mot · GI02L28 · 1995-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:155 Investeringar i arrendejordbruket m.m. av den svenska åkerjorden är arrenderad ochöver hälften av alla jordbruksföretag är beroende av arrendei någon form. Arrende är således en betydelsefullbrukningsform i jordbruksnäringen. Som företagsformkräver den ett varaktigt samarbete mellan parterna för attfungera tillfredsställande, för att främja arrendegårdensutveckling och möjliggöra ett företagsekonomiskt lönsamtbrukande. Allt detta förutsätter en väl fungerandearrendemarknad.Arrendeupplåtelserna har svarat för mycket av dynamikenav ett tidigare i övrigt hårt reglerat jordbruk. Genomarrendeavtal har företagen kunnat omstruktureras och växa.Genom arrende öppnas möjligheter att etablera nyajordbruksföretag även för dem som inte har tillräckligtkapital för att köpa egen gård.Arrendelagstiftningen har genomgått flera ändringargenom åren. Enligt vår mening har samtliga förändringarinneburit en förstärkning av arrendatorns ställning. Balansenmellan avtalsslutande parter har alltså rubbats. Arrendatornsstarka besittningsskydd, överlåtelserätt till nästa generation,förköpsrätt m.m. har därmed fått till följd en påtagligtveksamhet och ibland en direkt ovilja från jordägarnas sidaatt utarrendera hela eller delar av sin egendom.Kommande lagstiftning bör enligt vår mening få ett stortinslag av avtalsfrihet på arrendemarknaden. Lagstiftningenmåste i största möjliga utsträckning bygga på sammaprinciper som gäller för andra företagare. Jordägare ocharrendator bör få träffa avtal om sina inbördes förhållandeninom ramen för avtalslag och annan generell lagstiftning.Det är härvidlag mycket positivt att den nu föreliggandepropositionen avvisar friköpsrätt vid s.k. historiska arrenden.En sådan förändring av lagstiftningen skulle ha utgjort ettoacceptabelt ingrepp i äganderätten.När det gäller förslagen som reglerar villkor vidinvesteringar i ett arrendejordbruk bör enligt vår mening endel förändringar i förhållande till förslaget göras.Om en arrendator önskar göra en investering som skulleinnebära en förändring av arrendeställets driftsinriktning,t.ex. genom övergång från spannmålsproduktion tillsvinproduktion, är det inte skäligt att jordägaren kan åläggasden inlösenskyldighet som lagförslaget innebär. Härvidlagmåste jordägaren ha en absolut rätt att avgöra om en sådanförändring av driftsinriktningen skall få ske eller ej.Enligt vår mening borde propositionen tydligare markeraatt jordägaren skall ha en oinskränkt rätt att själv avgöradriftsinriktningen på arrendestället vid investeringar. Detfinns förvisso möjlighet att avtala bort möjligheten att bytadriftsinriktning, men arrendemarknaden skulle gagnas av attdet klarare uttrycktes att frågan om driftsinriktning isamband med investeringar inte är en fråga förarrendenämnden utan för jordägaren.I lagförslaget föreslås vidare att sidoarrenden varsarrendetid uppgår till högst undantas frånbestämmelserna om inlösenskyldighet. Enligt vår meningbör sidoarrenden också med längre löptid undantas. Detfinns en stor mängd mark som är utarrenderad som s.k.sidoarrende där inga byggnader ingår. Att på sådanafastigheter kunna låta arrendatorn få en investeringsrätt ibyggnader med åtföljande inlösenskyldighet för jordägarenär enligt vår mening oskäligt. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rätten att bestämmadriftsinriktningen på arrendestället,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om sidoarrenden.