mot · GJ02Fö8 · 1995-10-20 00:00:00 — Dit hör såvälfördjupning inom EU som en utvidgning främst till de nyademokratierna i Öst- och Centraleuropa.Inför regeringskonferensen kommer också frågan om engemensam försvarspolitik samt EU:s förhållande tillNATO:s europeiska pelare Västeuropeiska unionen (VEU)att behandlas. De i avgörande avseenden mycket olikaståndpunkter som föreligger mellan EU-staterna gör det fögatroligt att regeringskonferensen kommer att innebära någonväsentlig förändring på detta område.Sverige är nu observatör i Västeuropeiska unionen, varsmedlemmar utgörs av de europeiska medlemsstaterna iNATO. VEU saknar operativ kapacitet. GenomPetersbergsdeklarationen har definierats områden inom dethumanitära och fredsbevarande arbetet som skulle kunnautgöra VEU:s särskilda uppgifter.Efter det slut förändrades i väsentligaavseenden NATO:s roll. En utveckling inom NATO tog fartoch snart inbjöds särskilt de nya staterna i Öst- ochCentraleuropa att ingå i ett formaliserat samrådsforum,NACC. , och inte minst mot bakgrund averfarenheterna av omvärldens sätt att hantera kriget iBosnien, kom alltfler stater i Öst- och att seNATO som det starkaste stödet för sin säkerhet och uttaladesin önskan om medlemskap i syfte att skjuta frågan om nya NATO-medlemmar framåt itiden och att kunna erbjuda inte bara länder som önskarmedlemskap ett fördjupat samarbete som skullekunna förbereda dem som så önskar för ett framtidamedlemskap tillkom 1994 Partnerskap för Fred (PFP).Genom att sluta avtal med NATO om PFP-samarbete erbjudsvarje stat möjlighet till samarbete i den omfattning sompassar dess förutsättningar. ingår i PFP-samarbetet, och är en av de stater som inte ser dettaautomatiskt leda till en ansökan om NATO-medlemskap.De länder som mest ivrigt eftersträvar NATO-medlemskaphar trots PFP-samarbetet inte minskat sina ansträngningar attbli medlemmar. NATO har därför genomfört enstudie för att klarlägga förutsättningarna för en utvidgning avNATO. Diskussionen kan nu förväntas öka om vilka statersom när och under vilka former kan förväntas erbjudasmedlemskap i är ingen hemlighet att det även på detta område rådermeningsskiljaktigheter mellan NATO-medlemmarna. Denalltmer högljudda ryska oppositionen mot en NATO-utvidgning spelar här en viktig roll, åtminstone somförevändning för dem som vill avvakta med utvidgning. Inteminst har exponerat djupgåendeskillnader mellan NATO:s medlemsstater. En utvidgning avNATO handlar i grunden om vilka utvidgadesäkerhetsåtaganden som NATO:s medlemsstater är bereddatill avseende de nya medlemsstaterna.NATO har uttalat att en utvidgning skall ses som en del iatt skapa en säkerhetsstruktur för hela och att nyadelningslinjer inte får skapas i . Att inte utvidgaNATO skulle emellertid innebära att de delningslinjer somde allierade drog upp i skulle överleva det kalla krigetoch även markera skiljelinjerna mellan det kallakrigets båda geografiska block i Europa.Det finns anledning att utgå ifrån att frågan om NATO-utvidgning kommer att dra ut . De ryska parlaments-och presidentvalen liksom detamerikanska presidentvalet kommer säkert att avvaktas.Försöken att hitta former för NATO:s samverkan medRyssland utöver vad PFP-samarbetet erbjuder kommer ocksåatt fördröja frågan.Frågan om vem som är/blir medlem i NATO är varje statseget ansvar. bör avstå från att ge några råd eller frånatt avråda något tänkbart ansökarland. Det finns emellertidanledning att peka på faktorer som kan komma att påverkaden säkerhetspolitiska utvecklingen i hela . Om detryska motståndet mot NATO-utvidgning tillåts påverkafrågans hantering i någon väsentlig utsträckning innebär detatt man såväl i som i resten av Öst- ochCentraleuropa får besked om att NATO erkänt att det nyaEuropa också har sina inflytelsesfärer. Ett europeisktmotstånd mot NATO-utvidgning kan dessutom bidra till attöka den atlantiska klyftan och ytterligare fjärma det framtidaamerikanska engagemanget i Europa.NATO består av , och de flesta av devästeuropeiska demokratierna. Ett NATO som utvidgas ochdärmed integrerar ett antal nya demokratier i Öst- ochCentraleuropa i det samarbete och under de förutsättningarsom gäller för NATO-samarbetet kan bara bidraga till att ökaden politiska stabiliteten i . En utvidgning av NATOär därför inget hot mot säkerhetspolitiskaförutsättningar men kan bidra till att stärka dem.Utvecklingen i sedan murens fall i visar attallvarliga konflikter med ibland väpnad utveckling kommitför att stanna. Behovet av gemensamma aktioner från FN,och EU för att förebygga, lindra och medfredsbevarande eller fredsframtvingande åtgärder skapaförutsättningar för verklig fred kommer att vara oförändratstort. Det är viktigt att har stor beredskap att aktivtdeltaga i detta gemensamma arbete. Det är därför angelägetmed de förslag till ökad beredskap och kapacitet sompropositionen föreslår för svensk del.Erfarenheterna först från men framför allt i detforna kommer emellertid med stor sannolikhetatt utgöra en kraftigt hämmande faktor för världens stater attlåta sig invecklas i nya engagemang. Boutros-Ghalisoptimistiska tankar från Agenda för Fred från januari 1992har förbleknat allteftersom FN:s möjligheter åter bromsaseller lamslås av motsättningar mellan dess medlemmar ochsärskilt de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet.Det vore mycket allvarligt om FN:s fredsbevarandeaktiviteter visar sig ha passerat zenit på sin utveckling.Sverige har som en av FN-tankens främsta förespråkare ochett av FN:s största bidragarländer ett stort ansvar attmedverka till att FN även framgent kan verka kraftfullt fulltut enligt alla föreskrifter i värnet av fred ochsäkerhet i världen.Se möjligheterna för svensk säkerhetspolitik!Målet för svensk säkerhetspolitik är oförändrat att utanunderkastelse hålla utanför krig. Från liberalsynpunkt är det av central betydelse att en nysäkerhetsordning byggs i för att värna och främjafred, demokrati och mänkliga rättigheter. Avgörande införframtiden vid valet av säkerhetsordning blir delsutvecklingen i , dels i vilken grad den viktiga rollUSA spelar för säkerhet består.Med blockpolitikens upplösning och det slutupphörde förutsättningarna för traditionell svenskneutralitetspolitik. Med inträde som fullvärdigmedlem av EU är neutralitetspolitik inte längre möjlig. Densvenska militära alliansfriheten lägger däremot inga hinder ivägen för medlemskap i och fullt deltagande i EU:sgemensamma utrikes- och försvarspolitik. Sverigesmedlemskap i har ökat våra säkerhetspolitiskaförutsättningar. Det förstärks ytterligare av vårt deltagande iPartnerskap för Fred (PFP) och vårt observatörskap i VEU.Det föreligger inga säkerhetspolitiska skäl att förframtiden överväga någon förändring av de militäraalliansfriheten. Det finns däremot enligt Folkpartietliberalerna mycket starka skäl att vara öppen och fullt utdelta i alla de möjligheter som erbjuds i arbetet på att skapaen gemensam europeisk säkerhetsordning och att aktivt deltai olika fredsfrämjande aktiviteter. I det senare fallet bör de hasin utgångspunkt i ett uppdrag från FN eller OSSE.Varthän europeisk säkerhetspolitik kommer att utvecklas ärmycket svårbedömt, och kommer med stor sannolikhet att såförbli för överskådlig framtid. Det ligger därför i svensktsäkerhetspolitiskt intresse att ha ett öppet förhållningssätt tillde möjligheter som kan erbjudas och att inte försvåramöjligheterna till så stor svensk handlingsfrihet som möjligt.Med blockpolitikens upplösning, det slut ochkommunismens ammanbrott i Öst- och Centraleuropaöppnades ett "Window of opportunity" för att långt in på2000-talet skapa gemensam fred, frihet och säkerhet iEuropa. har mycket av optimismen från 90-talets börjanförbleknat. Men vår historiska uppgift är att se till att fönstretinte stängs igen utan verkligen utnyttjas.Säkerhetspolitisk kompetens i SverigeI beredningsarbetet inför försvarsbeslutet har fråganväckts om ett fristående säkerhetspolitiskt råd för att kunnabistå statsmakterna med underlag för säkerhetspolitiskabedömningar kontinuerligt. Frågan är värd att överväga. Detfinns anledning att konstatera att den säkerhetspolitiskakompetensen generellt inte är särskilt utvecklad i ,vilket främst torde ha att göra med hur den traditionellasvenska neutralitetspolitiken hanterats på hemmaplan.Frågan om vilken säkerhetspolitisk kompetens somregeringen önskar knyta till sig är en fråga för () och () arbetar gentemot statsmakterna och försvars-myndigheterna fram det säkerhetspolitiska underlag som debeställer. Konstruktionen medför emellertid påtaglig risk föratt de båda myndigheterna inte ser sig ha utrymme för enmera långsiktig och från beställare friståendesäkerhetspolitsik forskning. Det föreligger ett behov av attsåväl de berörda myndigheterna som regeringen ser överdetta förhållande.Utanför dessa myndigheter bedrivs säkerhetspolitiskforskning i mycket begränsad utsträckning - främst påUtrikespolitiska institutet och i någon mån inomhögskolevärlden. Utvecklingen i skulle mer generelltföranleda att mer fristående säkerhetspolitisk forskningbyggs upp inom våra universitet och högskolor. En friaresäkerhetspolitisk forskning och debatt är i sig av stort värdeför svensk säkerhetspolitik.Samhällsekonomi ochförsvar i balansDet slut och blockpolitikens upplösning har imånga av liksom i lett till stundommycket rejäla minskningar av försvarsanslagen, och särskilt iförhållande till de ökande anslagen . Sverigesförsvarsbeslut innebar en ökning av försvarsanslaget isyfte att återställa tidigare försummelser i kvalitativthänseende. Därmed utgjorde tillsammans medTurkiet de europeiska länder som ökade sinaförsvarskostnader. Till länder med i stort sett oförändradeförsvarsanslag hör och , vilket skall ses motbakgrund av förhållandena i nordvästra års försvarsbeslut har urholkats rejält som en följd avlandets ekonomiska utveckling. Sparpaketet ochdet "svarta hålet" som följd främst av kronans urholkadevärde har båda bidragit till detta. Det storabudgetunderskottet och inte minst den oförändrat högaarbetslösheten kastar mörka skuggor inför nästalågkonjunktur. Det finns anledning att befara att det kommeratt ta innan svensk samhällsekonomi är i balans,vilket ställer ytterligare krav på effektivisering ochbesparingar.Försvaret med en årsbudget på ca utgören stor sektor i statsbudgeten och kan därför inte utgöranågon fredad zon i detta avseende. Kommer vi inte till rättamed den svenska samhällsekonomin blir det mindre pengarockså till försvaret. Nya sparpaket och låg köpkraft hoskronan riskerar att medföra nya, plötsliga urholkningar avförsvarsanslagen. En väl underbyggd och långsiktiganpassning av försvarsbudgeten till landets ekonomiskaförutsättningar är bästa grunden för stabilitet ochlångsiktighet i försvarets framtida utformning.Inför utfärdandet av regeringens riktlinjer för de inledandeförberedelserna inför nästa totalförsvarsbeslut i december1993 medverkade till att det inledande arbetetskulle bedrivas inom ramen för ett ekonomiskt intervall om+/- vid försvarsbeslutsperiodens (1997-2002) slut, samti ett något mer långsiktigt perspektiv inom intervallet +/-30%.I valrörelsen publicerade om förutsättningarna för framtidensförsvar. Mot bakgrund av den dittillsvarandesäkerhetspolitiska utvecklingen och rapportens förord för enradikal strukturförändring av såväl det civila som det militäraförsvaret föreslogs att "noggranna studier genomförs inför1997 års försvarsbeslut av ett alternativ som innebär attförsvarsanslagen successivtreduceras till en nivå som ligger i storleksordningen 25procent under dagens". Förslaget följdes upp av Folkpartietsföreträdare i den parlamentariska försvarsberedningen våren1995. Något utförligare underlag föreligger inte efter det attberedningen slutfört sin första etapp.Den socialdemokratiska regeringen föreslog i sinekonomisk-politiska proposition (prop 1994/95:25) i oktober1994 att försvarsanslagen skulle sänkas med 2 Mdr kronor to m och - om det säkerhetspolitiska lägettillåter det - med ytterligare minst 2 Mdr kronor t o . I budgetpropositionen (prop 1994/95:100,bilaga 5) återkom förslaget. har ställt sig bakomden beloppsmässiga inriktningen men avvisat regeringensförslag till utformning av besparingarna. I Folkpartietslångsiktiga ekonomiska plan föreslås ytterligare 1 Mdrkronor i besparing inom försvarsbudgeten under nästaförsvarsbeslutsperiod. Besparingar av den storleksordning viförespråkat under riksdagsarbetet 1994/95 är fortfarandeönskvärda. Ingenting talar för att de skulle varaomöjliga att genomföra på ett ansvarsfullt sätt.I nu föreliggande beslutsunderlag i propositionen om"Totalförsvar i förnyelse" saknas däremot erforderligtunderlag för att nu närmare kunna ta ställning. Regeringenbör få i uppdrag att inför beslut hösten 1996förelägga ett mer utförligt beslutsunderlag med en noggrannredogörelse för den försvarsmässiga effekten av sina förslag.Förslaget till ekonomisk ram bör därför avvisas.Numera erkänner de flesta att svenskt försvar alltför längevar ineffektivt genom att behålla en föråldrad struktur.Riksdagen och försvarsmyndigheterna har de senaste årentalat om det riktiga i att minska organisationen för att frigöramedel till förnyelse och bättre kvalitet.Folkpartiet var ensamt om att kräva ensådan omläggning. pläderade partiet imotioner och på annat sätt för en minskad men effektivareorganisation. Partiet krävde införande av en totalförsvarspliktför att kunna ge ett effektivare civilförsvar som detmilitära försvaret endast skulle utbilda så många somkrävdes för bemanning av krigsorganisationen. Nästan allaarméförband hade allvarliga brister i både materiel ochutbildning. Så sent som års försvarsbeslut söktede militära myndigheterna behålla också de allraomodernaste förbanden, hellre än att satsa på t ex moderntluftvärn. Bristen på skydd och bristande förmåga att ta handom skadade var uppenbara svagheter. Förmågan till strid imörker var dålig.Att alltid eftersträva rationalitet inom statlig verksamhetborde vara en självklarhet, eftersom varje krona man tar iskatt av människor bör användas så effektivt som möjligt.Ineffektivitet innebär antingen att vi har svagare försvar än viannars skulle ha, eller också att vi för den försvarseffekt vihar använder onödigt mycket pengar. Det senare ärnaturligtvis extra olyckligt i ett läge med stortbudgetunderskott.Försvaret är fortfarande det största statligakonsumtionsområdet. Det militära försvaret kan helt ses somen statlig verksamhet, och statens sätt att hantera denna hardärför också betydelse för statens möjligheter att medtrovärdighet kunna driva linjen att kommuner och landstingmåste fortsätta att effektivisera sin verksamhet.När vi i den här motionen, i linje med den politik partietdrivit , motsätter oss orationell resursanvändninghar det därför också bäring på den generella diskussionen omförnyelse av offentlig sektor. Inom sjukvård och omsorg,områden som domineras av kvinnlig arbetskraft, hareffektivitetskraven drivits hårt och det finnstecken på att man på flera håll ligger farligt närasmärtgränsen. Att i detta läge låta det nästan helmanligamilitära försvaret ge nya exempel på att statens pengar inteanvänds effektivt vore direkt utmanande.Mer försvar för varje krona1987 års försvarsbeslut, som byggde på en uppgörelse mellanSocialdemokraterna och , innebar inledningen omfattande moderniseringsprocess av försvaret. Man kandjupt beklaga att denna process inte inleddes åtminstone 15år tidigare. Den process som inleddes fortsatte genom1992 års försvarsbeslut också , dock ilägre takt. Det är ingen hemlighet att 1992 ansågatt strukturomvandlingen behövde drivas längre. 16 brigadervar en större arméorganisation än kunde behålla utanatt framöver höja försvarsanslagen. Det var därför olyckligtatt kaserninvesteringar och grundutbildning beslöts utifråndenna organisation. Det hade varit möjligt 1992 att behålla16 brigader men bara nyutbilda värnpliktiga till 12 brigaderoch i stället använda redan utbildade värnpliktiga från redannedlagda förband.I den här motionen kommer vi att redovisa principiellasynpunkter på avvägningar och inriktning inomtotalförsvaret. Den grund vi bygger är i mycket de principerpartiet hävdat . En vilja att söka få ut mestamöjliga försvarseffekter per satsad krona. Denna strävan tillrationalitet gäller oavsett ekonomisk nivå. Man kan ha olikamening om hur mycket pengar olika delar av offentlig sektorska ha. Men det borde kunna råda enighet om, att vi inteinom någon del av den offentliga sektorn har råd att användapengar på ett orationellt sätt.Vi följer propositionen i så måtto, att vi inte nu binder ossifråga om antal förband och organisationsenheter av olikaslag. Detta bör anstå till försvarsbeslutet , då mertillfredsställande beslutsunderlag måste föreligga. Det viktigaför oss nu är att föra fram principer som vi anser bör beaktasi planeringen inför detta beslut.Kvalitet och kärnmodell - återtagning och anpassningI propositionen skissas lösningar där merparten avkrigsorganisationen är användbar eftermobilisering. Denna styrka ska var tillräcklig för de hot sombedöms möjliga . För en annan del avorganisationen ska man godta vissa brister i utbildningen ochtillgången på sådan förbrukningsmateriel som kan anskaffaspå den öppna marknaden. Samtliga dessa godtagna bristerska kunna åtgärdas från beslut om förstärkning.Man kan diskutera om exakt 12 månader måste vara norm,men i princip är den föreslagna inriktningen utmärkt. Vi kanjämföra med , då få förband var direkt användbara direktefter mobilisering och många enheter hade grava brister iutrustning och utbildning. I efterhand har konstaterats attbristerna var dramatiskt mycket större än myndigheternaredovisat.Samtidigt ska man ha förberett möjligheten att utökaorgansationen på ett planerat sätt. Ett exempel på detta är vadsom berörs senare i motionen, att behålla en något störrebefälsorganisation än som behövs för den befintligaorganisationen, eftersom utbildningen t ex av nyakompanichefer tar flera år.Folkpartiet är positivt till grundtanken i dessa förslag. I delösningar till arméorganisation som partiet skissade i slutetav 80-talet gavs exempel på i princip en liknandeuppdelning, med en hög kvalitet i de direkt gripbaraförbanden och en option att efter beslut kunna få framytterligare ett antal förband. Detta kallades "kärnmodellen",vilken också bejakades på socialdemokratiskt håll. Den geren mer realistisk möjlighet till erforderlig tillväxt i ett annatskede. Modellen är emellertid möjlig först sedan man lämnatden gamla doktrinära värnpliktsprincipen. Utan flexibilitet ivärnpliktssystemet blir det omöjligt att använda enkärnmodell.Erfarenheten visar att rustningarna i olika länder varieratöver tiden. Det är en orimlig tanke att skulle ha enorganisation som låg oförändrad över tiden. Den skulle dåsannolikt vara för svag när hoten var störst och onödigt stornär hoten är små. Den kritik som bör riktas mot svenskförsvarspolitik bakåt är att den varit för stel, alltså haft förliten "elasticitet". Men ofta brukar kritiken vara denomvända. försvarsbeslut var internationellt ochnationellt ett mycket rimligt beslut, i ett läge då tidigarestormaker i regionen var militärt svaga och svenska flottanden starkaste i . Kritiken bör i stället riktas motpolitiken då reagerade alltför sent ochalltför svagt på och politik. Vill man studeramisstag är det inte 20-talet utan 30-talet som bör bliåskådningsexempel.Vad vi bör inrikta oss på är väl att så systematiskt sommöjligt söka mekanismer som ger tillväxtförmåga ochmöjlighet att uppfatta förändringar i vår omgivning. Engrundläggande erfarenhet synes oss uppenbar. Att behålla enöverdimensionerad organisation och hoppas att kunnaförstärka den kvalitativt om hotet ökar har visat sig vara enfalsk linje. Man kommer in på ett sluttande plan, där önskanatt behålla så mycket som möjligt gör att man medvetet elleromedvetet blundar för allt större kvalitetsbrister. Detta harvarit tydligt på materielsidan.Frågan är om inte de mentala effekterna varit minst likaallvarliga. Om organisation ändå inte väntas fungera fullt ut,saknas starka skäl att skärpa sig, och man får ett slagsavtrubbningseffekt. Vi vet att många av de officerare, somhoppade av försvaret , gjorde detdärför att man upplevde att verksamheten fungerade dåligt.Vi har kunnat se hur förband som fått ny materiel och börjatro på sin egen förmåga har mycket hög moral ocharbetstillfredsställelse.Kvalitet bör därför vara det överordnade målet, om vi skafå en försvarsmakt som fungerar så väl, att den också harförmåga att växa om statsmakterna så begär. Deninternationella utvecklingen visar också mycket tydligt attförsvarsområdet inte skiljer sig från andra samhällssektorerifråga om den moderna elektronikens väldiga möjligheter.Antal soldater och stridsvagnar säger sannoliktbetydligt mindre om olika försvarsmakters förmåga äntillgången på förmågan att utnyttja ny teknologi för spaning,samband och ledning.Den tidigare alltför stora försvarsorganisationenkännetecknades av att driftskostnaderna ökade ochinkräktade på utrymmet för materielanskaffning ochförnyelse. Den stora vinsten med strukturomvandlingensedan 1987 har varit, att den frigjort medel som kunnatanvändas till ny materiel och andra kvalitetshöjningar. Deninriktningen måste fullföljas, vilket gör att medkraft motsätter sig utbildning, som inte är motiverad avbehovet att omsätta krigsorganisationens personal. Enminskning av försvarsanslagen är motiverad mot bakgrundav att den fysiska kapaciteten att anfalla har minskat,särskilt vad avser storinvasion över . Men det ärviktigt att dessa anslagsminskningar åtföljs avorganisationsminskningar. I annat fall kommermaterielandelen i försvarsanslagen minska, vilket skulleäventyra inriktningen att stärka kvalitén.Metoderna för "återtagning" kommer att variera mellanskilda förbandstyper. Vad det gäller är sökakostnadseffektiva lösningar. Ifråga om arméförband äranskaffning av tyngre materiel sannolikt den faktor, sombestämmer tidpunkten när nya enheter kan sättas upp. Iförsvarsmaktens planering bör ingå att kontinuerligt följautvecklingen och redovisa vilka tänkbaraförstärkningsmöjligheter som finns.Principiellt kan man uttrycka detta som "optioner". Vi haren viss organisation, men man bör ha ett antalhandlingsmöjligheter som gör att det inom ett antal bör varamöjligt att ha nått en större organisation. Ett exempel kanvara transporthelikoptrar. Vi kan ha en viss organisation menha en planering för att efter beslut kunna utöka kapaciteten,genom att utöka utbildningen och gå ut även på den civilamarknaden och köpa upp ett antal helikoptrar, kanskebegagnade.Ett annat exempel kan vara att ha färdiga ritningar för s kmingördlar till våra ubåtar. Det innebär att ha möjlighet attett antal år efter beslut ha tillgång till en kapacitet som intefinns . Ett annat exempel kan vara att vi anskaffar ettantal krigsbroar men har planläggning för att kunna beställafler. I ett läge med liten bedömd krigsrisk i närtid menosäkerhet på blir "optioner" av detta slag extraintressanta.FlygstridskrafterVad gäller flygstridskrafterna finns i praktiken mycket småmöjligheter att öka leveranstakten på ett märkbart sätt inomloppet av få år. Visst kan industrin gå över till flerskift, mendet stora nätet av underleverantörer gör att en förändradleveranstakt kan bli svår att åstadkomma. Import utifrån ärockså i praktiken omöjlig, eftersom starka skäl talar emot attintroducera en ytterligare flygplanstyp, med allt vad det drarmed sig i form av underhållsbehov, utbildningshjälpmedeletc.Det finns en långt mer näraliggande möjlighet attåtminstone framåt ha handlingsfrihet att ökaluftförsvaret, nämligen att behålla redan anskaffade flygplani sådant antal att det räcker till en större organisation. Manskulle t ex kunna gå ned från dagens l6 till 12 aktivaflygdivisioner och därmed minska bränslekostnader,underhåll och utbildningskostnader.