mot · GI02Fi40 · 1995-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /96, m.m. (kompletteringspropositionen) ProblemenDet har sagts förut, men blir dessvärre baramer och mer uppenbart: Den svenska ekonomin befinner sigi djup kris, trots att högkonjunkturen tydligt är på väg.De mest uppenbara problemen är räntekrisen,statsskuldens ökning, tudelningen av ekonomin ocharbetslösheten.Permanent räntekrisAv de olika problem som finns har regeringen valt att,tidigare med stöd av och av ,enbart ägna sig åt det mest akuta -- ränte- ochvalutaturbulensen. Vårt land befinner sig i något som liknaren permanent räntekris, och regeringen använder all sin kraftför att tillsammans med ''förhandla fram'' nyakrispaket.Detta må förefalla vara en klok prioritering, men enekonomisk politik som enbart behandlar symptomen snarareän orsakerna räcker inte långt. De stigande räntorna och denfallande kronan är konsekvenser av ett genuint misstroendeinför svenska politikers vilja och förmåga att i grundensanera vårt lands ekonomi. Att förtroendet inte ökar avprutningar på marginalen i de existerande systemen är fögaförvånande.Misstroendet bottnar i långsiktiga strukturella ochinstitutionella problem, som kan bekämpas endast genom attsystemen som sådana omprövas. Vad som krävs är enuppgörelse med de faktorer som skapat dagens turbulens,inte en kortsiktig kamp mot klockan och ''marknaden'' föratt förbättra dagsnoteringarna för svensk politik.Ökad skuldsättningNotan för dagens och tidigare generationers politiskaövermod betalas i form av en ökande statsskuld. Dennaökning är inte i första hand konjunkturellt betingad ochorsakad av arbetslösheten. Inte heller är den ett resultat avden förra regeringens skattesänkningar. Problemen grundarsig i stället på en systematisk offentlig överkonsumtionunder lång tid.På senare tid har allvaret i detta problem gått upp även försocialdemokraterna. I sitt första maj-tal varnade IngvarCarlsson för konsekvenserna av att låta kommandegenerationer stå för notan för dagens och gårdagensoffentliga utgifter.All diskussion om fördelningspolitik och välfärd blirmeningslös i ett läge där räntorna på statsskulden tränger utallt större delar av den offentliga servicen, menade har denna insikt stannat i talarstolarna och ännuinte funnit vägen in i Rosenbad.Även om snart sagt alla politiker inser behovet av attstoppa statsskuldens ökning, är viljan till verkligomprövning svag. Det säger sig dock självt att i ett läge därstaten lånar närmare en miljard per arbetsdag tillkonsumtion, krävs mer än de stora skattehöjningar och småbesparingar som socialdemokraterna har kunnat uppvisa.Statsskulden är inte ett problem som kommer att lösa sigsjälvt bara tillväxten kommer, arbetslösheten minskar osv.Det misstroende och inte minst de höga räntor statsskuldensökning leder till, är de kanske allvarligaste hoten mot justarbete och välfärd.ArbetslöshetÖver 600 000 människor i saknar arbete. Även omarbetslösheten sjunker sakta, är talen fortfarandemycket höga. Detta skapar problem såväl för de direktdrabbade, som för den offentliga sektorn ochsamhällsekonomin i stort.Återhämtningen kommer att ta tid. Utslagningen avindustrijobb har varit mycket omfattande , ochåteruppbyggnaden av kapaciteten är svår och tidsödande. Imotsats till den bild som ofta förmedlas via massmedia hararbetslösheten slagit hårdast mot det privata näringslivet.Den offentliga sektorn har även i detta avseende varittämligen skyddad.Detta innebär i sin tur att skapandet av nya arbeten inte kanbli en fråga om offentlig expansion, utan måste syfta till attskapa goda förutsättningar för företagande ochentreprenörskap. Politikerna kan inte skapa riktiga arbeten,men väl goda förutsättningar för sådana.Erfarenheter från till exempel den danska''kartoffelkuren'' visar dessutom att arbetslöshetsproblemetinte låter sig åtgärdas med enbart en sanering avstatsfinanserna. Även här ligger orsakerna i stället mer på detstrukturella planet. Parallellt med den nödvändigabudgetsaneringen krävs därför genomgripande avregleringaroch förbättringar av företagandets villkor.För att undvika kvardröjande hög arbetslöshet krävs attföretagen återigen ges möjlighet att satsa och nyinvestera.För detta krävs naturligtvis sänkta räntenivåer men ocksåförändringar av arbetsrätt och lönebildning.En tudelad ekonomiEtt särskilt problem är att den annalkandehögkonjunkturen slår mycket ojämnt, vilket skapar storaskillnader mellan export- och hemmamarknadsindustri. Manbrukar i detta sammanhang tala om en tudelad ekonomi -- enstark och expansiv exportindustri, men en svag och bräcklighemmamarknad.Detta riskerar att skapa långvariga krissituationer i storadelar av det svenska näringslivet. I värsta fall kan helahögkonjunkturen gå hemmamarknaden förbi och krisen idenna sektor bli mycket långvarig.Ett annat orosmoln är naturligtvis hur tudelningen kankomma att slå igenom i lönekrav och rop på''kompensation'' från de mindre produktiva delarna avekonomin. Detta skulle i sig ytterligare förvärra situationenoch försvåra en verklig upphämtning. På en friarbetsmarknad vore detta kanske inget problem. Menregleringar och stort fackligt inflytande gör att tudelningenriskerar att urarta i en destruktiv lönekapplöpning.Orsaken till tudelningen kan något förenklat beskrivas somatt de strukturella förutsättningarna för näringslivetsåterhämtning inte förbättrats. Detta innebär att endast den delav ekonomin som är mest känslig för internationellaförändringar -- och inte minst gynnas av den fallandekronan -- stärks. De branscher som är helt beroende av godaförutsättningar för företagande i landet, och som inte gynnasav kronfallet, hamnar då ofelbart på efterkälken.Strukturella insatser mot strukturella problemVad som krävs är inte ytterligare krispaket, utangenomgripande strukturella förändringar avförutsättningarna för arbete, företagande och sparande.Ekonomins goda krafter måste stärkas -- det räcker inte medatt kortsiktigt ta striden mot symptomen.Självfallet krävs omfattande besparingar. Det är vårövertygelse att ekonomin måste saneras betydligt meringående än vad socialdemokraterna lyckats göra.Besparingarna måste vara avsevärt större. Men inte mindreviktigt är att de är strukturella till sin natur.Detta ingångsvärde uppfattas på somliga håll i detpolitiska etablissemanget som synnerligen extremt. Sådanaresonemang hotar ''den svenska modellen'', brukar det heta.På ett sätt är detta riktigt, på ett annat fullständigt felaktigt.Om man med ''den svenska modellen'' avser reglerings-och högskattestaten, är det uppenbart att denna inte kan beståom de strukturella problemen skall kunna åtgärdas. I högutsträckning är det just detta som är de strukturellaproblemen.Men om man med ''den svenska modellen'' menar denlilla, vppna ekonomin med den höga tillväxten och dekonkurrenskraftiga företagen, är strukturella förändringarmodellens bästa vänner. Som framgår senare i motionen ärdet just dessa egenskaper som varit grundbulten i den välfärdvi åtnjuter i . Vårt syfte är således ytterst att stärkadenna slags ''svenska modell'' på socialstatens bekostnad.Institutionellt förfallProfessor visar i sin bok ''Hur Sverigeblev rikt'' (SNS 1994) behovet av fasta ochtillväxtbefrämjande spelregler -- institutioner -- förekonomin. Goda förutsättningar för företagande ochentreprenörskap utgjorde hörnstenar i den gamla tidens''svenska modell'' och möjliggjorde vårt lands enaståendeutveckling under . Den rådande krisen kan i mångt ochmycket förklaras med att dessa spelregler övergivits.Under lång tid har själva förutsättningen för svensk politikvarit att ekonomin skulle fortsätta växa. Därmed blevpolitiken en fråga om hur den växande kakan skulle fördelas.Den politik som fördes under 50- och början av 60-taletbyggde helt på detta tillväxtantagande. Att tillväxten ihuvudsak berodde på förhållanden utanför Sverigebekymrade inte de ansvariga.Västeuropas och USAs dynamiska utveckling varförutsättningen för framgångar, vilket är en naturligkonsekvens av vårt stora utlandsberoende. Den liberaliseringav världshandeln som skedde genom ochavskaffandet av de flesta regleringar förtmed sig påverkade tillväxten i de industrialiserade ländernapositivt.Ytterligare en faktor som framhåller somtillväxtbefrämjande var den starka minskningen avjordbrukssektorn och övergången till mer produktivverksamhet inom industrin. Motsvarande utveckling visadeockså handeln upp 1955--65.Detta sammantaget gav mycket goda förutsättningar försvensk ekonomi. Den förda inrikespolitiken var av mindrebetydelse. Att hävda att det var det socialdemokratiskamaktövertagandet som skapat den höga tillväxtenär en efterkonstruktion.Redan professor påpekade i studierfrån --38 att den positiva svenska ekonomiskautvecklingen berodde på knytningen till Storbritanniensvalutapolitik när guldmyntfoten lämnades . fickstärkt konkurrenskraft och kom snabbare ur depressionen1931--33. Inte heller efter andravärldskriget kännetecknades av något som skulle kunnakallas typisk socialdemokratisk politik.De internationella förutsättningarna var mycket goda, ochinrikespolitiken understödde den fria konkurrensen ochmarknadsekonomin. konstaterar att i Sverigefördes en tämligen liberal ekonomisk politik till mitten/slutetav 60-talet. Stabila institutioner som äganderätt,etableringsfrihet, fast växelkurs och låga skatterkombinerades med normer som föreskrev hårt arbete, lönefter prestation och en stram livshållning.Mot slutet av perioden började dock olika institutioner ochvärderingar ifrågasättas. Ungdomsrevolterna 1968 skapadenya politiska förhållningssätt. Den politiska scenengenomgick dramatiska förändringar. VPK vann ökat stödoch socialdemokraterna gick åt vänster för att möta denpolitiska konkurrensen. Den ''aktiva näringspolitiken''lanserades och Investeringsbanken ochIndustridepartementet grundades (1967 respektive 1969).Jämlikhet lyftes fram som politikens överordnade mål ochgavs sin förment ''vetenskapliga'' dräkt av bland andra AlvaMyrdal. Till och med organisationer som SNS engageradesig djupt i jämlikhetsfrågor. Tidens anda återspeglas väl it.ex. ''Kvinnors liv och arbete''.Det förändrade synsättet fick snabbt konkreta ekonomiskakonsekvenser på inkomstbeskattningen med en fulltgenomförd särbeskattning av gifta. Förändringen fick, somavsetts, revolutionerande effekter på kvinnorsförvärvsarbete, på familjemönster och ansvarstagande förfamiljen. Det ansvar som tidigare tagits i familjen blev nu enangelägenhet för en växande offentlig sektor.Den stora skattereformen 1970 var aldrig föremål förparlamentarisk utredning utan hastades fram för atttillfredsställa mycket aktiva påtryckargrupper och denomsorgsfullt orkestrerade mediala opinionen.Riksdagens första kammare hade traditionellt verkatfördröjande på beslutsprocessen och på så sätt uppmuntratförsiktighet och eftertanke vid nya reformer. Dennakammares avskaffande bidrog till att snabbt uppflammandepolitiska debatter ledde till lika snabba politiskaställningstaganden och ny lagstiftning. Det blev allt lättareatt få genomslag för hastigt tillkomna och dåligtunderbyggda förslag på nya reformer och skattehöjningar.Den nya socialpolitik som växte fram som en konsekvensav det förändrade klimatet innebar att välfärdssystemenväxte automatiskt utan kostnadskontroll. Systemen varregel- och rättighetsstyrda och kostnaderna fick bli vad deblev. Till detta kom att reglerna aldrig kunde göras heltprecisa utan tillämpningen byggde på tolkningar av olikabidragsgivande myndigheter.Krav ställdes allt mer sällan, medan generösa ersättningargavs allt mer frikostigt. Alla problem ''löstes'' genom attinförlivas i socialstatens omhändertagande, och bli föremålför nya generösa bidrag. Arbetslöshet doldes ofta bakomdiffusa sjukdomsbegrepp. Allt oftare klassificeradesbristande vilja att flytta till jobben som arbetsoförmågavilket i många fall ledde till förtidspension.Tillfredsställandet av diverse sociala ''rättigheter'' blevmed tiden viktigare än att lägga grunden för tillväxt ochföretagande. Skapandets krafter beskars allt mer, och denoffentliga konsumtionen upphöjdes till ideal.Den offentliga expansionen 1960--1995En viktig insikt i dessa sammanhang är att den offentligaexpansion som ligger bakom den snabbaskulduppbyggnaden är av relativt färskt datum. På kort tidhar den förhärskande politiken skapat mycket allvarligaproblem.Den relevanta perioden för att få en historisk bakgrund tillde aktuella problemen är i grova drag tiden mellan 1950 och . Den snabba expansionen har i princip skett sedan 1960.BNP och den offentliga sektornDen svenska bruttonationalprodukten växte snabbastunder perioden --1970, då den årliga tillväxten var 4,7procent. har tillväxten inte överstigit 2procent och 1990--1993 föll BNP tillbaka, närmare bestämtmed 1,7 procent.Den offentliga sektorns utgifter har däremot successivtstigit mätt som andel av BNP; från , till , , för att uppgå till hela 66,9procent --1993.Denna utbyggnad har krävt en likaså snabb höjning avskattetrycket. Det samlade skattetrycket har fördubblatssedan 50-talet. Närmare bestämt från av BNPtill 1996.Under hela har sysselsättningen i det privatanäringslivet successivt minskat. Helasysselsättningsökningen -- omfattande cirka 1miljon anställda -- har skett inom den offentliga sektorn.Detta har framför allt möjliggjorts genom att det arbete somkvinnorna tidigare skötte inom hemmen -- barnomsorg ochomsorg av äldre -- professionaliserats, dvs överförts från deninformella och personliga till den formella och offentligasektorn.Kostnader för barnomsorg och familjepolitikSherwin Rosen påpekar i (SNS 1995) attsysselsättningsförändringarna heltspeglar ''välfärdsstatens'' utveckling. Den totalasysselsättningen ökade med underperioden --1993 som sysselsättningen i privatoch statlig tjänst i stort sett var . Ökningen skeddehelt i den kommunala sektorn.Detta innebär också att den svenska tillväxten sannoliktvarit överskattad . Förändringen isysselsättningstillväxt har djupast sett endast inneburit attden svenska hushållssektorn professionaliserats. Det storatillskott som hushållssektorn bidrog med blev därmedplötsligt synligt som tillväxt, utan att produktionen för denskull i realiteten hade ökat.Därmed har professionaliseringen av hushållssektorn fåttbetydande effekter på de offentliga utgifterna, inte minst dåinom socialförsäkringssystemen.Vad som på ett märkbart sätt skiljer från andravästländer är att vi ersatt privatproducerade (i hemmenproducerade) tjänster med offentligproducerade tjänster.Barnomsorgens andel av den offentliga sysselsättningen 1970. svarar barnomsorgen för avhela den offentliga sysselsättningen.Föräldraförsäkringen (och borttagandet av änkepensionen1988) har fått två effekter: ökat barnafödande och ökad andelförvärvsarbetande. Detta har lett till att de totala offentligautgifterna för barn i förskoleåldern 50miljarder --92 eller per förskolebarn.Offentliga subventioner har givit upphov tillsnedvridningar av valet mellan offentlig omsorg ochförvärvsarbete, förvärvsarbete och omsorg i privat regi samtomsorg i hushållens egen regi. Ökningen i efterfrågan påbarnomsorg är ur detta perspektiv allt annat än naturlig.För en genomsnittsfamilj är den effektiva marginalskatten,lågt räknad, inklusive arbetsgivaravgift. Dengenomsnittliga subventionen inom barnomsorgen är . Den sammanlagda snedvridningen inomkonsumtionen framkommer genom en addition avsubventionsgraden inom barnomsorgen ochmarginalskatten, dvs 155 procent.Det blir med andra ord mer gynnsamt attvälja den subventionerade formen. Att efterfrågan på dennaform av barnomsorg då ökar är knappast förvånande. Dettaverkar i sin tur starkt kostnadsdrivande. Rosen har uppskattatde sammanlagda kostnaderna för familjepolitiken (inklusiveineffektivitetskostnader) till ca 100 miljarder.Kostnader för socialförsäkringarÄven utgifterna inom socialförsäkringssystemen har ökatsnabbt. Socialstatens framväxt och rättighetsideologinsgenombrott har resulterat i stora inkomstöverföringar avskattemedel inte bara till de sämst ställda, utan till snart sagtalla grupper i samhället.I tabellen nedan visas socialförsäkringskostnaderna bådebrutto och netto, dvs hänsyn har tagits om bidragen beskattaseller inte. Siffrorna avser och anges i miljarderkronor.Inkomsttrygghet (beskattas)Sjukförsäkring17,2Föräldraförsäkring19,1Arbetsskadeförsäkring10,9Arbetslöshetsförsäkring56,7Delsumma103,9Pensioner, inkomsttrygghet (beskattas)ATP101,4Andra pensioner inkl. avtalspensioner14,1Delsumma115,5Grundtrygghet (beskattas ej)Folkpension70,9Socialbidrag9,8KAS2,0KBT9,9Delsumma92,3Övriga bidrag (beskattas ej)Barnbidrag17,9Bostadsbidrag6,4Studiebidrag m.m.7,6Bidragsförskott3,0Delsumma34,9Summa transfereringar cirka400 mdrDen totala summan ovan gäller bruttokostnader. Nettouppgår utgifterna för transfereringar, räknat på engenomsnittlig skatt på , till 280 miljarder. Detta ärockså i grunden den mest relevanta siffran när mandiskuterar snedvridningar m m.Statsskuldens utvecklingStatsskulden kan anges på olika sätt, som bruttoskuld,nettoskuld eller som den konsoliderade offentliga sektornsskuld. Maastricht-överenskommelsens konvergenskravbygger på ytterligare en definition, nämligen denkonsoliderade offentliga sektorns bruttoskuld minskad medden offentliga sektorns innehav av egna skuldförbindelser.Detta innebär att AP-fondens innehav av statspapper skallräknas ifrån den konsoliderade sektorns bruttoskuld.Svenska statens bruttoskuld uppgår när detta skrivs tillöver . Om man, som ibland föreslås idebatten, i stället beräknar den samlade offentliga sektornsnettoskuld blir siffran cirka 500 miljarder lägre.Vilket skuldbegrepp som än används är den svenskastatsskulden ett oerhört problem. Dels är skulden mycketstor, och dels -- vad värre är -- ökar den till synesokontrollerat. Skuldens tillväxt har varit mycket snabb undersenare år.OECD-ländernas skuldkvoter har stigit ,dvs varje lågkonjunktur har efterlämnat en större statsskuldän föregående lågkonjunktur. Från förhållandevis lågaskuldkvoter steg de kraftigt i sambandmed de två oljeprischockerna 1973 och 1979. Att arbeta bortskulderna var dock relativt lätt, även om de var stora,beroende på en låg eller negativ realränta. Valutaregleringarmöjliggjorde låga realräntor, ibland t o m negativa.När konjunkturen nådde botten uppgicksparandeunderskottet i den svenska ekonomin till 7 procentav BNP. Den efterföljande konjunkturuppgången bidrog kraftig minskning av underskotten fram till 1985.Samtidigt fortsatte dock den offentliga sektorns nettoskuldatt stiga till av BNP. Nettoskuldkvotensjönk därefter till av BNP . 1970- och80-talens mönster upprepades ,dock på en högre nivå. Att takten i skulduppbyggnanden blevså mycket snabbare berodde bl a på att kredit- ochvalutaavregleringarna hade ändrat realränte/tillväxtkvoten igrunden.Från tidigare mycket låga realräntenivåer hadeavregleringen och den låginflationspolitik som fördes ivästvärlden höjt realräntorna avsevärt. Den svenskautvecklingen skilde sig här från länder som ,och , som prioriterat inflationsbekämpningsedan mitten av . Detta gjorde att den svenskaskulden växte så mycket snabbare än andra länders.Förutom de problem som beskrevs i motionens inledning,utgör statsskulden ett hot även mot företagandet ochmöjligheterna till nya jobb och ökad tillväxt. Orsaken tilldetta är naturligtvis dels att statens lånande och denosäkerhet skuldens ökning skapar, driver upp räntorna. Mendet finns även andra problem.En stor och växande statsskuld kommer förr eller senareatt kräva finansiering genom höjda skatter. Om detta sker påett sådant sätt att de mindre företagens självfinansieringhotas -- och företagen är av såväl ideologiska sompragmatiska skäl populära måltavlor för socialdemokratiskaskattehöjningar -- så förstärks utträngningseffekterna för vårredan försvagade hemmamarknadsindustri.Blotta misstanken om att den stora statsskulden kan geupphov till omfattande skattehöjningar gör attföretagen i högre utsträckning håller inne med investeringar,och inte vågar satsa på att nyanställa, inte minst därför atthöjda skatter slår hårt mot företagens likviditet.Också själva nivån på statsskulden kan skärpautträngningseffekterna. Långivarna kräver högre ränta för attskydda sig mot befarade risker för att delar av skulden skallinflateras bort.Även de besparingar en okontrollerad statsskuldsökningförr eller senare lär leda till, innebär naturligtvis problem.Kraftiga besparingar vid bibehållet skattetryck fårkonsekvenser liknande de som uppstår av direktaskattehöjningar. Genom att nettoskattekvoten på så sätt ökarförsämras effektiviteten i ekonomin, som riskenför utflyttning av vissa hushållsgrupper ökar.Statsskulden fram till år 2000Statsskuldens utveckling är beroendeav tillväxttakten, realränte/tillväxtkvoten och statsbudgetensprimärsaldo.Beräkningar som gjorts visar att den konsolideradeoffentliga sektorns nettoskuld fortsätter att växa fram till1999 vid en medelhög tillväxt på och ettprimärsparande på 0. Vid en lägre tillväxt () blirstatsskuldsutvecklingen mer problematisk, medan en högtillväxt på skulle ge en förhållandevis gynnsamutveckling. Det är dock viktigt att komma ihåg att avhög tillväxt inte räcker för att eliminera en skuld av svenskadimensioner.I grunden är framtiden för statsskulden en fråga om vilketförtroende regeringen lyckas skapa för sin politik. En storoch ökande statsskuld skapar i sig osäkerhet och misstankeom att de ansvariga politikerna kanske inte kommer attkunna hantera skulden, utan i stället tar till inflation. I ettland med inflationshistoria är dessa misstankarnaturligtvis särskilt starka. Sådan osäkerhet driver uppräntorna, vilket ytterligare ökar skuldbördan ochutträngningseffekterna.Det är av mycket stor betydelse att inflationsmåletverkligen uppfattas som trovärdigt av de finansiellaplacerarna. Det gäller att visa att man tar dagensskuldutveckling på största allvar och verkligen är beredd attgöra uppoffringar för att nå inflationsmålet.De åtgärder regeringen föreslår ikompletteringspropositionen om sänkt matmoms, nya stödtill byggbranschen och arbetsmarknadsstöd framstår ur dettaperspektiv som en synnerligen märklig krispolitik.Detsamma gäller försämringen av villkoren förpensionssparande, snabbare inbetalning av moms till statenoch hot om högre förmögenhetsskatter.Att dra ned på ersättningsnivåerna isocialförsäkringssystemen men öka företagsstödettill byggindustrin och sänka den skatt som är minsttillväxtbefrämjande -- matmomsen -- ger felaktiga signaleroch ökar felallokeringarna i ekonomin. Regeringen gerintryck av att inte ha förstått vari krisens egentliga orsakerligger, och förefaller sakna vilja och/eller förmåga att ta denödvändiga strukturella greppen. Sådant dr mycket dyrbart iränte- och statsskuldstermer.Vad gäller farhågorna för framtida inflation bör tilläggasatt inflation inte kan befria från statsskuldens börda.Skulden är sammansatt av lån med förhållandevis kort löptid,och dessutom är cirka 1/3 av statsskulden placerad i lån iutländsk valuta. Med en sådan skuldsammansättning är detinte möjligt inflatera bort statsskulden.Till detta kommer förstås de allvarliga skador ökadinflation skulle ge. Inflation innebär den slutgiltigaekonomisk-politiska kapitulationen och ett uppgivande avden nödvändiga förutsägbarheten och de fasta spelreglerna.Inflation underminerar de värden som krävs för att kommaur vår kris -- ansvarstagande, sparsamhet, arbetsamhet ochtro på framtiden.I proposition 1994/95:150 visar regeringen på en snabbarenedgång av statsskulden än vad som kan utläsas av tidigareprognoser. Som påpekats i motion Fi 1985/86:412 avGennser-Rindborg är den svenska ekonomin utomordentligtresultatkänslig. Vid högkonjunkturer förbättras budgetsaldotsnabbt, och det omvända gäller vid lågkonjunktur. Deprognoser som använts för att förutsäga budgetunderskottetsstorlek tycks inte ha fångat upp dessa kraftiga svängningar.Andra systematiska felkällor tycks också föreligga, vilketgör regeringens prognoser ytterst osäkra.Konsekvensen av felaktiga prognoser kan bli mycketallvarliga.