prop · GI03230 · 1995-01-01 00:00:00 — Regionplanering och regionplaner spelar i många EU-länder en betydligt större roll i samhällsplaneringen än den gör i . En viktig anledning till ökad regional samverkan har varit och är EU:s regionalpolitik och de villkor som är förknippade bl.a. med stöd från . I förordningen (1994:578) om ändring i förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete framgår vilken roll har vid framtagande av regionala strategier för länens utveckling. I detta arbete skall beakta kommunernas översiktliga planering. Regeringen delar utredningens uppfattning att en förstärkning av det regionala perspektivet i den fysiska planeringen är nödvändig. Det finns ett flertal skäl till detta. Den administrativa geografiska indelningen medför behov av samordning mellan kommuner med gemensam bostads- och arbetsmarknad, särskilt i storstadsområdena. De dominerande miljöproblemen som berör luft och vatten känner inte några kommunala gränser utan måste ofta lösas i ett vidare perspektiv. Till detta kommer investeringarna i trafikanläggningar som ofta berör flera kommuner. Om staten skall investera i avsedd omfattning är det - vid sidan av miljöaspekterna - mycket angeläget att dessa investeringar följs av en byggelseutveckling i övrigt som medverkar till en hållbar utveckling. Detta förutsätter i sin tur en samordning på samtliga nivåer; centralt, regionalt och kommunalt. Regeringen konstaterar att, trots det starkt splittrade remissutfallet på utredningens förslag, det helt övervägande antalet remissinstanser delar bedömningen att mellankommunal samordning är helt nödvändig i många frågor, inte minst när det gäller investeringarna på trafikområdet. Många, även kommuner, anser en sådan samordning närmast tvingande. påpekar att planeringssystemet i hög grad bygger på redovisningen av riksintressen enligt NRL och bevakning av dessa vid samrådet kring kommunens planer. erinrar därvid om länsstyrelsernas roll i fråga om samordningen av nationella statliga intressen i planeringen på regional och nivå. Enligt regeringens bedömning måste stor uppmärksamhet ägnas åt de avvägningsproblem som trots allt gör sig gällande. Stabila regler för samspelet mellan stat och kommun och tydliga krav från statens sida i fråga om nationella intressen är en nödvändighet för att och regional planering skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt och nå ändamålsenliga resultat. Det är regeringens uppfattning att PBL:s nuvarande system för regionplanering och annan samverkan mellan kommuner som i ett eller flera avseenden önskar driva en gemensam fysisk planering tills vidare bör behållas. Regionplaneorgan bör alltså även fortsättningsvis normalt bildas genom en frivillig överenskommelse. Som framgått ovan behöver sådana regionplaneorgan komma till stånd i ökad omfattning. 7.1 Ordningen för överklagande av kommunens beslut Regeringens förslag: om hur vissa beslut skall överklagas anpassas till vad som gäller enligt förvaltningslagen (1986:223). Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag, dock att utredningens förslag inte omfattar befogenhet för kommunstyrelsen att rätta uppenbara skrivfel o.d. i stället för fullmäktige. Remissinstanserna: Har nästan undantagslöst tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt förvaltningslagen (1986:223) skall skrivelser med överklaganden ges in till den myndighet som fattat det beslut som skall överklagas. Slutfasen av det lagstiftningsarbete som ledde fram till PBL löpte parallellt med arbetet med den nya förvaltningslagen. om överklagande blev därför inte anpassade till förvaltningslagens regler. Under riksdagsbehandlingen av PBL observerades olikheter mellan PBL och den nya förvaltningslagen vad gäller ordningen för ingivande av skrivelser med överklaganden. pekade på att det i propositionen (prop. 1985/86:80) om en ny förvaltningslag uttalas att goda skäl talar för att även kommunalbesvärsreglerna anpassas till den nya ordningen i förvaltningslagen. Utskottet anförde vidare (1986/87:BoU1 s. 125 f.): "Om detta arbete skulle leda fram till att även kommunalbesvär skall ges in till det organ som fattat det överklagade beslutet, framstår den nu föreslagna ordningen för ingivande av besvär över kommunens beslut enligt PBL som en isolerad företeelse. Mot den angivna bakgrunden kan det förefalla lämpligt att redan nu anpassa PBL:s besvärsordning till den nya ordningen i förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen. Detta skulle dock innebära att kommunfullmäktige skall pröva om besvär över fullmäktiges beslut kommit in i rätt tid. Utskottet anser sig inte nu kunna tillräckligt överväga lämpligheten av en sådan ordning. Frågan bör lösas inom ramen för den aviserade följdlagstiftningen till förvaltningslagen. bör dock ge regeringen till känna vad utskottet anfört om vidare överväganden." biföll utskottets hemställan (rskr. 1986/87:27). I kommunallagen (1991:900) föreskrivs att skrivelser med överklaganden skall ges in till länsrätten. Den gällande ordningen i PBL är förenad med vissa nackdelar. Enligt 27 § förvaltningslagen är beslutsmyndigheten skyldig att under vissa förutsättningar själv ompröva uppenbart oriktiga beslut. Denna skyldighet föreligger dock inte om myndigheten har överlämnat handlingarna i ärendet till en högre instans. Visserligen är utrymmet för omprövning i PBL-ärenden begränsat eftersom omprövning i allmänhet bara kan ske i enpartsärenden, men de möjligheter som ändå finns kan sällan utnyttjas med den nuvarande ordningen. Inte sällan innefattar beslut också prövning av frågor enligt naturvårdslagen (1964:822), t.ex. om strandskyddsdispens. I ett sådant fall skall enligt nuvarande ordning en skrivelse med överklagande sändas till såvitt gäller bygglovet, men till såvitt gäller strandskyddsdispensen. Detta måste för den som överklagar framstå som onödigt komplicerat. Regeringen föreslår därför att förvaltningslagens bestämmelser skall tillämpas på de överklaganden enligt PBL som skall prövas av . För en ändamålsenlig hantering inom kommunen bör dock prövningen om ett överklagande av ett beslut av kommunfullmäktige kommit in i rätt tid m.m. göras av kommunstyrelsen. Befogenheterna kan då delegeras till tjänstemän. Regeringen föreslår därför att särregleringen om var ett överklagande av ett förvaltningsärende enligt PBL skall ges in upphävs, men att bestämmelserna i förvaltningslagen om den myndighet som har meddelat beslutet i stället skall avse kommunstyrelsen i de fall det överklagade beslutet fattats av fullmäktige. 7.2 Justeringar med anledning av tidigare förslag Regeringens förslag: Skyltar och ljusanordningar som omfattas av krav på bygglov skall prövas mot bestämmelserna om lokalisering och placering i 3 kap. 1 och 2 §§ PBL. Bestämmelsen i 8 kap. 5 § första stycket kompletteras med en hänvisning som gör det möjligt att genom beslut i detaljplan också bygglovsbefria de åtgärder som är lovpliktiga endast inom områden som omfattas av en detaljplan. Bestämmelsen i 8 kap. 5 § andra stycket 7, som innebär att skyltar och ljusanordningar kan befrias från krav på bygglov i områdesbestämmelser, upphävs, eftersom åtgärder med sådana normalt är bygglovsfria utanför områden med detaljplan. En följdändring görs i naturvårdslagen. Den tidsbegränsade bestämmelsen om att i andra nordiska länder godkända byggprodukter skall godtas också i upphävs. En bestämmelse införs som uttryckligen föreskriver att en bygganmälan förfaller . En hänvisning i 8 kap. 4 § rättas. Skälen för regeringens förslag: som förflutit sedan den tidigare regeringens förslag i prop. 1993/94:178 lades har det framkommit behov av några justeringar. Således behövs en hänvisning till bestämmelserna i 3 kap. 1 och 2 §§ för att lokaliseringen av skyltar och ljusanordningar skall kunna prövas mot bestämmelser om lämplig lokalisering och placering. Regeringen föreslår därför att det i 3 kap. 14 § PBL införs en bestämmelse om att föreskrifterna om byggnader i 3 kap. 1 och 2 §§ skall tillämpas för sådana skyltar och ljusanordningar som omfattas av krav på bygglov. I 8 kap. 5 § första stycket saknas en hänvisning till 3 § för att det skall vara möjligt att i planen också bygglovsbefria åtgärder som är lovpliktiga endast inom ett område som omfattas av en detaljplan. Regeringen föreslår att bestämmelsen kompletteras med en sådan hänvisning. Enligt bestämmelsen i 8 kap. 5 § andra stycket 7 PBL kan kommunen i områdesbestämmelser besluta att bygglov inte krävs för att sätta upp eller väsentligt ändra skyltar eller ljusanordningar. Skyltar och ljusanordningar är bygglovspliktiga utanför områden med detaljplan endast om bygglovsplikt införts genom områdesbestämmelser enligt 8 kap. 7 § PBL. Bestämmelsen i 8 kap. 5 § PBL är således onödig. Regeringen föreslår därför att den upphävs. I 22 § naturvårdslagen (1964:822) finns en hänvisning till bestämmelsen i 8 kap. 5 § PBL. Regeringen föreslår att också 22 § naturvårdslagen ändras i konsekvens med ändringen i PBL. Enligt 8 kap. 29 a § skall vissa byggprodukter som godkänts i annat nordiskt land likställas med i typgodkända produkter. Bestämmelsen är tidsbegränsad till utgången av . Den har av uppenbart förbiseende inte blivit upphävd. Regeringen föreslår att den upphävs. I betänkande Anpassad kontroll av byggandet (SOU 1993:94) föreslogs att bygganmälan skulle förfalla . Den tidigare regeringen uttalade i prop. 1993/94:178 att tidsfristen i stället borde kopplas till beslutet om kontrollplan. Det förhållandet att det saknas en uttrycklig bestämmelse om att bygganmälan förfaller har förorsakat osäkerhet. Regeringen föreslår därför att det i 9 kap. 2 § införs en bestämmelse om att bygganmälan förfaller om arbetena inte påbörjats för anmälan. Regeringen föreslår slutligen att den uppenbart felaktiga hänvisningen i 8 kap. 4 § första stycket 3 rättas. Plan- och byggutredningen har haft i uppdrag att pröva på vilket sätt regelsystemet för fysisk planering bör ändras och förtydligas i syfte att på ett effektivare sätt främja en hållbar utveckling. I uppgiften ingick att stat och kommun med i vart fall oförändrade resurser skall lösa större uppgifter och svårhanterliga problem på miljöområdet. Detta kan enligt utredningen endast åstadkommas om insatserna inom den fysiska planeringen koncentreras till verkligt väsentliga frågor. Regeringen delar den uppfattningen. Förutom att den fysiska planeringen och miljöarbetet koncentreras till de viktigaste uppgifterna handlar det om att utveckla kunskaper och beslutsunderlag liksom engagemanget hos olika aktörer på lokal, regional och central nivå. Tyngdpunkten i regeringens förslag ligger också på bättre utvecklat beslutsunderlag och kunskapsförsörjning. Enligt regeringens bedömning kan ökade insatser på dessa områden ske genom effektivisering och omprioriteringar inom den statliga sektorn. Regeringen har i det föregående redovisat förslag om en förstärkt översiktlig planering och om tidigare bedömningar av olika utbyggnadsalternativs påverkan på miljön, på kulturmiljön och på hushållningen med mark- och vattenresurserna, avsnitt 5.1. De ökade anspråk som ställs på den översiktliga planeringen bör enligt regeringens bedömning kunna rymmas inom ramen för oförändrade resurser. Detta förutsätter dock att formerna för att hålla samman, bearbeta och analysera ett allt mer sammansatt underlagsmaterial utvecklas. Mot den bakgrunden synes det helt nödvändigt att använda ADB-teknik för systematisering av underlaget och av den samlade översiktsplanen. har också en betydande metodutveckling inom informationstekniken ägt rum. Regeringen förutsätter att kommunerna här kan påräkna stöd från länsstyrelserna och berörda centrala myndigheter. Vad gäller mer specifika miljöfrågor redovisas förslag som syftar till att bättre än värna parker och grönområden i våra tätorter samt värdefulla byggnader och bebyggelsemiljöer, avsnitt 5.3.1 och 5.3.2. De förslag som lämnas beräknas inte leda till några kostnadsökningar. Vidare redovisas förslag som innebär att medborgarnas insyn och inflytande stärks, avsnitt 5.2. Krav på program och på samråd både i programskedet och i samband med upprättande av förslag till detaljplan behöver generellt inte leda till ökade arbetsinsatser från kommunernas sida. Samrådet bör enligt regeringens mening ses som en kontinuerlig process under vilken samrådet kommer att ändra karaktär från ett mer principiellt meningsutbyte till samråd rörande den närmare utformningen av planförslaget. Det innebär alltså att medborgarinflytandet i vidare mening får sin tyngdpunkt i programskedet. Även den snävare kretsen av intressenter kan ofta antas få sina krav på möjligheter till insyn och påverkan tillgodosedda genom samrådet under programskedet och därmed kan samrådet i det senare skedet underlättas och rationaliseras. De utökade kraven på program och samråd kan visserligen i enstaka fall leda till ett visst merarbete och därmed något ökade kostnader för kommunerna. Detta måste dock vägas mot de vinster man kan göra genom att det sannolikt blir färre överklaganden och därmed mindre risk för förseningar. Lagförslaget föreslås träda i kraft . Beträffande ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet föreslås att äldre bestämmelser skall tillämpas. Bestämmelsen i 3 kap. 14 § bör dock omfatta även sådana ärenden som avgjorts av kommunen före ikraftträdandet. 10 Ändringar i annan lagstiftning Den föreslagna ändringen i 8 kap. 5 § andra stycket föranleder en följdändring i naturvårdslagen (1964:822). 11.1Förslaget till lag om ändring i (1987:10) 1 kap. 3 § Paragrafen, som presenterar planer enligt PBL, har preciserats i fråga om översiktsplanen. Ändringen har behandlats i avsnitt 5.1.8. Den har av utredningen behandlats i betänkandet Miljö och fysisk planering. Preciseringen av det angivna syftet med översiktsplanen har gjorts för att tydliggöra översiktsplanens olika funktioner dels som ett samlat beslutsunderlag för lokaliseringsprövningar och en kunskapsöversikt för miljöarbetet, dels som ett styrinstrument för bebyggelseutvecklingen. 1 kap. 4 § Paragrafen, som presenterar de olika tillståndsbesluten enligt PBL och bygganmälan, har kompletterats genom ett tillägg i första stycket avseende rivningsanmälan. 1993/94:178, bet. 1993/94:BoU18, rskr. 1993/94:372, SFS 1994:852 infördes begreppet bygganmälan i PBL. Bygganmälan skulle göras också för rivning som omfattades av ett krav på rivningslov. Tillägget är föranlett av att anmälan avseende rivning skall benämnas rivningsanmälan. Rivningsanmälan behandlas i 9 kap. 2 §. 2 kap. 1 § Ändringen innebär att bestämmelserna om vad som skall främjas med planläggning och om att hänsyn skall tas till förhållanden i angränsande kommuner utgår ur paragrafen. Dessa bestämmelser har i samband med ändringar av innehållet av systematiska skäl flyttats till 2 §. Den kvarvarande bestämmelsen - att mark- och vattenområden skall användas för det eller de ändamål för vilka områdena är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet och läge samt föreliggande behov - blir därmed en portalbestämmelse för kapitlet. Bestämmelsen i hittillsvarande 2 § - att NRL skall tillämpas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked - har flyttats och utgör ett nytt andra stycke. Detta förstärker paragrafens karaktär av portalparagraf för de allmänna intressena. Hittillsvarande andra stycket har flyttats till 2 §. 2 kap. 2 § Ändringen, som behandlats i avsnitt 5.1.2, innebär att paragrafen fått ett helt nytt innehåll genom att de allmänna bestämmelserna om syftet med planläggning och att hänsyn skall tas till förhållanden i angränsande kommuner samt att dessa bestämmelser också skall tillämpas i andra ärenden enligt PBL samlats i denna paragraf. Det hittillsvarande innehållet i paragrafen, att NRL skall tillämpas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked, har flyttats och utgör ett nytt andra stycke till 1 §. Stycket utgörs av första ledet av hittillsvarande 1 § första stycket, som ändrats och flyttats. Ändringen innebär en precisering av syftet och ändamålet med planering. Utredningen har behandlat motsvarande bestämmelse, utan att flytta den, i betänkandet Miljö och fysisk planering. Bestämmelsen har ändrats och flyttats från hittillsvarande 1 §. Enligt bestämmelsen skall det som anges i första stycket om planläggning också beaktas i andra ärenden enligt PBL. Ändringen innebär en utvidgning av tillämpningen såtillvida att den hittillsvarande lydelsen endast avser ärenden om bygglov och förhandsbesked. Denna ändring, som är motiverad i huvudsak av ökade krav på resurshushållning i allmänhet, får genomslag i PBL bl.a. genom de krav som uppställs på rivningsplan i den nya lydelsen av 9 kap. 1 och 4 §§. Givetvis är det inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna i första stycket i ärenden där de nämnda intressena saknar betydelse för bedömningen, t.ex. beslut enligt 8 kap. 23 § om bordläggning och beslut enligt 10 kap. om påföljder och ingripanden vid överträdelser. Utvidgningen föranleder också ändringen av kapitelrubriken. 2 kap. 4 § Ändringen innebär att det införs en ny punkt 5 och att efterföljande punkter omnumreras. Den har behandlats i avsnitt 5.3.1. Utredningen, som betecknat den nya punkten 4 a, har behandlat motsvarande ändring i betänkandet Miljö och fysisk planering. Den nya punkten innehåller en uttrycklig bestämmelse om att bebyggelsemiljön inom områden med sammanhållen bebyggelse skall utformas också med hänsyn till behovet av parker och andra grönområden. Detta krav skall beaktas både vid nyexploatering och vid ändring och förnyelse. 3 kap. 14 § Det nya andra stycket anger att bestämmelserna om lokalisering och placering av byggnader skall tillämpas på uppsättande och ändring av sådana skyltar och ljusanordningar som omfattas av krav på bygglov. Hänvisningen behövs för att en prövning mot bestämmelserna om lämplig lokalisering och placering skall kunna göras. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.2. Krav på bygglov för uppsättande eller väsentlig ändring av skyltar och ljusanordningar gäller som huvudregel inom områden med detaljplan. Undantag kan medges genom beslut i detaljplanen. Vidare kan enligt 8 kap. 7 § bygglovsplikt införas genom beslut i områdesbestämmelser. 3 kap. 17 § Paragrafen har tillförts ett nytt andra stycke. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.3.1. Det motsvaras av bestämmelsen i 3 kap. 17 a § i utredningens betänkande Miljö och fysisk planering. Bestämmelsen innehåller den materiella regleringen för skyddsbestämmelser avseende särskilt värdefulla tomter. Genom ändringar i 5 kap. 7 § första stycket och 5 kap. 16 § får kommunerna möjligheter att införa sådana skyddsbestämmelser genom beslut i detaljplan eller områdesbestämmelser. Till skillnad från motsvarande bestämmelse för byggnader i 12 §, är den nu aktuella bestämmelsen inte tillämplig på andra tomter än dem som omfattas av sådana skyddsbestämmelser. Genom en hänvisning i 18 § blir bestämmelsen tillämplig också på allmänna platser. 3 kap. 18 § Paragrafen innehåller i sin hittillsvarande lydelse en bestämmelse om att de bestämmelser i kapitlet som avser tomter skall tillämpas i skälig utsträckning också på bl.a. allmänna platser. Ändringen innebär att det nya andra stycket i 17 § skall tillämpas fullt ut på allmänna platser. Det innebär att sådana värdefulla allmänna platser som omfattas av skyddsbestämmelser inte får förvanskas i de avseenden som skyddsbestämmelserna avser. Det kan anmärkas att skyddsbestämmelser inte kan utfärdas för områden för andra anläggningar än byggnader. 4 kap. 1 § Bestämmelsen innehåller kraven på översiktsplanens innehåll. Ändringarna, som behandlats i avsnitt 5.1.3, innebär både en tydligare systematisering av kraven och en viss utvidgning med nya krav på innehållet. Motsvarande ändringar behandlades av utredningen i betänkandet Miljö och fysisk planering. I första stycket finns en uttömmande bestämmelse om vad som skall redovisas i planen. I översiktsplanen skall således redovisas de allmänna intressen enligt 2 kap. och de miljö- och riskfaktorer som bör beaktas vid beslut om användningen av mark- och vattenområden. Med miljöfaktorer avses sådant som buller, markförsurning och luftföroreningar som har betydelse för vad ett mark- eller vattenområde kan användas för. Riskfaktorer kan avse skred eller översvämningar och sådant som utsläpp av farliga gaser och kemikalier vid olyckshändelser under transporter eller från anläggningar. Redovisningskravet avseende miljö- och riskfaktorer skall ses mot kravet på att i granskningsyttrandet enligt 9 § ange om bebyggelsen blir olämplig med hänsyn till de boendes och övrigas hälsa eller till behovet av skydd mot olyckshändelser. Genom en tydlig redovisning av miljö- och riskfaktorer har kommunen möjlighet att få statens syn på frågor om hälsa och säkerhet i ett tidigt skede. Vidare skall riksintressen enligt NRL anges särskilt vid redovisningen av de allmänna intressena enligt 2 kap. PBL. Med detta krav understryks att riksintresseområdena skall behandlas i den dialog mellan staten - genom - och kommunen som är förutsättningen för att översiktsplanen skall fylla sin funktion att göra det möjligt för kommunen att förutse eventuella ingripanden från statens sida under senare skeden av plane- ringsprocessen. I sammanhanget finns skäl att framhålla att avgränsningen av ett riksintresseområde inte är avgörande för om skyddet för riksintresset skall anses vara tillgodosett, se prop. 1985/86:3 s. 117 f. Av bestämmelsen i andra stycket 3 framgår att det av planen skall framgå hur de redovisade riksintressena skall tillgodoses. Stycket innehåller ett tydlighetskrav avseende översiktsplanens materiella innehåll. Ändringen i första punkten är föranledd av att bestämmelsen i punktens sista led flyttats till en egen punkt och fått ett delvis nytt innehåll. Andra punkten är ny. Enligt den skall det av översiktsplanen framgå kommunens syn på utvecklingen och bevarandet av den byggda miljön. Bestämmelsen innebär ett förtydligande av innehållet i hittillsvarande sista ledet av första punkten. Tredje punkten har ändrats redaktionellt för att det tydligt skall framgå att skyddet för de redovisade riksintressena skall vara föremål för en reell behandling i planen och att dialogen med skall omfatta både avgränsningen av riksintresseområdena och skyddet för dem. Stycket är nytt. Det motsvarar hittillsvarande 2 § första stycket. Bestämmelsen har flyttats eftersom den innehåller ett tydlighetskrav avseende planhandlingarna. Den har utvidgats något och ändrats redaktionellt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1.5. Utredningen behandlade motsvarande bestämmelse - 2 § första stycket - i betänkandet Miljö och fysisk planering. Utvidgningen är avsedd som ett högre generellt krav på tydliga planhandlingar. Det följs upp genom krav på redovisning vid samrådet och i planbeskrivningen. Genom en hänvisning i 7 kap. 4 § blir bestämmelsen tillämplig också på regionplaner. 4 kap. 2 § Paragrafens hittillsvarande första stycke innehåller en bestämmelse som ställer krav på översiktsplanens tydlighet. Av systematiska skäl har bestämmelsen flyttats till 1 § som ett nytt tredje stycke. Ändringen i hittillsvarande andra stycket är redaktionell. 4 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka kommunen skall samråda med vid arbete med översiktsplanen. Ändringen, som behandlats i avsnitt 5.1.6, innebär en precisering och utvidgning av den krets som skall beredas tillfälle till samråd. Motsvarande ändring behandlades av utredningen i betänkandet Miljö och fysisk planering. Utvidgningen innebär att också enskilda - dvs. bl.a. sakägare, bostadsrättshavare, hyresgäster och boende - som har ett väsentligt intresse av förslaget skall beredas tillfälle till samråd. Några formkrav för samrådet uppställs inte. Det anges inte heller hur samrådskretsen skall begränsas. Gränsdragningen måste göras från fall till fall beroende på om det är fråga om en ny översiktsplan för hela kommunen eller om det är fråga om en fördjupning för en begränsad del, t. ex. en mindre tätort.