prop · GI03113 · 1995-01-01 00:00:00 — 1994/95:113Regeringens proposition 1994/95:113 Ändring av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (): System för garanti av insättningar Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen förslås att godkänner en ändring av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet () som innebär att bilaga IX till ändras genom att ytterligare en rättsakt tas in i , nämligen rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar. Beslut om ändringen har fattats av . 1 Förslag till riksdagsbeslut.......... 3 2 Ärendet och dess beredning........... 3 3 System för garanti av insättningar... 4 3.1 Ändring i bilaga IX. 4 3.2 Behov av system för garanti av insättningar..................... 3 3.3 Direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar.......... 5 4 Behov av svensk lagstiftning......... 8 Bilaga 1 Direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1 Förslag till riksdagsbeslut godkänner Gemensamma EES-kommitténs beslut om ändring i bilaga IX. Regeringen föreslår vidare att beslutar förkorta motionstiden . Eftersom Gemensamma EES-kommitténs beslut träder i kraft så snart som , bör motionstiden förkortas så att kan behandla propositionen . 2 Ärendet och dess beredning Avtalet mellan Europeiska gemenskapen (EG), gemenskapens medlemsländer och EFTA-länderna om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) undertecknades . Genom avtalet har och övriga EFTA-länder utom åtagit sig att följa de relevanta EG-reglerna beträffande finansiella tjänster och införa bl.a. regler om etableringsfrihet och om rätt att tillhandahålla tjänster, motsvarande vad som enligt fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen () gäller för medlemsstaterna i EU. De grund- läggande bestämmelserna om etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster över gränserna finns i artiklarna 31 och 36 i . Dessa artik- lar hänvisar i sin tur till preciserade regler i särskilda bilagor till avtalet. Av dessa hänför sig bilaga IX till området för finansiella tjänster, omfattande bl.a. bankverksamhet. Bilagan är disponerad så att ett antal EG-rättsakter (direktiv, förordningar) räknas upp. Hänvisningarna till rättsakterna innebär att dessa bestämmelser blir en del av och skall tillämpas inom hela EES. har godkänt (prop. 1991/92:170, rskr. 1992/93:18). innehåller relevanta rättsakter som antagits av EG t.o.m. . Rättsakter som antagits av EG 31 december 1993 (det s.k. tilläggspaketet) innefattar bl.a. en rad rättsakter som ytterligare harmoniserar grundläggande bestämmelser angående finansiella tjänster, har genom beslut av tagits in i genom ändringar i ett flertal bilagor till avtalet. har godkänt tilläggspaketet (prop. 1993/94:203, rskr. 1993/94:367). Rådet har antagit ett direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar. har fattat beslut om att ändra bilaga IX så att denna rättsakt omfattas av avtalet. Regeringen har genom beslut godkänt att den med förbehåll för ratifikation beslutar om ändring av bilaga IX till . Gemensamma EES-kommitténs beslut träder i kraft under förutsättning att de avtalsslutande parterna har anmält till den gemensamma att de konstitutionella kraven har uppfyllts. Regeringens beslut har föregåtts av samråd inom ramen för det förfarande som har utvecklats för beredning av frågor om införlivande av EG-rättsakter i . 3 System för garanti av insättningar 3.1 Ändring i bilaga IX Regeringens förslag: Gemensamma EES-kommitténs be- slut nr 18/94 av om ändring i bilaga IX godkänns. Skälen för regeringens förslag: har beslutat att ändra genom att rådets direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar tas in i avtalets bilaga IX. Regeringen har som angivits inledningsvis godkänt att fattat beslutet med förbehåll för ratifikation. En närmare redovisning av direktivets innehåll finns i avsnitt 3.3. Att integrera direktivet om system för garanti av insättningar är en nödvändig förutsättning för att uppfylla målsättning om ett homogent EES, där enskilda och företag kan konkurrera på lika villkor. Syftet med direktivet är att olika nationella system till skydd för insättares medel hos kreditinstitut skall harmoniseras. Det har nämligen ansetts att det nu är nödvändigt att säkerställa en gemensam lägsta nivå för garanti av insättningar oavsett var i gemenskapen insättningen är gjord. Det är ett väsentligt svenskt intresse att deltar i harmoniseringen av det grundläggande skyddet för insättningar, på samma sätt som i harmoniseringen av verksamhetsregler för institut som tar emot insättningar. bör därför godkänna Gemensamma EES-kommitténs beslut. 3.2 Behov av system för garanti av insättningar Den finansiella sektorn omges av ett betydande regelverk som inte har någon motsvarighet i de icke-finansiella sektorerna. Detta gäller inte minst bankerna. Två huvudskäl kan anges för denna särbehandling från statsmakternas sida. Bankerna utgör genom sin exklusiva rätt till inlåning på räkning från allmänheten alltjämt grunden för betalningssystemet. Störningar i detta system riskerar att leda till stora samhällsekonomiska kostnader. Regleringarna syftar till att begränsa och kontrollera bankernas risktagande för att därigenom öka stabiliteten i betalningssystemet. Detta skyddsintresse betecknas som ett systemskydd. Det andra skälet för särbehandling är att det finansiella systemet i allmänhet och bankerna i synnerhet förvaltar inlåning och betalningsreserver för privatpersoner och småföretag, som allmänt kan sägas ha svårt att inhämta och analysera information om bankernas finansiella ställning. Trots den riskspridning som förekomsten av många inlåningskunder med sinsemellan olika likviditetspreferenser innebär, är en bank inte avskärmad från risken för förtroendekriser med åtföljande massiva uttag av bankmedel. Även allvarliga solvensproblem kan, som erfarenheten lärt, inte uteslutas. Primärt får en insättningsgaranti ses som ett skydd för den enskildes finansiella trygghet. Medel insatta på bank är för många, inte minst privatpersoner och mindre företag, ett viktigt sparande resp. ett väsentligt inslag i förvaltningen av ett rörelsekapital. Garantin skall syfta till att trygga en säker och bekväm placeringsform för allmänheten. Denna grupp har relativt svårt att samla in och bearbeta relevant information om bankernas kreditvärdighet. Utöver det primära syftet kan en garanti även bidra till att motverka att oro hos allmänheten leder till omfattande uttag. Förutom att ge ett bättre konsumentskydd kan garantin således sägas ha en viss stabilitetsbevarande funktion. System för garanti av insättningar är vanligt förekommande utomlands. Bankerna lever numera i ett väsentligt öppnare konkurrensklimat. Detta och erfarenheter från den svenska bankkrisen ger anledning att se över om reglering och tillsyn måste anpassas till en ny verklighet. Även den fortsatta internationella integrationen ställer krav på en fortgående harmonisering av centralare delar av det regelverk som omger de finansiella instituten och marknaderna. 3.3 Direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar antog rådet ett direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar. Genom direktivet kan, utöver att insättarna garanteras tillgång till inlåningskonton hos kreditinstitut som är skyddade mot kreditinstitutens fallissemang, de olika nationella systemen till skydd för insättares medel hos kreditinstitut harmoniseras. I ingressen till direktivet anges att det är nödvändigt att säkerställa en gemensam lägsta nivå för insättningsgaranti oavsett var i gemenskapen en insättning är gjord. En sådan insättningsgaranti sägs vara lika nödvändig som tillsynsregler vid genomförandet av den gemensamma bankmarknaden. I ingressen till direktivet anges vidare att syftet med att införa garantisystem är att värna om stabiliteten i det finansiella systemet och skydda insättares medel hos ett kreditinstitut vid finansiella kriser. Kraven på införlivande av direktivets bestämmelser med den nationella lagstiftningen är begränsade till garantisystemets huvudkomponenter, såsom garantins omfattning och ersättningsnivå, värdlandets behandling av filialer till bankföretag från andra medlemsländer och tredje land och formerna för framställande av krav på och erhållande av ersättning. Direktivet innehåller endast minimiregler, varför det står varje medlemsland fritt att t.ex. ha ett garantisystem som är mer omfattande än vad som anges i direktivet. Över huvud taget ges medlemsländerna fortfarande stor frihet att utforma sina garantisystem utifrån nationellt betingade förhållanden. Direktivet medför inte en mer omfattande harmonisering av de olika ländernas system än att krav ställs på att systemens huvudkomponenter ges ett visst givet innehåll. Målsättningen för garantisystemen skall enligt direktivet vara att de inom skall kunna betala ut ersättning, som beräknas på basis av en harmoniserad miniminivå, till en insättare när de insatta medlen förklarats indisponibla på grund av kreditinstitutets finansiella situation. Garantisystemen skall enligt direktivet syfta till att utgöra ett konsumentskydd snarare än ett betalningssystemskydd. I direktivets artikel 1 definieras insättning, indisponibel insättning, gemensamt konto, kreditinstitut och filial. Artikel 2 anger de insättningar som är undantagna från direktivets tillämpningsområde. Bland annat undantas insättningar som andra kreditinstitut har gjort i eget namn och för egen räkning samt sådana insättningar som har direkt eller indirekt samband med tvättning av pengar enligt definitionen i artikel 1 i direktivet (91/308/EEG) om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar. I artikel 3 föreskrivs att varje medlemsland skall se till att ett eller flera obligatoriska garantisystem införs i landet. Innebörden av detta är att ett auktoriserat kreditinstitut, som inte ansluter sig till ett officiellt erkänt system, inte får ta emot insättningar. De anslutna kreditinstituten skall svara för finansieringen av garantisystemet. I artikel 3 stadgas också om möjligheter att vidta åtgärder eller sanktioner mot ett kreditinstitut som inte uppfyller de förpliktelser som åligger ett kreditinstitut som omfattas av garantisystemet. Ytterst kan kreditinstitutet uteslutas från systemet. Insättningar som har gjorts skall dock även fortsättningsvis vara skyddade (artikel 5). Enligt artikel 4 skall ett system för garanti av insättningar, som har införts och officiellt erkänts i ett medlemsland, även omfatta insättare hos kreditinstitutets filialer i andra medlemsländer. I denna artikel återfinns även bestämmelser om förbud mot export av nationella garantisystem och om möjligheter för en filial till ett utländskt kreditinstitut att komplettera hemlandets insättningsgaranti genom anslutning även till värdlandets system (s.k. topping-up). I ingressen till direktivet framhålls att det inte är meningen att garanti- systemen i de olika medlemsländerna skall användas som konkurrensmedel. Skälet till detta anges vara att ett införande av garantisystem i länderna kan leda till marknadsstörningar och snedvridning av konkurrens om filialer till utländska kreditinstitut tillåts att genom hemlandets garantisystem erbjuda insättare i det land där de är verksamma (värdlandet) ett bättre skydd för insatta medel än vad värdlandets system kan erbjuda. Enligt direktivet är det därför nödvändigt att föreskriva att omfattningen av och ersättningsnivån på den insättningsgaranti som hemlandets system kan erbjuda inte får överstiga omfattningen av och den maximala ersättningsnivån på den motsvarande garanti som erbjuds i värdlandet. En sådan ordning skall gälla fram till . skall kommissionen ha utvärderat denna begränsningsregel och i en rapport till och rådet föreslå i vilken utsträckning denna regel skall bestå. Även artikel 6 innehåller bestämmelser om filialer till kreditinstitut. Dessa bestämmelser tar sikte på de filialer som har inrättats av kreditinstitut med säte utanför gemenskapen, dvs. kreditinstitut från tredje land. I bilaga 2 till direktivet har fogats riktlinjer för ett värdlands behandling av filialer till kreditinstitut från andra medlemsländer och tredje land samt rekommendationer för det samarbete som förutsätts ske bl.a. mellan de olika ländernas garantisystem och tillsynsmyndigheter. När det gäller garantisystemets omfattning och ersättningsnivå, kan alla slag av insättningar ingå i systemet enligt direktivets huvudregel. En minimiregel fastslår dock att inlåning på konto i bank skall ingå. Alla insättarkategorier omfattas enligt huvudregeln. Enligt artikel 7 skall garantisystemet minst täcka en insättares samlade behållning i ett kredit- institut upp till ett belopp som svarar mot minst 20 000 ecu (ca ). En självrisk om högst kan tillämpas på det ersättningsbelopp som bestäms för en insättare. Av framförallt sociala skäl kan behållning på vissa typer av konton ersättas fullt ut, dvs. oaktat ersättningsnivå och möjligheten att förena systemet med självrisk. Enligt artikel 8 skall de i direktivet angivna ersättningsnivåerna tillämpas på de sammanlagda insättningarna i samma kreditinstitut oavsett antalet insättningar, valuta och lokalisering inom gemenskapen. I samma artikel finns bestämmelser som gör det möjligt att bestämma den krets av insättare, som i händelse av ett ersättningsfall skall vara berättigade till ersättning från systemet. I artikel 9 finns bestämmelser om den information som insättare hos ett kreditinstitut som omfattas av garantisystemet skall ges om såväl garantisyste- met som formerna för framställande av krav på och erhållande av ersättning från systemet. När det gäller innehållet och utformningen av den information som skall lämnas om garantin, framhålls i direktivet att ett oreglerat användande av marknadsföring angående garantisystemens omfattning och ersättningsnivåer kan komma att påverka stabiliteten hos banksystemet på ett oönskat sätt. Garantin skall enligt huvudregeln i artikel 10 infrias från det att det konstaterats att insättarna är förhindrade att disponera sina medel på grund av att kreditinstitutets finansiella ställning omöjliggör betalningen. Vissa möjligheter finns dock enligt direktivet att förlänga den tid inom vilken garantin skall infrias. Artikel 11 innehåller en bestämmelse om subrogation med innebörd att ett system, som inom ramen för en garanti betalar ut ersättningsbelopp, skall vara berättigat att vid likvidationsförfaranden träda i insättarens ställe för ett belopp som motsvarar det som systemet har betalat ut till insättaren. Direktivet innehåller inga bestämmelser om hur garantisystemet skall ad- ministreras, hur finansieringen av garantisystemet skall ske eller om avveckling och rekonstruktion av kreditinstitut som råkat ut för ett fallissemang. Medlemsländerna skall enligt artikel 14 ha införlivat direktivet om system för garanti av insättningar . har ansökt om medlemskap i . Om det blir ett nej i folkomröstningen medför detta att ändå måste införliva direktivet för att uppfylla förpliktelserna enligt . Avslutningsvis kan nämnas att vänt sig till och där angripit bestämmelserna i direktivet om exportförbud och topping-up samt kravet på att samtliga kreditinstitut skall vara anslutna till något garantisystem. Detta förhållande påverkar emellertid inte medlemsländernas skyldighet att införliva direktivets bestämmelser i de nationella lagstiftningarna. 4 Behov av svensk lagstiftning Den närmare utformningen av ett svenskt insättningsgarantisystem bereds i . För att uppfylla det i direktivet angivna tidskravet avses en departementspromemoria i ämnet att remitteras och en proposition att överlämnas till för behandling . Som angivits tidigare ger direktivet utrymme för ett system som utformas utifrån nationellt betingade förhållanden, dvs. kraven på införlivande av direktivets bestämmelser med den nationella lagstiftningen är begränsade till garantisystemets huvudkomponenter. För vidkommande kommer ett införlivande av direktivets bestämmelser innebära att en lag om system för garanti av insättningar införs. I denna lag kommer ramarna för garantisystemets funktion och syfte, finansiering och administration att anges. Till en del kan direktivet komma att införlivas genom ändringar i befintlig lagstiftning inom bankområdet. Detta kan t.ex. gälla bestämmelserna i direktivet om behandlingen av filialer från vilka utländska kreditinstitut driver verksamhet här i landet. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1994/95:113 om ändring av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (): System för garanti av insättningar.