvalsundersökningen har redovisats i rapporten täcker den statliga ersättningen kommunens kostnader för flyktingmottagandet? (Ds 1994:136). Arbetsgruppen har, med utgångspunkt från urvalsundersökningen och med reservation för den osäkerhet som kan finnas i kommunernas redovisningar, funnit att den statliga ersättningen i flertalet kommuner täckt de kostnader som de varit avsedda att täcka för flyktingar mottagna i en kommun . En fortsatt uppföljning av kostnaderna under resterande del av bör dock göras innan en slutlig bedömning kan göras av kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. För flyktingar mottagna i en kommun framkommer av urvalsundersökningen att de flesta kommunerna redovisar en bidragsut- nyttjandegrad som ligger under eller omkring den förväntade bidragsut- nyttjandegraden. Arbetsgruppen gör därför bedömningen att för flyktingar mottagna i en kommun har den statliga ersättningen i flertalet kommuner täckt de kostnader den varit avsedd att täcka t.o.m. . Arbetsgruppen har också sökt finna om det kan vara några speciella förhållanden i en kommun som gör att kommunen har höga respektive låga värden på bidragsutnyttjandegraden. De variabler som särskilt följts upp är kommuntyp, invånarantal, antal mottagna flyktingar i kommunen, andelen barn och väntetid till svenska för invandrare. Av dessa uppföljningar har framkommit att kommuner med invånarantal under 25 000, glesbygds- och landsbygdskommuner, har en låg bidrags- utnyttjandegrad i förhållande till den förväntade bidragsutnyttjandegraden för respektive kontingent. En orsak till detta kan vara att många flyktingar flyttar från mindre till större kommuner efter det att den första kommunen erhållit full ersättning och innan flyktingen genomgått ett fullständigt introduktionsprogram. Dessa utflyttningskommuner kan därför antas bli överkompenserade av det nuvarande statsbidragssystemet. En ändring av reglerna för utbetalning av schablonersättningen har emellertid gjorts , vilket innebär att det tar för en kommun att erhålla hela schablonersättningen. Denna ändring bör till viss del kompensera inflyttningskommuner och minska överkompensationen till kommuner med stor utflyttning. Därutöver har vid Arbets- marknadsdepartementet tillsatts en arbetsgrupp med uppgift att utforma nya utbetalningsregler för schablonersättningen i syfte att skapa ökad rättvisa mellan kommunerna och att minska statens kostnader för sekundärflyttningar. Arbetsgruppen har lämnat ett förslag som innebär att ersättningsutbetalningarna kommer att sträckas ut i tiden och ha en bättre anknytning till när kostnaderna uppstår för kommunerna än . De föreslagna reglerna innebär också en ökad rättvisa mellan utflyttnings- och inflyttningskommuner. Regeringen har lämnat förslag med denna inriktning i kompletteringspropositionen. Asylsökande har fr.o.m. fått samma rätt till ekonomiskt bistånd oavsett om de vistas på en förläggning eller har eget boende i en kommun. har redovisat vilka konsekvenser detta boende fått för bl.a. asylutredningarna. Främst storstadskommunerna har påpekat risken med att de nya reglerna kommer att leda till en ökad kon- centration av invandrare i redan invandrartäta områden och ett ökat tryck på deras mottagningsresurser eftersom de asylsökande efter ett positivt beslut har rätt att stanna kvar i kommunen. När rätten till dagersättning och annat bistånd inte längre lämnas till en asylsökande i och med att denne beviljats uppehållstillstånd, inträder i stället rätten till ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen förutsatt att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt.