mot · GI02Jo667 · 1995-01-25 00:00:00 — Motionen tar upp vissa påvisade risker för urholkning avrenhållningslagstiftningen och för tillämpningskonfliktermellan den och lagen om producentansvar som kan visa siginnebära försämringar i de juridiska, ekonomiska och fysiskaförutsättningarna för källsortering. En sådan utvecklingskulle motverka regeringens och uttalade godaavsikter med kretsloppspropositionen och kommunernasövergripande ansvar för avfallshanteringen.Lagen om producentansvar har av någraentreprenadföretag i branschen börjat tolkas så att det somproducerats av såväl hushåll som industri skall betraktas somrestprodukter, vars hantering ej skall regleras avrenhållningslagstiftningen. Det görs gällande attrenhållningslagen är föråldrad och har spelat ut sin roll.Skulle detta synsätt vinna insteg kan det leda till attrenhållningslagstiftningen efter hand helt mister sinbetydelse, inte bara för det från resurshushållningssynpunkti dag dåligt utnyttjade industriavfallet utan också förhushållsavfall. Därmed skulle kommunernas ansvar föravfallshanteringen i sin helhet bli ett verkningslöststyrmedel. Det torde inte vara denna utveckling som regeringoch riksdag sett framför sig när kretsloppspropositionenbehandlades eller när man kraftigtunderstrukit kommunernas övergripande ansvar föravfallshanteringen. Effektiv och omfattande källsortering ären viktig förutsättning för återanvändning av produkter ochåtervinning av komponenter och material och därmed förkretsloppssamhället och för uthållig utveckling. Därförmåste de juridiska, ekonomiska, fysiska förutsättningarnaför källsortering förbättras och tydligare klargöras församtliga aktörer i verkställighetsledet.BakgrundEnligt renhållningslagstiftningen har kommunerna ettgrundläggande ansvar för hanteringen av hushållsavfall. Detinnebär att kommunerna planerar, organiserar och på mångahåll också själva utför hanteringen. Flertalet kommuneranlitar dock entreprenörer för insamlingen och transportenav avfallet. Detta kommunala ansvar har lett till en rationelloch väl fungerande service. I många kommuner har manutvecklat system för avancerad hushållsavfallshantering ochresursbesparing genom återvinning av material och energi.Enligt Renhållningsförordningen § 5 kan kommunernautvidga sitt ansvar till att också gälla avfall från industrieroch andra verksamheter. Ett antal kommuner, företrädesvis istorstadsområdena, har utnyttjat denna möjlighet för att fåkontroll över de samlade avfallsflödena och kunna erbjudaen rationell hantering. Olika modeller tillämpas förhanteringen men i de flesta fall sköts insamling och transportav entreprenörer. Huvuddelen av landets kommuner har inteutvidgat sitt renhållningsansvar till industriavfallet.Utvecklingen av miljöskydd och återvinning har gått myckettrögt trots att entreprenörerna haft en helt fri marknad attagera på. Huvuddelen av industriavfallet deponeras. Detfinns ofta en viss samordning mellan kommunerna ochentreprenörerna genom att de kommunalabehandlingsanläggningarna för hushållsavfall, främstdeponierna, utnyttjas också för det industriella avfallet.Ett stort hinder för en än mer utvecklad återvinning harvarit bristen på marknad för återvunnet material.Kommunerna har därför framfört krav på ökade centralastyrmedel för att främja en ökad återvinning. Regering ochriksdag har infört lagstadgat producentansvar för vissaprodukter och material. Detta innebär skyldighet att ansvarafysiskt och ekonomiskt för bortforsling, återanvändning,återvinning eller slutligt omhändertagande på annatmiljömässigt godtagbart sätt.NulägeUnder den senare tiden och i samband med den allmännaavregleringen i samhället har det kommunala ansvaret föravfallshanteringen från entreprenörshåll ifrågasatts. Direkthantering som strider mot den ansvarsfördelning som finnsenligt Renhållningslagen bedrivs också inom ramen för detkommunala ansvaret. Som exempel kan nämnas Norrtäljekommun, där tidigare verksamma företag fortsätterhanteringen av industriavfall trots att kommunen utvidgatansvaret och genom upphandling valt en entreprenör förhanteringen av industriavfallet som är annat företag än detsom var verksamt i kommunen. Entreprenörernahävdar dock att detta agerande inte sker i strid motRenhållningslagen eftersom ''avfall'' inte hanteras utan detär fråga om ''restprodukter''. Ändå motsvarar hanteringenexakt den som utförs av kommunerna eller av kommunernaantagna entreprenörer .Genom agerandet från entreprenörshåll har ett juridisktproblem uppkommit eftersom begreppet ''avfall'' inte ärdefinierat i lagstiftningen. Renhållningslagstiftningen ochsenare tids kompletteringar av denna visar, attavfallshanteringen också inkluderar återanvändning ochåtervinning, vilket får anses innebära att ävenåtervinningsmaterial etc inryms i avfallsbegreppet. Någraländer på kontinenten tillämpar ett sådant utvidgatavfallsbegrepp. I har definitionen av begreppet''avfall'' fått en koppling till restprodukternas värde för demsom lämnar avfallet, vilket innebär att avfall ansetts varasådant, som abonnenterna behövt betala för då det lämnas.Ett antal entreprenörer accepterar emellertid inte dennatolkning utan hävdar att det är avlämnaren, som bestämmerom det är avfall eller ej oberoende av om han får erläggabetalning för avlämningen eller inte.För vissa kategorier av produkter och material harförordningar om producentansvar utfärdats, bl a för batterier,däck, returpapper och förpackningar. I förordningen omproducentansvar för returpapper anges syftet att producenterna skall se till att 75 viktsprocent av detidningar som konsumeras i samlasin som returpapper för att materialåtervinnas eller tas omhand på ett annat miljömässigt godtagbart sätt.Förordningen om producentansvar för förpackningar angerolika mål för återanvändning eller materialåtervinning avskilda slag av förpackningar från och med den 1 jan 1997.Ett antal materialbolag har bildats för att ta hand om denpraktiska delen av producentansvaret för förpackningar. Viaentreprenörer eller kommuner ska man bygga upp system förinsamling och återvinning av använda förpackningar frånhushåll, industri och andra förbrukare.Tillämpningen av producentansvaret och den tolkning avavfallsbegreppet som vissa entreprenörerna hävdar (se ovan)ger dem möjlighet att välja ut de mest lönsammaabonnenterna och avfallstyperna och för dem erbjudaseparata lösningar och så att säga lämna övriga i sticket attansvara för att ta hand om den mindre lönsammaavfallshanteringen med oacceptablahanteringskostnader. En följd av detta är ökade risker förillegal dumpning av avfallet. Olaglig hantering avindustriavfall genom ''smygtippning'' har observerats,särskilt i , och annan hantering i strid med föreskriftersom fastställts av kommunerna.Entreprenörerna vill också lägga över en del avhanteringsarbetet på hushållen, man talar om ''bring to-system''. En entreprenör har t ex pågående försök medinsamling av tidningspapper på i Stockholmsom innebär att konsumenterna ska bära sina gamla tidningartill särskilda insamlingsbehållare som flyttas runt till olikauppställningsplatser varje vardag enligt ett särskilt schema.Dessutom kan man bara lägga i några tidningar i taget iinkastet till dessa insamlingsbehållare. Risken är uppenbaratt ett sådant merarbete för hushållen kan leda till att mångaslänger tidningspappret i hushållssoporna.I har kraven på fysiskt utrymme förkällsortering av hushållsavfall i äldre fastigheter ochentreprenörernas planer på att ställa upp insamlingsbehållareför glas, tidningspapper och förpackningsmaterial redan letttill konflikter med kommunens ansvariga organ förstadsplanering och gatu- och fastighetsfrågor. Detta pekar påbehov av översyn även av bygglagstiftningen för att säkratillgången på utrymme för en rationell källsortering avhushållsavfall, inklusive pappersåtervinning ochmaterialbolagens insamling av ''sina'' slag av förpackningar.Sammantaget kan gällande lagstiftning och förordningarfaktiskt dels motverka den återanvändning ochmaterialåtervinning som är nödvändig för att förverkligakretsloppsprincipen och en uthållig och bärkraftigsamhällsutveckling, dels leda till attrenhållningslagstiftningen efter hand helt mister sinbetydelse, inte bara för industriavfall utan också förhushållsavfall. Därmed skulle kommunernas ansvar föravfallshanteringen i sin helhet bli ett verkningslöststyrmedel. Det torde inte vara denna utveckling som regeringoch riksdag sett framför sig när kretsloppspropositionenbehandlades och övrigt underlag tagitsfram då det kraftigt underströks kommunernas övergripandeansvar för avfallshanteringen.SlutsatserVi vill med denna motion peka på riskerna för urholkningav renhållningslagstiftningen och för tillämpningskonfliktermellan den och lagen om producentansvar.Oklarheter om Renhållningslagstiftningens tillämpningleder till osäkerhet i myndigheternas agerande och medförbl a att överträdelser inte beivras. Riksdag och regeringmåste ta upp dessa problem till behandling och rättslägetmåste tydligt klargöras. Sker inte detta är det stor risk att helasystemet kan bryta samman och ''djungelns lag'' gälla fulltut. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av översyn av bygg-,kretslopps-, producentansvars- och renhållningslagstiftningför att trygga de juridiska, ekonomiska och fysiskaförutsättningarna för källsortering.