prop · GI0357 · 1995-01-01 00:00:00 — Innebörden av uttrycket "för privat ändamål" är även här densamma som i 2 kap. 2 § 1 ML (a. prop. s. 144). Värdet av användandet skall vara mer än ringa för att uttagsbe- skattning skall kunna ske. upphör inte att vara rörelsetillgång genom uttaget eftersom den fortfarande finns kvar i verksamheten även efter nyttjandet. Även den skattskyldiges eller annans privata användning av en om- sättningsfastighet i rörelsen kan uttagsbeskattas (hos den skattskyldige) enligt denna punkt om inte uttaget är att jämställa med sådan upplåtelse av rättighet till fastighet som är undantagen från skatteplikten enligt 3 kap. 2 § första stycket ML; i så fall är även uttaget skattefritt. Beskattningsunderlaget utgörs enligt 7 kap. 3 § första stycket ML av tjänstens marknadsvärde. Sjätte direktivet innehåller såvitt avser tjänster två i princip obligatoriska bestämmelser (artikel 6.2 a-b) och en fakultativ (artikel 6.3). Artikel 6.2 a stadgar om uttagsbeskattning när den skattskyldige eller hans personal använder vara, som utgör rörelsetillgång, för privat bruk eller på annat sätt för rörelsefrämmande ändamål. För beskattning krävs dock att avdragsrätt helt eller delvis förelegat vid förvärvet av varan. i fråga upphör inte, till skillnad från vad som gäller enligt artikel 5.6, att utgöra rörelsetillgång vid användning för ett rörelsefrämmande ändamål. Till skillnad mot vad som gäller enligt artikel 5.6 bortses här inte heller från fall av ringa värde. Beskattningsunderlaget vid uttagsbeskattningen utgörs av den skattskyldiges kostnader eller närmare bestämt den del av de fasta och rörliga kostnaderna i rörelsen som belöper på den utförda tjänsten. Artikel 6.2 b stadgar om uttagsbeskattning när den skattskyldige utan ersättning tillhandahåller tjänster för sin egen räkning eller för sin personal eller eljest för rörelsefrämmande ändamål. Beskattningsunderlaget vid uttagsbeskattningen är detsamma som redogjorts för ovan rörande artikel 6.2 a. Artikel 6.3 ger, för att undvika konkurrenssnedvridningar, ett medlemsland möjlighet att uttagsbeskatta tjänster som en skattskyldig utför i egen regi för verksamhetsändamål då tjänsterna inte skulle ha medfört full avdragsrätt för ingående skatt om de i stället hade tillhandahållits av annan skattskyldig. Vad som avses är således uttagsbeskattning av egenregiarbeten som utförs av partiellt skattskyldiga. Bestämmelsen behandlas närmare i samband med redogörelsen nedan för uttagsbestämmelserna på fastighetsområdet. Av redogörelsen ovan för de båda rättssystemens regler avseende uttag av tjänster framgår att inte bara beröringspunkterna utan också de grundläggande rekvisiten för stadgandena överensstämmer i stora drag. För att nå överensstämmelse med direktivet har utredningen föreslagit att beskattningsunderlaget vid uttag av tjänster inte längre skall utgöras av marknadsvärdet utan i stället skall motsvara kostnaden att utföra tjänsten. Bestämmelsen i 2 kap. 5 § första stycket 3 ML behandlar inte bara gratis utförda tjänster utan även, till skillnad mot artikel 6.2 b, tillhandahållanden till underpris satta i relation till marknadsvärdet. På samma sätt som beträffande uttag av varor (jfr avsnitt 6.2) torde det inte strida mot syftet med EG-bestämmelserna att såsom uttag också anse de fall då tillhandahållandet sker till underpris. Uttagsfallen bör dock begränsas till att endast avse de situationer då underpriset sätts i relation till kostnaden för att utföra tjänsten, dvs. priset bör sättas i relation till beskattningsunderlaget såsom detta bestäms i 7 kap. 3 § första stycket 2 b ML. Uttagsbeskattning skall dock inte ske om prisnedsättningen är marknadsmässigt betingad. Är den däremot inte marknadsmässig, är den i enlighet med artikel 6.2 b att anse som rörelse- främmande. Den nuvarande inskränkningen i 2 kap. 5 § andra stycket ML, att uttagsbeskattning får ske endast om värdet av nyttjandet är mer än ringa, kan bestå. Detta har stöd i artikel 6.2 andra stycket 2, som ger en medlemsstat rätt att avvika från artikeln om avvikelsen inte leder till konkurrenssnedvridning. Utredningen har funnit att den nuvarande begränsningen i 2 kap. 5 § till att endast avse tjänster som den skattskyldige normalt omsätter till utomstående inte har stöd i sjätte direktivet och därför måste slopas. Regeringen delar denna uppfattning. Utredningen har vidare anfört att även 2 kap. 6 § ML, som enbart rör uttag av vissa särskilt utpekade tjänster vilka normalt inte ingår i näringsverksamheten, kan behållas med stöd av samma artikel. Regeringen gör följande bedömning. Genom att den nuvarande begränsningen i 2 kap. 5 § till att endast avse tjänster som den skattskyldige normalt omsätter till utomstående slopas, kommer alla tjänster som tilhandahålls eller utförs av en skattskyldig under de förutsättningar som anges i förslaget till ny lydelse av 2 kap. 5 § att bli föremål för uttagsbeskattning. Bestämmelsen kommer således att omfatta även de fall som regleras i nuvarande 2 kap. 6 §. Den enda bestämmelse i nämnda paragraf som inte till fullo täcks av den nya lydelsen av 2 kap. 5 § är första stycket 2 som behandlar uttagsbeskattning vid privat användning av personbilar och motorcyklar. Regeringen anser att bestämmelserna i denna punkt bör flyttas och införas som en ny punkt 3 i första stycket av 2 kap. 5 §. I sådant fall blir 2 kap. 6 § obehövlig och kan slopas. Bortsett från fastighetstjänster (se nedan) uttagsbeskattas inte s.k. själv- tjänster. Då artikel 6.3 är fakultativ föreslås ingen ny reglering vad gäller skatteplikten för självtjänster. Den föreslagna bestämmelsen i 7 kap. 3 § 2 b ML innebär att utebliven vinst inte längre ingår i beskattningsunderlaget eftersom det är den skattskyldiges kostnad för att utföra tjänsten och inte tjänstens marknadsvärde som skall utgöra beskattningsunderlag. En EG-anpassning får till följd att uttagsbe- stämmelsen avseende tjänster enligt 2 kap. 5 § också bör anpassas i enlighet härmed. Uttagsbeskattningen bör således endast syfta till att ta tillbaka den mervärdesskatt som tidigare dragits av. Avsikten bör inte vara att också beskatta en utebliven vinst hos den som skall uttagsbeskattas. Beskattningsunderlaget vid uttag enligt föreslagna 2 kap. 5 § första stycket 3 (nuvarande 2 kap. 6 § första stycket 2) beräknas enligt 7 kap. 4 § på ett visserligen schablonmässigt sätt men avser inte desto mindre att uttagsbeskatta kostnaden för användandet. Regeln i 7 kap. 4 § bör därför kunna behållas. Uttag enligt 2 kap. 7 och 8 §§ ML Utredningens har funnit att uttagsbeskattning enligt 2 kap. 7 och 8 §§, dvs. uttag av tjänster i yrkesmässig byggnadsverksamhet, resp. tjänster som utförs i egen regi på fastigheter som används i verksamhet som inte medför skattskyldighet eller rätt till återbetalning, kan bibehållas. Utredningen har likaså funnit att de särskilda reglerna för att beräkna beskattningsunderlaget i dessa fall inte kan anses strida mot bestämmelserna i . Regeringen delar utredningens uppfattning och föreslår därför inga ändringar i dessa delar. 6.4 Undantag från skatteplikt för uttag enligt 3 kap. 27 § ML Regeringens förslag: Undantaget från skatteplikt vid uttag av vedbränsle i 3 kap. 27 § 2 ML slopas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Skälen för regeringens förslag: 3 kap. 27 § ML undantar från skatteplikt uttag enligt 2 kap. 2 § 1 om den skattskyldige tillgodogör sig bränsle från en fastighet som är taxerad som lantbruksenhet för uppvärmning av den egna privatbostaden på fastigheten. Undantaget har sin motsvarighet i fjärde stycket 1 av anvisningarna till 22 § KL och är betingat av att omsättning av bränsle blev skattepliktig i samband med reformeringen av mervärdesskatten (jfr prop. 1993/94:99 s. 162). Enligt ML gäller samma regler för jordbruksverksamhet vad avser skatteplikt m.m. som för andra verksamheter. Det sjätte direktivet innehåller beträffande varor en obligatorisk uttagsbe- stämmelse, artikel 5.6, och tre fakultativa sådana, artikel 5.7 punkterna a-c. Vidare innehåller artikel 6.2 a (som enligt artikelrubriken behandlar tjänster) en i princip obligatorisk uttagsbestämmelse som rör varor. Artikel 5.6 föreskriver att som omsättning mot ersättning skall behandlas de fall då den skattskyldige tar ut vara ur verksamheten för eget eller personalens privat bruk. Samma sak gäller om varan ges bort (dock inte gåvor av ringa värde eller varuprover) eller används för andra rörelsefrämmande ändamål. Bestämmelsens tillämplighet förutsätter att varan genom uttaget upphör att vara rörelsetillgång. En förutsättning för beskattning är dock att avdragsrätt helt eller delvis förelegat för ingående skatt vid förvärvet av varan eller dess komponenter. Som framgått tidigare förutsätter , utom artikel 5.7 a som är speciell, att avdragsrätt för ingående mervärdesskatt helt eller delvis förelegat vid förvärvet. Detta förhållande utgör den naturliga spegelbilden av uttagsbeskattning; om avdragsförbud föreligger vid förvärvet kan senare uttagsbeskattning inte komma i fråga. Avgörande från konformitetssynpunkt är då om varan i fråga på det ena eller andra sättet ur mervärdesskattesynpunkt belastas (eller befrias) lika i och inom EG. Vid sådant uttag som avses i 3 kap. 27 § 2 ML, dvs. uttag av bränsle från fastighet som är taxerad som jordbruksenhet för uppvärmning av privatbostad på fastigheten, är varan obelastad med mervärdesskatt. undgår således beskattning genom uttaget. Emellertid avser uttag av vara enligt 3 kap. 27 § 2 samma slags ianspråktagande som skall uttagsbeskattas enligt den obligatoriska regeln i artikel 5.6, dvs. uttag av vara för privat ändamål varvid varan, som vid uttaget är obelastad med mervärdesskatt, upphör att vara rörelsetillgång. 3 kap. 27 § 2 ML strider således häremot och skall därför upphävas. 6.5 Undantag från skatteplikt för uttag enligt 3 kap. 28 § ML Regeringens förslag: Bestämmelsen i 3 kap. 28 § ML upphävs. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran. anser att bestämmelsen bör kvarstå. Skälen för regeringens förslag: 3 kap. 28 § ML undantar från skatteplikt uttag av tjänst enligt 2 kap. 5 § första stycket 3 ML då den skattskyldige avhjälper en skada som han i sin verksamhet vållat någon annan. Bestämmelsen föranleder inte någon inskränkning i avdragsrätten (jfr 8 kap. 3 § ML). Kostnaden för av- hjälpandet av skadan ses således som en kostnad i rörelsen. Detta innebär att de tjänster som avses i 3 kap. 28 § ML inte är belastade med mervärdesskatt. Detsamma gäller de varor som eventuellt tillhandahålls i anslutning till tjänsten. Utredningen har funnit att det nu aktuella undantaget inte strider mot bestämmelserna i . Enligt utredningen är det förhållandet att den skattskyldige avhjälper en skada, som han i sin verksamhet vållat någon annan, materiellt sett inte något uttag utan i stället att betrakta som en kostnad i rörelsen. Tjänsten är således inte utförd eller tillhandahållen för något rörelsefrämmande ändamål. Detta faktum kvarstår även om utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 5 § ML leder till lagstiftning. Regeringen delar denna uppfattning. Eftersom 3 kap. 28 § ML utgör en onödig reglering bör lagrummet utgå. Det bör i sammanhanget framhållas att även varor som tillhandahålls i samband med avhjälpandet av skadan normalt inte heller betraktas som ett uttag utan som en kostnad i rörelsen. 6.6 Undantag från skatteplikt för uttag enligt 3 kap. 29 § ML Regeringens förslag: Bestämmelserna i 3 kap. 29 § görs tillämpliga endast på kommunerna och inte på staten. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Från skatteplikt undantas enligt 3 kap. 29 § första stycket ML statens och kommunernas uttag av varor och tjänster för eget behov. Såvitt gäller en kommuns ianspråktagande av egna tjänster för eget behov stadgar dock 3 kap. 29 § andra stycket ML skatteplikt för sådana tjänsteuttag såvitt de avser en kommuns arbeten på stadigvarande bostäder i sådana fall som avses i 2 kap. 8 § ML (prop. 1993/94:99 s. 162). Med stöd av sistnämnda lagrum skall uttagsbeskattning ske för utförande av tjänster som avser byggnads- och anläggningsarbeten inräknat reparationer och underhåll eller ritning, projektering, konstruktion och andra jämförliga tjänster eller lokalstädning, fönsterputsning, renhållning och annan fastighetsskötsel, förutsatt att de nedlagda lönekostnaderna för tjänsterna under beskattningsåret överstiger , inräknat avgifter som grundas på lönekostnaderna. Uttagsbeskattning med stöd av 2 kap. 8 § ML medför enligt 8 kap. 3 § ML avdragsrätt för ingående skatt som hänför sig till förvärv av material som behövs för att utföra arbetena (prop. 1993/94:99 s. 147). Av 3 kap. 29 § andra stycket ML följer således motsatsvis att övriga fall av egenregiarbeten från en kommuns sida är undantagna från skatteplikten (staten är generellt undantagen). Det förtjänar även att anmärkas att de statliga affärs- drivande verken inte omfattas av undantagen från skatteplikten i 3 kap. 29 § ML. Beträffande dessa verk gäller således bestämmelserna om uttagsbeskattning fullt ut. Detta följer av att nämnda verk inte omfattas av begreppet staten (1 kap. 16 § ML). Som tidigare framgått innebär , liksom härvidlag, att ianspråktagande av vara eller tjänst genom uttag jämställs med omsättning av vara eller tjänst mot ersättning. Sjätte direktivet gör inte någon skillnad på vilken juridisk eller fysisk person som bedriver yrkesmässig verksamhet (artiklarna 2 och 4). Detta innebär att även statens och kommunernas ekonomiska aktiviteter i princip skall uttagsbeskattas fullt ut. Enligt artikel 4.5 skall emellertid offentliga subjekt inte anses som be- skattningsbara personer beträffande verksamheter eller aktiviteter som dessa subjekt utövar i sin egenskap av offentlig myndighet. Endast om betydande konkurrenssnedvridning skulle uppstå eller fråga är om vissa i bilaga D upptagna aktiviteter föreligger skattskyldighet (beskattningsbarhet) för offentliga subjekt även beträffande aktiviteter som de offentliga subjektet utövar i denna dess egenskap. Med aktiviteter och transaktioner enligt artikel 4.5 förstås, utifrån ML:s begreppsbestämningar, såväl omsättning som uttag av vara eller tjänst. Avsikten med regleringen i artikel 4.5 är således att från det beskattningsbara området utesluta aktiviteter som har myndighetsutövande karaktär. Av föregående avsnitt framgår dels att enligt ML föreligger skatteplikt i offentlig verksamhet för uttag av egna varor och tjänster endast beträffande vissa kommunala egenregiarbeten på stadigvarande bostäder, dels att sjätte direktivet undantar offentlig verksamhet från uttagsreglerna endast genom bestämmelserna i artikel 4.5, vilket innebär att undantaget från skatteplikt är mer begränsat enligt direktivet än enligt ML. Såvitt gäller 3 kap. 29 § första stycket ML gör sig följande synpunkter gällande. Eftersom uttagsbeskattning vid uttag av varor förutsätter antingen avdragsrätt eller rätt till återbetalning vid förvärvet (2 kap. 3 § ML) och då staten inte har någotdera, fyller undantaget såvitt avser staten inte någon funktion. I sammanhanget bör framhållas att frånvaron av avdragsrätt eller rätt till återbetalning föreligger även om staten anses bedriva mervärdesskattepliktig verksamhet. Mervärdesskattesatsen för ser- veringstjänster och brevbefordran höjs till 25 pro- cent. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget har i huvdsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Flera remissinstanser, bl.a. , , Svenska och har anfört att den svenska skattenivån långsiktigt bör sänkas till den nivå som gäller inom . Skälen för regeringens förslag: Utredningen har inte haft i uppgift att behandla frågor rörande skattesatsernas nivå. Utredningen har dock i de fall där utvidgningar av skattepliktens omfattning föreslagits anmärkt i vilka fall det är möjligt att införa en reducerad skattesats. Utredningen har också redovisat i vilken utsträckning våra nuvarande skattesatser formellt är förenliga med EG-reglerna. Enligt 7 kap. 1 § ML utgör skattesatsen av beskattningsunderlaget för skattepliktig omsättning av varor och tjänster. För omsättning av vissa varor och tjänster utgår dock skatt med en lägre skattesats. Skattesatsen är av beskattningsunderlaget för omsättning av följande varor och tjänster: 1. serveringstjänster, 2. omsättning och införsel av sådana livsmedel och livsmedelstillsatser som avses i 1 § livsmedelslagen (1971:511) med undantag för a) vatten från vattenverk, b) spritdrycker, vin och starköl som tillhandahålls av det detaljhandels- bolag som avses i 15 § andra stycket lagen (1977:293) om handel med drycker, och c) tobaksvaror. Skatten tas ut av beskattningsunderlaget för 1. rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet samt upplåtelse av campingplatser eller motsvarande i campingverksamhet, 2. personbefordran utom sådan befordran där resemomentet är av underordnad betydelse, 3. transport i skidliftar, och 4. sådan befordran av brev i postverksamhet som avses i 3 § postlagen (1993:1684). Riktlinjer för skattesatsernas nivå finns i artikel 12.3 i sjätte direktivet. Bestämmelserna i artikel 12.3 a utgör anvisningar för medlemsländerna att tillämpa en normalskattesats om av beskattningsunderlaget. Det står emellertid länderna fritt att tillämpa en högre skattesats. Normalskattesatsen skall vara lika för tillhandahållande av varor och tjänster. För vissa varor och tjänster, som anges i bilaga H till sjätte direktivet, får medlemsländerna ta ut en lägre skatt än , dock lägst . Länderna får tillämpa en eller högst två olika sådana skattesatser. Totalt kan ett således tillämpa upp till tre olika skattesatser för mervärdesskatten. Det bör anmärkas att bestämmelserna om normalskattesats och minimiskattesatser är av temporär natur. De avser endast . skall rådet enhälligt besluta om vilken minimiskattesats som skall tillämpas efter . Beslutet skall fattas på grundval av den rapport angående tillämpningen av övergångsordningen till sjätte direktivet, som enligt artikel 28.l skall lämnas till kommissionen före . Rapporten skall bl.a. innehålla en allmän översyn av diverse temporära avvikelser från skattesatsreglerna. Detta gäller inte minst de i vissa länder vanliga s.k. nollskattesatserna. Även dessa är av temporär natur och i princip tillåtna endast så länge övergångsordningen består. Den lägre skattenivån får tillämpas för omsättning av i huvudsak följande varor och tjänster: - livsmedel, inklusive djurmat (undantag för alkoholhaltiga drycker) - vatten - läkemedel - utrustning för handikappade - persontransporter - bibliotekstjänster, böcker, nyhetstidningar och tidskrifter - inträde till shower, teatrar, cirkus, marknader, nöjesparker, konserter, museer, djurparker, biografer, utställningar - TV-avgifter - produktioner av författare, kompositörer, artister m.fl. och upphovsrätter - socialvård - jordbruksråvaror - hotellrum - hyra av campingplatser - inträde till sportevenemang - nyttjande av sportutrustning - välgörenhetsaktiviteter - begravningsbyråverksamhet, kremering - sjukvård och tandvård - gaturenhållning och sophämtning. Genom en ändring av artikel 12.3 har särskilda regler beslu- tats beträffande konstverk, antikviteter och samlarföremål (direktiv /5/EEC). Reglerna innebär att medlemsländerna får tillämpa en reducerad skattesats för import av sådana varor och, om denna möjlighet utnyttjas, även använda denna lägre skattesats för en konstnärs eller dennes dödsbos omsättning av sådana varor. När det gäller skattesatserna har i sjätte direktivet endast fastställts vissa miniminivåer. Det innebär att det inte finns något formellt krav på en sänkning av den svenska mervärdesskattens allmänna nivå. Å andra sidan kan marknadsmässiga bedömningar leda till krav på en anpassning till en skattenivå som inte avviker alltför mycket från den som gäller i andra . Möjligheterna att använda reducerad skattesats är dock som framgått begränsade till högst två olika nivåer och till vissa särskilt angivna områden. Någon möjlighet för att införa en ny reducerad skattenivå finns alltså inte, om inte en av de nuvarande nivåerna slopas. När det gäller de områden där det är möjligt att tillämpa en lägre mervärdesskatt kan konstateras att de svenska skattesatserna för serverings- tjänster och postbefordringstjänster formellt avviker från . Av reglerna följer att oreducerad skatt skall tas ut i dessa fall. En höjning av skattesatserna till den allmänna nivån skall alltså ske för omsättning av sådana tjänster. Detta innebär en ändring i 7 kap. 1 § ML. S.k. nollskattesatser får som nämnts bara tillämpas övergångsvis och endast under vissa villkor. Motsvarande konstruktion uttrycks i ML som en återbetalning av ingående skatt vid viss omsättning undantagen från skatteplikt (10 kap. 11 § ML). har i förhandlingarna begärt och medgetts rätt att få fortsätta att tillämpa nuvarande nollskattesatser för - tillhandahållande av allmänna nyhetstidningar, inklusive radio- och kassettaltidningar för synskadade, - tillhandahållande av läkemedel till sjukhus eller av receptbelagda läkemedel, och - framställning av organisationstidskrifter m.m. eller tjänster som har samband med sådan framställning. I 10 kap. 11 § ML nämns även vissa omsättningar avseende skepp och luftfartyg samt flygbensin och flygfotogen. Regeringen har liksom utredningen konstaterat (avsnitt 5.6) att dessa omsättningar torde kunna hänföras till sådana exportliknande transaktioner som avses i artikel 15 i sjätte direktivet. Återbetalning av ingående skatt skulle därmed bli möjlig på den grunden (jfr 10 kap. 12 § ML). Därigenom kan samtliga nuvarande nollskattesatser tills vidare behållas. Utredningen har som framgått av avsnitt 5.9 lämnat förslag till ytterligare ändringar av beskattningsreglerna när det gäller utbildnings-, kultur- , sport- och idrottsområdena samt i fråga om de ideella föreningarna. I samband med att regeringen återkommer till med förslag i dessa delar avser regeringen också att ta upp frågan om tillämpliga skattesatser. 8 Avdrag för ingående skatt En av mervärdesskattesystemets grundläggande principer är rätten till avdrag för ingående skatt. Avdragsrätten innebär att den som är skattskyldig till mervärdesskatt får från utgående skatt på egna omsättningar avräkna den ingående skatt som belöper på olika anskaffningar för verksamheten. Syftet med avdragsrätten är att undvika kumulativa effekter. Den reella skattebördan skjuts genom avdragsrätten framåt i produktionskedjan för att slutligen träffa konsumenten. Genom rätten till avdrag rensas varje skattepliktig verksamhet i produktionskedjan från skattebelastning. Skatten blir därmed neutral från konkurrens- och konsumtionssynpunkt. De svenska bestämmelserna om avdragsrätt finns huvudsakligen i 8 kap. Vissa särskilda bestämmelser finns i 9 kap. 3-8 §§. I 13 kap. finns vidare vissa bestämmelser av redovisningskaraktär. I EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv är det i artiklarna 17-20 som avdragsreglerna återfinns. Artikel 17 innehåller de grundläggande förutsättningarna för avdragsrätt. I artikel 18 finns bestämmelser om krav på dokumentation m.m. som måste uppfyllas för att rätt till avdrag skall föreligga. I artikel 19 finns bestämmelser om beräkning av avdrag vid blandad verksamhet, medan artikel 20 innehåller regler om korrigering av avdrag för ingående skatt. Utredningen har gjort en omfattande och systematisk jämförelse mellan respektive om avdrag för ingående skatt. Jämförelsen, som omfattar såväl materiella regler som regler av förfarandekaraktär, har gått till så att på olika delområden har först redogjorts för de svenska reglerna, varefter en motsvarande redogörelse lämnas för .