mot · GJ02Fö8 · 1995-10-20 00:00:00 — När vi har en personelltyngre krigsorganisation än finns det inteanledning att kosta på pengar för en ytterligare föryngring.Territorialförsvaret har kunnat överta många tusen ungavärnpliktiga från utgående brigader. Det betyder att en bit inpå nästa sekel kommer territorialförsvaret att ha betydligtyngre värnpliktiga än normalt.Med nuvarande förbandsomsättning är brigadernas"stridande" värnpliktiga i åldern medan en delfunktioner har något långsammare omsättning. Att halveraförbandsomsättningstiden skulle innebära att brigaden hadefå . Det är högst tveksamt om detta vore enfördel. I flera sammanhang har omvittnats att det är en fördelmed ett betydande inslag av soldater med större mognad ocherfarenhet. I alla händelser vore en kortareförbandsomsättning mycket dyrbar.Ifråga om stridsfordon, bandvagnar, terrängbilar och annanutrustning skulle man i princip få fördubblad användning,vilket ger mycket höga kostnader för drivmedel ochunderhåll, som fordonens "livslängd" (som till stordel bestäms av slitaget) skulle halveras. Ifråga omskyttesoldater kunde frågan om förkortadförbandsomsättning bli aktuell i ett läge, då man känner ettbehov av föryngrad organisation, men harSverige en historiskt unikt låg medelålder i de kvarvarandekrigsförbanden.Tvärtom bör vi söka tillvarata möjligheterna tillbesparingar , genom att i kvarvarandebrigader söka tillgodogöra oss åtminstone en del av devärnpliktiga, som utbildats för förband,som redan lagts ned eller som kommer att läggas ned.Försvarsministern skissar en bevakningsorganisation medomkring 40 000 personer. Det måste råda mycket storosäkerhet om det föreligger behov av en så storbevakningsorganisation. Frågan skulle kunna ses i ett någotvidare perspektiv, om man betraktar den som en mer allmänlokal militär resurs, som kan användas också för andraändamål. I så fall bör man fundera kring det samladeutnyttjandet av denna bevakningsorganisation, hemvärnetoch det främst med frivilligpersonal bemannadeobservationssystemet LOMOS (efterföljare till den tidigareoptiska luftbevakningen) och dessa organs samverkan medpolis och kommunala organ. Man bör undvika att bygga uppalltför många delvis parallella organisationer.Om man ändå föreställer sig en bevakningsorganisation om40 000 personer och långsiktigt beräknar en genomsnittligkrigsplaceringstid skulle för omsättning av ensådan organisation krävas omkring 2 600 nyutbildade per år.Det skulle kunna bli en rimlig inriktning från omkring år2010 och framåt. Fram till dess finns överhuvud inget behovav direktutbildning till bevakningstjänst, eftersom Sverigehar ett historiskt unikt överskott av redan utbildadevärnpliktiga. Det vore ett iögonenfallande slöseri medskattemedel och åter ett exempel på att mansdomineradeverksamheter gödslas, som den offentliga sektorngör kraftiga neddragningar inom verksamheter somdomineras av kvinnor.Dessa statsfinansiella skäl mot att inleda utbildning sominte sakligt behövs är inte de enda. Principiellt vikigare ärrelationen mellan den enskilde och staten. Staten bör medtvångslag kunna ålägga den enskilde uppoffringar för enuppgift i totalförsvaret. Men det blir helt orimligt, om mantar in ett stort antal personer trots att det redan finns mer ännog av redan utbildade. Principen måste vara att staten harmotiv när den begär uppoffringar av enskilda, uppoffringenkan inte vara ett självändamål.Det finns ytterligare en allvarlig dimension. Frångår manprinciperna enhälliga riksdagsbeslut attutbildningsvolymen ska bestämmas av totalförsvarsbehovenoch i stället hävdar, att det är en princip i sig att alla män skages en grundutbildning signaleras på något sätt att staten servapenbruk som en del av mansrollen.Utbildar man ett antal tusen personer fler ännödvändigt i vapenbruk, ökas naturligtvis också helt ionödan riskerna att en del av detta spiller över i form avbrottslighet. Detta kunde tidigare möjligen te sig som enteoretisk konstruktion, men har givit mycketallvarliga exempel på hur militärt utbildade använt bådedessa kunskaper och militära vapen för massmord, våldsbrottoch överfall. beslut om totalförsvarspliktmöjliggjorde, att man på ett helt annat sätt än tidigare kanundanta brotts- och våldsbenägna personer frånvapenutbildning.I det gamla systemet skulle i princip alla män utbildas ivapentjänst, varför kunskapen att döda kunde sägas vara endel av den statligt stipulerade mansrollen. Propositionensförslag innebär principiellt inte en återgång till den gamlaordningen, men då det föreslås bortåt 10 000 flervapenutbildade , än vad som är motiverat avkrigsorganisationens behov, är man i praktiken uppe i sammaårliga mängd vapenutbildade som tidigare (då ungefär entredjedel av årskullen undantogs av medicinska och social-medicinska skäl). Var tredje vapenutbildad tas därmed in ionödan. Det säger sig självt att detta ökar riskerna för attolämpliga personer kommer in i verksamheten.Föryngra officerskårenOm regeringen är orolig för "yrkesarmé" tänker den fel omden tror att det blir mer värnpliktsarmé om man utbildar flervärnpliktiga men använder dem sämre. Med det systempliktutredningen föreslog kommer avkrigsförbandens personal att utgöras av värnpliktiga. höja den siffran är det poänglöst att utbilda flervärnpliktiga om varje nyutbildad värnpliktig i stället petar uten annan. Enda sättet att utöka andelen värnpliktiga vore attreducera antalet anställda befäl. Och redan i ordet"yrkesarmé" som skällsord ligger ju att det är något skumtmed fast anställda militärer. Är det lika farligt med enpoliskår med fast anställda?Den utveckling som skett har medfört attandelen yrkesbefäl ökat i organisation, till följd av att antaletyrkesbefäl minskat proportionellt långt mindre änkrigsorganisationen. Det finns tre rationella skäl för att detkan vara riktigt att låta befälstätheten öka. I den gamlaorganisationen med 29 brigader var det kanske så att vi hadeför få yrkesbefäl i krigsorganisationen och att detta var en avkvalitetsbristerna.Vidare finns det skäl att ha ett visst överskott av yrkesbefäli förhållande till vad som vore strikt nödvändigt förorganisationen, eftersom man därmed har möjlighet att vidbehov utöka organisationen utan att behöva vänta den tidsom det tar att utbilda t ex nya kompanichefer. Detta"överskott" i krigsorganisationen ger ökade möjligheter attha svenskt befäl ute i FN-tjänst utan att det inverkar menligtpå värnpliktsutbildningen. Men dessa behov av fler befälgäller, som framhållits i tidigare folkpartimotioner,yrkesbefäl i åldrarna . Det vore därför en storfördel om försvaret kunde få ett system där en betydande delav officerarna slutar senast vid . finns enofficerskår med olycklig åldersstruktur i förhållande tillbehoven i krig och fred.Från fackligt håll har man motsatt sig lösningarmed "korttidsbefäl", men erfarenheten visar mycket tydligtatt utan en sådan lösning kommer vi att få behålla en felaktigåldersstruktur på officerskåren. I propositionen vågar manuttala detta och förordar möjligheten att för längre ellerkortare tid använda reservofficerare. Det kan vara ettkomplement, men den lösningen har nackdelen attreservofficerarna har betydligt mindre skolning och träning iutbildningsrollen.Lösningen bör i stället vara att officersyrket i framtidenbetraktas som ett yrke upp till , utom för denmindre grupp som avancerar till högre befäl. Övriga bör medolika åtgärder ges generösa villkor för utbildning somunderlättar övergång till andra yrken. Men de bör står kvar ireserven. Att föryngra officerskåren är en av de viktigasteåtgärderna för att höja kvaliteten och bygga in braåtertagningsförmåga i försvaret. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om densäkerhetspolitiska utvecklingen i ,2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om svensksäkerhetspolitik,3. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om svenskt deltagande ifredsfrämjande insatser,4. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om säkerhetspolitiskkompetens i ,5. att avvisar förslaget till ekonomiskaramar för försvaret,6. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om återtagning ochanpassning,7. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om flygstridskrafterna,8. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om basbataljonerna,9. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om de marinastridskrafterna,10. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts omförsvarsmaterielfrågorna,11. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om civilförsvaret ochberedskapslagringen,12. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts omskyddsrumsbyggande,13. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om totalförsvarspliktoch yrkesarmé,14. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om utbildning tillcivilförsvaret,15. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om korttidsutbildadbevakningspersonal,16. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om föryngring avofficerskåren.