mot · GI02A52 · 1995-05-05 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:218 En effektivare arbetsmarknadspolitik m.m. Innehåll1 Sammanfattning2 2 Villkoren för nya arbeten3 3 Den socialdemokratiska sysselsättningspolitiken -- ennation i AMS5 4 Arbetslöshetsersättningen9 5 En politik för riktiga arbeten10 5.1 Den ekonomiska politiken och skatterna10 5.2 Sjupunktsprogrammet13 6 Hemställan191 SammanfattningRegeringen presenterar i proposition 1994/95:218 ''Eneffektivare arbetsmarknadspolitik m.m.'' förslag som manhävdar främjar sysselsättningen. Huvuddelen av förslagenavser förändringar av arbetsmarknadspolitiken.Även om vissa av regeringens förslag är försvarbara -- ivissa fall t.o.m. bra -- är det uppenbart att de inte skaparnågra nya riktiga arbeten. Sådana kan bara tillkomma genomatt företag bildas och växer. Förslag med denna inriktningfinns inte i regeringens förslag. De förslag medföretagsstimulerande syfte som återfinns i proposition1994/95:150 (kompletteringspropositionen) är klartotillräckliga.Av regeringens egna bedömningar framgår att man räknarmed en sammanlagd långsiktig arbetslöshet på nästan tioprocent även med de mest optimistiska antaganden omframgång för den egna politiken.Vi finner för vår del en arbetslöshet av denna storlek såvälmänskligt som ekonomiskt oförsvarlig.I denna motion presenterar vi riktlinjerna för en politik förriktiga jobb. Vårt program kan sammanfattas i sju punkter:1. Företagen måste kunna växa och fler företagetableras. En tillfredsställande riskkapitalförsörjning måstetryggas.2. Skattesystemet måste ge goda förutsättningar förarbete och företagande, genom att skatterna sänks. Det gällersärskilt skatt på arbete. Dubbelbeskattningen avskaffas.Löneskatterna sänks. Skatten på tjänster utformas så attskattekilarna reduceras.3. Lönebildningen måste främja rekrytering av nyarbetskraft, men också karriär och arbetsbyten.Arbetsmarknadens parter bär ett huvudansvar för attåstadkomma en bättre fungerande arbetsmarknad.4. Arbetsmarknaden måste bli en verklig marknad.Dagens arbetsmarknadslagstiftning måste reformeras ochgenerella möjligheter öppnas för enskilda anställningsavtalmellan företag och medarbetare. Beslut bör omedelbartfattas om en liberalisering av arbetslagstiftningen.5. Socialförsäkringarna måste ändras så att debefrämjar arbete, men också för att medge nödvändigt skyddnär rörligheten på arbetsmarknaden tilltar.Arbetslöshetsförsäkringen skall vara allmän. Möjligheten tillevig rundgång mellan a-kassa och arbetsmarknadsåtgärderbryts.6. Utbildningen måste vara av hög kvalitet. Den börkunna fortgå under hela yrkeslivet för att främjakompetenstillväxt och rörlighet. Ett system med personligautbildningskonton introduceras liksom en ny yrkestekniskutbildning.7. Arbetsmarknadspolitikens effektivitet måste höjas,bl.a. genom sådana ersättningsregler att ett aktivtarbetssökande främjas. dominerande ställninginom arbetsmarknadpolitiken ses över.Kring dessa sju områden måste en politik för förnyelsebyggas. En sådan politik ger fler riktiga jobb. Att avstå frånatt genomföra de föreslagna förändringarna är detsammasom att låsa arbetslösheten vid en oacceptabelt hög nivå, attinte dra nytta av all möjlig mänsklig förmåga och attacceptera ett lägre välstånd än vad som annars skulle varamöjligt att uppnå.2 Villkoren för nya arbetenArbetslösheten i uppgår till mer än 13procent av arbetskraften. Det är högre än vad regeringentidigare hoppats på. Arbetsmarknadsbedömningar undervåren 1995 har varit mera nedslående än vadArbetsmarknadsverket räknat med i tidigare prognoser.De direkt arbetslösa är dessutom bara en del avde i verkligheten arbetslösa. Till de redovisat arbetslösa skalldessutom läggas en god del av de ca 400.000förtidspensionerade liksom ca 100.000 invandrare ochflyktingar. Totalt är mer än en miljon människor i Sverigeutan ett riktigt arbete. Det placerar vårt land bland de länderi som har den högsta arbetslösheten.Att arbetslöshet för kan drabba varje land äruppenbart och ofrånkomligt. Dagens höga arbetslöshet ärresultatet av grundläggande problem i det svenska samhälletsom har byggts upp . Illavarslande äremellertid att regeringen accepterar att den högaarbetslösheten skall bestå in i nästa lågkonjunktur. Dennästan tioprocentiga arbetslöshet regeringen själv räknarmed på toppen av högkonjunkturen riskerar att göraarbetslöshetssituationen dramatisk när konjunkturen sjunker.Skälen till att jobben är för få är flera. En huvudorsakär att företagen har otillräckliga möjligheter att expanderaoch att för få nya företag etableras. Det kunde tidigarekompenseras av en växande offentlig sektor som mellan1970 och 1991 (exklusive affärsverk och statliga företag)ökade från 819.000 till 1.381.000 anställda.Nu är situationen annorlunda. Mellan 1991 och 1993minskade antalet anställda i offentlig verksamhet med80.000. Fram räknar Kommun- ochLandstingsförbunden med ett minskat personalbehov mednärmare 100.000 medarbetare.Några nya jobb kommer alltså inte att uppstå på det sättsom varit det vanliga . Detta är i grundeninte att beklaga. Det var i själva verket tron på denohämmade offentliga expansionens möjligheter sombäddade för den ekonomiska strukturkris i dagbrottas med.Men då måste jobben komma till någon annanstans. Detär viktigt inte minst för kvinnorna, gentemot vilka dennödvändiga kommunala återhållsamheten slår allra hårdast.Nya riktiga arbeten kan bara skapas av privata företag. Detär därmed dessas tillväxtmöjligheter som är avgörande förhuruvida ambitionerna att kunna erbjuda fler riktiga arbetenkommer att kunna krönas med framgång.Denna enkla, men viktiga, utgångspunkt för en politik förfler arbeten förefaller regeringen möjligen börja inse, menutan att acceptera, än mindre efterleva. Företag ochföretagande görs av socialdemokraterna till en verksamhetvilken som helst. När arbetslösheten ökar satsar partiet påarbetsmarknadsinsatser i stället för att stärka företagen, somom det kvittade på vilket sätt människor ''sysselsätts''. Närsocialdemokraterna i detta sammanhang talar om företagenär det som bidragsmottagare. Att företag bara växer om detallmänna ekonomiska klimatet är gynnsamt förefallersocialdemokraterna fjärran.Symptomatiskt är att regeringen bara räknar de öppetarbetslösa som arbetslösa på riktigt. AMS-åtgärder jämförsmed arbete i företag som någon är beredd att betala lön för.Det är att dölja de verkliga problemen och att svika alla demsom inte anser att långvarig sysselsättning i allehandaarbetsmarknadsåtgärder är från mänsklig synpunkt rimligt.Arbetslösheten beror till stor del på socialdemokraternasoförmåga att bidra till att skapa sådana förutsättningar för enfungerande arbetsmarknad att tillräckligt många nyaarbetstillfällen i företagen kan tillkomma. Om än i mindreutsträckning gäller för övrigt detta för i dess helhet.Medan , och haft förutsättningar för enökning av den privata sysselsättningen med det har motsvarande siffra i EU-länderna legat på och på i EFTA-länderna. Detbör påpekas att det inte går att påvisa någonsystematisk skillnad mellan länderna när man ser till antaletförlorade jobb, d.v.s. det är inte utslagningen som ökat iEuropa, utan tillväxten som minskat.I har en rad länder fåttuppleva att arbetslösheten stigit vid varje lågkonjunktur ochi dag permanentats på nivåer kring . Orsakentill detta är delvis att antalet nya jobb som tillkommit i denprivata sektorn dramatiskt reducerats och legat långt undernivån i exempelvis och Japan.Det senare beror på en rad faktorer. Hit hör en stelarbetsmarknad och en bristande löneflexibilitet, men ocksåde mycket höga sociala kostnader som är förknippade medatt anställa i . Som bl.a. vitbokom tilllväxt framhåller, är de sociala kostnaderna förarbetskraften radikalt högre i än i och Japan.Medan de sociala kostnaderna i och ligger på10 -- av lönesumman ligger genomsnittet i påca . I motsvarar de samlade löneavgifterna ca35 % av lönen. Om problemet är viktigt i är det akuti Sverige.De höga lönebikostnaderna ger självfallet ett starktincitament att ersätta arbetskraft med kapital när detta ärmöjligt. Att de höga sociala avgifterna bidragit till att detskapats få nya jobb när ekonomin vuxit har bl.a. framhållit som ett viktigt faktum i sin vitbok.Vi vill också understryka det betydelsefulla i att skapamöjligheter för invandrare att komma in på den reguljäraarbetsmarknaden. Flera av de förslag vi senare skallpresentera är särskilt ägnade att främja detta. Inte minstgäller det den yrkestekniska vidareutbildning i närasamarbete med företagen vi föreslår. En sådan utbildningger, förutom själva kunskaperna, också en naturlig kontaktmed arbetslivet.Vi har en annan syn på företag och företagande änregeringen. För oss är företagsamhet en avgörande del av ettväxande samhälle och en självklar utgångspunkt för enpolitik för fler jobb.I vår motion 1994/95:A215 om villkoren för flera arbetenpresenterade vi ett program för att pressa tillbakaarbetslösheten. Programmet sammanfattades i motionen påföljande sätt:1. Företagen måste kunna växa och flera företag etableras,bl. a. genom att avdragsrätt för riskkapital införs.2. Skattesystemet måste ge goda förutsättningar för arbeteoch företagande, genom att skatterna sänks.3. Lönebildningen måste främja rekrytering av nyarbetskraft, men också karriär och arbetsbyten.4. Arbetsmarknaden måste bli en verklig marknad. Dagensarbetsmarknadslagstiftning måste reformeras och generellamöjligheter öppnas för enskilda anställningsavtal mellanföretag och medarbetare.5. Socialförsäkringarna måste ändras så att de befrämjararbete, men också för att medge nödvändigt skydd närrörligheten på arbetsmarknaden tilltar.Arbetslöshetsförsäkringen skall vara allmän.6. Utbildningen måste vara av hög kvalitet. Den bör kunnafortgå under hela yrkeslivet, bl.a. med hjälp av personligautbildningskonton.7. Arbetsmarknadspolitikens effektivitet måste höjas, bl.a.genom sådana ersättningsregler att ett aktivt arbetssökandefrämjas.Vi skall återkomma till detta program. Först skall viemellertid granska de förslag som regeringen presenterar ipropositionerna 1994/95:128 och 1994/95:150.3 Den socialdemokratiska sysselsättningspolitiken -- ennation i AMSI budgetpropositionen presenterade regeringen sittsysselsättningsprogram . Det innehöll fåexempel på nytänkande, utom i två hänseenden. Regeringenföreslog ett riktat anställningsstöd (RAS) och en s.k. N/T-utbildning vid universitet och högskolor med utmanandegoda villkor för några få utvalda. RAS skulle enligtregeringen ge mer än 100.000 nya arbeten.Både RAS och N/T-utbildningen i den utformningregeringen föreslog, underkändes av . Det verkligautfallet av det RAS som regeringen trots allt lyckades fåmiljöpartiets stöd för verkar bekräfta de allvarligastefarhågor. Några tusental nya arbetsplatser, oklart dock omens det, kan ha tillkommit till följd av RAS. Det skalljämföras med de fantasital arbetstillfällen som regeringenursprungligen angav att RAS skulle generera. Dettaarbetsmarknadsministerns nytänkande är på väg att etablerassom ett nästan övertydligt exempel på felaktigt tänkande.RAS presenterades i budgetpropositionen dessutom utannågon som helst finansiering. Inte ens vid riksdagsbeslutethade någon sådan frambringats. meddelades att enförsäljning av Nordbanken skulle täcka RAS-utgifterna.Enligt proposition 1994/95:150 är nu inte detta helleraktuellt. RAS blir härigenom inte bara ett exempel på enarbetsmarknadspolitisk felsyn utan också på statsfinansielltlättsinne.Sysselsättningsprogrammet i budgetpropositionenpresenterades efter en höst då arbetsgivaravgifterna höjtsmed ca , kvittningsrätten avskaffats ochdubbelbeskattningen återinförts. De sammanlagdaskattehöjningarna på arbete uppgick till hela ca 36 miljarderkronor och på investeringar till ca . Isamma budgetproposition i vilkensysselsättningsprogrammet presenterades föreslogregeringen dessutom en betydande nedrustning av den förframtidens arbeten nödvändiga utbildningen ochforskningen.Proposition 1994/95:218 skulle bli regeringens ocharbetsmarknadsministerns revansch. Som sådan lämnar denmycket övrigt att önska:Regeringen föreslår att sammanlagt 4 miljarder kronorskall satsas på att stimulera byggandet. Förslaget innehållerdels ett element av direkt subvention till nyttbostadsbyggande, dels insatser för bl.a. allergisanering. Detsenare utgör en restpost i regeringens medmiljöpartiet. Regeringen räknar med att insatserna totaltskall ge 20.000 nya arbeten.Vi finner för vår del förslaget oklokt.Sysselsättningseffekterna är dessutom överdrivna.Sysselsättningseffekten av investeringsbidrag harstuderats av () på uppdrag avden borgerliga regeringen. Resultatet, beräknat på uppgifterfrån 1990, var att i investeringsbidrag kundebedömas ge 2.600 nya årsarbetstillfällen. Sedan 1990beräknas produktiviteten inom byggsektorn ha ökat med 15procent. Dagens sysselsättningseffekt skulle således vara2.200 arbetstillfällen per miljard i investeringsbidrag.4 miljarder kronor i investeringsbidrag skulle således ge8.800 nya årsarbeten, inte 20.000 som regeringen anger.De som föreslås satsade i allergi- ochmiljösaneringsbidrag riktas till vad som kan betraktas som''mindre arbeten''. Sådana insatser kan i begränsadutsträckning bedömas ge upphov till nyanställningar.Snarare torde de medverka till ett bättre utnyttjande avkapacitetsöverskott.Bidragen är också tidsbegränsade, vilket förstärkerincitamenten för byggföretagen att undvika nyanställningar.En politik som subventionerar byggande somfastighetsskatten höjs är knappast ägnad att vinnanödvändigt förtroende. Byggsektorn är ett tydligt exempelpå den inkonsekventa måndagspolitik regeringen för.Av grundläggande betydelse är att räntenivån motverkarbyggandet av nya bostäder. Trots investeringsbidraget blirfinansieringskostnaderna höga och därmed de framtidahyrorna. Mot bakgrund av prognostiserade minskaderealinkomster i synnerhet och den ekonomiska utvecklingeni allmänhet verkar räntenivån särskilt hämmande.Dessa två invändningar gör att en realistisk bedömning avtillkomsten av nya jobb inom byggsektorn till följd avregeringsförslagen snarare ligger mellan 5.000 och 9.000tillfälliga årsarbeten istället för på regeringens prognos om20.000 nya årsarbeten.Förmodade områden där byggandet i någon utsträckningkan tänkas öka är tillväxtområden och universitetsstäder somUmeå, , , och . IGöteborg och finns det emellertid fortfarande ettvisst bostadsöverskott, varför byggandet sannolikt intekommer att påverkas nämnvärt i dessa städer. I övriga landetkommer bostadsbyggandet att förbli lågt eller obefintligt.Även om förslaget att stimulera byggandet hade kunnatförutses ge de angivna effekterna finner vi det likväl oklokt.Det finns ingen brist på bostäder i stort och allra minsti de områden där arbetslösheten är som mest besvärande.Byggstimulansen riskerar därmed bl.a. att leda till att ennödvändig omstrukturering av byggbranschen motverkas.Riksdagen bör avvisa såväl förslaget om att anslå 2miljarder kronor till en stimulans av bostadsbyggande somförslaget att anslå likaledes till s.k.allergisanering.Regeringen föreslår vidare att framförallt med regionalpolitisk inriktning skall anslås till ettopreciserat stöd till småföretag. Det sker, som vi tidigarepåpekat, efter det att regeringen drastiskt höjt skatten påföretagande.Vi anser att selektiva statliga företagsstöd ärutomordentligt tveksamma. Samma slutsats finns också irapporten ''Företagsstödet -- vad kostar det egentligen?''(Ds1995:14). Rapporten har utarbetats inom ramen för ESO-gruppen i regeringens eget Finansdepartement.Riksdagen bör avvisa förslaget om ett särskiltföretagsstöd. I stället bör skatten på företagande sänkas. Viåterkommer till den senare frågan.Däremot bör acceptera regeringsförslaget om enökad möjlighet för att självständigtavgöra den detaljerade resursfördelningen.En sådan ordning bör vara ägnad att öka effektiviteten iarbetsmarknadspolitiken. Viktigt är emellertid attsjälvständigheten förenas med en fristående granskning avde resultat som faktiskt uppnås.Vi vill inte motsätta oss att regeringen får rätt att omfördelaanslag till förmån för fler arbetsförmedlare. Vi vill emellertidunderstryka att vi är tveksamma till om en sådanomfördelning faktiskt höjer effektiviteten. Även mycketbetydande ökningar av antalet arbetsförmedlare leder trotsallt inte till en mer än marginell ökning av den tid som kanavsättas för varje arbetssökande. Viktigare är enligt vårmening att förstärka den enskildes incitament för ett aktivtoch konstruktivt arbetssökande.Regeringen föreslår att de långtidsarbetslösa skallprioriteras i fråga om arbetsmarknadsinsatser. Det är viktigtatt ägna den största omsorgen åt de långvarigt arbetslösa. Tilldessa bör också rekryteringsstödet koncentreras. För att denangivna prioriteringen skall kunna fungera också i praktikenkrävs emellertid att politiken i stort utformas så att inteandra -- ofta onödigtvis -- behöver komma i åtnjutande avarbetsmarknadspolitikens stöd.I detta senare hänseende är regeringens politik uppenbartotillräcklig, i vissa fall direkt kontraproduktiv. En i och försig välkommen prioritering av de långtidsarbetslösa kan,genom avsaknaden av konstruktiva förslag för att stimuleratill fler riktiga arbeten och tillräckliga incitament för andraarbetssökande än långtidsarbetslösa att återinträda påarbetsmarknaden, få besvärande effekter.Som ett led i bekämpandet av arbetslösheten för äldreföreslår regeringen införande av lönebidrag för arbetslösaöver . Förslaget kan inte betraktas som någon långsiktiglösning på de äldre arbetslösas problem. Det riskerardessutom att också som kortsiktsåtgärd få fler negativa änpositiva effekter.Vi tror att frågan om arbetslöshet bland äldre kommer attbli ett allt allvarligare problem. Det utgår ytterst från enföreställning från det gamla arbetslivet om en mer ellermindre linjär utveckling av arbetsförmåga, attraktionskraftoch lönevillkor genom det arbetsföra livet. En sådanföreställning stämmer knappast in på det nya arbetslivetsvillkor. Det innebär i sin tur att framför allt lönestrukturenmåste anpassas till den enskildes verkligaproduktivitetsutveckling.Under inga omständigheter kommer det att vara möjligt attmöta den äldre arbetskraftens svårigheter genom en utökningav möjligheterna till förtidspensionering.I det kortare perspektivet bör rekryteringsstöd respektivedagens möjligheter till lönebidrag utnyttjas för att främjaäldres deltagande i arbetslivet. Det senares uppgift är attkompensera handikappades lägre produktivitet i denomfattning sådan förligger. Vi ser inget behov av att införaytterligare en stödform.Att regeringen vill samverka mera med kommunerna finnsdet anledning att välkomna. Det mest betydelsefulla utfalletav en sådan ökad samverkan är förslaget att huvudansvaretför arbetsmarknadsinsatser för ungdomar skallöverföras till kommunerna. Dessa skall enligt särskilda avtalkunna få statlig ersättning för sina insatser.Vi avvisar inte i princip en sådan utveckling men har svårtatt på regeringens beskrivning avgöra förslagets verkligainnebörd. Förslaget bör därför nu avslås. Regeringen börenligt vår mening återkomma till med ett merpreciserat förslag. Inte minst bör de ekonomiskakonsekvenserna såväl för staten som för kommunernaredovisas.Förslaget att öka antalet till 30.000 är ettsenkommet erkännande av att budgetpropositionensdrastiska neddragningsförslag av ALU var en allvarligfelbedömning.Vi kan däremot inte acceptera den av regeringenföreslagna begränsningen av ALU till företrädesvislångtidsarbetslösa och invandrare. Skall den ökade frihet förArbetsmarknadsverket som vi just kommenterat ha någonmening bör det ankomma på verket att göra sådana merdetaljerade bedömningar.Också det system för praktik som regeringen nu föreslårutgör ett indirekt erkännande av misstaget att avskaffa bl.a.akademikerpraktiken. Vi biträder regeringens nupresenterade förslag utom vad avser ungdomsinsatserna, tillvilka vi strax återkommer. Det är vår förhoppning attriksdagsbeslutet tidigare i vår i motsatt riktning inte skallbehöva ha förorsakat alltför mycket onödiga olägenheter.Den föreslagna omvärderingen av ungdomsintroduktionenär däremot alltför halvhjärtad för att kunna accepteras.Avvecklingen av den tidigare ungdomspraktiken varuppenbarligen -- liksom avvecklingen avakademikerpraktiken -- ett misstag. Det anställningstvångsom infördes som en del av den nyaungdomsintroduktionen minskade dramatiskt omfattningenav den nya ungdomsinsatsen jämfört med den tidigareungdomspraktiken. Anställningstvånget har gjort företagenmer obenägna att ta sig an tillräckligt många arbetslösaungdomar.När regeringen nu föreslår att också kommunerna skallinkluderas i ungdomsintroduktionen -- men utananställningstvång -- instämmer man de facto i bedömningenatt tvånget motverkat ungdomsintroduktionens syfte.I vår motion 1994/95:A215 om förutsättningar för nyaarbeten har vi utvecklat ett flexibelt system för hur arbetslösaunga skall kunna introduceras på arbetsmarknaden.Förslaget bygger på de goda erfarenheterna medungdomspraktiken och inkluderar ett utnyttjande av dekommunala datorteken. Det system vi förordar i den nämndamotionen bör nu genomföras. Det får senare övervägas hurdetta skall förhålla sig till ett eventuellt kommunaltövertagande av ansvaret för arbetslösa ungdomar under 20år.Av besparingsskäl föreslår regeringen en minskning avstatsbidragen till beredskapsarbeten och en motsvarandeminskning av rekryteringsstödet. Likaså föreslås en sänktnivå när det gäller lönebidragen till arbetshandikappade.Starthjälpen föreslås minskad. Vi accepterar dessa förslag,liksom indragningen av från Samhall.Däremot finner vi det inte motiverat att satsa 177 miljonerkronor på ett pendlingsbidrag. Incitamenten till ett aktivtarbetssökande också utanför den egna hemorten blir starkanog med de övriga förslag vi framför.I fråga om utbildningsvikariat i småföretag hänvisar vi tillvårt framförda krav att hela systemet medutbildningsvikariat bör avvecklas.Regeringen föreslår -- till slut -- att utbildningsinsatserskall kunna avbrytas till förmån för erbjudet arbete. Ytligtsätt förefaller en sådan ordning välmotiverad, menblottlägger vid närmare betraktande en syn påkompetenshöjning som vi finner oacceptabel.Kompetenshöjning får aldrig ses som en åtgärd för att hållaarbetslösa aktiva i största allmänhet utan skall varavälplanerad och målinriktad och insatt med den enskildesmer långsiktiga intressen som utgångspunkt.Om behov finns att på det sätt regeringen föreslår brytautbildningsinsatser aktualiserar det frågan hurarbetsmarknadsutbildningen bedrivs. Vi skall senareåterkomma till detta.4 ArbetslöshetsersättningenI kompletteringspropositionen återfinns vissa förslag medanknytning till arbetsmarknaden. Det gäller en sänkning aversättningen från arbetslöshetsförsäkringen till ,förändringar av villkoren för deltidsarbetslösa, aviseradeskärpningar av det s.k. arbetsvillkoret liksom hårdare reglervid avstängning, återinförandet av kvittningsrätten samt envag avisering av förslag om en lindring avdubbelbeskattningen.Förslaget om att sänka ersättningen från a-kassan, liksomde konsekvensändringar i fråga om bl.a. KAS ochutbildningsbidragen som också föreslås, välkomnar vi. Viavstår i detta sammanhang från att åberopa tidigaresocialdemokratiska ställningstaganden, liksom från attdiskutera den moraliska halten i det socialdemokratiskaagerandet i denna fråga under de senaste åren.I sak kommer sänkningen av ersättningsnivån att sändariktiga signaler till de arbetssökande. De medför dessutomen angelägen besparing på statsbudgeten. En ytterligarebesparing kan åstadkommas genom att den lägstaersättningen i KAS sänks från den av regeringen föreslagnanivån till per dag och genom ennedjustering av ersättningstaket i arbetslöshetsförsäkringensom en följd av sänkningen av ersättningsprocenten från 80till 75. Den lägsta nivån i arbetslöshetsförsäkringen bör påmotsvarande sätt sänkas till per dag.