mot · GI02Fi210 · 1995-01-25 00:00:00 — Den borgerliga regeringen arbetademed en strategi som byggde på att sänkta skatter,avregleringar och lägre offentliga utgifter skulle ge högretillväxt, låg inflation, fler nya riktiga jobb i företagen ochsunda statsfinanser.Den socialdemokratiska regeringen har redan lämnatdenna väg och risken är nu påtaglig att utvecklingen under1980-talet upprepas. En borgerlig reformregering ersätts aven socialdemokratisk återställarregering, som låtereffekterna av en deprecierad krona dölja att fortsätteratt halka efter.Syftet med den moderata ekonomiska politiken är attförnya och modernisera med följande inriktning:För det första måste politiken inriktas på att förbättraförutsättningarna för tillväxt i . Vi bör eftersträva atttillväxten ligger på europeisk toppnivå. En förutsättning äratt skatterna i skall ligga på en konkurrenskraftigeuropeisk nivå.För det andra måste statens finansersaneras. Skuldbördan skall stabiliseras till 1998 för attdärefter sänkas. Budgetsaneringen bygger på enkombination av minskade utgifter och strukturreformer somger tillväxt, låg inflation och lägre räntor.För det tredjemåste hög prioritet ges åt inflationsbekämpningen. Bara meden politik som värnar penningvärdet kan vi få en tillväxt somär långsiktigt hållbar. En hög inflation lägger alltid grundenför en ny kris.För det fjärde måste förutsättningar skapasför full sysselsättning genom att återupprätta somtillväxt- och företagarnation. Bara genom att föra en politiksom ökar utrymmet för de välståndsskapande krafterna kanSverige pressa tillbaka arbetslösheten.För det femte vill viutveckla och förbättra välfärden genom att, inomsamhällslivets alla olika områden, klargöra och betona detansvar som var och en har för sin egen välfärd. Den enskildesmöjligheter att påverka barnomsorgen, barnens skolgång,sjukvården och äldreomsorgen, liksom alla andraverksamheter som är viktiga för den personliga tryggheten,är också centrala. En förutsättning för tryggad välfärd är attde andra fyra ekonomisk-politiska målen kan uppnås.7.2 i EUSverige är nu medlem av EU. Detta kommer att få mergenomgripande effekter för den ekonomiska politiken än vadflertalet, inklusive regeringen, tycks ha insett. Medlemskapetkommer att öka konkurrenstrycket och kraven påomvandling, men det innebär också att de mer direkta kravenpå vår ekonomiska politik skärps. Utnyttjar dennamöjlighet på ett riktigt sätt, kommer det att få fundamentalbetydelse och öppna mycket stora möjligheter.Inträdet i EU innebär, genom en kombination av direktahinder för regleringspolitik och en ökad rörlighet, att Sverigei avsevärt större utsträckning öppnas för reell konkurrens.Möjligheterna att behålla ineffektiva regler och systemminskar. Det kommer att bli allt svårare för produktion somär förlagd till att bära kostnader och regleringar somföretag i andra länder inte drabbas av.Men EU-medlemskapet för också med sig en nyuppsättning regler för det ekonomisk-politiskabeslutsfattandet. lämnar nu definitivt denkeynesianska eran bakom sig och går in i ett liberalt systemmed fasta spelregler.Allt fler länder väljer att basera sin politik mer på attförsöka förbättra den långsiktiga tillväxten än på att styra detkortsiktiga kapacitetsutnyttjandet. Det politiskabeslutsfattandet, med finanspolitiken som instrument, börinriktas på att skapa goda förutsättningar och starkadrivkrafter för företagande, sparande, investeringar ocharbete.Det är insikten om den nationella politikens begränsningarsom varit en av drivkrafterna bakom framväxten av detekonomisk-politiska samarbetet inom EU. Alltfler länder harförstått att en politik för hög tillväxt, låg arbetslöshet ochstabila offentliga finanser förutsätter att den ekonomiskapolitiken underordnas ett fast regelsystem.Den ordning som lades fast i är ettförsta steg i denna riktning. har åtagit sigatt eftersträva ett uppnående av de konvergenskrav somgäller för EMU. Dessa är enligt Maastricht-avtaletföljande:att det årliga nettoupplåningsbehovet för denkonsoliderade offentliga sektorn inte skall överstiga 3procent av BNP;att den konsoliderade offentliga sektornsbruttoskuld inte skall överstiga av BNP;attinflationen inte skall överstiga genomsnittet för de tremedlemsländerna med lägst inflation med mer än 1,5procent;att den långa obligationsräntan inte skall överstigaden genomsnittliga räntan i de tre länderna med lägstinflation med ochatt växelkursenskall vara stabil.Regeringen konstaterar i finansplanen att skallutarbeta ett konvergensprogram. Det förefaller emellertidsom om den anser att det skulle räcka med att översättafinansplanen och det riksdagsbeslut den resulterar i. Detta äremellertid att ta alltför enkelt på uppgiften. Mot bakgrund avden diskussion som förts i det föregående gäller det att visaatt statsskulden inte bara stabiliseras som andel av BNP utanatt den sedan förs ner mot målet med vad som börvara minst 3--. Dessutom bör ettsvar ges på frågan hur skall kunna ansluta sig till deneuropeiska växelkursmekanismen (), så att vi där i tvåår kan uppvisa den valutastabilitet som förutsätts förövergången till EMU:s tredje fas. Vi utgår ifrån att denslutliga utformningen av det svenskakonvergensprogrammet föregås av samråd med riksdagenvia och finansutskottet i överensstämmelsemed de krav på öppenhet och förankring som hittillstillämpats beträffande Europapolitiken.Det kan hävdas att konvergenskriterierna inte ärtrovärdiga, eftersom det saknas sanktionsmöjligheter mot detland som inte uppfyller kraven. Detta är bara sant i en ytligmening. I takt med att allt fler medlemsländer stramar upppolitiken för att närma sig dessa mål kommer det att blialltmer kostsamt för ett land att avvika. I praktiken kommerkonvergenskriterierna att alltmer ställas i fokus för definansiella marknadernas utvärdering av politiken imedlemsländerna. Ett land som avviker frånkonvergenskriterierna kommer att drabbas av oro kringväxelkursen och en högre räntenivå.De medlemsländer som utsatts för EU-procedurenvid för hög skuldsättning har fått hård kritik. Belgiensregering har kritiserats för att tempot i saneringsprocessen ärför långsamt, eftersom landet annars kommer att ligga kvarpå för hög skuldnivå , trots att alla offentligautgifter frysts på en realt oförändrad nivå. Den danskaregeringen får kritik därför att det goda konjunkturläge sområder borde kunnat utnyttjas för ensnabbare sanering. Den tyska regeringen har fått höra attalltför många av saneringsåtgärderna bygger på vagaframtida beslut och att takten i anpassningsprocessen inte fårvara för långsam. Risken är därmed påtaglig att även Sverigekommer att utsättas för kritik från kommissionen, när vårtland genomgår motsvarande granskning.Det är vår bestämda uppfattning att de fem konvergensmålsom stipuleras i Maastricht-avtalen också bör utgöra ettramverk för den ekonomiska politiken i . När vieftersträvar att uppfylla de traditionella målen för denekonomiska politiken, hög tillväxt, full sysselsättning ochtrygg välfärd, måste det ske med detta ramverk i åtanke.7.3 PenningpolitikPenningpolitiken fyller en viktig roll i den ekonomiskapolitiken. Inflationen är en starkt bidragande orsak till lågtillväxt och hög arbetslöshet. Den snedvrider marknadensprissignaler, vilket leder till fel- och överinvesteringar. Närsedan inflationen måste tas ner, vilket utvecklingen i Sverigeoch andra industriländer visar är oundvikligt, kommer deföretag som byggt sina kalkyler på en fortsatt hög inflationatt slås ut. Den verkligt stora kostnaden för inflationen är deåterkommande perioderna av desinflation som eninflationspolitik förr eller senare leder till. Det kan vara värtatt notera att under de som hade högsttillväxt av alla industriländer, ochframåt, hade vi också ett stabilt penningvärde. EnligtRiksbankens beräkningar var den genomsnittliga inflationen1830--1960 per år.När regeringen inte för en tillräckligt stram ochstrukturorienterad finanspolitik belastas penningpolitikenhårt. Om statsskuldssaneringen inte är långsiktigt trovärdig,om inte arbetsmarknaden fungerar effektivt och omnäringslivet inte klarar av att expandera i en takt som gör attinflationsdrivande flaskhalsar kan undvikas, kommer vi ävenfortsättningsvis att få leva med höga räntor.Vi konstaterade i vår motion med anledning av prop.1994/95:25 ''Vissa ekonomisk-politiska åtgärder'', att flerauttalanden från socialdemokratiskt håll skapat onödigosäkerhet om inflationsbekämpningen. Därför är det viktigtatt regeringen visar att den tar inflationsbekämpningen påallvar. Uppslutningen i finansplanen bakom Riksbankensmål att konsumentprisindex inte får öka med mer än 2procent + är därvidlag ett gott tecken. Mendetta uttalande efterföljs i finansplanen av en förklaring attsaneringsprogrammet åtminstone tillfälligt kan medföra attmålet överskrids. Regeringen räknar själv med enprisstegring , och det finns nu entendens att i näringslivet kalkylera med en höjning avinflationstakten till 4 à . Skall målet att hålla nereinflationen vara trovärdigt, tål det inga ursäkter för tillfälligaavvikelser.Det är viktigt att regeringen lever upp till EU-medlemskapets krav att före utgången av denandra fasen i ges en ställning somgaranterar dess oberoende gentemot politiska påtryckningar.Ett förslag med denna inriktning måste presenteras föremandatperiodens utgång så att nödvändigagrundlagsändringar kan träda i kraft möjligt efter1998 års val.7.4 ekonomiRegeringen är i finansplanen förtegen i frågor som rörkommunernas ekonomi och hänvisar i huvudsak till denkommande kompletteringspropositionen. Vi finner dettaanmärkningsvärt mot bakgrund av den stora roll denkommunala sektorns agerande har på samhällsekonomin.Regeringen förutser dock i sina prognoser att denkommunala konsumtionen skall fortsätta att sjunka. Det skeri så fall i strid med vad socialdemokraterna ioppositionsställning och under valrörelsen framhöll. Sedandess har mycket omfattande kommunala skattehöjningargenomförts av nya politiska majoriteter i kommunerna, totaltuppgående till ca eller ca perskattekrona i genomsnitt. Dessa skattehöjningar harmotiverats med behovet av satsningar på inte minstkommunal barnomsorg. Det får därför inte uteslutas att denkommunala konsumtionen kan komma att bli högre änregeringen förutser. Detta får i så fall långsiktigt negativaverkningar på samhällsekonomin.Samtidigt noterar vi emellertid att regeringensbudgetförslag innehåller en rad poster med besparingar påden statliga budgeten, som direkt slår på kommunerna medökade utgifter, om inte vissa lag- ochregeländringar kommer till stånd. Eftersom regeringen ejheller angivit något om att kommunerna skall kompenserasför dessa åtgärder, får de möjligen en återhållande inverkanpå konsumtion i övrigt. Detta är emellertid i höggrad avhängigt av hur regeringen konkret avser att agera föratt hålla tillbaka ytterligare kommunala skattehöjningar.Uppenbarligen saknar regeringen en strategi för denkommunala sektorn. Det går inte att avläsa vilken roll denskall spela för att åstadkomma samhällsekonomisk balans.Detta kontrasterar starkt mot fyrpartiregeringens medvetnasträvan att åstadkomma en starkt förbättrad produktivitetinom kommunsektorn. Detta arbete gav mycket tydligaresultat så till vida att den tidigare starkaproduktivitetsnedgången förbyttes i en stark uppgång. Församhällsekonomin är det mycket betydelsefullt attomprövnings- och förnyelsearbetet fortsätter. Ändradesignaler från den nya regeringen i kombination med nyamajoriteter i kommunerna kan dessvärre vända den positivatrenden.7.5 Den moderata sparplanenDen moderata sparplanen bygger på övertygelsen att enpolitik för förnyelse och förändring av måste föravidare de strukturella reformer som genomfördes ochinleddes under den föregående mandatperioden. Denstatsfinansiella saneringen är en integrerad del av ensammanhållen politisk strategi för moderniseringen ochförnyelsen av Sverige.Detta innebär, att arbetet med att genom minskade utgifterskapa en långsiktigt fungerande balans mellan staten ochsamhället i övrigt måste gå hand i hand med arbetet attstrukturellt förbättra förutsättningarna för omvandling,företagande och tillväxt i ekonomins olika delar. Och detinnebär , att det aldrig får handla bara om ettplanlöst yxande i utgifter från ett enkelt kameralt perspektiv,utan det måste alltid ha sin grund i tankar om hur deexisterande offentliga systemen skall byggas om i stället föratt bara brytas ned.I bägge dessa hänseenden föreligger avgörande skillnadermellan moderat och socialdemokratisk politik. I en delvisvildsint reträtt från vad de predikat och trott på tvingas de attyxa till besparingar utan större tankar på konsekvenser ochföljder vare sig för ekonomins tillväxtmöjligheter i stort ellerför framtiden för de olika offentliga systemen. Blotta tankenpå en långsiktig strategi avvisas -- inte minst därför att manmed all sannolikhet är oförmögen att formulera en sådan.Den moderata politiken är inte plötsligt påkommen.Problemet med de alltför stora offentliga utgifterna, dealltför stela offentliga systemen och de alltför starkabegränsningarna för företagande och tillväxt har vi pekat påinte minst . Vår politik får kraftinte minst av sin konsekvens och kontinuitet.Tre strävanden är centrala i den utvidgade moderatasparplan som presenteras.För det första att icke bara stoppa ökningen av denoffentliga skuldbördan, utan att också se till att den gradvisbörjar att närma sig de mål som gör ett fullt svensktdeltagande i den framväxande europeiska ekonomiska ochmonetära unionen till en konkret möjlighet.För det andra att ytterligare förbättra de långsiktiga ochstrukturella förutsättningarna för företagande, sysselsättningoch tillväxt i den samlade svenska ekonomin så att vårkonkurrenskraft som nation säkras icke bara kortsiktigtgenom svagare krona utan långsiktigt genom kompetens ochomvandlingsförmåga.För det tredje att icke genom planlösa utgiftsminskningarbara bryta ner existerande offentliga system på t.ex.välfärdsområdet, utan att i stället genom en medveten politikbygga om dem så att de också bättre svarar mot den modernaindividens och den ansvarstagande familjens behov.Dessa tre strävanden har väglett utformningen av detmoderata alternativet. Detta bygger på dels de förslag sompresenterades av den tidigare fyrpartiregeringen, dels denmoderata sparmeny som lades fram den 22 november 1994.Enligt vår mening är det nödvändigt med en kraftigaresanering än den som regeringen hitintills föreslagit, vilkendels i närtid helt saknar de säkerhetsmarginaler vi ansernödvändiga, dels i det något längre tidsperspektivet riskeraratt föra oss in i en veritabel skuldexplosion om och när denekonomiska tillväxten försvagas.Vår plan innebär, mot denna bakgrund, ett statiskt räknatmindre underskott 1998 med ca iförhållande till regeringens plan. Den reella skillnaden tordedock vara avsevärt större genom att vår plan med dess starkatillväxtinriktning har goda förutsättningar att ge klart lägreräntor och klart högre sysselsättning än regeringens planmed dess starka betoning av skattehöjningar. Skulle ettförsök gjorts att värdera omfattningen av dessa indirektaeffekter av vår plan i förhållande till regeringens hadeskillnaden i saldo och därmed möjligheten att reduceraskuldbördan sannolikt flerdubblats.Även på andra sätt än genom ett lägre underskott ökar vårplan påtagligt förutsättningarna för att börja att minskaskuldbördan så att ett deltagande i den ekonomiska ochmonetära unionen blir en möjlighet. Vi uppskattar att detfinns utrymme för privatiseringar av statliga tillgångar istorleksordningen och att ca hälften avdetta belopp kan vara möjligt att använda för att direktreducera statsskulden vi här diskuterar.Det är för oss viktigt att den statsfinansiella saneringensker som de långsiktiga tillväxt- ochutvecklingsmöjligheterna för stärks. I det längreperspektivet är det förutsättningarna för företagande ochtillväxt som avgör möjligheterna till sysselsättning ochvälfärd.Vårt förslag innebär mot denna bakgrund skattesänkningaroch avregleringar som, i förhållande till vänstermajoritetenspolitik, är av betydande omfattning. I stor utsträckninginnebär detta att vi fullföljer den linje som varfyrpartiregeringens. Förslaget innebär, att skatterna 1998kommer att vara ca lägre än vadregeringen lagt fram förslag om. Dessa sänkta skatter påarbete och företagande ger fler nya jobb.Inriktningen på konkurrenskraftiga skatter, liksom påavreglering av t.ex. arbetsmarknaden, ligger i motsats tillregeringens politik väl i linje med de rekommendationer omen politik för nya jobb och ny tillväxt som blivit resultatet avde senaste årens intensiva studier och diskussioner inom bl.a.EU och OECD.Permanent lägre löneskatter i förening med enmoderniserad arbetsrätt ger klart bättre förutsättningar förnya riktiga jobb . Av långsiktigbetydelse är de förbättringar i förutsättningarna förföretagande och sparande som ligger i den återinfördakvittningsrätten för nyföretagande, ett riskkapitalavdrag ochavskaffande av dubbelbeskattningen.Denna politik skapar förutsättningar för ett successivtstärkt och breddat ägande av ett allt mer dynamisktnäringsliv. Regeringens recept med försämradeförutsättningar i förhållande till det övriga ochsatsning på att med hjälp av AP-fonden kollektivisera ochsocialisera ägandet är ett farligt återfall i forna tiderssocialistiska tänkande.Det är av avgörande betydelse att den neddragning av desamlade offentliga utgifterna som måste ske görs på ett sättsom inte innebär ett kameralt nedrivande utan i stället ettmedvetet ombyggande. En sparpolitik som bara är enframtvingad reträtt kommer förr eller senare att misslyckas,medan en politik som medvetet försöker att bygga om ochbalansera om kommer att innebära en ny start också när detgäller den offentliga sektorn.En fungerande tillväxtstat är det bästa sättet att läggagrunden för ett starkt välfärdssamhälle, medan envälfärdsstat som bromsar tillväxten förr eller senare kommeratt rasera också välfärdssamhället.Den tillväxtstat vi vill skapa är, enligt vår mening, dennödvändiga förutsättningen för det välfärdssamhälle visträvar efter.Vårt förslag innebär, att vi avvisar ca 4,8 miljarder kronorav de utgiftsneddragningar som regeringen föreslagit. Vifinner dessa förslag planlösa och okloka. avvisarvi ca i föreslagna nya utgifter, ochlägger egna förslag om ytterligare besparingar på ca 62miljarder kronor.TABELL 7.1 ÖVERSIKT AV BUDGETFÖRSLAGDen neddragning av utgifter vi totalt avvisar är denomfattande nedrustning av högre utbildning och forskningregeringen föreslagit. Vi finner det långsiktigt nödvändigt attden satsning på kompetens och kunnande somfyrpartiregeringen inledde i sin helhet förs vidare. Att skäraner denna är att skära ner på framtida möjligheter.På vissa övriga områden accepterar vi inte de föreslagnaneddragningarna. På område har vibevarat vad vi anser nödvändigt för rättsstatens värn. Enkameral nedskärning som ger färre poliser men i stället flerbrottslingar på gatorna ligger inte i någons intresse.När det gäller det viktiga värnet av rättsordningen avsättervi också större resurser än regeringen till skatteindrivning isyfte att dels bekämpa ekonomisk brottslighet, dels förbättrastatsfinanserna. Vi ser det också som nödvändigt att ge tullenstörre resurser än regeringen föreslagit för att i den av osseftersträvade fria rörlighetens klara inte minstnarkotikabekämpningen.På försvarspolitikens område accepterar vi vissa av deåtgärder som kortsiktigt vidtagits, eftersom dessa nuknappast kan göras ogjorda. Inför det kommandeförsvarsbeslutet inriktar vi arbetet på en ram som liggerhögre än regeringens men något lägre än vad enframskrivning av dagens skulle innebära. Slutgiltigtställningstagande i denna fråga måste ske senare.Det är en viktig del av vår EU-politik att ge olika delar avvårt land bättre möjligheter till balanserad utveckling,liksom att ge vår jordbruksnäring och vår livsmedelsindustrisamma konkurrensförutsättningar som i andra EU-länder.Mot denna bakgrund, liksom mot bakgrund av deneddragningar av den nationella regionalpolitiken somföreslås, accepterar vi inte att regeringen inte fullt ut utnyttjarmöjligheten till det dubbelstöd på olika områden som det avfyrpartiregeringen framförhandlade innebär.Förslagen till ytterligare neddragningar av utgifter med ca62 miljarder kronor till 1998 omfattar i stort sett samtligaområden. Här redovisas endast större frågor samt deprinciper som väglett avvägningen mellan olika förslag.Huvuddelen av de förslag som här presenteras innebär enupprepning eller precisering av de förslag som presenteradesi den moderata sparmenyn i november 1994.På område bedömer vi enytterligare minskning av biståndsramen som möjlig. Inomdenna med minskade ram föreslås enförändrad avvägning med mindre av traditionellt länderstödoch mer av multilateralt system- och systemskiftesstöd.Detta bör ge förutsättningar för ett bistånd som till lägrekostnad ger bättre resultat.Vi vill dock se en högre ram för olikainsatser i vårt eget närområde, främst de baltiska staterna ochnordvästra . Vi vill också ha en parlamentariskberedning av frågan om omfattningen och inriktningen av desparåtgärder som måste ske inom den egentligautrikesförvaltningen.En generell neddragning av olika typer av parti-, press- ochorganisationsstöd föreslås. Detta kommer till uttryck ijustitiedepartementets, ,, och riksdagensanslag. En generell minskning av partistödet till en tredjedelav dagens föreslås, som presstödet avskaffas iförening med momsvidgning till att omfatta ävendagspressen och ett avskaffande av reklamskatten. Friapartier och fria media bör i ett fritt samhälle i största möjligautsträckning kunna stå på egna ben.På socialförsäkringarnas och familjepolitikens områdeinnebär vår politik, förutom nödvändiga neddragningar, enfortsatt ombyggnad av politiken i riktning mot mer avindividuell valfrihet och möjlighet till enskiltansvarstagande.Vi har länge förordat sänkta nivåer i de olikainkomstersättningssystemen. Efter det att dessa nusuccessivt sänkts från finns det nu anledning attutgå från som en generell ersättningsnivå isamtliga inkomstgarantisystem. Detta påverkar, iförhållande till regeringens förslag, såväl nivån iarbetslöshetsförsäkringen, som av logiska skäl måste sänkas,som den s.k. pappamånaden i föräldraförsäkringen.Generella ytterligare sänkningar under denna nivå på 75procent kan knappast ske utan omfattande konsekvenser ochbetydande omprövningar. Politiken bör mot denna bakgrundinriktas på att skapa förutsättningar för att dessaersättningsnivåer kan bestå.Karensdagar i olika försäkringssystem är bra. Vi hararbetat för införandet av karensdagar i såvälsjukförsäkringen som arbetslöshetsförsäkringen, ocherfarenheterna har i bägge fallen varit goda. Mot dennabakgrund motsätter vi oss dels det avskaffande avkarensdagen i sjukförsäkringen som regeringen föreslår ochlägger dels fram förslag om ytterligare en karensdag i linjemed vårt ursprungliga förslag 1991. Vi uppskatter densamhällsekonomiska belastning som regeringens förslagskulle innebära, och som drabbar såväl offentliga somprivata arbetsgivare, till ca 6--7 miljarder kronor.Detta, liksom den omläggning av familjepolitiken viförordar, påverkar också förutsättningarna för denkommunala ekonomin.Vi räknar med att såväl de isjukförsäkringen som den minskning av trycket påutbyggnad av enbart den offentliga barnomsorgen sominförandet av vårdnadsavdrag och vårdnadsbidrag på siktinnebär lindrar kommunernas situation väsentligt. Detta förnaturligt fram till en motsvarande nedräkning av statensbidrag till kommunerna med 1,6 respektive 2,3 miljarderkronor. Till detta skall, för att få en rättvisande bild, läggaseffekterna på bidragsnivån på ca av denmomsneutralitet som utretts och som vi tidigare förordat.För den kommunala sektorn förblir vår inriktning realtoförändrad konsumtion.