prop · GI0334 · 1995-01-01 00:00:00 — Om en person för med sig spritdrycker är presumtionen att införseln är för kommersiellt bruk och att det därför skall finnas ett ledsagardokument som medföljer varorna. Saknas sådant dokument är presumtionen således att det rör sig om kommersiell införsel i strid med gällande bestämmel- ser. Mot denna bakgrund får det anses befogat att låta lagen gälla även vid inre gräns för sådan införsel som överstiger spritdrycker när ledsagardokument saknas. Denna ändring innebär att tio-litersgränsen i detta avseende även blir tillämplig i förhållande till tredje land. Direktivet 76/308/EEG avser indrivning. Ursprungligen omfattade direktivet endast tull och vissa jordbruksavgifter. I denna del synes direktivet endast avse pålagor som tas ut vid import eller export. Emellertid har direktivets tillämpningsområde utvidgats först med mervärdesskatt och senare med vissa punktskatter. I dessa fall synes direktivet omfatta såväl importfall som inrikesbeskattning. Direktivets bestämmelser föreslås genomföras i lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgifter eller pålaga på sådant sätt att lagens bestämmelser blir tillämpliga avseende fall som rör pålagor som uppbärs av en tullmyndighet vid eller i samband med export eller import och att lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden blir tillämplig i övriga fall. Även kommissionens direktiv /794/EEG, som innehåller närmare bestämmelser om indrivningen föreslås genomfört i den nämnda lagen. Förordningen (EEG) nr 1468/81 blir vid ett medlemskap i direkt gällande rätt i . Det behövs dock utfyllande bestämmelser avseende vilken eller vilka svenska myndigheter som skall vara behörig myndighet som ansökande respektive anmodad myndighet vid tillämpning av förordningen. Enligt förslaget görs bestämmelserna i lagen (1973:431) om utredning angående brott mot utländsk tullag tillämpliga på ömsesidigt samarbete enligt EG-förordningen. Lagen ger den legala grunden för tullmyndigheterna att fullgöra det samarbete med andra länders tullmyndigheter som åtagit sig i våra tullsamarbetsavtal. Lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. innehåller bestämmelser om hur det skall förfaras med införselreglerade varor till landet. Vid ett medlemskap i finns inte utrymme för sådana nationella bestämmelser avseende införselrestriktioner som följer av EG-bestämmelser. Bestämmelserna kan dock behållas för sådana nationella restriktioner som vi själva kan önska behålla eller införa inom de ramar som EG-bestämmelserna tillåter. En möjlighet som finns är att hemtagning med förfogandeförbud tillåts av en införselreglerad vara. Den som brukar en sådan hemtagen vara i strid med förfogandeförbudet gör sig skyldig till varusmuggling. Vid en medlemskapssituation skulle den nationella införselrestriktionen inte utgöra hinder för att sätta varan i fri omsättning enligt tullagstiftningen. De föreslagna ändringarna i tullregisterlagen har närmast karaktär av följdändringar. 7 Lagförslag inom verksamhetsområde Regeringens förslag: Lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. skall upphävas och en ny lag införas med kompletterande bestämmelser till i första hand rådets förordning (EEG) nr 918/83, rådets förordning (EEG) nr 2423/88, kommissionens beslut nr 2424/88/EKSG och handelsöverenskommelser om tullförmåner som EG har ingått. En preskriptionsregel bör införas vad gäller skyldigheten att anmäla att en vara efter införseln används i strid med de för tullfriheten gällande reglerna. Vidare bör i lagen införas en bestämmelse om skyldighet för enskilda att i samband med import lämna vissa uppgifter till . I lagen tas inte in någon bestämmelse om s.k. särskild tull. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning i stort till lagförslaget. och framför uppfattningen att bestämmelser om skydd mot dumpad och subventionerad import inte hör hemma i tullfrihetslagen. anser att dessa bestämmelser förslagsvis borde kunna tas in i lagen om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. påpekar behovet av en preskriptionsregel för skyldigheten att anmäla att en vara används i strid med de för tullfriheten gällande reglerna. föreslår att bestämmelser införs så att kollegiet får tillgång till importhandlingar vid bl.a. dumpningsundersökningar. Skälen för regeringens förslag: Gällande svenska bestämmelser om frihet från tull vid införsel finns i lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. och tullfrihetsförordningen (1987:1289). Bestämmelser om tullfrihet för resande finns i förordningen (1987:1072) om rätt för resande m.fl. att införa varor tull- och skattefritt (se avsnitt 6.2). I tullfrihetsförfattningarna finns även regler om frihet från tull vid temporär införsel. I många av de fall där tullfrihet medges skall även medges frihet från skatt och avgifter. Villkoren i EG:s rättsakter för tull- resp. skattefrihet är i de flesta fall identiska. Vissa smärre skillnader kan dock föreligga materiellt sett eller vad gäller den systematiska utformningen av reglerna. De regler om befrielse från import- och exporttullar som gäller inom gemen- skapen finns i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse. Dessa bestämmelser blir vid ett svenskt medlemskap i direkt gällande rätt i . Förordningen medger emellertid vissa nationella särregler och utfyllande bestämmelser. En närmare beskrivning av förordningens innehåll finns i utredningens betänkande SOU 1994:89 Tullagstiftningen och EG, s.175 ff. Tullfrihetsförordningen i dess nuvarande lydelse innehåller bestämmelser om anmälningsskyldighet till tullmyndighet i det fall en vara medgivits definitiv tullfrihet men inte använts på det sätt eller för det ändamål som angetts som förutsättning för tullbefrielsen. Anmälningsskyldigheten gäller dock inte om förflutit från den dag då varan anmäldes till förtullning till den dag då varan fick annan användning. Artikel 133 i rådets förordning (EEG) nr 918/83 utgör inget hinder för att en sådan preskriptionsregel bibehålles. En preskriptionsregel bör därför införas vad gäller skyldigheten att anmäla att en vara efter införseln används i strid med de för tullfriheten gällande reglerna. Preskriptionstiden bör behållas vid men bestämmelsen tas in i tullfrihetslagen. Bestämmelser om skydd mot dumpad och subventionerad import återfinns i den nu gällande lagen (1987:1069) om tullfrihet m.m. Regeringen hyser förståelse för den uppfattning som gett uttryck för, nämligen att dessa bestämmel- ser skulle kunna tas in i lagen om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Regeringen finner emellertid inte nu tillräckliga skäl att frångå utredningens förslag. Bestämmelser om skydd mot dumpad och subventionerad import bör därför tas in i den lag som handlar om tullfrihet. har hemställt att bestämmelser införs som gör det möjligt för kollegiet att i sin utredande verksamhet få tillgång till fakturor och andra importhandlingar (s.k. styrkande handlingar) inte bara i samband med dumpnings- och subventionsundersökningar utan också i samband med andra marknadsstörningsundersökningar. Kollegiet har i olika sammanhang påtalat den förändring som har skett och som kommer att ske vad gäller arkiveringen - och därmed tillgängligheten - av styrkande handlingar i och med att elektroniskt uppgiftslämnande successivt genomförs inom ramen för tulldatasystemet (TDS). Det elektroniska uppgiftslämnandet kommer att medföra att det inte längre blir möjligt för kollegiet att med stöd av tullagen (se 118 § förslaget till tullag) från tullmyndigheterna få del av fakturor och andra importhandlingar utgörande underlag till tulldeklarationer (styrkande handlingar), eftersom sådana handlingar då normalt inte längre kommer att finnas tillgängliga hos tullmyndigheterna. Kollegiet har inte heller i annan ordning lagligt stöd för att kunna få del av sådana handlingar. Regeringen anser för sin del att det är angeläget att den i ansvariga myndigheten för dumpnings- och subventionsundersökningar har tillgång till s.k. styrkande handlingar inte bara i och för sådana undersökningar utan också för undersökningar som avser marknadsstörningar av annat slag. Vid ett medlemskap i är det viktigt att kommissionen vid behov kan få en snabb och effektiv medverkan från berörd nationell myndighet. Vid ett medlemskap i utförs dumpningsoch subventionsundersökningar av kommissionen. Kollegiets behov av tillgång till styrkande handlingar torde härmed minska såvitt gäller sådana undersökningar. Det kan dock inte uteslutas att kommissionen i vissa fall kan komma att begära medverkan från kollegiet. Ett behov av sådana handlingar torde också komma att finnas för andra marknadsstörningsutredningar. I dessa senare sammanhang förutses i enlighet med om import (se nedan under avsnitt 8.2) medverkan från nationell myndighet och importhandlingar utgör i dessa sammanhang en väsentlig del av utredningsmaterialet. En bestämmelse om kollegiets rätt att i sin utredande verksamhet få tillgång till fakturor och andra importhandlingar bör därför införas. Regeringen anser att det är lämpligt att en sådan bestämmelse tas in i den nya tullfrihetslagen. I 3 § nuvarande tullfrihetslag finns en bestämmelse som ger regeringen rätt att "om det föreligger särskilda förhållanden" föreskriva att särskild tull skall tas ut för varor som förtullas. Regeringens föreskrifter skall i efterhand underställas för prövning inom vissa tidsfrister som anges i den aktuella paragrafen. Detta bemyndigande, vartill motsvarighet har funnits i den svenska tullagstiftningen , har som utredningen påpekar använts mycket sparsamt. Senast skedde det då minimitull infördes för bl.a. gummidäck och vissa textilvaror. Med stöd av bemyndigandet har regeringen kunnat förordna om särskild tull när en tullhöjning har ansetts nödvändig av handelspolitiska skäl eller från skyddssynpunkt. I propositionen 1986/87:166 Ny tullagstiftning framhölls att bemyndigandet fortfarande kunde motiveras av t.ex. beredskapsskäl. anser att något utrymme för att använda det aktuella bemyndigandet av handelspolitiska skäl knappast längre finns om blir medlem i EU, eftersom den nationella kompetensen här övergår till gemenskapen. Regeringen delar denna uppfattning. Visserligen förutses, som utredningen framhåller i artikel 224 i att ett nationellt agerande på olika sätt kan förekomma i händelse av krig eller allvarlig spänning som innebär krigsfara. Utredningen anser emellertid att utformningen av ett eventuellt bemyndigande för försörjningsberedskapssituationer torde böra utformas på ett annat sätt än och att frågan bör övervägas i annat sammanhang. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på utredningens förslag i denna del. Regeringen, som anser det viktigt att vid kriser kan upprätthålla en viss nationell civil beredskap, delar utredningens bedömning att frågan bör övervägas i annat sammanhang. Förslaget till ny tullfrihetslag innehåller därför inte någon bestämmelse om särskild tull. 7.2 Vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan Regeringens förslag: I en ny lag om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan införs vissa kompletterande bestämmelser till rådets förordning (EEG) nr 2913/92 och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93. En tullmyndighet bör ges befogenhet att i vissa fall förelägga vite. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning i stort till lagförslaget. och Sydsvenska Handelskammaren anser att lagen bör innehålla en bestämmelse som ger en tullmyndighet befogenhet att förelägga vite i vissa fall. framför vidare synpunkten att även ett ursprungsintyg på blankett EUR.2, dvs. en exportörsdeklaration, som utfärdas i en medlemsstat kan behöva kontrolleras, varför nämnda lag behöver kompletteras även på denna punkt. framför synpunkten att det är oklart vad som i lagen avses med inhemska priser och att eventuella tillämpningsföreskrifter till lagen bör tillkomma i samråd med exportindustrins organisationer. Skälen för regeringens förslag: I tullkodexen och tillämpningskodexen finns bestämmelser om varors ursprung, tullvärde, tullnedsättning eller tullfrihet för vissa varor, tullförfaranden med ekonomisk verkan, vissa s.k. gynnade förfaranden samt återbetalning och eftergift av tull. En närmare beskrivning av dessa bestämmelser finns i utredningens betänkande SOU 1994:89 Tullagstiftningen och EG, s. 156 ff. Vissa nationella bestämmelser behövs för att komplettera tullkodexen och tillämpningskodexen i nu nämnda hänseenden. I lagen bör tas in bestämmelser om kontroll av ursprungsintyg. Sådant ursprungsintyg som General- tullstyrelsen avser bör givetvis också omfattas av kontrollen . Det kan emellertid påpekas att begreppet exportörsdeklaration inte återfinns i EG-rätten. I 99 § i den föreslagna tullagen återfinns bestämmelser om att när en tullmyndighet med stöd av tullagstiftningen förelägger tullskyldig eller annan att vidta åtgärd som behövs för förtullning eller annan tullklarering eller för kontrollverksamhet, kan vite föreläggas. Vite kan även föreläggas, om någon underlåtit att lämna uppgift eller inge handling enligt föreskrift i tullagstiftningen. Regeringen delar vissa remissinstansers uppfattning att vitesmöjlighet även bör finnas i samband med kontroll av ursprungsintyg. I lagen bör därför i samband med den nyssnämnda bestämmelsen om kontroll av ursprungsintyg tas in en hänvisning till 99 § tullagen. För vissa varor kan enligt bestämmelser i tillämpningskodexen tullvärde beräknas enligt ett av kommissionen fastställt enhetsvärde som beräknas på uppgifter som lämnas av medlemsländerna. För att sådan uppgiftsskyldighet skall kunna fullgöras bör det i lagen som utredningen har föreslagit tas in en föreskrift om att regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om skyldighet för företag att lämna sådana uppgifter Bestämmelsen bör emellertid anpassas till den terminologi som används i tullkodexen och tillämpningskodexen. Med anledning av synpunkter har föreskrifterna ändrats till att avse genomsnittliga enhetspriser, se nedan under avsnitt 8.4. Beträffande de föreskrifter som kommer att utfärdas av regeringen kommer givetvis samråd att äga rum på sedvanligt sätt. 7.3 Straff i vissa fall för oriktigt ursprungsintyg Regeringens förslag: Lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktig ursprungsdeklaration m.m. skall ändras så att det i lagen anges att det är fråga om förmånsbehandling enligt handelsavtal som gemenskaperna har slutit enligt EG:s rättsakter. I övrigt har texten ändrats på så sätt att den anpassats till EG:s terminologi vad gäller ursprungsintyg. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft någon invändning i stort till förslaget om ändring lag. Hovrätten för anser att det bör framgå av lagtexten att den även skall omfatta förmånsbehandling som grundas på vad EG ensidigt bestämt eller på s.k. blandade avtal. Överåklagaren vid i framför behovet av en längre preskriptionstid i de fall där den är . Skälen för regeringens förslag: Vid ett medlemskap blir gällande för . om ursprung för varor finns dels i avtal om förmånsbehandling som EG slutit med vissa länder eller sammanslutning av länder, dels i tullkodexen (art. 27) och i tillämpningskodexen (art. 66 - 140). innehåller också regler om upprättande och utfärdande av ursprungsintyg. Detta skall vara utfärdat av en myndighet eller annat i exportlandet bemyndigat tillförlitligt organ. Lagen (1962:120) om straff i vissa fall för oriktig ursprungsdeklaration m.m. utfärdades ursprungligen i anledning av tillträde till med de bestämmelser om ursprungsintyg som finns där. Lagen har sedermera anpassats så att den också gäller intyg eller annan handling som åberopas som bevis för förmånsbehandling enligt frihandelsavtalen mellan och EG och enligt . Även i ett medlemskap krävs straffsanktioner för att komma till rätta med oriktiga uppgifter i ursprungsintyg. Lagen bör därför ändras så att den tar sikte på förmånsbehandling enligt handelsavtal som gemen- skaperna har slutit enligt EG:s rättsakter. Med avtal åsyftas inte enbart avtal som EG har ingått med andra länder än EU:s medlemsländer utan även avtal som EG ingått tillsammans med medlemsländerna som parter på ena sidan, s.k. blandade avtal (se tullkodexen avd. II, kap. 1 artikel 20.3 d och e). Straffet är böter eller fängelse i högst eller högst , om brottet är grovt. Vid grov oaktsamhet är straffet böter. Överåklagaren i har anfört behov av en längre preskrip- tionstid. Som har framgått inledningsvis läggs i denna proposition fram främst förslag som är nödvändiga för att skall kunna ingå i EG:s tullunion och den gemensamma handelspolitiken. Regeringen tar därför inte i detta sammanhang upp frågan. 7.4 Upphävande av vissa tullförfattningar Regeringens förslag: Tulltaxelagen (1987:1068) och förordningen (1968:226) om rätt för Konungen att medge tull- och skattefrihet m.m. för anläggning som uppföres vid rikets gräns skall upphävas. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Hovrätten för påpekar beträffande begreppet tullagstiftning att antingen lagtexten bör kompletteras med en definition av begreppet eller ett annat ordval användas som bättre klargör att även på området avses att täckas in. Skälen för regeringens förslag: Inom EU tillämpas som framgått (se avsnitt 4.2.2) en gemensam tulltaxa. Tulltaxan återfinns i rådets förordning (EEG) nr 2658/87. har i anslutningsfördraget åtagit sig att tillämpa EG:s gemensamma tulltaxa från och med dagen för tillträdet utan särskilda ändringar eller övergångsordningar. Vid ett medlemskap blir således nämnda rådsförordning direkt tillämplig här i landet. Tulltaxelagen bör därför upphöra att gälla. Frågor som rör tullfrihet ligger under EG:s exklusiva kompetens. Gemenskapsrätten medger endast på vissa punkter nationella bestämmelser. Då det inte finns någon rättslig grund förordning om rätt för Konungen att medge tull- och skattefrihet m.m. i vissa fall bör den upphävas. Regeringen delar utredningens uppfattning att bör besluta om förordningens upphävande (jfr prop. 1968:86, bet. 1968:BeU39, rskr. I fråga om varor som anmälts till förtullning eller borde ha anmälts till förtullning innan lagen trätt i kraft bör, som utredningen föreslår, äldre bestämmelser fortfarande gälla. Som utredningen funnit finns hänvisningar till den tullagstiftning som bör upphävas i ett stort antal andra författningar. Motsvarande bestämmelser kommer dock att återfinnas i de nya tullförfattningarna i de allra flesta fall. De nya reglerna kommer i vissa fall att återfinnas i direkt tillämpliga EG-förordningar och i vissa andra fall i nationella författningar. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att en övergångsbestämmelse behövs i vilken föreskrivs att hänvisningar till upphävd tullagstiftning i stället skall gälla motsvarande bestämmelser i och svenska tullförfattningar. Med anledning av Hovrättens för påpekande beträffande begreppet tullagstiftning bör övergångsbestämmelsen ändras i enlighet med definitionen av begreppet tullagstiftning i 2 § förslaget till tullag så att hänvisning görs till de nya reglerna. 8.1 Förslaget till tullag Lagen skall gälla i fråga om import från och export till tredje land. Varuhandeln med tredje land regleras i första hand genom gemenskapens rättsakter. De centrala tullbestämmelserna, särskilt sådana som rör förfarandet, har samlats i en gemenskapstullkodex, som är en förordning utfärdad av ministerrådet, och en förordning av kommissionen med föreskrifter för verkställigheten av tullkodexen. Den föreslagna lagen skall ses endast som ett komplement till dessa EG-förordningar. Lagen gäller således inte handeln mellan medlemsstaterna med gemenskapsvaror. Däremot blir lagen aktuell om icke-gemenskapsvaror, dvs. varor som införts till gemenskapens tullområde från tredje land och ännu inte övergått till fri omsättning, förs till från en annan medlemsstat. Tullkodexen reglerar endast importtull och exporttull. Dessa begrepp definieras i tullkodexen. Den nya tullagen, liksom den nu gällande, skall även avse annan skatt och avgift som skall tas ut vid import från tredje land och detta skall anges i en generell bestämmelse i paragrafens första stycke. Däremot skall tullagen som huvudregel inte reglera uttag av skatt i varuhandeln mellan medlemsstater. Tullagen skall dock innehålla regler om uttag av skatt vid införsel från områden som hör till medlemsstaterna, men på vilka gemenskapens skattedirektiv inte är tillämpliga. Se 9 och 10 §§ lagförslaget och kommentarerna därtill. I första stycket kompletteras det nuvarande ordet "övervakning" med "kontroll" för att terminologin redan i inledningsparagrafen skall harmoniera med tullkodexen. Ordet "övervakning" definieras i tullkodexen som tullmyndigheternas åtgärder i allmänhet för att säkerställa att tullbestämmelserna iakttas, medan "kontroll" definieras som genomförandet av olika särskilda kontrollåtgärder. Gemenskapens tullområde definieras i artikel 3 i tullkodexen genom en uppräkning av medlemsstaternas territorier. För vissa länder görs undantag för delar av deras territorier, t.ex och som hör till . Det finns också områden som inte hör till någon medlemsstat men som ändå ingår i tullområdet på grund av deras speciella band till en medlemsstat (t.ex. och ). Tillhörande territorialvatten, inre farvatten samt luftrum hör också till tullområdet. En redogörelse för alla områden, med anknytning till en medlemsstat, som har speciell status i tull- och/eller skattehänseende finns i EG:s revisionsrätts specialrapport 2/93, EGT nr C 347, 27.12.93. En förkortad benämning på gemenskapens tullområde: "EG:s tullområde" bör användas i tullagen. "EG:s skatteområde" bör användas som beteckning på det område inom vilket är tillämpliga. Detta område överensstämmer till största delen med tullområdet, men vissa avvikelser finns. Avvikelserna kan även variera något mellan olika skatter. I fråga om mervärdesskatt framgår till- ämpningsområdet för det sjätte mervärdesskattedirektivet (77/388/EEG) i dess artikel 3. Bland de områden som ingår i tullområdet, men inte i skatteområdet avseende mervärdesskatt, märks och de franska utomeuropeiska departementen. Nämnda områden är uteslutna även ur tillämpningsområdet för punktskattedirektivet (92/12/EEG), som avser skatter på mineraloljeprodukter, alkohol och alkoholprodukter samt tobaksvaror, såvida inte respektive medlemsstat avgett förklaring om att skattebestämmelserna, helt eller delvis, skall tillämpas även på nämnda områden, se artikel 2 i direktivet. Av betydelse för svensk del är den ställning som kommer att ha i skattehänseende. har förhandlat sig till ett undantag för i fråga om EG:s skattelagstiftning. Den exakta omfattningen och konsekvenserna av detta undantag torde det vara för tidigt att ange. "Det svenska tullområdet" definieras i paragrafen eftersom det i många sammanhang behövs en praktisk benämning på den svenska delen av EG:s tullområde. När det gäller begreppet "tullmyndigheter" definieras detta i artikel 4.3 i tullkodexen som "myndigheter som bl.a. har ansvar för tillämpningen av tullagstiftningen". Begreppet "tullagstiftningen" definieras i artikel 1 i tullkodexen som tullkodexen och de föreskrifter som antas på gemenskapsnivå eller nationellt för dess genomförande. För svensk del bör i författning anges vilka tullmyndigheterna är i . En bestämmelse därom har tagits in i paragrafens sista stycke. I nuvarande definition av "tullmyndighet" i 4 § TL hänvisas till "fastställd distriktsorganisation för ". Eftersom det numera är till största delen överlåtet till att bestämma om distriktsindelningen av , jfr 7 och 8 §§ förordningen (1991:1524) med instruktion för , bör de citerade orden tas bort från definitionen. Begreppet "tullklarering" behålls, med sakligt sett samma innebörd som .