mot · GI02A215 · 1995-01-25 00:00:00 — Detta villkor aktualiserardet som i den vetenskapliga debatten kommit att benämnasreservationslönerna.Med reservationslön avses, enkelt uttryckt, den lägsta lönvid vilken den enskilde är beredd att arbeta. Denna nivåbestäms i sin tur av den ersättning som utgår utan att någotarbete utförs. I praktiken rör det sig om de ersättningar somutgår vid sjukdom, arbetsskada och arbetslöshet.Socialförsäkringssystemet syftar till att skydda denenskilde från de ekonomiska konsekvenserna av t.ex.sjukdom.Ersättningen från sjukförsäkringen är 80 procentav inkomsten efter en karensdag. Regeringen förslår nu attersättningsnivån sänks till , men att karensdageni gengäld slopas. Som vi utvecklar i annat sammanhang äravskaffandet av karensdagen en åtgärd som allvarligt skadarsamhällsekonomin.Arbetslöshetsförsäkringen är mer komplex. Ersättningutgår av den tidigare inkomsten upptill per dag under ett i princip obegränsat antaldagar. Till slut och under speciella omständigheter, kan denarbetslöse hänvisas till andra sociala stödsystem, i sista handtill socialhjälpen. För den som inte är medlem i A-kassautgår s.k. kontant arbetsmarknadsstöd (KAS) för närvarande245 kronor per ersättningsdag.Arbetslöshetsförsäkringen är, trots vad som sagts, ipraktiken oändlig. Genom att varva försäkringsperiodermed deltagande i arbetsmarknadsåtgärder kan den enskildestanna kvar i försäkringen.Flera studier har kartlagt hur den enskildes förhållandetill arbetsmarknaden påverkas av hur omständigheterna tersig utanför denna. Enkelt uttryckt ökar engagemanget för attsöka återvända till arbetsmarknaden om villkoren för att ståvid sidan av är påtagligt sämre än de som arbetsmarknadenerbjuder. Reservationslönen får inte vara högre än att denenskilde finner det meningsfullt att söka och ta arbete på denreguljära arbetsmarknaden. Ersättningsnivåerna iarbetslöshetsförsäkringen, liksom försäkringstidens längdoch de ersättningar som utges i de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna, är härvid av den största betydelse.Innan vi går vidare i denna diskussion vill vi beröra fråganom ansvaret för arbetslöshetsförsäkringen. Vi anser detorimligt att ett försäkringsskydd, som till den heltövervägande delen finansieras av skattemedel och avobligatoriska arbetsgivaravgifter, inte är tillgängligt för allapå samma sätt som övriga allmänna försäkringar. Att knytaförsäkringen till medlemskap i enskilda organisationer medspecifik yrkes- eller branschanknytning är principielltfelaktigt även om försäkringen står öppen även för dem sominte är medlemmar. Organisationsanknytningen kaninnebära risk såväl för åsiktskontroll som för konflikt medrätten att stå utanför en förening.Arbetslöshetsförsäkringen bör mot denna bakgrund görasallmän. Vi förordar att det system som infördes under denborgerliga regeringen, vilket gällde fram till årsskiftet1994/95, återinförs som ett första steg.En fortsatt utveckling också av detta förslag kommeremellertid att behövas. Den allmännaarbetslöshetsförsäkring vi vill utveckla skall ge ettgrundläggande skydd vid arbetslöshet. Den skall vara såutformad att den främjar arbete och arbetssökande. Den skallmotverka bidragsberoende, inte minst hos unga. Förungdomar är det särskilt betydelsefullt att stimulera tillstudier och arbete. Ersättningsnivåer, ersättningsperioderoch intjänandetider bör anpassas till detta. Ett större ochtydligt eget finansiellt ansvar för försäkringen är dessutomangeläget.Förändringar i ersättningsnivåer ochersättningsperioder bör emellertid göras redan nu ochoberoende av försäkringstyp för att försäkringen skallstimulera till ett aktivt arbetssökande. Nivåerna ochersättningsperioderna bör bestämmas med utgångspunkt i attförsäkringens syfte bör vara att skydda mot arbetslöshetsom kan antas vara av rimlig längd. Övergår arbetslöshetentill en situation då den enskilde inte kan förväntas finna enplats på arbetsmarknaden måste också andratrygghetssystem bidra.Regeringen föreslår att ersättningsnivån i sjukförsäkringensänks till . I realiteten har regeringen därmedockså accepterat att ersättningsnivån iarbetslöshetsförsäkringen sänks till samma nivå. Det hadevarit ärligt om regeringen också medgivit detta. Vi förordaratt fattar beslut med denna innebörd.För de mer långsiktiga övervägandena vill vi emellertidockså aktualisera ett alternativt synsätt.Arbetslöshetsförsäkringen skulle kunna utformas på så sättatt ersättningsnivåerna successivt minskades underersättningstiden -- förslagsvis från via 75 till 70.Effekterna av ett sådant system skulle vara att den enskildegavs tydliga och successivt ökande incitament till egnaansträngningar att söka arbete. Inlåsning i ett långsiktigtbidragsberoende skulle därmed motverkas.I fråga om ersättningsperioderna är det väsentligt attsöka undvika växelgång mellan ersättningsperioder genomförsäkringen och deltagande i arbetsmarknadsåtgärder. Detkan ske på följande sätt:Arbetslöshetsförsäkringen bör medge ersättning imaximalt . Ersättningsperioden skall efter visstid brytas av åtgärder i syfte att göra den arbetssökande merattraktiv på arbetsmarknaden. Avbrottet bör normalt ske efterhalva den maximala ersättningsperioden. börfatta beslut med denna innebörd.Arbetslösa, som vid ersättningperiodens slut inte erhållitarbete, bör överföras till andra trygghetssystem. Dearbetslösa som hänvisas till kommunen för socialt skydd börinom ramen också för detta kunna arbeta och dessutomuppmuntras till ett aktivt eget arbetssökande. Kommunernabör eventuellt också kunna utge viss kompletterandeersättning utöver det sociala skyddet, om särskilda skälmotiverar detta. Det bör understrykas att formerna härför ochför arbetslösas engagemang i kommunen måste övervägasnoga, bl.a. för att undvika snedvridande konkurrens.Vissa förändringar av arbetslöshetsförsäkringen börriksdagen, som vi nu har redovisat, fatta beslut om redan nu.Flera av de förändringar som vi på anserangelägna kräver emellertid ytterligare överväganden.Regeringen bör skyndsamt låta utreda denna fråga.8.6 Utbildning och kompetensDen svenska arbetskraftens kompetens måste vara blandvärldens bästa. Det kräver en högre ambition i fråga omungdomsutbildningen, men också nya system för att främjaen kontinuerlig kompetensutveckling.Utbildningsmöjligheterna måste dessutom kunna anpassasefter den enskildes personliga behov och ambitioner.Vi har tidigare pekat på hur kunskapsinnehållet i såvälindustri- som tjänsteproduktionen tilltar. Kunskapen blirockså den enstaka produktionsfaktor som får den störstabetydelsen för företags och nationers framgång. Samtidigtspelar nationella gränser allt mindre roll för företagensinvesteringar.Sammantaget innebär detta att de länder kommer att blimest attraktiva för avancerad produktion som kan erbjuda debästa förutsättningarna i fråga om kunskap och kompetens.Till dessa länder måste höra om välstånd ochsysselsättning skall kunna hävdas.Den förra regeringen initierade ett brett kompetensprojektbenämnt Agenda 2000 -- kunskap och kompetens för nästaårhundrade. Inom ramen för detta projekt identifierades ettantal allvarliga brister. I den etappredovisning av projektetsom gjordes beskrevs dessa på följande sätt:Den del av arbetskraften som har en längre eftergymnasialutbildning är för litenDet saknas i stor utsträckningutbildningsformer för avancerad yrkesutbildning eftergymnasietEn stor del av arbetskraften har integymnasiekompetensDet finns för få forskarutbildade, isynnerhet i företagenDen kontinuerligakompetensutvecklingen är outveckladI etappredovisningen angavs mot denna bakgrund femlångsiktiga mål som vi finner angelägna.Sammanfattningsvis formulerades dessa på följande sätt:Sverige skall ha en arbetskraft som tillhörde tre mest välutbildade i världen. Det kräver förstärkningarförst och främst på följande fem områden:Längreakademiska utbildningarEftergymnasial utbildning avteoretisk/praktisk karaktärVuxenutbildning i kärnämnenForskarutbildningenDen kontinuerligakompetensuvecklingenDe fem konkreta målen gavs följande utformning:1. Målet för den längre akademiska utbildningen börformuleras på följande sätt:Senast år 2020 skall 25 procentav arbetskraften ha en utbildning motsvarande minst tre årshögre utbildningÅr 2010 skall två tredjedelar av vägen ditha tillryggalagtsTill skall en tredjedel av måletvara uppfyllt.2. Målet för forskarutbildningen bör formuleras påföljande sätt:Antalet doktorsexamina skall fördubblasunder 1990-taletUnder bör antaletvetenskapligt meriterade anställda i näringslivet mer änfördubblasEn ny fördubbling skall eftersträvas eftersekelskiftet.3. Målet för eftergymnasial utbildning av annat slag änsådan som syftar till en akademisk grundexamen studier bör formuleras på följande sätt:Senast år2020 skall av arbetskraften ha en kortareeftergymnasial utbildningDen beslutadekapacitetsökningen -- motsvarande 20.000 nyahelårsstuderande -- skall fullföljas för att nå detta mål.4. Målet för den nödvändiga kunskapskompletteringen föräldre bör formuleras på följande sätt:Vuxna skall tillförsäkras rätt till kunskapskomplettering iprincip motsvarande gymnasieskolans kärnämnen, i ettförsta steg svenska, matematik och engelskaKunskapskompletteringen skall ske i former som i så litenutsträckning som möjligt påverkar möjligheterna att utföradet arbete var och en redan har.5. Målet för att möjliggöra en kontinuerligkompetensutveckling hela livet bör formuleras på följandesätt:Före sekelskiftet skall alla vuxna kunna medverka i enkontinuerlig kompetensutvecklingInom skallfungerande former för finansiering och utförande av denkontinuerliga kompetensutvecklingen presenteras.I etappredovisningen av Agenda-arbetet underströks det attdessa mål måste uppnås om skall kunna hävdavälståndet, men också att detta måste ske med beaktande avde högsta kvalitetskrav.Regeringen föreslår i budgetpropositionen vissautbildningsåtgärder i arbetslöshetsbekämpande syfte. en utbyggnad av utbildningen vid universitet ochhögskolor på ett sätt som påtagligt -- och uppenbarligen medregeringens goda minne -- skulle sätta kvaliteten påundantag. Regeringen föreslår dessutom åtgärder som skulleöka redan påtagliga orättvisor i ersättningshänseende olikastuderandekategorier emellan.Samtidigt föreslår regeringen nedskärningar i de ordinarieinsatserna för kunskapsuppbyggnad -- utbildning ochforskning -- som saknar motsvarighet i modern tid.Långsiktiga kunskapsinvesteringar får stå tillbaka förhoprafsade kortsiktsåtgärder med små förutsättningar att bliframgångsrika. Den breda uppslutning kring Agenda-målensom uppnåddes väljer regeringen attbortse från.Vi motsätter oss den sönderslagning av den långsiktigakunskapsuppbyggnaden, som regeringen i realitetenmedverkar till. En systematisk kunskapsuppbyggnad ärviktig för utveckling . Den kan emellertid,rätt utformad, bli en del också av en aktivarbetsmarknadspolitik.Den förra regeringen förespråkade -- och riksdagengodkände -- en långsiktig strategi för den fortsattakunskapsuppbyggnad har behov av. Denna strategitog i beaktande att inte minst den högre utbildningen byggtsut kraftigt efter mer än ett årtiondeav stillastående.En ytterligare utbyggnad av den högre utbildningen borde,enligt denna strategi, få anstå dåuniversitet och högskolor hade fått chansen attkvalitetsmässigt konsolidera den utbyggnad som skett.Nu borde i stället en ny utbildningsinvestering göras i formav eftergymnasiala kvalificerade yrkesutbildningar,företrädesvis samverkan med näringslivet. Teoretiskvidareutbildning skulle kunna varvas med yrkesutbildning.Också andra eftergymnasiala påbyggnadsutbildningar medlikartat innehåll och syfte skulle genom den nyautbildningsformen kunna ges stadga ochutvecklingsmöjligheter.Vi finner för vår del att en satsning på sådaneftergymnasial yrkesutbildning är långsiktigt riktig ochöverlägsen de åtgärder regeringen förespråkar ibudgetpropositionen. En långsiktig kompetensuppbyggnadär en investering för den enskilde och för landet samtidigtsom den håller arbetslösheten tillbaka.Mot denna bakgrund föreslår vi att ett system förkvalificerad yrkesutbildning, företrädesvis i samverkan medföretagen, skyndsamt byggs upp till en omfattning av -- i enförsta etapp -- 20.000 utbildningsplatser. De finansiellavillkoren för utbildning bör utformas på följande sätt:Staten bör ange villkoren för ett statsbidrag till den som taransvar för utbildningen. För 20.000 utbildningsplatser bör enstatsbidragsvolym om anvisas. Dettabelopp reserverades av den förra regeringen för enutveckling av den här beskrivna utbildningsformen.Resurserna förutsattes bli överflyttade från de kortsiktigaarbetsmarknadsinsatser som eljest skulle bli aktuella.I detnormalfall där företagen engagerades förutsattes dessa ocksåta ett finansiellt ansvar. I villkoren för statsbidrag bör dettaansvar anges på grundval av det bidrag till produktionen somden som genomgår utbildningen kan förväntas ge.Istatsbidragsreglerna bör ingå grundläggande regler om vadsom skall ingå i utbildningen, såväl när det gäller denteoretiska vidareutbildningen som yrkesutbildningen.Reglerna måste vara så utformade att de tillgodoser företagoch andra utbildningsanordnare med varierande inriktningoch av varierande storlek.Regeringen bör , och efter samråd med företagensorganisationer, återkomma till med förslag medden här angivna inriktningen.Med en ny form av yrkesutbildning täcks en av detydligaste utbildningsbristerna in. Härutöver anser vi attvillkoren för den nödvändiga kontinuerligakompetensutvecklingen måste utvecklas. Denna fråga hardirekt betydelse för hur en arbetsmarknad med störrerörlighet, bl.a. genom flexiblare löner, kan fungera. Vi börjarmed kompetensutvecklingens mest grundläggande steg,ungdomsutbildningen i skolan.Genom de senaste årens skolreformer har alla ungatillförsäkrats rätten till åtminstone tolv årsungdomsutbildning i grundskola och gymnasieskola. Ensådan utbildning är en nödvändig grund för arbetslivet, förvidare ungdomsstudier och för den nödvändigakompetensutvecklingen senare i livet.Samtidigt som vi vill understryka nödvändigheten av attalla unga genomgår grundutbildning vill viockså hävda att det knappast kan betraktas som nödvändigtatt genomförs i omedelbar följd. Förmånga unga kan ett avbrott i studierna för något eller någraårs arbete tvärtom verka berikande. Med den annorlundalönebildning som vi tidigare förordat kommer också enarbetsmarknad för unga medarbetare att skapas.En åldersgräns för när ungdomsutbildningen skallvara genomförd behövs emellertid. Vid förslagsvis bör den gymnasiala grundutbildningen vara avklaradför alla. Vid en skolstart ger detta ettutrymme för flexibilitet i fråga om utbildning och arbete påtre år.Efter följer för många studier viduniversitet eller högskola, för andra yrkesarbete. Förytterligare andra tror vi, som just nämnts, att det är angelägetatt öppna nya former av postgymnasiala utbildningsvägarsom förenar vidareutbildning i teoretiska ämnen medyrkesutbildning i företag.En god ungdomsutbildning, tillsammans med en meraändamålsenlig lönebildning, ökar unga människorsmöjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden. Dengrundläggande utbildningen är också en ofrånkomligförutsättning för den kompetensutveckling som senaremåste komplettera ungdomsutbildningen för att upprätthålladen enskildes konkurrenskraft. I fråga om den kontinuerligakompetensutvecklingen uppvisar den svenskaarbetsmarknaden stora brister.Vi vill i detta sammanhang peka på tre förhållanden:Det första gäller den kompetensutveckling som skergenom rörlighet. Vetenskapen pekar entydigt på att denviktigaste utvecklingen av den enskildes kompetens skergenom byte av arbete. En arbetsmarknad som främjarrörlighet ger därför också ett viktigt bidrag till dennödvändiga förstärkningen av medarbetarnas kunnande.Det andra rör den kompetensutveckling som är nödvändigför att kunna svara mot ökade krav inom det egnaföretaget eller motsvarande. För dennakompetensutveckling -- som ligger i varje arbetsgivaresomedelbara intresse -- bär företaget eller motsvarandenaturligen huvudansvaret.Den tredje och mest utmanande frågan gäller sådankompetensutveckling som inte kan anses ligga direkt iföretagets intresse men som likväl är betydelsefull för denenskildes egen utveckling, kanske också för dennesmöjlighet att söka nya, mera krävande arbeten ocharbetsuppgifter.I Agenda 2000-arbetet föreslogs att en form av personligautbildningskonton skulle inrättas för dessautbildningssyften. Dragningsrätten på dessa konton skulleden enskilde själv ha. Härigenom skulle starka incitamentskapas för personlig effektivitet och målmedvetenhet ikompetensutvecklingen.Uppbyggnad av utbildningskonton kan ske enligt olikamodeller. Enskilda avsättningar, tillsammans medförmånliga skattevillkor är ett alternativ, lånemöjligheter påpensionssparandet är ett annat. Avgörande är enligt vårmening inte enskildheter i kontokonstruktionen utan attfungerande, personliga system för finansiering av förkovranskapas. Sker inte detta kommer den svenska arbetskraftenskunnande och användbarhet snabbt att föråldras mednegativa konsekvenser för konkurrenskraften ochsysselsättningsmöjligheterna som följd.Vi vill också beröra den del av arbetskraften som iungdomsåren inte tillerkänts de utbildningsmöjligheter somdagens unga får. Cirka 1,5 miljoner medarbetare har engrundutbildning som i nivå ligger under genomgångengymnasieskola. Det gör dem sårbara när konkurrensenskärps och mindre mottagliga för de kompetensutvecklandeinsatser vi just har förordat.Vi finner det viktigt att ge också den äldre arbetskraftentillgång till ökade kunskaper. De svenskar som saknargymnasiekompetens bör så snart det låter sig göras erbjudasmöjlighet till kunskapskomplettering upp till en nivåmotsvarande gymnasieskolans kärnämnen.Såväl när det gäller kompetensutveckling genomutbildningskonton som när det gäller komplettering avgymnasiekunskaper är det rimligt att till betydande del ta denenskildes fritid i anspråk. Inte minst med hjälp av den nyainformationstekniken är det möjligt att genomförautbildning decentraliserat och i former och vid tider som denenskilde själv bestämmer.Riksdagen bör ge regeringen i uppdrag att återkomma medförslag för kunskapsuppbyggnad i enlighet med vad vi härhar förordat.8.7 Effektiv arbetsmarknadspolitikArbetsmarknadspolitiken skall snabbt ge arbetslösamöjlighet till en ny anställning. Den skall varalättöverskådlig och innehålla starka incitament till ettkonstruktivt arbetssökande.Arbetsmarknadspolitiken skall vara den enskilde till stödoch hjälp i händelse av arbetslöshet. Dess syfte är därmedreparativt.Som vi tidigare framhållit är vi kritiska till att regeringengör arbetsmarknadspolitiken till en huvudsak i kampen förfler arbeten. Regeringens nonchalans gentemot degrundläggande faktorer som avgör huruvida nya arbetenskapas eller inte -- dessvärre -- för att mångamänniskor i onödan kommer att förvägras ett riktigt arbete.Den arbetsmarknadspolitik regeringen föreslår bygger påen kombination av utbildning och andra åtgärder. Detförtjänar att understrykas att långt i från allt det regeringenföreslår är nya satsningar. I fråga om det nya tror vi inte attregeringens förhoppningar kommer att kunna infrias med deförslag regeringen presenterar. Däremot kommer, somtidigare framhållits, åtgärderna i flera fall att riskera slåsönder system som är betydelsefulla för långsiktigakonkurrenskraft och därmed för sysselsättningsutvecklingenpå . Vi har just pekat på dessa risker när det gällerutbildningen.Vi delar regeringens uppfattning om att ambitiösa insatsermåste göras för att de som är arbetslösa skall kunnaåtervända till riktiga jobb på arbetsmarknaden. Ungdomaroch långtidsarbetslösa behöver härvid uppmärksammassärskilt.Arbetsmarknadspolitiken måste emellertid vara såutformad att den, tillsammans med bl.a. lönebildningen ocharbetslöshetsförsäkringen, stimulerar till den nödvändigarörligheten. Inlåsning i arbetslöshet måste undvikas.För att uppnå detta förordar vi bl.a. följande förändringari regeringens förslag, utöver de vi redan framfört:Enligt våruppfattning måste arbetsmarknadsåtgärderna, somde stödjer den enskilde och vidareutvecklar dennesförutsättningar att finna ett bra arbete, vara så utformade attde stimulerar till arbetssökande. I detta syfte förordar vi enjustering av ersättningsnivån så att en tillräckligegenaktivitet främjas.I samma syfte föreslår vi att entydligare åtskillnad görs mellan åtgärder och studiesocialaersättningsregler. En sådan åtskillnad skulle t.ex. göra detlättare för arbetsmarknadsmyndigheterna att fritt sökautbildnings- och andra motsvarande åtgärdsalternativ. Enannan effekt av den förändring vi förordar blir att ansvaretför gängse utbildningsinsatser ocharbetsmarknadsmotiverade utbildningsinsatser blirtydligare. En åtskillnad mellan åtgärder och studiesocialtstöd gör det också lättare för att t. ex.upphandla komvuxplatser till rimliga kostnader.De insatserregeringen föreslår för unga arbetslösa är svåröverskådliga.Risken är stor att insatserna blir ineffektiva. Ungdomar under20 år förefaller regeringen inte ha någon åsikt om, mer än attnågot borde göras. Vi vill för vår del förorda att ett samlatsystem för stöd till unga enligt följande riktlinjer införs:Systemet, härefter benämnt Ungdomsprogrammet, börvara öppet för alla mellan 18 och 24 år.Ungdomsprogrammet skall ses som ett erbjudande till densom inte går vidare i utbildning eller har arbete.Ungdomsprogrammet bör bestå av två delar, praktik iföretag och informationsteknologiintroduktion (IT).Praktiken i företag bör kunna omfatta maximalt sexmånader. Den bör inriktas på att ge praktisk yrkeserfarenhet.Företaget bör också bidra ekonomiskt.IT-introduktion kan ingå som ett led i Ungdomsprogrammet.Viss tid av praktiken -- i undantagsfall t.o.m. hela -- skallkunna ersättas med en organiserad IT-introduktion.Företagets ekonomiska bidrag bör reduceras på grundval avden tid IT-introduktionen i varje särskilt fall anses kräva.I arbetsmarknadspolitiken bör utbildningscheckar, enligt detsystem som utarbetades av den förra regeringen, komma tillökad användning. En utbildningscheck kan av den enskildeutnyttjas för köp av utbildning hos den utbildningsanordnaredenne har störst förtroende för. Flera utbildningsanordnarefår härigenom också möjlighet att konkurrera om att erbjudagoda utbildningstjänster.Möjligheter till viss tidsbegränsadutfyllnad av lön bör kunna övervägas för att stimuleraarbetslösa att acceptera arbeten med lägre ersättning. Ensådan möjlighet skulle inte minst kunna vara enverkningsfull åtgärd för att stödja många långtidsarbetslösaoch ett alternativ till en mer absolut skyldighet att accepteraanvisat arbete.Även om förändringar av det här skisserade slagetlångsiktigt väsentligt skulle förbättra arbetsmarknadensfunktion är de sannolikt likväl otillräckliga för att få till ståndden effektivitet i arbetsmarknadsåtgärderna som inte minstde arbetslösa har rätt att kräva. Vi utesluter inte att också deförändringar av regeringens förslag som vi just förordatinnehåller för svaga drivkrafter till effektivitet, rörlighet ochgoda relationer hos de arbetssökande.I debatten om arbetsmarknadspolitiken har detaktualiserats att koppla samman arbetsmarknadspolitikenoch arbetslöshetsförsäkringen. Genom att lägga ansvaret föri varje fall delar av arbetsmarknadsåtgärderna i försäkringenskulle starkare incitament skapas för att genomföraåtgärderna effektivt och på ett sätt som snabbt återför denenskilde till arbetsmarknaden. Ju bättre åtgärderna blir, destofortare avlastas försäkringen ytterligare kostnader.Vi finner för vår del en utveckling i denna riktning värdatt överväga, tillsammans med andra förändringar i sammaincitamentsförstärkande syfte. Hit hör t.ex. åtgärder i syfteatt öka entreprenadandelen i arbetsmarknadsinsatserna. Viföreslår att förändringar i den här skisserade riktningenutreds genom regeringens försorg. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en strategi för fler arbeten,2. att avslår regeringens förslag om ett riktatanställningsstöd,3.