mot · GI02Fi218 · 1995-01-25 00:00:00 — Konsumenternamåste ges ökat inflytande och arbetet mednaturresursräkenskaper måste säkras. En miljöomställningav samhället i ekologisk riktning skulle dessutom skapamånga nya arbetstillfällen, för kvinnor och män, fördeladeöver hela landet.Det är mot den bakgrunden som inte kanacceptera regeringens förslag på miljöområdet.Vänsterpartiet avvisar i huvudsak regeringens förslag tillnedskärningar och kräver ytterligare höjningar avmiljöavgifter och -skatter utöver dem som överenskoms isamband med finansieringen av EU-avgiften. Totalt ökarmed våra förslag utgifterna på budgetmed utöver regeringens förslag.Samtidigt uppnås en stor besparingseffekt genom att minskapå investeringar i motorvägar och andra storskaligavägprojekt till förmån för satsningar på järnvägs- ochkollektivtrafik.Vänsterns rollVänsterpartiet har tagit en aktivoch betydelsefull del i arbetet med att sanera statsfinanserna.Utan vår aktiva medverkan skulle saneringen dels inte kunnagenomföras, dels skulle politiken ytterligare ökat klyftorna isamhället. Den förra mandatperiodens politiska kaos vill viinte ha tillbaka.Såväl i uppgörelsen om EU-avgiften som om vissaekonomisk-politiska åtgärder kunde Vänsterpartietpåverka politikens utformning på ett fördelningspolitiskt ochmiljömässigt bra sätt. Fördelningsprofilen på politiken ärenligt vår uppfattning avgörande för om vi skall lyckaskomma till rätta med skevheterna i svensk ekonomi idag.Utan folklig förankring och folkligt stöd kan ingen radikalkrispolitik lyckas.Vänsterpartiet är följaktligen överens med regeringen närdet gäller de allmänna målsättningarna för den ekonomiskapolitiken. Det gäller målet att få ned arbetslösheten, attstabilisera statsskulden och att den ekonomiska politikenskall ha en fördelningsmässig godtagbar inriktning. Vi delarockså regeringens bedömning att det under mandatperiodenkrävs en ytterligare budgetförstärkning med 20 miljarderkronor.2 Det ekonomiska arvetDe nuvarande ekonomiska svårigheterna måste förstås isitt historiska sammanhang.Hela tidsperioden efter den första oljekrisen och det gamladollarbaserade valutasystemets sammanbrott, dvs. sedanförsta halvan av sjuttiotalet, har präglats av lägre ekonomisktillväxt jämfört med tidigare nivåer . P.g.a.tillväxtens avmattning har också konflikterna mellan olikaintressen tilltagit, inte minst vad gäller fördelningsfrågor.Alla grupper kan inte få mer utan vissa måste avstå, andrafår till och med acceptera försämringar. Vi får ett''nollsummesamhälle'', där den ena gruppens vinst alltid blirden andra gruppens förlust. Sociala konflikter tilltar i styrka.Politiken blir allt mer ryckig och instabil. Den ''svenskamodellen'' byggd på samförstånd och fördelning av ökanderesurser har skakats i sina grundvalar.Den ekonomiska tillväxten ökade kraftigt eftertrettiotalskrisen när den svenska modellen började byggas.Genomsnittet för perioden /30 -- 1951/55 var 2,8procent räknat i fast penningvärde.Åren 1951/55 -- 1971/75 var produktionstillväxten ännustörre, i genomsnitt. Hela perioden till1970, som omfattar övergången från Jordbrukssverige tillIndustrisverige samt slutligen Tjänstesverige, var densvenska ekonomiska tillväxten mycket omfattande i ettinternationellt perspektiv: . Endast hade en högresiffra under motsvarande hundraårsperiod.I ett långsiktigt perspektiv behöver inte nödvändigtvis enavmattning i tillväxten ses som särskilt märklig. Det gamlagardet av industriländer har i stort upplevt sammautveckling. Handel, migration och kunskapsöverföring göratt försprång förr eller senare hämtas in. Eftersläntrare ochuppkomlingar bland länderna på den ekonomiskavärldsscenen har också fördelen av att kunna förfina ochsärprägla teknik och utrustning som importeras utifrån.Skillnaden mellan den teknologiska nivån på den befintligaproduktionen och den möjliga ger utrymme för mycket högatillväxtnivåer. De akuta bekymmer vi har i svensk ekonomiidag kan emellertid inte förstås i termer av denna''upphinnareffekt''.Men det är viktigt att konstatera att gamlaindustristrukturer har försvagats. De internationellautbytesförhållandena har förändrats. Nya regioner harindustrialiserats och trängt ut från gamlatillverkningsområden. Den allmänna trenden är att Sverigeoch länder jämförbara med får allt svårare att hävdasig när det gäller tillverkning av relativt enklastandardiserade industrivaror. Produktionen måste därförmer och mer inriktas på kunskaps- och tjänsteintensivaprodukter med tillräckligt höga förädlingsvärden och bramiljöteknik för att bära upp den sociala nivå vi eftersträvar iSverige.Den historiska erfarenheten är att de rika ländernasekonomier utvecklats parallellt med att de statliga sektorernai ekonomierna fått allt större utrymme. Detta är heller ingentillfällighet. Studier av tillväxten och den strukturellaförändringen under främst efterkrigstiden visar på det starkasamspelet mellan teknologisk och ekonomisk utveckling åena sidan och den väldiga expansionen av offentligastödtjänster som finansiering, transporter, post ochtelekommunikationer, distribution å den andra.Offentliga resurser till grundläggande utbildning ochomskolning är förmodligen den enskilda faktor som betyttmest för ekonomiskt framgångsrika länder. En stark offentligsektor och ett stabilt socialt skyddsnät har också varitavgörande. I är det alldeles tydligt att några av våramest framgångsrika exportprodukter -- läkemedel, telefoneroch musik -- har byggt på välutbyggda offentliga systeminom sjukvård, kommunikationer respektive skola.De problem som den svenska ekonomin drabbades avunder berodde till stor del på enmissriktad ekonomisk politik. underskattadesbehovet av förnyelse, greps politikerna av dennyliberala marknadsfundamentalismen. De övervinster somskapades devalvering laddades upp till detsena 1980-talets spekulationsbubbla och investerades inte ien produktiv förnyelse. De panikartade avregleringarna ochden dåligt finansierade och orättvisa skattereformenförberedde deflationskrisen --93.Värdet av den samlade produktionen minskade ,åren 1991 -- 1993, arbetslösheten steg dramatiskt och statensfinanser genomgick en katastrofal försämring. Den negativautvecklingen under dessa år förstärktes av en internationelllågkonjunktur och en sällsynt missriktad och misslyckadekonomisk politik. En så kraftig ekonomisk kris har vi inteupplevt i sedan trettiotalet.Det gamla kapitalistiska industrisamhället har nått vägsände. I övergripande mening handlar det om att ersätta dengamla löpande band- och och miljötärandemassproduktionen med en ny kvalitetsinriktad, miljövänligoch kunskapsintensiv tillverkning. Det kräver förnyelse ochomställning. En sådan förnyelse och omställning förutsätterdessutom en stor offentlig sektor och välutvecklade socialatrygghetssystem.3 och den europeiska unionenSvenska folket röstade ja till medlemskap i stod på nej-sidan, men vi har accepteratfolkets beslut och arbetar nu på att göra det bästa avsituationen. Uppgörelsen om EU-finansiering är ett uttryckför detta.Vi kommer också att noga bevaka vad ja-sidans partiergör för att uppfylla löftena under valkampanjen införfolkomröstningen . På det ekonomisk-politiska området gäller detta främst löftet om den sänktaräntan och löftet om ökad sysselsättning. harallt intresse av att ja-sidan kan leva upp till dessa löften. Fördetta krävs att vi på alla sätt står emot försöken att inlemmaSverige i det monetaristiska projekt som den ekonomiskaoch monetära unionen enligt utgör.Rent formellt har i och med EU-medlemskapetförbundit sig att anpassa sig till reglerunder fas två på vägen mot den planerade valutaunionen.Men regeringsföreträdare har hävdat att vi inte kan tvingastill en sådan anpassning . Vi förutsätter att regeringen leverupp till detta. Om EU efter regeringskonferenserna 1996fullföljer planerna på en valutaunion anser attdet skall anordnas en ny folkomröstning.Sommaren 1991 knöts kronan till ECU:n -- EU-valutan. Ioch med detta tvangs anpassa sin ekonomiska politiktill EU:s och främst den tyska, av tradition inriktad på attsätta inflationsbekämpningen före kampen motarbetslösheten. Denna omläggning kom just när deninternationella lågkonjunkturen slog igenom. Resultatet blevdramatiskt fallande inflation, stigande realräntor, ökat privatsparande, fallande effektiv efterfrågan och stigandearbetslöshet som i sin tur ledde till sämre statsfinanser.Den orealistiska kopplingen till ECU:n ledde tillåterkommande spekulationsvågor mot kronan, vilket tvangfram drastiska räntehöjningar följt av ytterligareåtstramningar av den inhemska efterfrågan. Under någrakritiska förhandlingsnätter togregeringspartierna och socialdemokraterna beslut om en''intern devalvering'', dvs en kombinerad momshöjning ochsänkning av arbetsgivaravgiften. Trots kronans fall inovember 1992 fullföljdes beslutet. Denna ''dubbladevalvering'' bidrog starkt till den stora nedgången avefterfrågan på hemmamarknaden och den växandearbetslösheten samt till den på gränsen tillöverhettade exportkonjunktur vi upplever nu.Vi anser fortfarande att det som sägs i ochAnita reservation till riksbanksutredningen håller.Där avvisades det borgerliga förslaget att lagfästainflationsmålet som överordnat samt meroberoende ställning med motiveringen '' -- -- -- att grundenför att skapa trovärdighet inte läggs genom formellalagregler utan i stället genom att bygga upp förtroende förden ekonomiska politiken och skapa en bred acceptans isamhället för betydelsen av en låg inflation''.Med denna erfarenhet bakom oss borde vi inse att det ärhelt orealistiskt att tänka sig att skallanslutas till växelkursmekanismen () enligt nuvarandemodell. Det är inte heller rimligt att vi nu hastar framstelbenta konvergensprogram av den typ EU anser att vi börha. Vi bör själva forma den ekonomiska politik som krävsför att få ner arbetslösheten och sanera statsfinanserna.EU-omröstningen hade en tydlig klass-och regional profil. Det var låginkomsttagare och boende iregioner med hög arbetslöshet som röstade nej. Detta visarhur viktigt det är att vi behåller en stark fördelnings- ochregionalpolitik i . De svenska företagen -- framför alltde mindre -- måste få stimulans för att nå ut till de snabbastväxande marknaderna i bl.a. och . Dengoodwill som det svenska biståndet avsatt i Tredje världen,erbjuder möjligheter, som skall tillvaratas.4 Den ekonomiska utvecklingenDelvis börjar situationen likna den som gällde efterdevalveringen 1982. Hjulen börjar nu gå allt snabbare ochvinsterna stiger i exportindustrin på grund av den lågakronkursen, genomförda rationaliseringar och ökadproduktivitet. Men på avgörande punkter är läget dramatisktsämre. Två delar av ekonomin är fortfarande i kris:kommunerna och byggandet. är statsfinanserna iännu mycket sämre skick än vad de var efter de förraborgerliga regeringsåren åren 1976 till 1982.Sverige som nation beräknas inte leva över sina tillgångar. Tvärtom sparar svenska folketmer än vad som behövs för investeringar, så det blir en heldel över som kan lånas ut till utlandet eller som kan användastill att amortera utlandsskulder. Detta avspeglas i attbytesbalansen -- dvs. det totala överskottssparandet -- visaröverskott som sammantaget beräknas utgöra mer än 10procent av BNP åren 1995--1998. Men problemet är attsparandet är extremt snett fördelat.Den offentliga sektorn -- staten, kommuner, landsting, AP-fonder etc. sammantaget -- har jättelika underskott. Menprivatpersoner och företag har stora totalasparandeöverskott. räknar man med att hushållen haröverskott på nära -- motsvarande nära10 per innevånare i -- och företagen harett överskott på ca 105 miljarder. Men självklart finns storagrupper av individer och små företag som inte kan spara ettöre.Sveriges offentliga nettoskuldsättning -- offentligatillgångar minus offentliga skulder -- är ganskagenomsnittlig om man ser till ekonomins storlek och om manjämför med andra rika länder. Men räntorna på statsskuldenkostar mer än per invånare i landet ochäven om det går att snabbt få ner de offentliga underskottenkommer summan att öka under de närmaste åren.5 En politik för hållbar tillväxt, arbete och välfärd 5.1 Den produktiva rättvisanKlassklyftorna i har vidgats. Överklass ochflertalet inom medelklassen har kunnat betala av sina lån ochskaffa sig hyggliga förmögenheter. har det uppståtten mer tydligt urskiljbar underklass som lever närafattigdomsgränsen. Folkomröstningen om EU-medlemskapspeglade tydligt detta klassmönster. Den känsla avmaktlöshet och orättvisa som finns hos många som röstadenej är ett problem som kräver ett djupgående politisktnytänkande i de partier som drev fram ett ja.Människor som är trygga är också beredda påomställningar i livet. Förändringar av marknadsförhållandenlokalt, nationellt och globalt tvingar fram förändringar imänniskornas vardag och livsvillkor. De påfrestningar somdetta innebär skall så långt möjligt bäras gemensamt. Det ärden grundläggande principen bakom flera av våratrygghetsförsäkringar. Vidare innebär upplösningen av degamla löpande band- och tidsstudiebaseradearbetsorganisationerna att hierarkierna bryts ned, att deanställda får såväl ökat inflytande som ökat ansvar.Minskade klassklyftor och ökad politisk och ekonomiskdemokrati bidrar tvärt emot allt borgerligt tänkande tillstegrad produktivitet. uppfattning är atträttvisa, ekologisk balans och tillväxt långsiktigt är beroendeav varandra. Det är också den grundläggande syn sompräglar förslag i denna motion.5.2 Finans- och penningpolitikDe stora budgetunderskotten gör att finanspolitiken idaghar en starkt expansiv effekt. Den måste därför stramas åt.Men detta måste ske på ett sätt så att pengar kanaliseras frånpassivt sparande till aktiv användning i investeringar ochkonsumtion. Låginkomsttagaren och det fattiga småföretagetanvänder normalt en inkomstökning mer till konsumtionrespektive investering jämfört med höginkomsttagarenrespektive exportföretaget med övervinster. En starkfördelningspolitik är därför bra också för att den ger merfinanspolitisk stimulanseffekt per satsad krona.Statens stora lånebehov är en starkt bidragande orsak tilldet höga realränteläge som håller tillbaka investeringar ochkonsumtion på hemmamarknaden. En ovillkorligförutsättning för att öka sysselsättningen är därmed attdrastiskt minska underskotten i statens finansiella sparandeoch därigenom få ner räntorna. Med sjunkande räntor blir detbilligare för företagen att investera i och påmotsvarande sätt ökar hushållens konsumtionsbenägenhetnär värdet på deras tillgångar stiger. Det stora och för denekonomiska aktiviteten hämmande sparandeöverskottet iden privata sektorn kan därmed minska och ge utrymme förinvesteringar och konsumtion.Det är således nu under den internationellakonjunkturuppgången försent att bedriva en generellefterfrågestimulerande finanspolitik. I stället måsteåtgärderna riktas dit där de ger maximal utdelning i form avnya arbeten per satsad krona.PenningpolitikVänsterpartiet anser att det behövs en mer aktivpenningpolitik som samordnas med finanspolitiken och somhar bekämpningen av arbetslösheten som överordnat mål.Penningpolitiken är alltför dogmatiskt fixeradvid att bekämpa inflationen, bland annat görs detta med siktepå ett framtida svenskt medlemskap i och EMU.LO framhåller i ''Ekonomiska utsikter 94/95''att också genom sitt sätt att beräknainflationstakten överdrivit inflationsfaran. Det är som LOframhåller främst en alltför stor ökning av nettoprisindexsom skall bekämpas med penningpolitiken.Budgetåtstramning av exceptionell karaktär som leder tillengångseffekter på prisnivån kan knappast motivera enpenningpolitisk åtstramning.I praktiken -- skriver LO -- förbjuder tolkningav inflationsmålet den finansiering av EU-avgiften somöverenskommits. Detta resonemang kan också användas påde ytterligare skattehöjningar på främst miljösidan somVänsterpartiet föreslår. bör agera så attaktörerna på marknaden får klart för sig att en finanspolitiskåtstramning inte skall leda till en penningpolitiskåtstramning. Bekämpandet av arbetslösheten skall vara målnummer ett också för Riksbanken.Vänsterpartiet delar följaktligen LO:s uppfattning attinflationen inte utgör någon akut fara i den ekonomiskasituation vi befinner oss i . Istället gör vi denbedömningen att den nuvarande kraftigakonjunkturuppgången sker på en helt annan grundval än1980-talets högkonjunktur. Den våldsamma krisen första år har brutit inflationsförväntningarna, vilketsannolikt kommer att avspegla sig i en relativt återhållsampris- och löneutveckling framöver. Dessutom finns det ettomfattande expansionsutrymme för företagen p.g.a. denhöga arbetslösheten. bör dessa nya förutsättningartillsammans med höga bytesbalansöverskott och förbättradestatsfinanser kunna ge utslag i en starkare krona och enfallande räntenivå i . 90-talets expansion kan ske påbetydligt fastare grund än 80-talets lånefinansierade ochinflationistiska expansion.Vänsterpartiet bidrog aktivt till avskaffandet avvalutalånenormen och vi välkomnar regeringens förslag attlåta få ökad handlingsfrihet vidupptagandet av lån.5.3 Arbetsmarknad, sysselsättning och utbildningDen katastrofala sysselsättningsutvecklingen i Sverigeunder har både strukturella, konjunkturellaoch politiska orsaker. Devalveringseffekter och ensnedvriden och spekulativ lånefinansieradkonsumtionsboom dolde grundläggande brister i näringslivoch samhälle. Eftersläpning i infrastrukturinvesteringar,avsaknad av modernisering och omställning avnäringslivsstruktur liksom svaga utbildningssatsningarförsvagade långsiktiga konkurrenskraft. Närfinansbubblan sprack och exportkonjunkturen föllutvecklades ekonomin snabbt i negativ riktning.Arbetslösheten steg till rekordnivåer som deoffentliga finanserna snabbt raserades.På några år har arbetskraften minskat med mer än 100 000personer, från till av befolkningenmellan 16 och . Antalet sysselsatta har minskat med merän en halv miljon personer. stod 585 000personer, eller av arbetskraften, utanför denreguljära arbetsmarknaden, varav registreradessom öppet arbetslösa enligt AMS definition.Den borgerliga regeringens ekonomiska politik innehöll enserie missgrepp som förvärrade arbetslöshetskrisen. Idagdelar de flesta bedömare kritik attarbetsmarknadspolitiken ensam fick bära en orimligt storbörda. Ideologiskt motiverade avregleringar och passivväntan på marknadskrafterna ersatte en aktiv finans- ochnäringspolitik. Istället angreps löntagarnas intresse avtrygghet, inflytande och rättvis fördelning.Vänsterpartiet delar regeringens uppfattning att en av deviktigaste uppgifterna är att minskaarbetslösheten. Här ligger nyckeln till en rättvisarefördelning, en framgångsrik ekonomisk utveckling ochsanerade statsfinanser. Om sålunda anser attdet i grunden är positivt att regeringen anvisar omfattanderesurser till arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken, såanser vi ändå att regeringens ambitionsnivå är otillräckligoch det anvisade sättet att utnyttja dessa resurser ärotillfredsställande.En viktig målsättning måste vara att den öppnaarbetslösheten skall ner ordentligt 1998.Historiskt sett är detta ändå en mycket hög arbetslöshetsnivåi . Detta mål måste uppfyllas om vi skall klara nästakonjunkturnedgång utan att vi fastnar i en permanentmassarbetslöshet, med förödande återverkningar påmänniskors sociala situation och våra möjligheter attupprätthålla de offentliga trygghetssystemen. Vi anser attmålsättningen är realistisk. Vi har då tagit hänsyn till att denstrukturella delen av arbetslösheten i med allsäkerhet ökat under senare år.För att arbetslösheten skall komma ner under 5 procent1998 krävs enligt uppfattning vissaytterligare skatte- och avgiftshöjningar, som till största delenanvänds dels till fler riktade åtgärder för fler jobb ochutbildningsplatser, dels till en kommunakut på cirka 2 mdrdetta budgetår. Nyanställningsstödet på 7 mdr är alltförpassivt och generellt utformat. Dessutom har inte regeringenanvisat någon finansiering av nyanställningsstödet.Vänsterpartiet återkommer i en speciell motion omarbetsmarknadspolitik med fler och mer detaljerade förslag.Arbetslösheten bland invandrade kvinnor och män har ökatkraftigt. En förklaring till denna negativa utveckling kan varaatt utländska medborgare av båda könen i stor utsträckningarbetade inom tillverkningsindustrin där sysselsättningengått ned. Den utvecklingen måste brytas. Vänsterpartietåterkommer i en speciell motion om invandrarpolitiken medkonkreta förslag.Utbildningen är strategisk för att åstadkomma högresysselsättning och ekonomiska framsteg över huvud taget.En mer adekvat beteckning på det som tidigare kallades''arbetslinjen'' vore ''utbildningslinjen''. Vänsterpartietbejakar i huvudsak regeringens offensiva satsningar påutbildningsverksamhet för arbetslösa. Dock menar vi attregeringen i allt för stor utsträckning tenderar att glömma det''ordinarie'' utbildningsväsendet. Utbildningsverksamhetenmåste ligga på en hög nivå också efter 1996. Vänsterpartietvill också satsa påtagligt mer än regeringen på universitetenoch forskningen. Bland annat höjs anslagen tillforskningsråden och fakulteterna.5.4 StrukturpolitikenVänsterpartiet är för en i huvudsak enhetligsocialförsäkring, där det inte går att glida mellan de olikaförsäkringssystemen, som t.ex. mellan sjuk- ochföräldraförsäkringen genom karensdagens införande. Vianser att det är bra att ''rensa'' i systemen för att därigenomåterigen få en förankring i folkdjupet för den generellavälfärden. Men då måste också de solidariskt finansieradeoch generella socialförsäkringarna försvaras.Att gröpa ur det solidariskt finansierade systemet genomatt lägga över ansvaret på parterna, som blir fallet medkonstruktionen av besparingen på förtidspensioner ochnivåsänkningen inom sjuk-och föräldraförsäkringen, innebäratt den allmänna standardskyddsmodellen, eller dengenerella välfärdsmodellen, anpassas till ett system somliknar den tyska korporativa modellen som utmärks av attolika yrkesgrupper bygger upp sina egna system förförsäkringar. De som saknar anställning -- eller saknarkollektivavtal -- ställs utan sociala rättigheter.Vänsterpartiet anser att innan några beslut fattas i fråganom den förändrade ideologiska inriktning som detta innebärbör den förankras hos folket. Förändringarna bör ocksåanalyseras ur ett klass- och könsperspektiv. Att genomföraförändringar genom ''delbeslut'' såsom försämringar iförtidspensionen, sänkt nivå i sjuk- och föräldraförsäkringenär att genomföra ett systemskifte i smyg.5.5 SkattepolitikenI finansplanen behandlar regeringen skattepolitiken ibilaga 1, avsnitt 5.5. I avsnittet hävdar regeringen att 1990 --skattereform var fördelningspolitiskt balanserad.Vänsterpartiet kan inte dela denna uppfattning. Tvärtompekar det analysmaterial som är känt på att defördelningspolitiska målen inte uppfylldes i praktiken. , den s.k. , som tillsatts för att studera fördelningsfrågorna,har inte heller slutfört sitt arbete.Regeringen anför i finansplanen att utrymmet förytterligare skattehöjningar är begränsat. kan ihuvudsak dela denna uppfattning, men menar attstatsfinansiella- och fördelningspolitiska skäl talar för attvissa ytterligare skattehöjningar är nödvändiga.Vänsterpartiet kan uppskatta detta behov till ca 9miljarder kronor. I partimotion omskattepolitiken -- skattepolitik för solidaritet -- angerVänsterpartiet förslag till inkomstförstärkningar inom dennaram.I finansplanen redovisar regeringen att förutsättningarnaför en miljörelaterad skatteväxling skall utredas.Vänsterpartiet ser det som viktigt att detta arbete drivs medkraft och skyndsamhet. Konkreta steg mot en miljörelateradskatteväxling bör tas redan under kommande budgetår.Regeringen har avsatt ett utrymme på försänkt företagsskatt. är av budget- ochfördelningspolitiska skäl kritiskt till denna utfästelse frånregeringens sida.