mot · GI02U604 · 1995-01-25 00:00:00 — Den ryska statsledningens försök att med militärt våldomintetgöra den tjetjenska republikenssjälvständighetsförklaring har /95 skapaten ny situation vad gäller bedömningen av den ryskademokratins framtidsutsikter.När detta skrivs har den ryska armén ännu inte lyckats fåkontroll över republikens huvudstad . Även om dettaskulle lyckas så återstår problemet för den ryska armén att fåkontroll över de bergstrakter som utgör huvuddelen avTjetjeniens yta. Risken är också uppenbar att kriget spridstill fler kaukasiska republiker och det kan inte på något sättuteslutas att tjetjenska och andra kaukasiska nationalisterförsöker slå till i det egentliga befolkningscentra.Den ryska politiska ledningen har uppenbarligen intelängre full kontroll över krigföringen i . Givnaorder åtlyds inte och lokala befälhavare agerar på egen hand.De inrikestrupper som efter hand kommit att övertahuvuddelen av krigföringen lyder inte heller under det ryskaförsvarsdepartementet.President anseende inom landet har av allt attdöma skadats kraftigt av de illa genomtänkta aktionerna motutbrytarrepubliken. Huvuddelen av den demokratiskaopinionen i landet tar direkt avstånd från honom, och de somi början visade förståelse för beslutet att tillgripa våld hartystnat. Om denna situation leder till att trovärdigademokrater kan få starkare politiskt inflytande eller tvärtomtill att krafter med rötterna i den gamla sovjetiskamaktapparaten kan stärka sina positioner går inte attsäkert bedöma. Men utvecklingen får betydelse för helaEuropa -- inte minst för närbelägna länder som t.ex. denordiska och baltiska staterna.Därför är det viktigt att i övrigt tydligt visar attRysslands möjligheter att långsiktigt bli en stat i kretsen avnormala europeiska demokratier hör samman med hur landetbehandlar minoriteter och oppositionella inom sina gränser.Den har enligt vår mening inte uppträttkraftfullt nog för att visa detta samband mellan demokratiskpraktik och demokratisk trovärdighet. Detta är desto merallvarligt som de möjliga konsekvenserna av kriget iTjetjenien -- i likhet med kriget i Bosnien, en annan konfliktdär den svenska hållningen varit orimligt passiv -- ocksåberör vår egen säkerhet. Den danska regeringen och dessutrikesminister har däremot på etthelt annat sätt förstått att utnyttja de möjligheter som i förstahand medlemskapet i EU erbjuder.Som så ofta när någon ingriper på ett illa genomtänkt sättför att stoppa en viss utveckling tycks resultatet avvåldsanvändningen mot bli att utvecklingen motfrigörelse från stimuleras -- inte bara där utan i helanorra . Det handlar här om ett område med storetnisk mångfald och långa frihetstraditioner, som först under1800-talets slut någorlunda stabilt kontrollerades av denryska regeringen. Motståndet mot den ryska övermakt somi detta område i allt väsentligt förknippades med kolonialtförtryck upphörde dock inte. När det tsaristiska föllsamman bildades också en nordkaukasisksjälvständig sovjetrepublik, den s.k. Terekrepubliken, därbl.a. ingick.Den senare sovjetiska politiken mot dessa folk innebar attde formellt gavs en form av egen nationell identitet inom denryska ram. Gränserna mellan de olikaautonoma republikerna och områdena drogs dock avsiktligtså att många etniska grupper delades mellan flera sådanaenheter för att motverka effektivt motstånd motcentralmakten. Mellan december 1943 och mars 1944deporterades flera kaukasiska nationer, bland demtjetjenerna, i stor utsträckning till , för påståttsamröre med tyskarna. Avsikten var sannolikt att deefterhand skulle försvinna i det sovjetiska folkhavet. Totaltdeporterades på detta sätt kanske 1 600 000 personer ochstora delar av norra (liksom av och denVolgatyska autonoma republiken längre norrut) lades öde (jfrRobert Conquest: Den stora deportationen, Stockholm1970).Efter död återupprättades de deporteradenationerna (med undantag för Krimtatarer och Volgatyskar)och allt fler människor återvände till sina ursprungligahemtrakter. Att mot denna bakgrund förvänta sig att destillatigande skall acceptera att kraven på oberoende möts pådet sätt som sker i saknarverklighetsförankring.Om inte den ryska taktiken radikalt förändras ochtrovärdiga förhandlingar med de tjetjenska ledarna inleds ärdärför risken stor att ett långvarigt gerillakrig uppstår. Deryska möjligheterna att vinna ett sådant krig och slutgiltigtpacificera är troligen högst begränsade.Slutresultatet kan därför, tvärtemot syftet med operationenmot , bli att tvingas ge upp kontrollenöver hela det nordkaukasiska området.En demokrati kan inte i längden hållas samman genomvåld. Och ju mer våld som används, desto svagare blirgivetvis de ryska anspråken på rätten till överhöghet överområdet och desto starkare blir krigets karaktär avkolonialkrig mot en legitim nationell frihetsrörelse. Därförär en förhandlingsuppgörelse enda möjligheten, både attförhindra långvarig blodsutgjutelse och katastrofal materiellförstörelse och att skydda den ryska demokratin mot dekrafter som släpps lösa till följd av kriget. För Rysslandsegen skull måste därför omvärldens krav på respekt förmänskliga rättigheter upprätthållas -- inte minst när landetsönskemål om inträde i skall bedömas. Ett sätt attkontrollera att sådana krav respekteras är att internationellaobservatörer, från , EU eller OES(ESK) sändstill och övriga norra . Också svenskaobservatörer bör kunna sändas till området. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör söka påverka att respektera mänskligarättigheter och acceptera en fredlig förhandlingslösning iTjetjenien,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts angående svenska och internationellaobservatörer i och övriga norra .