mot · GI02L312 · 1995-01-25 00:00:00 — Under den borgerliga regeringsperioden genomfördesförändringar i lönegarantilagen som i huvudsak syftade tillatt begränsa löntagarnas möjligheter till ersättning för löne-och pensionsfordringar vid konkurs. Man kan dockkonstatera att huvudproblemet inte var att löntagaremissbrukade lönegarantisystemet, utan om att vissaföretagare missbrukade konkursförfarandet. Dessa problemkvarstår och löstes inte genom att arbetstagarnas löneskyddförsämrades. Därför bör regeringen komma med förslag tillriksdagen med förslag om hur missbruket avkonkursförfarandet ska minskas.Enligt vår bestämda uppfattning borde reformarbetet istället ha inriktats på konkursförfarandet ochtillvägagångssätten vid företagsrekonstruktioner.Insolvensutredningen (Ju 1988:02) föreslog i sittslutbetänkande Lag om företagsrekonstruktion (SOU1992:113) lagändringar som skulle underlätta enrekonstruktion av företag utan att detta behöver gå i konkurs.Det finns enligt vår mening ett stort behov av att underlättarekonstruktioner av företag som bedöms kunna blilivskraftiga. De lagändringar som genomfördes under 1994medför att sådana rekonstruktioner försvåras.En rimlig utgångspunkt för lönegarantin är att den skallgarantera lagstadgade förmåner. Därför bör lönegarantinvara så utformad att den täcker en lagstadgaduppsägningstid. Så snart det statsfinansiella läget medger bördärför taket för lönegarantin höjas.Förändringen av lönegarantilagen innebar att löne- ochpensionsfordringarnas förmånsrätt begränsades. Det innebäratt oprioriterade fordringsägare nu gynnas på de anställdasbekostnad. Detta innebar ingen förstärkning för statskassanutan var en ren överföring av pengar från de löntagare somdrabbats i samband med konkurs, till vissaleverantörsföretag. Förmånsrättslagen bör därför snaraständras så att löntagarnas fordringar återigen blir prioriterade.Lönegaranti kan numera endast lämnas en gång under entidsperiod för lönefordringar som har uppstått ihuvudsakligen samma verksamhet. Det är ett godtyckligtingrepp mot arbetstagare som accepterat en anställning somerhållits med stöd av lag enligt reglerna om företrädesrättenligt 25--27 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd.Det är inte förenligt med gällande EU-direktiv om statliglönegaranti att i detta fall ställa arbetstagare helt utanlöneskydd som den nuvarande lagen gör. Den delenav lagen bör därför ändras.Förmånsrätten för lönefordringar har begränsats till vadsom har förfallit till betalning under de sex sista månadernaav arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären,och inte tidigare än konkursansökningenkom in till tingsrätten. En begränsning av rätten tillersättning för innestående lön kan medföraatt arbetstagare som inte fått ut sin lön tvingas att relativtomgående begära sin arbetsgivare i konkurs. Detta tvingarfram onödiga konkurser. Dessutom får det helt oacceptablakonsekvenser för många anställda eftersom det ofta avformella skäl inte går att sätta företaget i konkurs som lönegarantilagen föreskriver för att man ska harätt till sin intjänade lön.Vi anser att regeringen möjligt bör göra en översynav de effekter den förändrade lönegarantilagen ochförmånsträttslagen har fått för enskilda anställda och förmöjligheterna till företagsrekonstruktioner. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om missbruk av konkursförfarandet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förändring i förmånsrättslagen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ändring av karensregeln ilönegarantilagen,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen i övrigt anförts om översyn avlönegarantilagen och förmånsrättslagen.