prop · GI03167 · 1995-01-01 00:00:00 — En speciell satsning görs på de områden där fått sär- skilda lösningar i anslutningsfördraget. Departementspromemorian: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till den inriktning av kemikaliefrågorna som anges i promemorian. varnar för den extensiva tillämpning av substitutionsprincipen som lokala svenska myndigheter visat prov på och som bl.a. har ansetts bero på att den s.k. utbytesregeln är direkt straffsanktionerad. anser att det återstår mycket arbete innan producentansvar, substitutionsprincip och försiktighetsprincip är fast etablerade. och betonar att man noga bör beakta de speciella förutsättningar som gäller i de nordiska länderna i förhållande till sydliga länder t.ex. vad avser nedbrytningshastigheten av bekämpningsmedel. Enligt Akademikers uppfattning saknas en beskrivning av hur skall arbeta för ett större producentansvar för kemikalier riktade mot hushållen. pekar på att flera kommuner ifrågasätter om det kommer att vara möjligt att tillämpa substitutionsprincipen offensivt. och framhåller bl.a. att skall arbeta för att utbytesregeln skrivs in i unionsfördraget samt att avvecklingsplaner måste utvecklas inom EU för alla svårnedbrytbara och bioackumulerande ämnen. Skälen för regeringens bedömning: Den svenska kemikaliekontrollen utgår från en ansvarsfördelning som bygger på att det är företag och andra kemikaliehanterare som bär ansvaret för att kemikaliekontrollens mål uppnås. Inom EU har en utveckling i denna riktning inletts. utgår dock regelsystemen inom EU, även de som utvecklas, ofta från ett synsätt som lägger större ansvar för problemlösningar på regeringar och myndigheter än det svenska. skall verka för att utvecklingen mot ett större ansvar för företag och andra påskyndas och får genomslag i regler och direktiv. Försiktighetsprincipen och substitutionsprincipen, dvs. att byta ut farliga ämnen mot mindre farliga om sådana finns att tillgå, skall vara vägledande såsom flera remissinstanser framför. Den kritik som bl.a. och framför berör framför allt tillämpningen av substitutionsprincipen. Regeringens bedömning är att tillämpningen av substitutionsprincipen på de allra flesta områden i takt med ökad kunskap om kemikaliers miljöeffekter har fungerat väl. Vad gäller straffsanktioneringen ses den över av (M 1993:04). Den stora utmaningen framöver ligger därför i att kunna fortsätta att ytterligare utveckla kemikaliekontrollen inom EU efter de linjer vi arbetat efter i . kommer även att verka för att kommissionen ägnar ökad uppmärksamhet åt kemikaliefrågorna samt utarbetar en gemensam kemikaliepolicy för alla direktoraten. I flera avseenden har vunnit respekt för sitt arbete med kemikaliefrågor. Kommissionen har till exempel visat stort intresse för substitutionsprincipen och tillämpningen av denna. En god kunskap om kemikaliers egenskaper och en utförlig produktinformation är helt avgörande förutsättningar för att de som utvecklar eller använder kemikalier skall kunna tillämpa substitutionsprincipen. EU:s program för kunskapsuppbyggnad om existerande ämnen är därför mycket viktigt. Det är dock inte tillräckligt att bygga upp kunskapen. Den måste också föras vidare till dem som hanterar och väljer mellan olika kemikalier. Information om kemikaliers risker m.m. via märkning är en basfunktion i kemikaliekontrollen. Det finns vidare ett behov av att inom EU utveckla metoder att begränsa förekomsten av kemikalier som ett medel för riskreduktion. Det gäller också att få igenom förbud eller stränga restriktioner mot allmänkemikalier och bekämpningsmedel med så allvarliga egenskaper att ett avgörande om användning inte kan överlåtas till hanterarna. kommer att etablera bilaterala kontakter med miljöministerierna för att förmedla den svenska synen på hur kemikaliearbetet bör bedrivas. Det är mycket angeläget att EU har en hög ambitionsnivå för kontrollen av bekämpningsmedel och kemikalier. Det gäller att få en avsevärt ökad tillämpning av substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen såväl i fråga om allmänkemikalier som bekämpningsmedel. kommer att arbeta för att dessa principer accepteras inom EU. En aktuell fråga av detta slag är att få substitutionsprincipen inskriven i det nya direktivet om bekämpningsmedel som används utanför jordbrukssektorn, biociddirektivet. EU har påtagit sig att inom vissa områden söka utveckla sina regler så att de når samma skyddsnivå som de svenska. En särskild satsning bör därför göras för att driva på detta arbete. Därigenom kan de svenska skyddsnivåerna få genomslag i hela . har redan tagit initiativ till att kommissionen utarbetar en tidsplan avseende översynen av på undantagsområdena. Det svenska mycket framgångsrika arbetet med att i samarbete med jordbruksnäringen starkt begränsa användningen av bekämpningsmedel i jordbruket kan tjäna som förebild i EU, såväl på en övergripande nivå som i de enskilda länderna. bör självfallet också medverka till en utveckling mot mindre skadliga produkter. Utöver de kemikalier som pekades ut i medlemskapsförhandlingarna finns det åtskilliga andra som har sådana egenskaper att användningen av dem bör begränsas eller upphöra. Kommissionen har påbörjat ett ambitiöst arbete med att inhämta uppgifter för att bedöma riskerna med kemiska ämnen och produkter. har arbetat aktivt för att begränsa användningen av ett drygt dussin kemikalier och avser att ta fram planer för ytterligare ämnen inom den närmaste femårsperioden. De svenska erfarenheterna skall i kombination med EU:s påbörjade arbete kunna leda till ett offensivt EU-arbete för begränsningar av skadliga kemiska ämnen och produkter. En viktig grund för den svenska kemikaliekontrollen är ett väl utbyggt register över kemiska produkter som importeras och tillverkas i landet. Den är ett nödvändigt instrument för att prioritera insatser och för tillsyn av att tillverkare och importörer tar sitt ansvar. Det svenska systemet och erfaren- heterna bör kunna användas för att driva frågan att i varje medlemsland få en effektiv tillsyn över de egna tillverkarna, importörerna och även gentemot de yrkesmässiga användarna. Det är viktigt att är pådrivande i EU:s arbete inom kemikalieområdet, framför allt i och i kommissionens arbets- och expertgrupper. kommer i dessa grupper att presentera ytterligare underlag och förslag samt bidra med den svenska modellen. bör dessutom erbjuda aktiv assistans, som till exempel expertstöd till berörda direktorat och , för att ta fram beslutsunderlag samt förslag till beslut. har av tradition deltagit mycket aktivt i omfattande arbete inom området kemiska risker. Det är angeläget att samordna insatserna i EU och för att effektivt nå bästa möjliga resultat. 2.4 Kretsloppsanpassning av varusektorn och åtgärder på avfallsområdet Regeringens bedömning: bör verka för en samsyn inom EU med högt ställda mål vad gäller kretsloppsanpassad varuhantering. Däremot bör de enskilda länderna ges stor frihet att utforma medel och metoder att nå dessa mål. bör arbeta för en gemensam policy på avfallsområdet. Det är också viktigt att producenterna inom gemen- skapen tar ansvar för varans miljöbelastning under hela dess livscykel. Departementspromemorian: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till den inriktning för kretslopps- och avfallsfrågorna som anges i promemorian. anser bl.a. att EU inte bör låsa sig vid en särskild lösning av avfallshanteringen. Ett enskilt medlemsland bör kunna genomföra de åtgärder som bäst lämpar sig i förhållande till landets speciella förutsättningar. framhåller att recirkulering av produkter och material måste ses i ett helhetsperspektiv baserat på livscykelanalyser där även energiomvandling skall betraktas som en tolerabel återvinning av materialet. Beslut kring recirkulering av produkter och material måste fattas på nationell nivå och följaktligen falla under subsidiaritetsprincipen. delar uppfattningen att direktiven om avfallsdeponering och förbränning bör utformas som minimiregler. framhåller att måste se till att principen om avfallsminimering styr utformningen av EU:s avfallsdirektiv och förordningar. Skälen för regeringens bedömning: Producenter har en betydelsefull roll när det gäller att kretsloppsanpassa produkter som tillverkas. Producenterna har därmed också ett inflytande över avfallets sammansättning och nyttiggörande. Diffusa utsläpp knutna till människors rörlighet och varors livscykel överskuggar alltmer de tydliga punktutsläppen från industrier och energianläggningar. Effekterna uppträder ofta med lång fördröjning och sambanden mellan direkta och indirekta skador av olika verksamheter är komplexa. Ett grundläggande problem är att materialhanteringen i allmänhet är enkelriktad - från utvinning av råvara till deponering av avfall. För att förmå producenterna att anpassa sina produkter med utgångspunkt från resurshushållning och en miljömässigt godtagbar restprodukt har infört författningsreglerat producentansvar för förpackningar, returpapper och däck. Inför det fortsatta arbetet med att förmå producenter att ta ett aktivt miljöansvar är det angeläget att en samsyn om miljökrav på produkter nås inom EU. Inom EU:s medlemsstater pågår en utveckling i denna riktning. bör verka för att ett regelverk med en hög ambitionsnivå utarbetas på gemenskapsnivå för kretsloppsanpassad varuhantering. Detta är viktigt mot bakgrund av att vi är en del av den inre marknaden och att en så stor del av vår varuhandel sker med EU-länderna. bör verka för att medlemsstater i EU, med utgångspunkter från producentansvar i nämnda mening, skall sträva mot speci- ficerade, högt ställda mål i fråga om resurshushållning och minskad miljöpå- verkan från varusektorn. Av största betydelse är att och övriga medlems- stater, inom ramen för de övergripande mål och regler som medlemsstaterna enats om och med beaktande av producenternas ansvar, ges stor frihet att utforma sina egna medel och metoder för att nå målen i kretsloppsarbetet. En utgångspunkt i denna samsyn bör vara att producenten tar ansvar för varans miljöbelastning under dess hela livscykel, från tillverkning, varans hantering i konsumentledet och till det slutliga omhändertagandet när varan tjänat ut. Regeringen avser att inledningsvis fördjupa kontakter med EU-länder som har erfarenheter från arbete med producentansvars- och kretsloppsfrågor, t.ex. , , och . betonar regeringen vikten av att ett brett arbete kan inledas inom övriga EU-länder på detta område. Det bör ankomma på kommissionen att ta initiativet till detta. bör också aktivt verka för att EU:s arbete med prioriterade avfallsströmmar leder till en samsyn som minskar resursförbrukning och underlättar återvinning. Projektet syftar till ökad återvinning och återanvändning. De produktgrupper och avfallsströmmar som prioriterar är framför allt bilar, bildäck, byggmaterial och elektronikskrot, dvs. samma som ingår i EU:s prioritering. Också det arbete i nordisk regi, vilket syftar till miljöriktigt omhändertagande av uttjänta varor t.ex. för elektronik, är ett viktigt led i denna process. bör vidare arbeta aktivt för en gemensam policy för avfallshantering inom EU och en standardisering av avfallskaraktärisering. Det är viktigt att direktiv inte i detalj reglerar tekniska och andra lösningar utan är baserade på belastningsnivåer, dvs. utifrån en bedömning om vad naturen kan bära. bör verka för att arbetet drivs i denna riktning. De totala mängderna avfall i bör minskas genom material- och energiåtervinning och det farliga avfallet minimeras. Detta kan ske genom att producenternas ansvar betonas och genom att ekonomiska styrmedel används i större utsträckning. EU:s princip att varje land har ansvar för sitt eget avfall och restprodukter bör omsättas i konkreta planer för att förebygga avfall och för en miljöriktig avfallshantering. En gemensam europeisk strategi för en kretsloppsanpassad samhällsutveckling är önskvärd i det fortsatta arbetet. Regeringen har erfarit att revidering pågår av EU:s avfallspolicy med sikte på ett kommissionsbeslut . bör aktivt påverka utformningen av gemensamma minimibestämmelser för till exempel avfallsdeponering och energiutvinning från avfall. Av betydelse för bl.a. svenskt vidkommande är kommissionens förslag till direktiv om deponering av avfall (4130/95). Förslaget innebär att deponier skall klassificeras i tre klasser, lågt miljöbelastande avfall, icke-farligt avfall och farligt avfall. I direktivet anges regler för bl.a. mottagningskontroll, lokalisering, deponiutformning och avslutningsåtgärder och miljökontroll. Av betydelse är vidare förslaget till revidering av direktivet för förbränning av icke-farligt avfall. Förslaget behandlas nu i kommissionen. Det är viktigt att förslaget leder till stränga utsläppskrav för dioxiner samt för kvicksilver och andra toxiska eller hälsofarliga metaller. Förslaget om ändring i innebär att beslutet om utfasning och totalförbud mot export av farligt avfall från till icke införlivas i konventionen. verkar för en sådan ändring och en motsvarande förändring av EU:s förordning om transport av avfall. Regeringens bedömning: bör aktivt verka för att integreringen av biologisk mångfald inom alla samhällsområden genomförs konsekvent inom EU i syfte att likställa målet att bevara den biolo- giska mångfalden med produktionsmålen. bör aktivt verka för att miljöanpassa jordbruks- och fiskeripolitiken inom EU och en svensk strategi för detta bör utvecklas. Arbetet inom unionens gemensamma naturvårdspolitik, inkl. inrättandet av skyddade områden, bör aktivt stödjas. Departementspromemorian: Tar upp biologisk mångfald som ett icke prioriterat område. I promemorian framhålls att bör arbeta för integrering av biologisk mångfald i sektorerna samt aktivt delta i den gemensamma naturvårdspolitiken, Natura 2000. Remissinstanserna: Flera remissinstanser framhåller att biologisk mångfald bör göras till ett prioriterat område, bl.a. , , och . Behovet av en miljöanpassning av de areella näringarna och deras betydelse för ekosystemen och arterna lyfts fram av , , , och . Utvecklingen i , med snabb marknadsanpassning och modernisering av dessa näringar kan innebära att stora naturvärden går förlorade (). Det stora behovet av ytterligare forskning om människans påverkan på ekosystemens mångfald, bärkraft och förmågan att återhämta sig efter störningar (resiliens) påpekas av . En tillämpning av den kunskap vi redan har om ekosystemens generella reaktioner på olika typer av mänsklig exploatering efterlyses. Vidare understryker det särskilda behovet av breda informationskampanjer bland folk för att skapa förståelse för de stora förändringar av samhällssystemen som behövs. Skälen för regeringens bedömning: Den biologiska mångfaldens betydelse för att upprätthålla ekosystemens funktioner och processer och därmed för människans existens har ändrat synen på dess värde för samhället. Ekosystemen producerar inte bara råvaror till våra livsmedel och till vår industri, utan svarar också för så grundläggande funktioner som klimatreglering, reglering av vattencirkulationen, cirkulation av näringsämnen och rening av luften. Hoten mot den biologiska mångfalden utgör därför ett av de stora miljöproblemen . Att bevara den biologiska mångfalden är en sektorsövergripande fråga. I stort sett alla samhällsområden utnyttjar eller påverkar den biologiska mångfalden. En del av detta nyttjande och denna påverkan är av positiv art, som t.ex. det svenska traditionella odlingslandskapets betydelse för många växt- och djurarter. Till övervägande del är dock människans påverkan negativ för mångfald och hållbart utnyttjande. Den biologiska mångfaldens sektorsövergripande karaktär innebär att principerna om sektorsansvar och sektorsintegrering måste tillämpas konsekvent. En viktig grund för en effektiv tillämpning av sektorsansvaret och sektorsintegrering är att en aktiv dialog mellan företrädare för olika näringar/samhällssektorer, miljömyndigheter och miljöorganisationer etableras. Det svenska arbetet med sektorsansvaret och integreringen har kommit längst inom skogsbruket, men utvecklas nu också inom jordbruket, fisket och samhällsplaneringen i vid bemärkelse. De svenska erfarenheterna utgör en bra grund för att driva denna fråga inom EU. bör också verka för att bevarandet av den biologiska mångfalden jämställs med produktionsinriktade mål inom alla samhällsområden på de områden där EU har gemensam politik. Detta bör också driva aktivt i arbetet med att revidera det femte miljöhandlingsprogrammet. Den gemensamma jordbrukspolitiken i EU (CAP) behöver revideras. Subventionerna till produktionen bör sänkas och en målmedveten miljöanpassning av jordbruket bör genomföras. En utredning har tillsatts i om hur en revision av CAP skall kunna genomföras. En handlingsplan för hur skall driva frågan bör tas fram när denna utredning har redovisats. stödjer de grundläggande idéerna i den gemensamma fiskeripolitiken som går ut på att varken den ekologiska resursbasen eller näringen får hotas. Exploatering och förorening av kustnära områden som hotar de ekosystemen och fiskerinäringen måste stävjas. Fisket bör bedrivas så att det långsiktiga resursutnyttjandet säkerställs. Utveckling och användande av selektiva redskap bör stödjas, liksom utarbetande av instrument för effektiv kontroll så att fiskekvoter fastställda på basis av vetenskapliga råd inte överskrids. Genom och medlemskap i blir ett ur fiskeriperspektiv viktigt område för unionen. bör därför aktivt verka för att en samlad EU-politik för skapas, som bl.a. syftar till gemensamma lösningar inom för . Ett hållbart fiske förutsätter bl.a. kvoter som står i överensstämmelse med de olika ekosystemens långsiktiga hållbarhet. De svenska erfarenheterna när det gäller miljöanpassning av skogsbruket bör framhållas och utnyttjas i olika sammanhang när skogsfrågor tas upp inom unionen. bör ta aktiv del i utformandet av EU:s naturvårdspolitik (Natura 2000) och bör i det arbetet särskilt driva betydelsen av en sammanhållen politik som bygger på en kombination av miljöanpassning av olika samhällsverksamheter och inrättande av ett nätverk av skyddade områden i . Nationalparker och naturreservat måste ses i sitt ekologiska sammanhang och får inte bli en isolerad företeelse. måste antalet skyddade områden ökas väsentligt i ett europeiskt nätverk. Finansieringen av nätverket bör göras till ett gemensamt ansvar inom EU. bör vara pådrivande för att direktiven om skydd av fåglar och om skydd av deras livsmiljöer följs fullt ut bland medlemsländerna. Därför är det viktigt med full tillämpning av direktiven också i . I den särskilda propositionen om samarbete med (prop. 1994/95:160) framhålls vidare betydelsen av att beakta biologisk mångfald i biståndsverksamheten i . bör verka för att detta också beaktas inom ramen för EU:s bistånd till utvecklingen i . Regeringens bedömning: bör verka för att EU har en pådrivande roll i det internationella miljösamarbetet. Detta gäller både samarbetet med Öst- och och det globala miljösamar- betet. bör verka för att en så stor del som möjligt av EU:s Östeuropastöd går till vårt närområde och att miljöprojekt prioriteras. Det nordiska samarbetet ändrar karaktär och blir viktigt dels som ett politiskt forum för avstäm- ning inför vissa viktiga möten, dels som forum för att ta fram underlag och förslag att föra in i EU-processen på ett så tidigt stadium som möjligt. Departementspromemorian: Promemorians intentioner överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser bl.a. betonar vikten av att EU intar en mer kraftfull och målmedveten hållning i miljöpolitiken. Detta gäller t.ex. uppföljningen av (UNCED), aktivering av EU:s roll i . Kärnsäkerhetsfrågor, särskilt i , lyfts fram av bl.a. , som anser att bör blockera beslut om att öka de fonder som medger utlåning till kärnkraftsprojekt. Över huvud taget lyfts frågan om bistånd till Öst- och på miljöområdet fram av flera remissinstanser. Skälen för regeringens bedömning: har ett gott rykte som ett progressivt land i internationella miljöfrågor. Vi har vid en jämförelse internationellt långt gående nationella miljöregler. Vi har varit aktiva i det globala miljöarbetet alltsedan 1972 års och var en av initiativtagarna till . Vi bör fortsätta att spela en aktiv roll i de globala sammanhangen utifrån de nya förutsättningarna som EU-medlemskapet innebär. Det gäller också samarbete med , där vi i finansiella termer mätt är en av de stora bidragsgivarna på miljöområdet. Som medlemsland i EU öppnas också nya möjligheter för påverkan. I det internationella arbetet, t.ex. i FN eller i olika miljökonventioner kan vi nu - i tillägg till sedvanliga svenska och nordiska förberedelser - agera kraftfullt för att påverka EU-ställningstaganden inför och under viktiga internationella möten. EU:s agerande i internationella frågor är beroende av sakområdenas ställning inom unionen. Detta ställer stora krav på att tidigt i processen fastställa en tydlig position. Det innebär ökade krav på god framförhållning som möjliggör bredast möjliga förankring av positioner på hemmaplan. Öppenhet och goda kunskaper om andra medlemsländers positioner är därför viktigt. Goda bilaterala kontakter med medlemsländerna även vad gäller agerandet i internationella fora är därför angelägna. Genom EU-medlemskapet ställs också höga krav på klara och tydliga svenska positioner och instruktioner eftersom de kommer att förhandlas såväl inom EU som vid internationella möten. Förhandlingsinstruktionerna måste utformas med flexibilitet så att har en reell möjlighet att delta aktivt i hela förhandlingsprocessen. Det är också viktigt att i det internationella miljöarbetet göra tydliga prioriteringar av vilka frågor vi anser mest angeläget att driva. Regeringens bedömning: mycket om- fattande miljöproblem kräver stora insatser och omfattande samordning. bör som medlem i EU aktivt verka för effektiva och ökade miljöinsatser i och i synnerhet i vårt närområde. är av särskild vikt. Departementspromemorian: Överensstämmer med regeringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Samarbete med EU har påbörjats av olika länder i Öst- och . Av Östersjöstaterna har redan ett s.k. associationsavtal med EU. De baltiska länderna förhandlar om sådana och de planeras bli undertecknade . Ländernas närmande till EU innebär också att de kommer att behöva ta till sig . Detta kommer att gagna utvecklingen i . bör i sitt bilaterala miljösamarbete stödja dessa länders successiva anpassning till . De principer och prioriteringar som är vägledande för bilaterala östsamarbete skall också ligga till grund för vårt agerande inom EU. Ett av prioriterade områden i det bilaterala östbiståndet är miljö. bör alltså söka utöva ett så starkt inflytande som möjligt på EU:s politik på detta område. En betydligt mindre andel av PHARE-programmet, vilket är EU:s finansiella stödprogram för (exkl. OSS), har gått till miljöprojekt än vad som skett inom de svenska biståndsprogrammen. Dessutom sjunker andelen miljöprojekt . Miljön utgör inte någon särskild målsättning även om miljöaspekter ingår bland övervägandena i projekt som stöds i TACIS-programmet (EU:s stödprogram till OSS). bör verka för att en ökad andel av PHARE-programmet går till miljösektorn och att miljöbistånd blir ett prioriterat område inom TACIS-programmet. EU:s stöd till närområde och en närmare anknytning av de baltiska länderna till EU:s miljöarbete bör öka. PHARE programmet har haft en tyngdpunkt i (, , , , , och ). bör verka för att stödprogrammen utvecklas när det gäller . I utformningen och genomförandet av EU:s samarbete med Öst- och Centraleuropeiska stater är det angeläget att miljöfrågor med koppling till får en framträdande roll. är part i HELCOM och i Östersjöprogrammet. EU bör mer aktivt engageras i Östersjöprogrammet genom bl.a. en medverkan av den europeiska investeringsbanken (EIB) i projektverksamheten.