mot · GI02Fi32 · 1995-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /96, m.m. (kompletteringsproposition) Ekonomisk politik 1. Det socialliberala projektet: En ny svensk modellUnder var ''Landet annorlunda''. Hososs var massarbetslöshet något som hörde till.Tron att det som kallats den svenska modellen skulle skyddaoss från de problem andra länder länge brottats med har varitstark.Vi vet nu att det var fel.Den öppna arbetslösheten har stigit tillnivåer som till alldeles var otänkbara. harfogats till den långa raden av västeuropeiska länder medarbetslöshetstal kring 10 procent.Eftersom det som hänt i har sin motsvarighet iandra delar av kan man lätt förledas att tro att detligger något ödesbundet och obönhörligt i denna dystrautveckling. Det finns nu också ganska många debattörersom -- med lite variationer i sitt budskap -- hävdar just detta:''Vi får acceptera den bistra verkligheten. Arbetslösheten harkommit för att stanna. kan inte skilja sig frånmängden. Vi skall inte tro att vi är något.'' Detta är enförödande vanföreställning.Det är visserligen inte förvånande att den uppstår. Kriserhar gett näring åt utvecklingspessimism. Liberalerhar ständigt fått kämpa mot tanken att samhällsutvecklingenstyrs av förutbestämda lagar som inte är åtkomliga förmänniskors handlingar.Den tanken har alltid varit både felaktig och skadlig. Skulle föreställningen om den beståendemassarbetslöshetens oundviklighet nu sprida sig på allvarkan den nämligen skapa handlingsförlamning i ett läge närvi fortfarande har en reell chans att vända utvecklingen.Massarbetslösheten är en realitet. Men den har ännu intebitit sig fast. Långtidsarbetslösheten är fortfarandeförhållandevis begränsad. Bidragsberoendet har ännu inte --som i många andra länder -- blivit en utbredd livsstil.Men hotet är överhängande. Vi tror för vår del att de beslutsom fattas blir avgörande för lång tidframöver.Ett centralt budskap i vår politik är detta:Felet med den svenska modellen har inte varit ambitionenatt skapa en arbetsmarknad som positivt avviker från andraländer och en arbetsmarknadspolitik som bygger på aktivaåtgärder i stället för passiva bidrag.Felet har legat i tron att det är politiker och myndighetersom skapar jobb. Felet har legat i föreställningen att det ilängden går att ha en låg arbetslöshet utan att haen hög värdering av innovatörer, entreprenörer ochföretagare, utan att också ha riktiga incitament iskatte- och regelsystem av skilda slag.Socialdemokraterna anklagar ibland andra för att viljarasera den svenska modellen. Men det var i själva verket desjälva som monterade ned den. I dess ursprungliga formbyggde den bl.a. på en stor tolerans för vinster i näringslivet,på en rörlighetsstimulerande politik och på en stark tro påvärdet av utbildning. På samtliga dessa punkter vred depolitiken fel med början kring 1970.På samtliga dessa punkter måste politiken nu vridas rätt.Vi tror inte att problem kan lösas utan att det skerett liberalt skifte i tänkesätt och samhällsklimat.Det krävs en dramatiskt annorlunda värdering avföretagandet som livsstil för att skall kunna få framde hundratusentals nya jobb i den privata sektorn som behövsför att massarbetslösheten skall besegras. Företagandetsmateriella villkor kan och måste förbättras på politisk väg.Men det vi eftersträvar är också en kulturförändring därenskilda initiativ i vid mening värderas på ett annat sätt än idag.Det finns en del som hävdar att detta inte är möjligt utanen omfattande välfärdspolitisk avrustning. Vi vågar påståmotsatsen.Ekonomin blir inte sundare, innovatörerna inte djärvare,småföretagen inte mer livskraftiga om daghemmen skullestängas eller de generella socialförsäkringarna avvecklas.Tvärtom. Den privata sektorn kan inte expandera i ettvakuum. Den kan få tillräcklig växtkraft bara i ettgenomtänkt samspel med en väl fungerande -- och fulltfinansierad -- offentlig sektor.De finansiella obalanserna i budget och utrikesaffärer ochden snabbt växande statsskulden är i allt väsentligt ettsymptom på samma problem, nämligen att den privatasektorn har vuxit för litet under de senaste decennierna.Utifrån det socialliberala synsätt vi förespråkar måste enny svensk modell formas.Uttrycket kan förefalla pretentiöst. Vi tror inte att deåtgärder som krävs var och en för sig behöver vara sårevolutionerande. Men de måste bygga på bärande tankarsom i centrala avseenden skiljer sig från vad som varitsocialdemokratisk politik under de senaste decennierna.Sverige är inte en företagarnation. Men vi måste bli.Klimatet och kulturen måste förändras.Utbildningsnivån är -- tvärtemot vad många föreställt sig --inte i världsklass. Men den måste bli. Kunskap ochkompetens måste prioriteras och premieras.Arbetsmarknadspolitik och trygghetssystem har inte alltidde inbyggda drivkrafter till arbete som en sund ekonomikräver. Men de måste få. Krav och incitament måsteutvecklas om vi skall få ner långtidsarbetslösheten och klaravälfärden. En ny svensk modell skall bygga på två bärandetankar. För det första: Människor måste uppmuntras att prövasina vingar och de skall -- om idéerna håller -- kunna tjänapengar på hederligt företagande och ''vita jobb''. Det skallinte anses fult att vara framgångsrik. För det andra: Dengenerella välfärden skall inte rivas ner utan stöpas om så attden främjar arbetsvilja och ger utrymme för enskildaalternativ. Fördelningspolitiken skall inte ta sikte på att kapatopparna utan på att utsatta grupper skall få stöd, nyamöjligheter och ny framtidstro.Det finns inga enkla vägar ur massarbetslöshetens grepp.Drömmen om någon typ av ''quick-fix'' är inte baraorealistisk utan också direkt skadlig. Den gör det lätt att fallaför idéer som skulle göra ont värre: arbetsdelning,begränsningar i frihandeln, nya subventioner tillbostadsbyggande, sänkt matmoms, avveckling avvälfärdsstaten.Vi socialliberaler är besjälade av en stark tro på Sverigesmöjligheter. De grundläggande förutsättningarna förinvesteringar och ekonomisk tillväxt förbättrades avsevärtgenom en rad beslut . Vitänker bl.a. på skattereformen, medlemskapet i EU,socialförsäkringsreformerna, den massiva ökningen avantalet platser i högre utbildning samt öppnandet av nyasektorer för konkurrens.Det nya innebär ökad frihandelöver hela världen. Den ekonomiska utvecklingen öppnar nyaexportmarknader i , och östra har bl.a. genom den s.k. vitboken 1993 förts upp högtpå EU-samarbetets dagordning.Det som kastar mörka skuggor över den närmasteframtiden är socialdemokraternas återställarpolitik och deåterkommande räntekriserna -- i betydande utsträckningolika sidor av samma sak.När vi har prövat vilka de mest strategiska åtgärderna ärför att skapa de nya jobben och få ner arbetslösheten har vipåmints om hur mycket av det nödvändiga som denborgerliga regeringen fick uträttat -- och hur förödande desocialdemokratiska återställarna i motsvarande mån harvarit. Vi tänker inte minst på den höjda marginalskatten,avskaffandet av dubbelbeskattningen på riskkapital ochreformerna i arbetslöshetsförsäkringen.Detta har gjort oss än mer övertygade om att måstebyta kurs.Vårt land har utomordentligt allvarliga obalanser att ta itumed. Det gäller både bristen på arbetstillfällen ochunderskottet i de offentliga finanserna. Till det kommer deutmaningar som globaliseringen av ekonomin, deninformationstekniska utvecklingen och kampen motmiljöförstöringen för med sig.Kanske är det viktigaste i dessa utmaningar att vi skallförmå ta vara på de möjligheter förändringarna öppnar istället för att förlamas av hoten.Kraven på anpassningsförmåga växer. Stelheter ochförlegade ideologiska låsningar blir allt merskadliga. Vi kan aldrig skapa morgondagens välstånd medlösningar från det förflutna. Vår framtida trygghet byggerytterst på vår vilja och förmåga till förändring.2. Varning för fyrafemtedelssamhälletI slutet på mars publicerade en ledare medrubriken ''Se på den här kurvan och fundera över Sverigesframtid''.Kurvan som sträckte sig över tidningssidan redovisadeutvecklingen av antalet långtidsinskrivna vidarbetsförmedlingen. De som var med i statistiken hade varitinskrivna oavbrutet och växlatmellan öppen arbetslöshet och deltagande iarbetsmarknadspolitiska åtgärder. * Diagram över långtidsinskrivna (se bilaga 1)Diskussionen kring långtidsarbetslösheten har oftakretsat kring en annan faktauppgift: hur många som varitarbetssökande utan att få jobb. Enligt AMShandlade det om 120 000 personer i mars 1995.Men det lyfte fram är långt viktigare. Detvar ett mått på hur många människor som under mycket långtid stått vid sidan av den ordinarie arbetsmarknaden. I januari1990 handlade det om 15 897 personer. hadeantalet ökat till en kvarts miljon -- dvs. 16 gånger så många.Enligt arbetsförmedlingens statistik är detaktuella antalet 200 000 personer.Dessa sifferuppgifter speglar allvaret i det hot vi står inför:att en stor grupp människor blir permanent utslagna frånarbetsmarknaden.I valrörelsen varnade liberalerna för''arbetslöshetsbomben''. Bakgrunden var den dårekordartade ökningen av antalet varsel om uppsägningar.Efter några år av stark ekonomisk överhettning ocharbetskraftsbrist var 1980-talets ekonomisk-politiskamissgrepp på väg att slå tillbaka med full kraft mot densvenska arbetsmarknaden.Problemen blev långt större än de vi varnade för.Situationen kan beskrivas på olikasätt:Den totala arbetslösheten (dvs. de som var öppetarbetslösa eller sysselsatta i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder) låg enligt SCB på 535 000 personerdvs. över en halv miljon.Antalet öppet arbetslösa vidsamma tid var 318 av arbetskraften.159 000 personer var latent arbetssökande dvs. villiga ochförmögna att ta ett jobb men utanför arbetskraften.Därtill kommer att stora grupper har förtidspensionerats avarbetsmarknadsskäl. Den faktiska pensionsåldern ligger nuen bra bit under 60 år.Totalt står omkring en femtedel av befolkningen mellan 20och vid sidan av den ordinarie arbetsmarknaden.Socialdemokraterna har ibland lite oprecist använtuttrycket tvåtredjedelssamhället för att beskriva ett hotandeframtidsscenario. Formuleringen är hämtad fråninternationell debatt och betecknar ett samhälle där en storminoritet hamnat utanför och missgynnats av politiska beslutmen där majoriteten lever gott och i kraft av sinmajoritetsställning slår vakt om sina privilegier.Beskrivningen har fram till nu haft mycket lite med svenskverklighet att göra.Men ur statistiken växer en mera reell hotbild fram:ett fyrafemtedelssamhälle där mycket stora grupperarbetsföra svenskar står utanför den ordinariearbetsmarknaden. I en del invandrargrupper ärarbetslöshetstalen skyhöga. De sociala problem detta kanmedföra kan knappast överskattas. Hotet om ett alltmersegregerat samhälle rycker närmare.Dess värre är det mycket svårt att se någon snabb ljusning.I det korta perspektivet är det värt att notera att AMS reviderade upp sin prognos för arbetslösheten under 1995och 1996 bl.a. beroende på det höga ränteläget.Även den socialdemokratiska regeringens meralångsiktiga prognoser i finansplanen -- som ändåbyggde på alltför optimistiska antaganden -- var fögauppmuntrande. 1998 beräknades den totala arbetslöshetenfortfarande överstiga 10 procent.Våren 1994 hävdade socialdemokraterna, då ännu iopposition, att de skulle kunna pressa ned den öppnaarbetslösheten . Men visarderas egna prognoser att de inte når dit ens (då denenligt kompletteringspropositionen bedöms bli 5,). dröjer det ända till 2010.I de flesta industriländer har arbetslösheten ökattrendmässigt . uppgick den öppnaarbetslösheten i till , strax överSveriges nivå. Om man begränsar sig till låg nivånännu högre -- kring 12 procent.Sverige är alltså långt ifrån unikt. Det unika ligger nu påett annat plan. Den snabba försämringen -- då vitappat över 500 000 jobb och arbetslösheten exploderat -- harfå motsvarigheter i vår omvärld. som i ett slagtappade hela sin handel med det f.d. Sovjetunionendrabbades värre än vi.Den svenska utvecklingen ter sig likafullt dramatisk. Denöppna arbetslösheten ökade från 1990 till över 8procent 1993. Den totala arbetslösheten ökade under sammaperiod från ca 3 till . Skillnaden mellan dentotala och den öppna arbetslösheten speglar en gigantiskkraftansträngning när det gäller att sysselsätta människor iaktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder.I ett avseende skiljer vi oss fortfarande på ett positivt sättfrån vår omvärld. Även om långtidsarbetslösheten stigitkraftigt har den ännu inte samma utbredning som i de flestaandra europeiska länder där den totala arbetslösheten nulegat högt . Det skall noteras attinsikterna ute i om att inflationsbekämpning ochbudgetsanering inte är möjlig utan att arbetslösheten minskarpåtagligt har ökat.Den kris som drabbade ekonomi -- med början1989--1990 -- hade sina rötter långt tillbaka genom en politiksom successivt försvagade vår utvecklingskraft. Den akutakrisen utlöstes av en serie allvarliga ekonomisk-politiskamisstag . Vi skall inte härnärmare fördjupa oss i skuldbörda och orsakssamband. Vinöjer oss med att påminna om att en alltför svag finanspolitikunder skapade överhettning och hög inflation,vilket enligt dåvarande finansministern för ''arbetslöshetens stålbad''.Inflationen bidrog steg för steg till att undergräva Sverigeskonkurrenskraft och till att skapa det spekulationsklimat somlade grunden till finanskrisen.När övergången till en låginflationspolitik till sisttvingades fram, drabbades ekonomin av dramatiskt stiganderealräntor med åtföljande bortfall av efterfrågan.Låneekonomin försvann. Hushållssparandet gick från attvara negativt till mera normala nivåer, och den inhemskaefterfrågan rasade. Budgetunderskottet exploderade.Slutsatsen är enkel: Utan överhettningen hade varkenarbetslöshetskrisen eller statsskuldskrisen behövt bli sådramatisk som den blev.Men det finns också mer djupgående systemfel sombidragit till att problemet har uppstått.Många av problemen sammanfattas i en enda iakttagelse:Sedan 1945 har inte haft något nettotillskott av jobbi den privata sektorn. Visst har nya privata jobb skapats, mengamla har slagits ut i samma takt.Med ett uttryck lånat från : ''Devälståndsbildande krafterna har försummats.'' Växtkraften ivår ekonomi har successivt blivit allt svagare. Drivkrafternaför arbete, sparande och företagande har varitotillräckliga och är det i många avseenden fortfarande. Tilldet kommer att lönebildningen oavbrutet fungerat dåligt.Därför är vi där vi är. Därför måste politiken läggas om.3. Det ekonomiska lägetKonjunkturuppgången var kraftigare än denbedömdes i budgetpropositionen i januari i år.Industriproduktion, export och investeringar ökade kraftigtoch fanns därtill vissa förhoppningar omatt återhämtningen nått även den inhemska ekonomin.Därefter har emellertid alltfler tecken kommit på attexpansionen har dämpats. Inom industrin finns indikationerpå att toppen redan börjar skönjas, detaljhandeln harutvecklats svagt, bilförsäljningen har minskat. De svenskahushållen har successivt fått en alltmer pessimistiskinställning till både den egna och den svenska ekonominsutveckling. Sysselsättningen har visserligen ökat sedankonjunkturbotten passerades men ökningen är blygsam.Vi vill inte utesluta att utvecklingen kan följa regeringensprognoser eller att tursamma händelser kan inträffa i våromvärld som ger draghjälp till en god tillväxt. Vi skulle förvår del välkomna en sådan utveckling. Men oroande teckenfinns på att den nuvarande uppgången är mycket bräcklig ochhåller på att försvagas. *Diagram över hushållens förväntningar (se bilaga 2)redovisar en ökning avbruttonationalprodukten (BNP) på 2,2 procentvilket är högre än regeringens bedömning . Attregeringens prognoser ser något bättre utförklaras delvis av att basen för beräkningarna på detta sätthöjts. Med tanke på att de positiva resultaten iblandtillskrivs den nya regeringen kan det finnas anledning attpåpeka att det som hände det året naturligtvis i allt väsentligtvar en följd av åtgärder som vidtogs och händelser sominträffade under den förra regeringens tid. De åtgärder somden socialdemokratiska regeringen har genomfört trädde intei kraft förrän och påverkar således i första handutvecklingen från och med . Det kan naturligtvis inteuteslutas att både företagens och hushållens beteende redanmot slutet av 1994 påverkades av höstens beslut om''återställare'' och höjda skatter redan före ikraftträdandet --det kan till och med vara sannolikt att detta är en av orsakernatill att uppgången saktade av.I början av mars ökade oron på de internationellafinansmarknaderna och den amerikanska dollarnförsvagades. Detta återverkade mycket negativt på densvenska ekonomin. Räntorna steg kraftigt och kronansförsvagning nådde nya bottennivåer. Bristen på förtroendeoch den svenska ekonomins sårbarhet manifesterades åter. *Diagram över ränte- och växelkursutvecklingen (sebilaga 3 a och 3 b)Under den allra har räntorna sjunkit markantmedan kronans försvagning i allt väsentligt bestått.Räntenedgången orsakas främst av sjunkande räntorutomlands samt en rekyl i och med att osäkerheten ominnehållet i kompletteringspropositionen har bortfallit efterdet att den har presenterats.Alla de länder som liksom betraktas somhögränteländer och drabbades hårt när turbulensen börjadehar kunnat notera sjunkande räntor. I denna grupp ingårförutom bl a också , , ochKanada. Den genomsnittliga räntedifferensen gentemotTyskland har för dessa länder sjunkit från nära 4procentenheter till för närvarande.Sverige ligger fortfarande sämre till än flera av de andra, set ex diagrammet över och Sverige.Räntenedgången är naturligtvis mycket positiv, även omnivåerna är mycket höga. Räntan på en tioårigobligation var i ca 1 procentenhethögre än den tyska, drygt 3 procentenheterhögre än den tyska och differensen är 3,8 %.1 D-mark kostade 4,60 resp 4,80kr och kursen är nu ca . Det s k ecu-indexet liggerfortfarande över 130 vilket motsvarar en försvagning på merän sedan kronkursen blev rörlig. denna index försvagats från 122 till drygt 130.Regeringen gör i kompletteringspropositionen enbedömning av den ekonomiska utvecklingen framöver somär både alltför positiv -- för den faktiska utvecklingen -- ochalltför negativ -- för den potentiella tillväxttakten.Vår kritik om ''glädjekalkyler'' gäller den faktiskautvecklingen. Regeringen har inte tagit hänsyn tillförekomsten av konjunktursvängningar under resten av1990-talet. antas BNP öka med drygt 2,5procent och även om 1999--2000 räknas in blirtillväxten enligt regeringen. Om, såsomförefaller sannolikt, en dämpning i konjunkturen inträffarunder får detta negativa återverkningar somomintetgör regeringens prognoser. Både offentliga finanseroch sysselsättning riskerar i så fall att utvecklas sämre änenligt propositionens tabeller.Samtidigt bygger prognoserna på att hushållens sparandesjunker kraftigt, på att den svenska kronan stiger rejält ivärde, på att räntorna sjunker och på att inflationen helaperioden håller sig inom ramen för tillåtna (+/- 1procentenhet). Vi vill ingalunda utesluta att något eller någraav dessa antaganden slår in, men risken är uppenbar att intealla infrias.Tabell 1. BNP och relevanta antaganden1994199519961997199819992000BNP OECD3,02,92,72,62,82,82,8BNP Sverige2,22,52,92,62,31,71,7KPI2,22,92,72,72,82,82,7Sparkvot8,36,75,95,34,54,64,3Ecu-index124129125121118116114Räntedifferens Sv/Ty oblig2,93,72,91,71,51,01,2Vi konstaterar att tillväxten i bara ett enda år,nämligen 1996, antas överstiga den genomsnittliga i . Just 1996 är å andra sidan regeringens prognosmycket högre än flertalet andra svenska bedömningar. Detkan därför synas omotiverat att kritisera regeringen för''glädjekalkyler'' men tyvärr är detta ändå befogat motbakgrund av bristen på hänsyn till konjunkturvariationer.Flertalet andra bedömningar förutser en svagare utvecklingi Sverige.Det finns t ex knappas någon utöver regeringen som troratt hushållen drar ner sitt finansiella sparande så kraftigt somantas i propositionen. Därmed skulle den privatakonsumtionen utvecklas svagare, med återverkningar bådepå tillväxt, sysselsättning och offentliga finanser. Vipåpekade att regeringen var för optimistiskangående den privata konsumtionens utveckling i och medantagandet om en kraftig minskning av sparkvoten.Regeringen har reviderat ner prognosen för privatkonsumtion men fortfarande antas en enligt vår uppfattningorealistiskt stor minskning av hushållens finansiellasparande. Sparkvoten förutses minska från förraåret till och ytterligare ned till 4,5procent år 1998.Det är anmärkning att regeringen i det s k högalternativeti de medelfristiga kalkylerna får en något högre tillväxt i stortsett enbart genom att förutsätta en ytterligare minskning avhushållssparandet till . Enligt vår bedömning ärdetta både orealistiskt och oönskat.Prognosen över prisutvecklingen tillhör likaså de meraosäkra. Ett flertal andra bedömningar förutser, i motsats tillregeringen, att inflationsmålet överskrids med både 1995 och 1996. Detta hängernaturligtvis samman med den kraftiga försvagningen avkronan, och ju denna försvagning består, destostörre måste risken bedömas vara att importprisökningen slårigenom i konsumentpriserna. Det är illavarslande att en radprisindex, inkl det för inhemskt producerade varor ochtjänster, ökar med en årstakt på nära 10procent.Osäkerhet vidlåder också prognosen för växelkurs- ochränteutveckling. Kronan förutses apprecieras med ca 12procent. förutses lönekostnadsökningen överstigaden i flera konkurrentländer men icke desto mindre antasexporten utvecklas i takt med marknadstillväxten. Som synesantas också en markant minskning av räntedifferensenmellan och Tyskland.Sammanfattningsvis anser vi att regeringens prognoser ialltför hög grad saknar säkerhetsmarginaler i de ekonomiskaantagandena. Därmed blir det svårt att skapa den kraftigaförtroendeökning för svensk ekonomi som är nödvändig.De alltför pessimistiska prognoserna gäller den potentiellatillväxtförmågan i svensk ekonomi. Den bedöms ligga påblygsamma . Detta måste betecknas som lågt, inteminst med hänsyn till de genomgripande strukturellaförändringar som skett. Det är en lägre tänkbar tillväxttaktän i många jämförbara länder och skulle innebära att Sverigefortsätter att halka efter.De medelfristiga kalkylerna bygger i hög grad på enuppskattning av dagens kapacitetsgap och nivån på denstrukturella arbetslösheten. I den revideradenationalbudgeten uppskattas den senare till nära 10procent -- öppet arbetslösa och ca 4 procentav arbetskraften i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Som nämnts ovan har den sysselsättningsökning som togfart nu visat tecken på att avstanna. SCBredovisade för mars månad en ökning av det totala antaletjobb på blygsamma 18 000 jämfört med . Denöppna arbetslösheten ligger på , och antaletpersoner som är föremål för olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder uppgår till enligt AMS. Därmed är dentotala arbetslösheten fortfarande . Antaletvarsel minskar nu inte längre, och antalet lediga platser harslutat öka.Det mycket allvarliga läget på arbetsmarknaden illustrerasockså av att antalet personer som varit inskrivna vidarbetsförmedlingar uppvisar en brantstigande kurva -- från 16 000 personer till 200 000personer . Alla dessa personer har förvissointe varit öppet arbetslösa , men de har vandratfram och tillbaka mellan öppen arbetslöshet och deltagandei olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Enligt vår bedömning borde uppgifter av detta slagmedfört att regeringen lägger om strategi och genomför enpolitik som tar sikte på forcerad budgetsanering, ökadtillväxt, växande företagsamhet och fler jobb.