mot · GI02So43 · 1995-04-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:195 Primärvård, privata vårdgivare m.m. Det är viktigt att primärvården kan utgöra den basala nivåni sjukvården. Härigenom garanteras medborgarna en bra ochnära service som den dyra sjukhusvården avlastas.Primärvården skall kunna ge ett brett vårdutbud:förebygga, diagnosticera, behandla och rehabilitera. En del idetta vårdutbud måste vara den enskildes möjlighet till enfast läkarkontakt. Primärvården skall också kunna arbetamed andra samhällsorgan som en viktig länk ifolkhälsoarbetet. Som understryks i proposition 1994/95:195skall de olika personalkategorierna i primärvårdensamarbeta. Det är också viktigt att det sker en kontinuerligkunskapsuppbyggnad i primärvården genom samarbete medsjukhusen och med forskningen.Privat sjukvård skall vara ett komplement till offentligvård.Allt detta förutsätter att sjukvårdshuvudmännen harfinansierings- och planeringsansvaret för all sjukvård.Proposition 1994/95:195 tar steg i den riktningen.Husläkarlagen avskaffas liksom den fria etableringsrätten förspecialistläkare och sjukgymnaster. Härigenom avskaffaslagar som medvetet gynnat privat vård på bekostnad avoffentlig, och som försvårat kostnadskontrollen ochangelägna prioriteringar. Propositionen föreslår också att detadministrativa ansvaret för läkarvårdsersättningen till privatavårdgivare förs över till sjukvårdshuvudmännen.Tyvärr ger de föreslagna lagändringarnasjukvårdshuvudmännen inte tillräckliga styrinstrumentgentemot den privata vården. Samarbetet mellan privat ochoffentlig vård kommer fortfarande i hög utsträckning att skepå den privata vårdens villkor. Det blir därför svårt försjukvårdshuvudmännen att använda sig av privata vårdgivaresom komplement till den offentliga vården.Detta gäller framför allt redan etablerade husläkares ochprivata specialisters och sjukgymnasters rätt tillsamverkansavtal . Vill inte den privatavårdgivaren sluta avtal med sjukvårdshuvudmannen så harhan eller hon fortfarande rätt att få ersättning enligt denstatliga, centralt fastställda, läkarvårdstaxan. I realiteteninnebär detta en rätt att ställa sig utanför densamhällsplanerade vården och ändå få ersättning avsamhället/sjukvårdshuvudmannen.För privata husläkare innebär detta att de sitter i en starkförhandlingsposition gentemot sjukvårdshuvudmännen.Väljer många av de nuvarande privata husläkarnasamverkansavtal framför vårdavtal, försämras möjlighetenatt erbjuda en fast läkarkontakt med rekommenderade 2 000invånare per läkare. En läkare med samverkansavtal är ingenpatientansvarig läkare. Med många privata ensamläkareförsämras möjligheterna att ge ett brett serviceutbud liksomförutsättningarna för de olika personalkategorierna attsamarbeta och ta del av varandras kunskaper.Att de privata specialister och sjukgymnaster som etableratsig har rätt till samverkansavtal innebär attresurserna som genom den fria etableringsrätten förts ut uroffentlig vård inte återförs dit.Efter en övergångstid på högst bör vårdavtal medsjukvårdshuvudmännen upprättas innan privata husläkare,specialistläkare och sjukgymnaster ges rätt till ersättning avsjukvårdshuvudmännen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vårdavtal med sjukvårdshuvudmännen.