mot · GI02So295 · 1995-01-25 00:00:00 — Det är ett fruktansvärt ingrepp i ett barns liv när det rycksupp ifrån sitt hem därför att samhället anser ettomhändertagande vara nödvändigt. Men den motsattasituationen -- att inte bli omhändertaget -- kan vara ett ännuvärre brott mot barnet. Man måste vara medveten om att detaldrig går att undvika alla omhändertaganden, lika lite somfriskvård skulle eliminera alla sjukdomar.BakgrundFamiljehemsvården behöver ses med utgångspunkt frånden tid vi lever i. Många familjer består inte längre av tvåvuxna i en livslång relation. Brustna relationer skaparosäkerhet och otrygghet både för vuxna och barnsom är inblandade. Detta ställer helt andra krav på samhälletsinsatser för det uppväxande släktet än vad som var förhanden endast . Familjehemsvården harförvisso förändrats, men är inte tidsenlig. Detta ger också deolika utredningarna, som gjorts , vid handen. Jagvill då särskilt nämna revisorers rapport 91/92:4''Familjehemsvård för barn och ungdom'' där kritik riktadessåväl mot kommunernas som mot tillsynsmyndigheternasarbete. behandlade frågan (1992/93:SoU4)och ansåg att åtgärder behövdes för att utveckla och stärkafamiljehemsvården. gjorde ett tillkännagivandetill regeringen. har haftregeringens uppdrag att på olika sätt se över de påtaladebristerna. Uppdraget skall redovisas våren 1995.Ersättningsfrågorna har behandlats avsocialtjänstkommittén,vars betänkande är ute på remiss tillmaj 1995.Förändrat mönster vid omhändertagandeEtt helhetsgrepp skulle behövas för att se över vad modernfamiljehemsvård innebär. Statistik från SCB visar att ungefärtre gånger så många barn har kontaktperson nu som för tioår sedan. vet vi att antalet omhändertagna barn ärungefär detsamma över tiden. De frivilligt placerade utgörtvå tredjedelar.Familjehemmens egna organisationer FR() och FaCO () har under påpekat att deplacerade barnen får en allt svårare problematik vilket krävermer utbildning samt stöd och handledning för de familjersom tar emot dessa barn. När man tar del av statistiken ett klart stöd för att organisationerna har haft rätt. Debarn som tilldelas kontakt- och veckoslutshem,placerades förr i fosterfamilj. Många av dem som numerakommer till familjehem, skulle tidigare placerats påinstitution.UtbildningSvårare störningar hos barn i kombination med bristfälligutbildning för familjehemmen innebär att mångafamiljehemsföräldrar blir utbrända. Genom kortsiktigabesparingar -- utebliven utbildning och handledning t.ex --förlorar samhället dessa ofta hängivna familjer somfortfarande fungerar och som skulle kunna rehabilitera barnoch unga i en hemlik miljö. Det finns kvardröjande fördomari synen på familjehemsvård som egentligen bottnar iokunnighet. Även politiker och myndigheter förväxlarfamiljehemsvården med familjedaghem. Detta är djuptolyckligt för de omhändertagna barnens framtid. Riksdagensrevisorer har på ett utmärkt sätt belyst felsynen, då manjämför daghemsverksamhet som är öppen, medfamiljehemsvård där få har möjlighet till insyn. Självklartska inte familjehemmen vara öppna för vem som helsteftersom de ska vara just den hemlika miljö barnet saknari övrigt. Även det förhållandet att daghemsbarn har dagligkontakt med sina föräldrar i motsats tillfamiljehemsplacerade barn, gör en kompetenshöjningbefogad inom familjevården. En genomgångengrundutbildning borde vara en självklarhet för att få ta emotfamiljehemsplacerade barn. Efter erhållen placering bordevidareutbildning och handledning vara avtalsbundna för attgarantera genomförandet. Staten borde ta över kostnadernaför grundutbildningen för familjehem. Om detta inte ärmöjligt borde familjerna få en förhöjd ersättning för att självakunna köpa sig denna utbildning.Under det gångna året har en ny utbildningsmetod tagits ibruk i liten skala, kallad . Det är enprocessinriktad rekrytering i kombination med utbildning förpresumtiva familjehem. Staten borde möjliggöra att dennaprocessinriktade utbildning, numera förlagd till ,fortsättningsvis får de ekonomiska resurser som garanterardess genomförande för åtminstone av behovet avfamiljehem.SekretessFamiljehemsföräldrar arbetar ensamma i sina hem. Dettainnebär att man måste söka kontakter på annat sätt för attutbyta åsikter och erfarenheter. Ett utmärkt sätt är att familjerträffas och diskuterar, antingen spontant eller i studiecirklar.Tyvärr nås inte alla familjehem av information om sådanaträffar på grund av att kommunerna tolkar sekretesslagen påett för familjehem snävt sätt. Adresser lämnas inte ut tillfamiljehemsorganisationerna, som stått för bådeutbildning och sociala aktiviteter för familjehemmen. Enrapport som Sinova-gruppen har gjort för Socialstyrelsenvisar på att av familjehemmen inte ens känner till attdet existerar två organisationer som tillvaratar derasintressen. Detta informationsansvar har kommunerna ansettsig klara, vilket motbevisats av . Man måstefråga sig varför kommuner anser att det skulle vara till menför verksamheten om familjehemmens adresser lämnades uttill deras egna organisationer. Familjehemmen är inga slutnahem fyllda av hemlighetsmakeri, som de kanske var i ensvunnen tid när en del skämdes för barnen som placeradesdär. Sekretessen kan vara bra i många sammanhang för attskydda nyfiknas närgångenhet. Men familjehemmen får inte,som , jämföras med t.ex. socialbidragstagare som skulleskapa sig en organisation för att därigenom få adresser tillalla. Denna jämförelse gör man på tanken på sekretess. I de många kommuner där detfinns lokalföreningar av någon avfamiljehemsorganisationerna fungerar samarbetet väl mellanorganisation och familjehemsenhet. Därför är det förvånandeatt detta föråldrade synsätt råder när det i grund och bottenhandlar om att underlätta för ansvarstagande familjer att fåkontakt med människor i samma funktion. På andraarbetsplatser är arbetskamrater mycket viktiga. I en slutenmiljö som denna är de ännu viktigare. Därför börsekretesslagen ändras eller kompletteras så att det tydligtframgår att organisationer som i första hand tillvaratar deomhändertagnas intressen samt arbetar för en utveckling ochförbättring av familjevård, skall ha tillgång tillfamiljehemmens adresser.Kontakt- och veckoslutshemDen ökade frekvensen av kontakt- och veckoslutshem harbåde positiva och negativa sidor. Det positiva består i attkunna låta barnen bo kvar hos sina föräldrar genom attkontaktpersoner bevakar att barnens behov uppfylls. Dettapositiva förtas av att dessa personer aldrig kommer iåtnjutande av utbildning och annat stöd som kommunerborde ge dessa familjer. Inte sällan blir dessa familjer sedanfamiljehem därför att de känner barnet. Att barnet kännerfamiljen är ju en stor trygghet för barnet. Men att ta hand ombarn med störningar i sin familj kräver mycket kunskap omhur brister i utvecklingen kan ta sig uttryck. Massmediernatar chansen att förtala familjer som av någonanledning inte klarat av de omöjliga situationer som uppstår.I själva verket borde den placerande kommunen vara denrättmätiga bäraren av kritiken. Det som ovan nämnts omrekrytering och utbildning borde också gälla kontakt- ochveckoslutshem i tillämpliga delar. När dessa sedan blirpermanenta familjehem skulle de endast behöva genomgåkompletterande utbildning.StatushöjningDe förändringar som skett i samhället har medfört svårakonsekvenser som tydliggjorts av unga som begått ohyggligavåldsdåd. Det senaste årets händelser borde utlösa en rad avåtgärder för att vända den onda trenden. Brottsbenägenhetutvecklas tidigt i livet, främst i perioden före tonåren. Denavsaknad av manliga förebilder som vissa medier hävdatvara orsaken till våldsdåden bland unga kan till en delavhjälpas genom välutbildade familjehemspappor. Men härsom på så många andra områden gäller det att höja statusenpå uppdragen för att få männen att ställa upp på detraditionellt sett mjuka frågorna. Familjer som tar ett ansvarockså för andras barn behöver få del av det extra stöd somsituationen kräver.Socialsekreterarnas arbetssituationSocialsekreterarna har en stor arbetsbelastning. Devuxna missbrukarna tar ofta den i anspråk.Barnomsorg, skola och kvarterspoliser är ofta de som mestkommer i kontakt med barn som mår dåligt.Socialnämnderna i kommunerna har ett stort ansvar när detgäller att stötta sin personal. Utbildningen försocialsekreterare bör ses över och eventuellt kompletteras.Här kan delar av utbildningen som erbjudersammanfalla med behoven hos socialsekreterare. Ytterligareindragningar får inte ske inom familje- och individomsorg.Sådana besparingar inom den sociala sektorn riskerar attbidra till mångdubbelt större utgifter inom kriminal- ochpsykvård.Anställningstrygghet för familjehemNär en familj bestämmer sig för att ta emot ett barn somkommunen erbjuder dem, görs sällan en ekonomisk kalkylöver vad familjen förlorar eller riskerar. Barnets behov är såiögonfallande och familjen vill så gärna sluta barnet i sinfamn. Familjen känner också till att det utgår någon form aversättning för att hålla familjen skadeslös. En av föräldrarnastannar hemma helt eller delvis från sitt ordinarie arbete föratt ge barnet den vård det behöver. Men det blir en chock närbarnet flyttar ut ifrån familjen. En familjehemsförälder harsom regel inte rätt att vara ansluten till ett fackförbund i sinegenskap av familjehemsförälder, och a-kassan betalar fördet mesta inte ut någon ersättning trots gjorda inbetalningar.Dagens familjer är beroende av två inkomster. Efter barnetsflyttning står alltså familjen med i många fall endast eninkomst och oroar sig dessutom oftast för hur det ska gå förbarnet efter flyttningen. Risken blir att de kloka,välorganiserade familjerna inte tar emot samhällsplaceradebarn såvida de inte får ett fungerandetrygghetssystem likt andra yrkesgrupper.Arbetstagarbegreppet måste göras gällande även förfamiljehem och därmed möjliggöra ersättning frånarbetslöshetskassan. I annat fall måste kommunerna gå inmed mycket långvariga avtal rörande uppsägningstider. Detfår inte fortsättningsvis vara så att de som upplåter sitt privatahem för samhällsvård sedan själva straffas med uteslutningur trygghetssystemet.Pensionsgrundande inkomstPensionsberedningsgruppen kom fram till attfamiljehemsföräldrar inte skall ha pension för sina insatser.Detta är djupt orättvist och ett förlegat och okunnigt synsättpå familjehemsvården. Det finns många -- särskilt kvinnor --som har tagit hand om ett stort antal barn under sittyrkesverksamma liv. De har inte ställt några höga krav påersättning, en del har varit nöjda med att endast få ersättningför sina omkostnader. Detta oegennyttiga arbete har besparatsamhället omfattande kostnader och höjt livskvaliteten för deunga. Men det kan inte vara acceptabelt att i närjämställdhet och lika lön för lika arbete debatteras, ställanågra av de mest hängivna i skamvrån på ålderns höst. Allaplaceringar måste i ekonomiskt hänseende åtminstone varapensionsgrundande för den som ägnar sig åt fostran ochvård. En jämförelse med daghemspersonal kan vara nyttig. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om grundutbildning för familjehem,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fortbildning, stöd ochhandledning,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kompletterande utbildning försocialsekreterare,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ändring av sekretesslagen,15. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rätt till a-kassa,26. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rätt till pension.3