mot · GI02A52 · 1995-05-05 00:00:00 — Vi förordaratt så sker.Vi skall senare återkomma till den större frågan om den iprincip eviga arbetslöshetsförsäkringen, som regeringendessvärre väljer att behålla.Vi välkomnar också regeringsförslaget om ändrade reglerför ersättning vid deltidsarbetslöshet. Förslagetåteruppväcker en regeländring som socialdemokraterna islutet av inte orkade genomföra. Församhällsekonomin hade det varit bättre om dröjsmålet hadekunnat undvikas.Vi noterar också att den snabbutformade -- och samtidigtotillräckliga -- ersättningen för det av riksdagenssocialdemokrater avvisade regeringsförslaget om indragena-kassa för unga nu uppenbarligen inkluderatsi det nya regeringsförslaget. Den månadspolitik regeringenalltmer kommit att hemfalla åt inger inte förtroende.Vi accepterar också de aviserade förändringarna avarbetsvillkoret och av reglerna vid avstängning.Förslaget att återinföra kvittningsrätten är ett öppeterkännande av orimligheten av tidigare socialdemokratiskaställningstaganden. Vi noterar detta med tillfredsställelse,men vill understryka företagens behov av goda --och fasta -- spelregler. Den som skall starta och utvecklaföretag är beroende av att villkoren för företagande kanförväntas bli sådana att riskfyllda satsningar kangenomföras. Regeringen är uppenbart oförmögen attsäkerställa detta.5 En politik för riktiga arbetenRegeringens sysselsättningspolitik utgör i realiteten enkapitulation inför arbetslösheten. Utan en markeradkursändring riskerar att fastna i massarbetslöshet.Vi har tidigare i korthet redovisat det program i sju punktersom måste genomföras om arbetslösheten på allvar skallkunna pressas tillbaka.Avgörande för tillkomsten av nya arbeten är att denekonomiska politiken sköts på ett långsiktigtförtroendeskapande sätt. Den politik som redovisas ikompletteringspropositionen uppfyller enligt vår meninginte detta krav. Därmed kommer räntan att ligga kvar på ennivå som motverkar en angelägen vitalisering av ekonomini stort och av företagen.Det sjupunktsprogram vi vill genomföra för att främjatillkomsten av fler arbeten täcker breda områden. Detunderstryker att den höga arbetslösheten har djupgåendestrukturella orsaker. Av särskild betydelse är emellertid deskattevillkor som gäller för arbete. Vi behandlar därför i dettasammanhang den ekonomiska politiken och skattefrågornasärskilt.5.1 Den ekonomiska politiken och skatternaDe viktigaste målen för den ekonomiska politiken är attsanera de offentliga finanserna och att skapa tillräckligaförutsättningar för de hundratusentals arbetstillfällen sommåste växa fram i den privata sektorn.Dessa bägge mål är varandras förutsättningar. Utan entillräckligt omfattande och trovärdig budgetsanering uppnåsinte de väsentligt lägre räntor som är ett av de nödvändigavillkoren för tillräckligt stora investeringar i nya arbeten.Och utan en politik som i övrigt medför ett bra klimat för deföretag och de företagare som fattar beslut om de nya jobbenförsämras möjligheterna att uppnå målet om saneradeoffentliga finanser dramatiskt.Ränteutvecklingen är av avgörande betydelse förmöjligheterna att få till stånd en tillräcklig expansion i detsvenska näringslivet. Avkastningen på en investering jämförsi samband med att investeringsbeslut fattas medavkastningen på riskfria placeringar i exempelvisstatsobligationer. Om avkastningen i det senare falletbedöms långsiktigt högre än den möjliga avkastningen av entänkbar investering är sannolikheten stor för att beslutet omexpansion blir negativt. Det är att märka att eftersomavkastningen på eget kapital i aktiebolagen nu återdubbelbeskattas jämfört med enkelbeskattningen av räntorpå obligationer blir avkastningskravet på produktivainvesteringar än högre.Under förra mandatperioden genomfördes omfattandeåtgärder i syfte att reformera den svenska ekonominsfunktionssätt. Ett omfattande budgetsaneringsprogramgenomfördes. Åtgärderna fick till följd attobligationsräntorna föll till en nivå i börjanav 1994. Som ett resultat av den internationella utvecklingenoch osäkerheten inför det årets riksdagsval ochfolkomröstning om EU-medlemskapet steg sedan räntornaåter.Efter valet har, trots det positiva utfallet i EU-omröstningen, obligationsräntorna legat kvar på orimligthöga nivåer. Den femåriga statsobligationen har pendlatmellan , vilket innebär enrealränta på 7--. Orsaken är att det inte finnstillräcklig tilltro till regeringens förmåga att genomföra enuthållig budgetsanering som leder till en stabilisering ochsedan en minskning av den svenska statsskulden.Den första förutsättningen för en tillräcklig tillväxt iantalet arbetstillfällen är således att förstärkabudgetsaneringsprogrammet så att det leder till varaktigtrimliga räntor. Som visades genom utvecklingen fram tillbörjan av 1994 är detta fullt möjligt.Svagheten i regeringens politik är att även om statsskuldenskulle komma att stabiliseras som andel av den svenskaekonomin 1996 skulle det ske på en farligt hög nivå.Dessutom förutsätter denna utveckling att de i vissa falloptimistiska prognoser regeringen lagt fram i sinkompletteringsproposition slår in. Redan där finns således ensvaghet. Allvarligare är emellertid att en normal svacka itillväxten till följd av en sannolikt ofrånkomligkonjunkturnedgång skulle kunna leda till att den bräckligabalans som eventuellt kan åstadkommas välts över ändagenom en stigande arbetslöshet och därmed en återigenväxande statsskuld. En negativ spiral skulle få ny fart.Lika viktigt som att omfattningen är tillräcklig är attinriktningen av åtgärderna i syfte att sanera budgeten är denriktiga. Redan storleken på den offentliga sektorn, drygt 70procent av ekonomi, och på skatteuttaget, drygt 50procent, borde leda till slutsatsen att underskotten är en följdav för stora utgifter -- inte för låga skatter. Här bristerregeringen i insikt. Man anser uppenbarligen att det ärlikvärdigt ur ett ekonomiskt perspektiv ombudgetförstärkningar åstadkoms genom höjda skatter ellerminskade utgifter.Detta är naturligtvis fel. Skattehöjningar i sig innebär enåtergång till den politik som en gång skapade de problemsom bland annat lett till att vi inte har fler arbeten i detprivata näringslivet än . De skattehöjningarsom har genomförts och aviserats är dessutom sådana att dei sig skadar tillväxten och förutsättningarna för nya jobb.Skattepolitikens inriktning är av avgörande betydelse förmöjligheterna att åstadkomma det goda näringsklimat somgör att de som driver dagens företag och överväger att startamorgondagens bestämmer sig för att expandera och startanytt. Då måste det löna sig att satsa på företagande.Kostnaderna för att anställa måste vara rimliga ochinvesteringar får inte straffbeskattas.I ett direktbrev till vissa väljare under valrörelsen 1994skrev :''Vad skulle vi ha för intresse av att chockhöja skatterna?Det ger varken fler jobb eller bättre ekonomi för Sverigetotalt sett''.Trots denna, åtminstone verbala, insikt har skattehöjningarpå genomförts. Höjda skatter påarbete leder till färre nya jobb än annars. Totalt sett harskatten på arbete höjts med sedanregeringsskiftet. Det motsvarar kostnaden för upp emot150.000 heltidsjobb.Genom återinförd och skärpt dubbelbeskattning -- utan enstidigare lindring för nyemitterat kapital -- harriskkapitalförsörjningen försvårats. Särskilt hårt drabbasmindre och medelstora företag. Avkastningskraven stigeroch investeringarna i nya jobb blir färre.Skattepolitiken under innevarande mandatperiod måsteenligt vår mening inriktas på att skapa förutsättningar förexpansion inom såväl industri och övrig varuproduktion somtjänstesektorn. Hög skatt på investeringar, på utbildning ochforskning och på arbete motverkar en sådan utveckling.De stora skattehöjningar på arbete, riskkapital ochinvesteringar som drivits igenom måsteundanröjas. Dessutom måste bättre förutsättningar för nyaarbeten i den privata sektorn skapas. När de förbättringarsom genomfördes under föregående mandatperiodåterställts, måste den totala beskattningen av arbete sänkasytterligare.Den stora skattekilen på arbete innebär särskilt storaproblem för den privata tjänstesektorn. Med utgångspunkt idagens statsfinansiella läge är det inte realistiskt att övervägaså stora generella sänkningar av skatten på arbete som skulleerfordras för att uppnå tillräckligt goda förutsättningar förexpansion i den privata tjänstesektorn. Istället måsteselektiva åtgärder, i vart fall inledningsvis, vidtas. Det somframför allt kan komma ifråga är avdrag vidinkomstbeskattningen för vissa tjänster och befrielse fråneller sänkt mervärdesskatt. Det kan också vara fråga omlättnader inom ramen för de samlade löneskatterna ochegenavgifterna.Det remissvar som lämnades av Arbetsmarknadsstyrelsenpå den så kallade tjänsteutredningen var med utgångspunkti det mycket besvärliga arbetsmarknadsläget positivt. AMSmenade i sitt remissvar att varje möjlighet att förbättraförutsättningarna för nya jobb borde tas tillvara.Även i ett system med återinförd enkelbeskattning avutdelning av kvarhållna vinster i bolagssektorn finns det skälatt vidta särskilda, tidsbegränsade åtgärder som syftar till attöka tillgången på riskkapital. Det krävs också insatser somförbättrar villkoren för mindre och medelstora företag.Spärregler för just dessa företag, som kan hämma viljan tillexpansion, måste reformeras.Genom att sänka beskattningen av arbete minskarkostnaden för att anställa. Sänkt skatt på arbete ökar intressetför utbildning och höjd kompetens. Det är genom sänktaskatter som fler nya jobb kan skapas.Den genomfördahöjningen av löneskatterna undanröjs genom att den nya såkallade allmänna löneavgiften slopas.Den av regeringenaviserade höjningen av egenavgiften till sjukförsäkringenmed , som i realiteten är en reninkomstskatt, avvisas.Den genomförda höjningen avmarginalskatterna undanröjs. Den högsta marginalskattenåterställs till . Fullt inflationsskydd införs.Den förra regeringens initiativ att via ändrade EU-reglermöjliggöra sänkt och slopad tjänstemoms fullföljs.Momsen på sådana tjänster som har stort arbetsinnehåll ochinte leder till risk för konkurrenssnedvridning vidgränshandel reduceras successivt.Avdragsrätt vidinkomstbeskattningen för styrkta barntillsynskostnaderåterinförs.Avdrag för ytterligare omsorgs- ochhushållstjänster övervägs för att främja utvecklingen avtjänster och tjänsteföretagande.Avdrag mot enschabloniserad beräkning av inkomst för egna bostäder förreparationer och underhåll bör prövas.Möjligheterna attsänka eller slopa uttaget av löneskatter för vissa former avtjänsteinkomster övervägs.En uppmuntran av tjänsteföretagandet har betydelsefullalångsiktiga effekter men kan, som vi just nämnt, också bidratill att motverka arbetslösheten. Skulle t.ex. avarbetskraften kunna erbjudas arbete inom tjänstesektornskulle inte bara trycket på, utan också kostnaderna för,arbetsmarknadsåtgärder kunna reduceras. Åtgärder för 1,5procent av arbetskraften motsvarar kostnader på drygt 5miljarder kronor. En mindre åtgärdsvolym står dessutom ibättre överensstämmelse med vad Arbetsmarknadsverketeffektivt kan hantera.Vi vill också understryka att ett utvecklattjänsteföretagande kan komma att öppna särskildamöjligheter för kvinnor. Regeringens politik däremot stängerdagens mer dominerade kvinnoarbetsmarknad förnyanställningar utan att öppna nya arbetsmarknader i stället.Den dubbla skatten på avkastningen av det egna kapitaleti ett aktiebolag innebär en kraftig snedvridning till nackdelför en tillfredsställande riskkapitalförsörjning och en godsoliditet i framför allt de mindre och medelstora företagen.Tillsammans med vissa andra skatteregler innebärdubbelbeskattningen också en överbeskattning av deentreprenörer och företagare som avgör om de nya jobbenskall komma till stånd. Mot den bakgrunden föreslår viföljande:Den dubbla beskattningen av avkastning på detegna kapitalet i aktiebolagen slopas genom att beskattningendast sker i bolaget och inte ytterligare en gång.Beskattningen av delägare i fåmansbolag och egenföretagareförenklas och lindras.Kvittning av underskott i nystartadeföretag mot inkomst av tjänst återinförs.Ett särskiltriskkapitalavdrag införs för att stimulera intresset förriskvilligt enskilt sparande.5.2 SjupunktsprogrammetLägre skatter är en vital del av en politik för flera riktigaarbeten. I fråga om sjupunktsprogrammet i övrigt vill viprecisera våra förslag enligt följande:1. Regeringen är tvehågsen när det gäller företagandet. båda nu aktuella propositionerna saknas det förvisso inteuttalanden om betydelsen av att företagen växer. När dennaverbala accept av företagsamhetens betydelse för välståndoch arbete skall omsättas i praktisk politik faller emellertidorden samman. Socialdemokraterna vill säkert ha växandeföretag, men de är inte beredda att betala det pris tillväxtenkräver.Skall företagandet kunna expandera är det nödvändigt attöverge konventionella socialdemokratiskarättviseföreställningar. Att enskilda människor måsteacceptera att staten tvingas spara bl.a. i sociala förmåner kaninte tas som förevändning för skattehöjningar påföretagande. Resultatet av en sådan ''rättvisepolitik'' blirbakvänd. Höjs skatterna på arbete uteblirföretagsexpansionen och därmed de nya jobben. Härigenomdrabbas de allra mest utsatta, nämligen de arbetslösa.Den svenska industristrukturen uppvisar åtminstonetre allvarliga problem. För få mindre företag växer sig i dagstörre. har nyetableringen av industriföretag varitlåg . Kunskapsintensiteten i svenska företagi allmänhet -- med noterbara undantag -- är dessutom för låg.Det senare kommer att framstå som ett allt allvarligareproblem i när kunskapskraven exploderar.Ett tredje problem är det förhållandevis begränsadetjänsteföretagandet. Allvaret häri understryks av att justsådant företagande förhållandevis snabbt skulle kunnaerbjuda många nya arbetstillfällen.En politik för fler riktiga jobb måste inriktas på att lösabl.a. dessa tre problem.För att företag skall våga växa måste lönsamheten varagod, investeringsmöjligheterna lockande ochriskkapitalförsörjningen tillfredsställande. Vi har tidigareangivit de förändringar av beskattningen av företag ocharbete som vi menar är oundgängligen nödvändiga. Vi skallstrax återkomma till vilka åtgärder som är nödvändiga för attfrämja en kunskapsexpansion i företagen. I annatsammanhang presenterar vi en politik för en sanering av deoffentliga finanserna som är ägnad att pressa ner den förinvesteringsviljan orimligt höga räntan.För att främja riskkapitalförsörjningen bör, som vi justnämnt, avdrag för riskkapital introduceras utan dröjsmål.Regeringens tövan i denna fråga är symptomatisk för oviljanatt göra något konkret åt framför allt de mindre företagenssvårigheter.Vi föreslår också att en systematisk avveckling av allaselektiva företagsstöd nu inleds. En sådan utveckling ärägnad att stärka den långsiktiga utvecklingen av livskraftigtföretagande. Avveckling av stöd stimulerar en företagskulturpräglad av effektivitet men också eget ansvar. Regeringenbör återkomma till med förslag på hur enavveckling av stöden bör ske. Därvid bör också redovisasvilken eventuell betydelse andra företagsstöd kan ha.För att tjänsteföretagandet skall kunna expandera är det avvikt att den faktiska monopolsituationen som präglarstora delar av framför allt vården och omsorgen bryts. Pådetta område har den socialdemokratiska politiken verkatsärskilt hämmande.För en utveckling av företagandet är -- till slut --ocksåenergiförsörjningen avgörande. Så länge hotet om en förtidaavveckling av kärnkraften hänger kvar som en möjlighet,kommer många angelägna framtidsinvesteringar och därmedsysselsättningstillfällen att utebli.Ett land som mitt i en allvarlig ekonomisk kris hållerdörren öppen för att strypa industrins eltillförsel måste räknamed att jobb och investeringar flyter över till andra, merverklighetsförankrade länder. De båda partier som stårbakom de båda nu aktuella propositionerna har ett särskiltansvar för att undanröja den engergipolitiska osäkerhet somi dag råder.2. Skattepolitiken har vi redan utförligt diskuterat. Låt ossi detta sammanhang bara understryka att utan väsentligaskatteförändringar kommer andra i och för sig angelägnainsatser för fler jobb att bli verkningslösa.3. I fråga om lönebildningen har parterna påarbetsmarknaden ett avgörande ansvar. Ocksåskattepolitiken har emellertid bidragit till en lönestruktursom motverkar tillkomsten av nya arbetstillfällen.Sverige har en lönestruktur som är otjänlig i fleraavseenden. Det gäller bortsett från det omedelbara faktum atthela lönenivån är låg jämfört med många andravälutvecklade länder.En flexibel lönebildning är av den största betydelse för attarbetsmarknaden skall fungera väl. Genom lönen skall olikasektorers utvecklingsmöjligheter speglas.Produktivitetsutvecklingen såväl i olika delar av ekonominsom hos enskilda medarbetare måste tillåtas komma tilluttryck i lönesättningen.Arbetsmarknadens parter har ett betydande ansvar för attfrämja en flexibel och individuell utveckling av lönerna. Detfrämjar en angelägen rörlighet på arbetsmarknaden ochmotverkar arbetslöshet. En sådan löneutveckling gagnarockså en upplösning av några av de mer konkretastrukturproblem arbetsmarknaden brottas med.Det första strukturproblemet är de alltför högaingångslöner som gäller för unga på arbetsmarknaden. Häriligger en huvudorsak till den höga ungdomsarbetslösheten,men också till den relativt outvecklade privata tjänstesektorn.Det andra strukturproblemet gäller lönevillkoren för denmest kvalificerade arbetskraften. Denna erbjuds i sålåga löner att risken för kompetensflykt på en alltmerinternationell arbetsmarknad måste betraktas somöverhängande.Det är arbetsmarknadens parter som har det ytterstaansvaret för att överenskomma om sådana lönevillkor att enökad löneflexibilitet främjas. I den avtalsrörelse som just nupågår är det betydelsefullt att göra klart att framför allt defackliga organisationerna de facto förhandlar inte bara omallmänna lönevillkor utan också om framtiden för de somidag är arbetslösa. På samma sätt som regering och riksdaghar makt att pressa arbetslösheten genom att föra en merdynamisk tillväxtpolitik har de fackliga organisationerna enbetydande möjlighet att genom ett konstruktivt handlandeminska arbetslösheten ytterligare.Det gäller att den möjligheten tas tillvara!En större lönespridning kommer att stimulera tillkomstenav företag som med dagens löner och skatter inte kanetableras. I sysselsättningar med lägre lönemöjligheter skallenskilda emellertid inte behöva låsas in. Inte minst genomutbildning skall varje människa livet igenom kunna görakarriär både i fråga om kompetens och i fråga om lön.En ökad lönespridning är dessutom det mestverkningsfulla sättet att uppnå den rörlighet som regeringenförsöker åstadkomma bidragsvägen. Just att kunna avanceraunder yrkeslivet är betydelsefullt. Avancemanget frigörkvaliteter hos enskilda människor som är personligt viktigamen dessutom välståndshöjande för hela samhället.4. Arbetsrätten och den övriga arbetslagstiftningen har enomvittnat stor betydelse för företagens möjligheter tillsmidig anpassning till nya krav. Denna betydelse kommer attförstärkas i takt med att omvandlingshastigheten påarbetsmarknaden ökar. Inte minst informationsteknologinkommer att i grunden förändra villkoren påarbetsmarknaden. Individuella och föränderligaarbetsmarknadsrelationer blir allt viktigare.Den lagstiftning som reglerar villkoren påarbetsmarknaden är i stora delar skapad för förhållanden sominte längre är för handen. En ny syn på lagarnas roll ochutformning liksom på hur avtal mellan arbetstagare ocharbetsgivare skall vara utformade blir en allt viktigareförutsättning för en angelägen tillväxt av företagsamheten.Inför dessa nya krav är socialdemokraterna förbluffandeokänsliga.I fråga om arbetsrätten märks regeringens rigiditet särskilttydligt. Sin valagitation trogen vägrar socialdemokraterna attinse betydelsen av en snabb och resolut liberalisering pådetta område.Det kan visserligen hävdas att regeringen -- efter höstensallvarliga återställare -- givit en särskild kommission iuppdrag att söka nå överenskommelser om en förnyelse avarbetsrätten. Problemet är emellertid att kommissionenuttryckligen skall söka kollektivavtalslösningar inomarbetsrätten. Det ställer redan från början en stor grupp avframför allt mindre företag utanför den nödvändigaförnyelsen. Just dessa företag är dessutom de som allra mestskulle behöva en reviderad arbetsrätt för att kunna satsa pånya arbeten.Vi finner det anmärkningsvärt att de två nu aktuellapropositionerna inte ens diskuterar arbetsrättens betydelseför expansion av företag för nya jobb.I motion 1994/95:A707 presenterade vi en dubbel strategiför att frigöra arbetsmarknaden från hämmande regleringar.Dels borde den gradvisa reformeringen av den samladearbetslagstiftningen drivas vidare, dels borde möjligheteröppnas för individuella avtal på arbetsmarknaden vid sidanav arbetslagstiftningen.Vi anser de arbetsrättsliga frågorna så betydelsefulla förjobben att det inte är möjligt att avvakta arbete eller eljest accepteraregeringens påtagliga ointresse för att lösgöraarbetsmarknaden från sådana regler som uppenbartmotverkar tillkomsten av nya arbeten.Vi framför mot denna bakgrund tre krav:För det första bör besluta om enförändring av arbetsrätten så att denna -- minst -- bringas iöverensstämmelse med vad som gällde före 1 januari 1995.Vi vill för vår del dessutom förorda omedelbara förändringardärutöver i enlighet med de förslag som presenteras i motion1994/95:A707. Tillsammantaget skulle det innebära enförändring av arbetsrätten redan från enligtföljande:Möjligheten till provanställning förlängs från sextill tolv månader.Möjligheten till visstidsanställningförlängs från sex till tolv månader.Reglerna om uppsägningpå grund av arbetsbrist liberaliseras också utöver de tidigarereglerna om rätt att undanta två medarbetare.Den fackligavetorätten vid entreprenader avvecklas.Förbud motblockad av enmans- och familjeföretag införs.Reglerna vidövergång av verksamhet anpassas till EU-rätten.För det andra bör en ny utredning om arbetslagstiftningeni vidaste mening tillsättas. Uppdraget till denna bör vara attdefiniera det minimum av skyddsregler på hela detarbetsrättsliga området som kan behövas . Dessaskyddsregler skall ersätta dagens arbetslagstiftning.För det tredje bör villkor för individuella arbetsavtalutvecklas i särskild ordning. Regeringen bör redan till hösten1995 återkomma med förslag i denna riktning.Genom dessa tre åtgärder kan ett värdefullt besked ges inteminst till de små företagen om framtida, mera dynamiskaarbetsvillkor.Arbetslöshet finns i alla åldrar. För arbetssökanden är detväsentligt att konkurrensen om arbetsplatserna sker på likavillkor. Viktigt för vem ett företag skall anställa är vilkenuppsägningstid som en anställd har rätt till. Enligt 11§ Lagenom anställningsskydd (LAS) varierar uppsägningstiden efter6 månaders anställning mellan beroende påålder. Längst är uppsägningstiden för medarbetare i åldern45--. Enligt 33§ LAS är uppsägningstidenefter fyllda en månad.En arbetssökande måste ha möjlighet att erbjuda sinatjänster utan att automatiskt sätta arbetsgivaren i störreåtaganden när han jämför en äldre arbetssökande med enyngre. En arbetssökande skall därför ha rätt att träffauppgörelse om anställning med samma uppsägningstid somen person , således en månad, eller den längre tidhan kan avtala.5. Socialförsäkringarna skall skydda enskilda mot bl.a.sjukdom, men också mot t.ex. arbetslöshet.Vi har redan understrukit betydelsen av regeringensförslag att sänka ersättningsnivån i a-kassan till 75 procent.Än viktigare är det emellertid att begränsa den maximalaperiod under vilken ersättning från a-kassa kan utgå. Dagensi praktiken eviga ersättningsrätt gör arbetslösheten onödigthög. De mellanliggande åtgärdsperioderna får dessutom förmånga karaktären av åtgärder blott och bart för att förtjänaen ny ersättningsperiod.