mot · GI02K402 · 1995-01-25 00:00:00 — InledningFri debatt och demokrati är oöverträffade metoder attutveckla samhället mot större frihet och rättvisa. Därförbehövs en ständig vaksamhet mot tendenser att begränsa detfria ordet och urholka demokratin.Bakgrunden till denna motion ärdels de återkommandeuppgifterna om att arbetsgivare -- inte minst kommunalasådana -- söker inskränka de anställdas rätt att använda sinyttrandefrihet,dels risken att de nya drift- ochledningsformer som prövas i stor skala i offentliga sektornska beskära insynsmöjligheterna.Eftersom frågeställningarna har beröringspunkter -- ochofta diskuteras parallellt -- behandlar vi dem tillsammans.Det är inte i detta sammanhang nödvändigt med någonutförlig motivering till varför det finns anledning attlidelsefullt försvara demokratin och våra medborgerliga fri-och rättigheter. Låt oss helt kort konstatera att vi känner stororo både för det demokrati- och politikerförakt som på olikasätt kommer till uttryck i samhället och för uppgifterna omatt yttrandefriheten sitter trångt på vissa arbetsplatser.Vi måste alltså oupphörligt slå vakt om de rättigheter ochinstitutioner i det svenska samhället som möjliggör den friaåsiktsbildningen. Dit hör yttrandefriheten,offentlighetsprinciper, meddelarskyddet, mångfalden inommassmedia m m. De inskränkningar i yttrandefriheten somär absolut nödvändiga, t ex till skydd för den personligaintegriteten eller rikets säkerhet, måste vara tydligtmotiverade och klart definerade.RättslägetSka kommunanställda som protesterar mot nedskärningarbehöva ha konsumkassar över huvudet? Ska en anställdriskera sparken för att han eller hon diskuterar ett problem ifirman i en insändare? Var går gränsen mellanyttrandefriheten och rimliga krav på lojalitet?Redan av regeringsformen (RF) 1§ framgår att det svenska folkstyret bygger på friåsiktsbildning. I tryckfrihetsförordningen (TF) 1§ fastslås bl a meddelarfriheten.Även om grundlagarna i princip endast berörmedborgarnas rättigheter gentemot det allmänna har dessabestämmelser en övergripande karaktär. RF:s och TF:suttalanden följs upp i vanlig lag, t ex (BrB), ochman kan säga att yttrandefriheten är själva utgångspunktenäven för de lagar som reglerar inskränkningar i den, t exsekretesslagen.Medan grundlagarna alltså skyddar mot inskränkningar avvåra rättigheter från det allmännas sida, straffbelägger BrBhandlingar som innebär att enskilda försöker inskränkaandras yttrandefrihet. Flera olika brottsrubriceringar kan bliaktuella -- låt oss främst peka på brottet i BrB 18:5, ''brottmot medborgerlig frihet'', som kan ge upp till sex årsfängelse. Men även t ex brotten olaga tvång, olaga hot,störande av allmän sammankomst eller skadegörelse kan bliaktuella i sådana situationer.De fall som varit mest aktuella berör enskildamedborgare i deras egenskap av anställda. Där blir frågan omen anställds utnyttjande av sin yttrandefrihet kan utgörasaklig grund för uppsägning enligt lagen omanställningsskydd (LAS).Det kan finnas saklig grund för uppsägning om denanställde genom sitt yttrande t ex brutit mot sekretesslagen,lagen om företagshemligheter eller den allmännalojalitetsförpliktelse som anses föreligga för en anställdgentemot arbetsgivaren. Men, som framgår av ett stort antalJO-utslag och några domar i arbetsdomstolen, vägeryttrandefriheten mycket tungt även i arbetsrätten. Det finnsbegränsningar för vad en anställd får yttra, men det har krävtsgrava lojalitetsbrott för att rättsinstanserna skall anse att enanställd överträtt yttrandefrihetens gränser.Det råder alltså ingen tvekan om att svenska medborgarehar en vidsträckt yttrandefrihet, som gentemot det allmännaskyddas i grundlag och gentemot andra enskilda skyddas ivanlig lag.Nej till urholkning av yttrandefrihetenMen trots att lagarna ger ett gott skydd för yttrandefrihetenhar alltså problemen i praktiken blivit fler och fler.Självfallet måste en rimlig avvägning ske mellan å enasidan berättigade krav på sekretess och lojalitet och å andrasidan önskemålet om ett fritt informationsflöde ochåsiktsutbyte.Vi liberaler har genomgående varit mer återhållsamma ände flesta andra när det gällt införandet av bestämmelser sominskränker yttrandefriheten. Under åtskilliga år fördes t ex endebatt kring frågan om huruvida ''förtal av företag'' skullebli ett brott -- kravet framfördes av näringslivetsorganisationer, men också i . Vi motsatte oss det.Också senare, t ex när det under den socialdemokratiska regeringstiden varaktuellt med en lag om företagshemligheter, har vi verkat föratt riskerna för den enskildes meddelarfrihet skall bli så småsom möjligt. Den nya yttrandefrihetsgrundlagen, som vi ihög grad var pådrivande för att få fram, innebär attmeddelarfriheten vidgas.Det faktum att denna debatt skjutit fart kan geintrycket att problemet uppkommit genom någon lagändringsom genomförts efter regeringsskiftet . Så är emellertidinte fallet. De lagar som är aktuella har genomgående stiftatsunder socialdemokratisk regeringstid.Behöver kravet på lojalitet med arbetsgivaren möjligenskärpas? behandlade i sitt förstabetänkande (SOU 1993:32) den frågan. Kommitténsmajoritet -- som fp-ledamoten tillhörde på denna punkt --svarade att gällande rättspraxis i huvudsak är tillfyllest.Majoriteten menade att det ändå kunde ligga ett värde i attden rättspraxis som utbildats sedan LAS tillkomst (att ettvisst lojalitetskrav ligger i själva anställningen) skrevs in iden aktuella lagparagrafen. Minoriteten hade sammaverklighetsbeskrivning av rättsläget men drog motsattslutsats i den juridisk-tekniska frågan, nämligen att någonändring av paragrafen inte var behövlig. Regeringen valde,då den lade fram en proposition grundad på kommitténsdelbetänkande, att inte föra fram förslaget om en förlängningav paragrafen.Folkpartiet liberalerna gör nu den bedömningen att kravenpå lojalitet från de anställdas sida inte behöver skärpas ilagen. Det framgår av arbetsrättskommitténs genomgång avrättsläget att rimliga krav på lojalitet gäller . Ävende socialdemokratiska och fackliga ledamöterna markeradeen uppslutning kring synen att en viss grad av lojalitet ärnödvändig och att flagranta brott mot den kan utgöra sakliggrund för uppsägning. Avsikten med majoritetsförslaget varheller inte att skärpa gällande rätt, utan att kodifiera den.Men mot bakgrund av de synpunkter som framkommit sedanförslaget lades fram är vi för vår del beredda att förorda attden aktuella paragrafen inte förändrats i den del som berörde anställdas lojalitet.Den uppmärksammade s k Värö-domen aktualiseradefrågan om skadestånd vid obefogade uppsägningar. Vi anseratt mycket talar för att skadeståndsbeloppet i sådana fallborde vara högre. Den som sägs upp med motiveringen attvederbörande utnyttjat sin yttrandefrihet på ett otillbörligtsätt, men får uppsägningen underkänd av domstol, bör ha rätttill större skadestånd.Samverkan offentligt--privatKritiken mot myndigheternas hanterande avyttrandefriheten gäller inte bara bristande tolerans gentemotfrispråkiga eller protesterande anställda, utan också en oviljaatt leva upp till offentlighetsprincipens krav på insyn ochöppenhet.Ett återkommande tema i den debatt som förts har varit omden utveckling mot fler mellanformer mellan privat ochoffentlig sektor som förekommer, förvärrar problemen.Vi har bejakat en utveckling som innebär att problem inomden offentliga sektorn ibland åtgärdas genom attmarknadsmekanismer utnyttjas. Problemen kan t ex bestå i bristande effektivitet eller en berättigad känslahos personalen på basplanet att för många beslut fattas högtupp i hierarkin. Lösningen kan innebära att man prövarentreprenad eller s k köp-säljsystem. Men vi har hela tidenbetonat att detta måste ske i former som säkrar den enskildesrättstrygghet och möjligheterna till demokratisk insyn.En mellanform som vi, däremot, traditionellt varitskeptiska till är kommunala bolag. Det är väl känt att ett oftaåberopat argument för att driva verksamhet ibolagsform är möjligheten att slippa insyn. Kommunallagenoch aktiebolagslagen är tillkomna i helt olika syften och äruppbyggda enligt motstridande principer, varför ettkommunalt bolag blir något av en hybrid.Problemet med bristande insyn har i någon mån åtgärdatsgenom det förslag som regeringen presenterade 1993 omhandlingsoffentlighet i kommunala företag. Vid sidan avoffentlighetsprincipen utvidgas därmed ocksåmeddelarfriheten till att gälla i företag där kommunen har ettbestämmande inflytande. Reglerna trädde i kraft den 1januari 1995. Men vi vidhåller att huvudprincipen bör varaatt verksamheter som drivs av det allmänna, och därskattemedel är eller kan komma att bli en del avfinansieringen, bör drivas i förvaltningsform. Om skälen föraktiebolagsformen är starka är sannolikt en privatisering dennaturliga lösningen.Att vi accepterat vissa statliga bolagiseringar beror bl a påatt den svenska affärsverksformen varit okändinternationellt, vilket försvårade t ex agerande påden internationella lånemarknaden. I det fallet är ocksåbolagisering ett steg på vägen mot privatisering.Vi tror att det är fullt möjligt att hitta lösningar där allarimliga krav tillgodoses som möjligheterna attutnyttja utomstående aktörer -- t ex föräldrakooperativ, friskolor, entreprenadföretag etc --bibehålls. Vi tror också att den ambition som funnits påsenare år att decentralisera beslut och låta personalenbestämma mer om den löpande verksamheten inte behöverstå i strid med rimliga krav på insyn och demokrati.När man granskar några av de aktuella fallen närmare stårdet klart att det finns betydande okunnighet runtom i såvälstatliga som kommunala myndigheter om vilka rättigheterlagarna ger medborgarna. Åtskilliga problem skulle säkertkunna lösas om det genomfördes en informationskampanjriktad till ämbetsverk, statliga bolag och kommuner ominnebörden i meddelarfriheten och offentlighetsprincipen. Viföreslår i denna motion att ger regeringen tillkänna behovet av en sådan kampanj.Vi vill också -- både i fråga om anställdas yttrandefrihetoch insynen i myndigheter -- påminna om att de institutionersom utgör det främsta skyddet för vår författning fungeratväl. JO:s olika yttranden och AD:s dom i detuppmärksammade Värö-målet är goda exempel. Mensamtidigt är det svårt att blunda för att det stora antalet fallsom uppmärksammats kan vara tecken på en nyattityd från såväl privata som offentliga arbetsgivare.Dags att utreda insynsmöjligheterna när offentliga sektornförnyasFolkpartiet liberalerna menar att det är dags att tillsätta enoffentlig utredning med parlamentariker och medverkan avorganisationer på arbetsmarknaden. Uppgiften skall vara attutreda insynsmöjligheterna i den offentliga sektorn. Viutesluter inte att ytterligare lagstiftning kan erfodras för attsäkra att de nya greppen i offentlig verksamhet inteinskränker medborgarnas insyn och möjligheter till fridebatt.AvslutningDet har talats mycket om att skaengagera sig för större öppenhet och offentlighet inom EU.För att den kampen ska vara trovärdig måste vi ''sopa rentframför egen dörr'' och lösa liknande problem påhemmaplan.Vi vill peka på några punkter som är väsentliga för att säkraden demokratiska debatten, inte minst på det lokala planet.De anställdas yttrandefrihet måste garanteras och får inteinskränkas utöver de regler och den praxis som redan finns --tvärtom bör skadeståndsreglerna vid obefogad uppsägning,där yttrandefriheten kränkts, skärpas,En statlig utredningbör tillsättas med uppgift att analysera omlagstiftningsändringar är erfoderliga för att säkra att de nyadrift- och ledningsformer som förekommer i offentligasektorn (köp-säljsystem, beställar-utförarmodell,entreprenader, privat finansieringsmedverkan iinfrastrukturprojekt, bolagisering m m) inte inskränkermöjligheten till insyn och demokratisk debatt,bör genomföra en informationsdriveriktad till ämbetsverk, statliga bolag och kommuner ominnebörden i meddelarfriheten och offentlighetsprincipen.Folkpartiet kommer kommunalt att verka för att demokrati-och insynsfrågorna tas upp och att informationen till såvälförtroendemän som berörd personal om gällande reglerförbättras. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att skadeståndsreglerna vidobefogad uppsägning där yttrandefriheten beskurits,skärps,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att tillsätta en utredning för attsäkra att de nya drift- och ledningsformerna somförekommer i den offentliga sektorn inte minskarmöjligheterna till insyn och demokratisk debatt,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en informationskampanj tillämbetsverk, statliga bolag och kommuner om innebörden imeddelarfriheten och offentlighetsprincipen.