prop · GI0310 · 1995-01-01 00:00:00 — På kemikalieområdet finns det med hänsyn till verksamheternas olika art dock anledning att - i likhet med vad som gäller en del andra verksamheter - också ha särskilda aktsamhetsregler, i detta fall särskilt avpassade för hanteringen av kemiska produkter. Vi återkommer i författningskommentaren till den närmare utformningen av särskilda föreskrifter om kemikaliekontroll. Regeringens förslag: Hälsoskyddslagstiftningen inordnas i ett särskilt kapitel i . Uttrycket sanitär olägenhet ersätts med begreppet olägenhet för människors hälsa, vilket innefattar störningar av välbefinnandet och därför innebär en viss utvidgning av tillämpningsområdet för hälsoskyddsreglerna. De allmänna aktsamhetsreglerna i skall gälla även för hälsoskyddet. Vidare skall miljökvalitetsnormer läggas till grund för bedömningen av vilka åtgärder som behövs. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Det råder en bred enighet om att hälsoskyddslagen bör inordnas i balken. understryker att hälsoskyddet inte bör ses som en separat företeelse utom som en viktig integrerad beståndsdel i . Frågan om hälsoskyddsregler skall omfatta olycksfallsskador tas upp av styrelsen och av . Flertalet remissinstanser godtar att sanitär olägenhet ersätts med ett nytt begrepp. När det gäller frågan vilka störningar som bör kunna föranleda åtgärder har dock flera remissinstanser synpunkter på kommitténs förslag. Kammarrätten i och i avstyrker en ändring som innebär att störningar som inte påverkar hälsan utan endast välbefinnandet skall omfattas. Många kommuner anser att det krävs riktlinjer eller normer för bedömningen av när ingripande bör ske i sådana fall. Flera kommuner anmärker också på en bristande samordning mellan den grundläggande definitionen i 2 kap. 9 § och de allmänna reglerna i 17 kap. i förslaget. Några länsstyrelser påpekar att risken för att en olägenhet skall uppkomma bör vara tillräcklig för ett ingripande. Flera länsstyrelser och kommuner anser att bestämmelserna i 17 kap. bör förtydligas, så att det framgår att åtgärder skall vidtas inte bara i syfte att hindra att olägenheter uppstår utan också för att undanröja olägenheter som redan har uppkommit. Skälen för regeringens förslag: Som redan konstaterats i avsnitt 4.3 är det naturligt att reglerna i hälsoskyddslagstiftningen inordnas i . Lagstiftningens syfte - att motverka störningar som kan vara skadliga för människors hälsa - sammanfaller till stor del med syftet med den övriga lagstiftning som utgör naturliga delar i balken, främst miljöskyddslagen, lagen om kemiska produkter och renhållningslagen. Remissinstanserna är helt eniga med den bedömningen. Kommitténs förslag innebär att skyddet för människors hälsa kommer att utgöra en integrerad del i och att samma grundläggande aktsamhetskrav skall gälla för hälsoskyddet som gäller för exempelvis miljöfarlig verksamhet. Kommitténs lagförslag innehåller en definition av begreppet hälsoskydd i 2 kap 9 § och en allmän aktsamhetsregel i 17 kap. 1 §, som komplettering till de allmänna aktsamhetsreglerna i 3 kap. Vidare föreslås att ett antal särskilda regler som främst rör inomhusmiljön tas in i samma kapitel tillsammans med regler om föreskrifter på hälsoskyddsområdet. Reglerna hämtas från hälsoskyddslagen (1982:1080) och i viss utsträckning även från hälsoskyddsförordningen (1983:616). Regeringen finner i likhet med kommittén att det är lämpligt att regler om hälsoskydd tas in i ett särskilt kapitel i balken. Reglerna bör tas in i 15 kap. och bör omfatta en avgränsning av tillämpningsområdet, vissa särskilda aktsamhetskrav och bestämmelser om föreskrifter. Några remissinstanser har tagit upp frågan om reglerna om hälsoskydd bör göras tillämpliga beträffande olycksfallsskador. Regeringen anser att den frågeställningen bör behandlas i ett annat sammanhang. Enligt 1 § hälsoskyddslagen är lagens syfte att hindra uppkomsten av sanitära olägenheter och att undanröja sådana olägenheter. Med sanitär olägenhet avses en störning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa eller helt tillfällig. Lagstiftningens regler är inriktade på störningar som härrör från användningen av fast eller lös egendom. Enligt 6 § lagen skall ägare eller nyttjanderättshavare till berörd egendom vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra uppkomsten av och undanröja sanitär olägenhet. I är det de allmänna aktsamhetsreglerna i 2 kap. som avgör om åtgärder måste vidtas mot störningar av olika slag, bl.a. sådana som kan påverka hälsan. Dessa regler ersätter 6 § hälsoskyddslagen. I balken bör vidare finnas en definition som motsvarar sanitär olägenhet och som anger vilka störningar som är av sådan karaktär att balkens skyddsregler är tillämpliga. En sådan regel finns i kommitténs förslag i 2 kap. 9 §. Regeringen anser i likhet med kommittén att begreppet olägenhet för människors hälsa bör användas i balken i stället för sanitär olägenhet. Flera remissinstanser har pekat på ett behov av samordning och bättre överskådlighet när det gäller grundläggande definitioner och aktsamhetsregler. Lagtexten bör därför förenklas genom att definitionen av hälsoskydd i 2 kap. 9 § i kommitténs förslag görs till en del av den inledande regeln i kapitel om särskilda hälsoskyddsbestämmelser. Jämfört med de nu gällande reglerna innebär kommitténs förslag en viss utvidgning av tillämpningsområdet för hälsoskyddsreglerna och av myndigheternas möjligheter att ingripa mot störningar. Således omfattas även störningar som uppkommer i andra sammanhang än vid användning av egendom. Ändringen torde ha liten praktisk betydelse, särskilt mot bakgrund av att ringa eller helt tillfälliga störningar liksom inte skall omfattas. Vidare omfattas inte bara direkt hälsoskadliga störningar utan även störningar som påverkar människors välbefinnande. Några remissinstanser ifrågasätter om det är lämpligt att inverkan på välbefinnandet skall omfattas av definitionen och anför att man därmed fångar in rena trivselaspekter, vilket leder till tillämpningsproblem. Regeringen finner att det finns skäl för att ta med såväl hälsan som välbefinnandet i definitionen. Den utvidgning av tillämpningsområdet som detta innebär skall inte överdrivas - störningar som enbart medför psykisk påverkan kan redan utgöra sanitär olägenhet enligt hälsoskyddslagens regler. Däremot bör det tydligt anges att bestämmelsen bara omfattar störningar som vid en medicinsk eller hygienisk bedömning på objektiva grunder kan anses påverka välbefinnandet. När det gäller störningar som endast påverkar välbefinnandet blir föreskrifterna i om miljökvalitetsnormer särskilt viktiga. Flera remissinstanser påpekar att det för den praktiska tillämpningen är nödvändigt att myndigheter och enskilda kan hämta ledning i miljökvalitetsnormer eller andra föreskrifter som anger gränsvärden eller andra kriterier för när en beaktansvärd olägenhet skall anses föreligga. Regeringen delar den bedömningen. De nya reglerna innebär i övrigt inte någon ändring när det gäller frågan i vilken utsträckning behoven hos särskilt känsliga personer skall beaktas, t.ex. allergiker. Vid bedömningen av om en olägenhet i lagens mening föreligger bör hänsyn således tas även till personer som är något mer känsliga än vad som kan anses normalt. Åtgärder enligt balken kan både syfta till att undanröja uppkomna olägenheter och vara av förebyggande karaktär. Detta följer av de allmänna aktsamhetsreglerna i 1 kap. och bör också framgå av de särskilda föreskrifterna om hälsoskydd. Normer och riktlinjer av icke bindande karaktär från främst har använts i hälsoskyddsarbetet som ett stöd vid tillämpningen av reglerna om sanitär olägenhet. Regeringen anser - som närmare utvecklats i avsnitt 4.5 - att ett system med särskilda miljökvalitetsnormer nu bör införas. Sådana normer kommer att få särskild betydelse på hälsoskyddsområdet och bör leda till bättre och effektivare hälsoskydd. Miljökvalitetsnormerna får främst betydelse vid myndigheternas arbete med prövning och tillsyn och som grund för generella föreskrifter. Om en norm överskrids, kan det leda till olika åtgärder i skilda fall. Om det är fråga om en enstaka störningskälla, t.ex. en maskin som används så att en bullernorm för bostäder överskrids, bör tillsynsmyndigheterna direkt vidta åtgärder. När en miljökvalitetsnorm överskrids inom ett större område på grund av miljöpåverkan från flera störande verksamheter, kan det, som närmare utvecklas i avsnitt 4.5, krävas en åtgärdsplan för att komma till rätta med olägenheterna. Utöver de särskilda miljökvalitetsnormerna bör det på hälsoskyddsområdet alltjämt finnas utrymme för icke bindande riktlinjer som beslutas av myndigheter. Lagrådet tar i sitt yttrande upp allmänna frågor om graden av samordning mellan de lagar som tas in i balken och behovet av en analys när det gäller gränsdragningsproblematiken för olika skyldigheter och ingripanden. När det gäller hälsoskyddsreglerna tar lagrådet upp frågan om gränsdragningen till reglerna om miljöfarlig verksamhet i 13 kap. Lagrådet nämner särskilt föreskriftsrätten för regeringen enligt 15 kap. 8 § i lagrådsremissens förslag i förhållande till reglerna om miljöfarlig verksamhet. Beträffande den sistnämnda bestämmelsen anför lagrådet också att med så vidsträckta bemyndiganden kan förhållandet bli att bestämmelserna i balken ger en ofullständig och delvis missvisande bild av det för medborgarna viktiga regelverket på området. Regeringen behandlar i kapitel 4.3.1 allmänt dessa synpunkter på behovet av samordning mellan balkens olika avsnitt. Balken har enligt regeringens förslag utformats så att de allmänna aktsamhetsreglerna i 2 kap. gjorts gemensamma för de sakområden som regleras bl.a. i balkens fjärde avdelning om skydd för hälsa och miljö. Även de regler som styr myndigheternas verksamhet är till stor del gemensamma. Däremot har en uppdelning i regler på olika sakområden som finns i den nuvarande lagstiftningen i stora drag behållits i många fall, bl.a. när det gäller regler om miljöfarlig verksamhet och om hälsoskydd, vilka behandlas i särskilda kapitel. Det finns flera skäl för detta. Reglerna om hälsoskydd och om miljöfarlig verksamhet riktar sig i praktiken ofta mot olika adressater. För hälsoskyddet är det viktigt att snabbt kunna ingripa lokalt för att motverka hälsoskador, medan miljöskyddsreglerna mera syftar till att på reglera hur en indu- striell verksamhet får bedrivas. Detta får i sin tur viss betydelse för utform- ningen av bemyndiganden och för vilka befogenheter som bör ges till myndigheterna. Lagrådet har heller inte ifrågasatt att en uppdelning av reglerna av detta slag på olika kapitel bör ske. Uppdelningen medför dock ofrånkomligen att man måste acceptera att reglerna i vissa fall kommer att överlappa varandra. Detta gäller bl.a. reglerna om miljöskydd och hälsoskydd. I balken har dock hälsoskyddsreglerna renodlats. Vissa frågor om avloppsanläggningar och värmepumpar har förts bort från hälsoskyddsreglerna till reglerna om miljöfarlig verksamhet där de bättre hör hemma. Inriktningen på inomhusmiljön har betonats. Enligt regeringens bedömning är det därför i balken tydligare än tidigare i vilka fall hälsoskyddsreglerna respektive reglerna om miljöfarlig verksamhet bör tillämpas. Lagrådet har heller inte pekat på några konkreta olägenheter med den föreslagna ordningen. Frågan om hanteringen av ärenden som omfattas både av reglerna i 15 kap och reglerna om miljöfarlig verksamhet tas upp i följande avsnitt. När det gäller frågan om bemyndigandet att meddela ytterligare föreskrifter i 15 kap. 8 § i lagrådsremissens förslag (15 kap. 9 § i denna proposition) är för vidsträckt utformat gör regeringen följande bedömning. Paragrafens första stycke motsvarar 13 § hälsoskyddslagen och är något mer begränsat utformat än det lagrummet. Det andra stycket ger en möjlighet för regeringen att besluta om tillståndsplikt eller anmälningsplikt för en viss verksamhet. har detta reglerats i lag. Enligt regeringens bedömning bör dock reglerna på detta område utformas på samma sätt som reglerna om miljöfarlig verksamhet, med en möjlighet för regeringen att fatta beslut. Bemyndiganden av liknande slag är ofrånkomliga i denna typ av lagstiftning. Regeringen anser inte att det nu aktuella bemyndigandet medför några särskilda olägenheter. 4.11.2 Särskilda aktsamhetsregler och regler om föreskrifter Regeringens förslag: Grundläggande aktsamhetsregler i den nuvarande hälso- skyddslagstiftningen som avser främst hälsoskydd i lokaler och bostäder överförs till balken. Närmare bestämmelser om hälsoskyddet tas in i föreskrifter som beslutas av regeringen eller tillsynsmyndigheter. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Inriktningen på inomhusmiljön i kommitténs förslag bemöts positivt av remissinstanserna. , , samt flera kommuner och länsstyrelser anser att de föreslagna reglerna är för detaljerade, särskilt vid en jämförelse med övriga kapitel i balken. anser att bostadshygieniska frågor bör regleras genom . Flera länsstyrelser och kommuner anser att regler om avloppsvatten bör hänföras till kapitlet om miljöfarlig verksamhet. Frågan om tillämpningsområdet för reglerna om hälsoskydd i förhållande till balkens bestämmelser om miljöfarlig verksamhet tas upp av bl.a. . Arbetarskyddsstyrelsen påpekar att lokaler för undervisning och barnomsorg ingår i tillämpningsområdet för arbetsmiljölagen (1977:1160). Skälen för regeringens förslag: Sanitära olägenheter i inomhusmiljön har traditionellt varit en huvudinriktning för hälsoskyddsarbetet. Flertalet regler i hälsoskyddslagen rör inomhusmiljön. Därutöver finns bestämmelser om bl.a. avloppsanläggningar, som medför särskilda sanitära problem, och om värmepumpar samt om djurhållning och badvattenkvalitet. Regeringen finner i likhet med kommittén att det är lämpligt att i kapitlet om hälsoskydd ta in ett antal särskilda bestämmelser från hälsoskyddslagstiftningen som främst rör inomhusmiljön. Detta är viktigt från allmänna utgångspunkter för att understryka hälsoskyddets betydelse i en integrerad miljölagstiftning och för att åstadkomma en balans mellan hälsoskyddsreglerna och de regler som främst rör miljöpåverkan i utomhusmiljön. Dessutom krävs en avgränsning av de fall då de särskilda förfaranderegler skall tillämpas som rör åtgärder på hälsoskydds- området och som hämtats från den nuvarande hälsoskyddslagstiftningen. Dessa regler skiljer sig från de regler som föreslås gälla för miljöfarliga verksamheter bl.a. i fråga om möjligheten att delegera föreskriftsrätt till kommunen och beträffande ordningen för överklagande i ärenden. Införandet av kommer enligt regeringens bedömning inte att leda till några grundläggande förändringar i kommunernas verksamhet på hälsoskyddsområdet. Det utvidgade tillämpningsområdet och införandet av miljökvalitetsnormer kan särskilt stärka och effektivisera hälsoskyddsarbetet. I övrigt anser regeringen att den ordning som gäller i fråga om ansvarsfördelningen på hälsoskyddsområdet mellan olika myndigheter och dessas möjlighet att meddela föreskrifter etc. nu inte bör ändras genom . Dessa frågor bör dock tas upp till förnyat övervägande när Miljöorganisations- utredningen har redovisat sitt uppdrag. Regeringen finner kommitténs förslag i huvudsak väl avvägt när det gäller urvalet av de regler som bör tas in i ett särskilt kapitel om hälsoskydd. I kapitlet bör således finnas grundläggande aktsamhetskrav som avser hälsoskyddet i inomhusmiljön. Som påpekats av flera remissinstanser bör dock reglerna i några fall göras mindre detaljerade. Även reglerna om djurhållning och om badvattenkvalitet bör tas med. Bestämmelserna i hälsoskyddslagen om avloppsanläggningar och värmepumpar hör närmast hemma under avsnittet om miljöfarlig verksamhet och bör inte ingå i kapitlet om hälsoskydd. I likhet med kommittén finner dock regeringen att skyldigheten att avleda och rena eller på annat sätt ta om hand avloppsvatten har en naturlig anknytning till bestämmelserna om inomhusmiljön och därför bör finnas med bland de särskilda föreskrifterna om hälsoskydd. Kommitténs förslag innehåller i 3 § bestämmelser om beskaffenheten hos bostäder och vissa lokaler, grundat på 3 § hälsoskyddsförordningen. Som påpekas av Arbetarskyddsstyrelsen kan bestämmelser om lokaler för undervisning och barnomsorg meddelas med stöd av arbetsmiljölagen (1977:1160). Det finns därför inte behov av särskilda regler för sådana lokaler i balken. i föreslår i sitt remissyttrande att bestämmelsen i stället skall gälla bostäder och lokaler för allmänna ändamål, så att exempelvis samlingslokaler och vårdinrättningar omfattas. Regeringen finner att bestämmelsen bör ändras i enlighet med detta och i övrigt göras mindre detaljerad. Skyldigheten att ta hand om avloppsvatten kan framgå av samma bestämmelse. När det gäller bostäder och lokaler bör även uppmärksammas bestämmelserna i den nya lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, som delvis avser förhållanden som behandlas i hälsoskyddslagen. Lagen innehåller regler som motsvarar tidigare bestämmelser i 3 kap. och i byggproduktlagen (1992:1535). Några remissinstanser har pekat på behovet av samordning med plan- och bygglagens regler. Byggnadsverkslagen innehåller egenskapskrav på bl.a. byggnader och byggprodukter. Med byggprodukt avses en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk och som har betydelse för byggnadsverkets egenskaper bl.a. när det gäller skydd för hygien, hälsa och miljö. I byggnadsverkslagen anges kortfattat de tekniska krav som skall ställas på byggnader och som skall beaktas vid uppförande eller ändringar. Därutöver föreskrivs att byggnaden skall underhållas så att dess egenskaper i huvudsak bevaras. Bestämmelser som skall säkerställa att fel i bostadshus avhjälps, bl.a. fel som avser hälsoaspekter, finns också i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring. Vissa regler om lägenheters skick finns också i 12 kap. jordabalken, hyreslagen. Det kan konstateras att dessa lagar tar sikte på förhållanden för vilka fastighetsägaren ytterst har ansvaret och som avser byggnadens utförande och skick. Kraven syftar bl.a. till att säkerställa välbefinnandet, t.ex. genom skydd mot bullerstörningar. Balkens regler om hälsoskydd skall således inte användas för att säkerställa att sådana grundläggande krav skall vara uppfyllda utan tar i stället främst sikte på olägenheter för människors hälsa, i balkens mening, som kan uppkomma i samband med användningen av en byggnad. Regeringen gör därför den bedömningen att de olika föreskrifterna kan tillämpas parallellt. Motsvarande bedömning gjordes när hälsoskyddslagen infördes. Kommitténs förslag att i 3 § också ange att bostäder och lokaler skall vara i betryggande grad fria från strålning har bemötts positivt av remissinstanserna. Kommunerna har med utgångspunkt i hälsoskyddslagen arbetat med hälsoproblemen med radon i bostäder. har beslutat om vägledande värden för radonhalt i befintliga bostäder. Det finns således goda skäl att särskilt nämna problemen med strålning i detta sammanhang. Eftersom 3 § enligt regeringens förslag görs mindre detaljerad än enligt utredningsförslaget, bör föreskrifter om sådana störningar som strålning anges i en förordning med stöd av bemyndigande i balken i stället för i lagtexten. Förslaget att den som upplåter lokaler för bostäder eller allmänna ändamål skall kunna åläggas att bekosta undersökningar som behövs för tillsynen har inte mött några invändningar från remissinstanserna. Regler av motsvarande slag finns redan i miljöskyddslagen. Regeringen anser att bestämmelsen har sin naturliga plats i kapitlet om tillsyn i . Bestämmelserna kommenteras närmare i författningskommentaren. De bestämmelser i hälsoskyddslagen som inte flyttas till balken kan tas in i en förordning som beslutas av regeringen. Viktiga regler som kan tas in i förordningen är krav på tillstånd eller anmälan för vissa verksamheter eller inrättningar. I avsnittet med särskilda hälsoskyddsregler bör ingå de bemyndiganden att besluta om ytterligare föreskrifter som särskilt krävs för hälsoskyddsområdet. Bemyndigandena bör motsvara dem som finns i hälsoskyddslagen och i lagen (1990:1079) om tillfälliga bilförbud. Gränsdragningen hälsoskydd - miljöfarlig verksamhet De särskilda reglerna om miljöfarlig verksamhet i bör liksom varit fallet enligt miljöskyddslagen tillämpas på störningar vid användningen av mark, byggnad eller anläggning som kan medföra olägenheter för hälsan. De föreslagna hälsoskyddsreglerna innehåller som nämnts inte någon avgränsning till användningen av fast eller lös egendom. När det gäller olägenheter för människors hälsa som orsakas av fasta anläggningar eller verksamheter skulle därför både de särskilda reglerna om hälsoskydd och de särskilda reglerna om miljöfarlig verksamhet kunna vara tillämpliga. Som påpekas av kommittén och några remissinstanser kan detta medföra en oklarhet om vilka regler som skall tillämpas på störningar som härrör från användningen av fast egendom. Oklarheten gäller inte miljöfarliga verksamheter som tillståndsprövats enligt de särskilda reglerna om sådan verksamhet. För sådana verksamheter gäller att hälsoaspekterna beaktas vid tillståndsprövningen. Krav på åtgärder utöver vad som uppställs som villkor i ett tillstånd kan bara ställas i enlighet med reglerna om miljöfarlig verksamhet. För fasta anläggningar eller verksamheter som inte tillståndsprövas kan däremot den situationen uppstå att såväl de särskilda reglerna om miljöfarlig verksamhet som de särskilda reglerna om hälsoskydd blir tillämpliga. Vilka regler som åberopas för en viss åtgärd har bl.a. betydelse för det förfarande som skall tillämpas vid överklagande. Beslut enligt föreskrifterna om miljöfarlig verksamhet överprövas i administrativ ordning medan beslut i hälsoskyddsärenden överklagas hos förvaltningsdomstol. Regeringen gör följande bedömning. Att reglerna om hälsoskydd och miljöskydd delvis överlappar varandra är inte någon nyhet. Eftersom ansvaret för att vidta åtgärder till skydd för hälsan och miljön i normalfallet ligger på samma myndighet, den kommunala nämnden, och förutsättningarna för ingripande i de aktuella fallen i allmänhet är desamma har det inte heller någon avgörande betydelse vilka regler som tillämpas. Genom att hälsoskyddsreglerna renodlas blir det dock tydligare på vilka områden det främst bör vara aktuellt att tillämpa hälsoskyddsreglerna för att komma till rätta med störningar. Genom balken ändras den nuvarande ordningen när det gäller vissa anläggningar som utgör miljöfarlig verksamhet men som prövats enligt hälsoskyddslagstiftningen, nämligen avloppsanordningar och värmepumpar. När behov uppkommer av särskilda föreskrifter bör det i övrigt ankomma på regeringen att bedöma hur en viss fråga skall regleras. I avsaknad av särskilda före- skrifter bör myndigheterna i sin tillsynsverksamhet i första hand tillämpa reglerna om miljöfarlig verksamhet, om det är fråga om störningar från fasta anläggningar eller verksamheter, dvs. samma princip bör gälla som förordades av föredragande statsrådet vid införandet av hälsoskyddslagen (prop. 1981/82:119 s. 33). 4.12.1 Aktsamhetsregler och miljökvalitetsnormer Regeringens bedömning: Sektorsansvaret kvarstår för trafikområdet. Bestämmelser om standardkrav för olika fordon, skatter, avgifter och bidrag bevaras i särskilda författningar.Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser framför att de föreslagna åtgärderna inte räcker för att komma tillrätta med trafikens miljöproblem. Flera remissinstanser har påtalat att förslagen främst ger möjlighet att påverka lokaliseringen av en trafikanläggning och att förslaget ger begränsade möjligheter att påverka trafikens miljöstörningar i stort.