mot · GJ02Fö1 · 1995-10-20 00:00:00 — Det bipolärasäkerhetssystemets upplösning har dessutom ökat risken för småkrig,som risken för storkrig minskat.Detta gör sammantaget att vårt deltagande i internationella insatser såvälmilitärt som civilt har större säkerhetspolitisk relevans . Likväl ärinte deltagandet av avgörande betydelse för vår säkerhet. Insatserna görs iden internationella solidaritetens namn och förutsätter ett starktstormaktsengagemang politiskt och militärt.Förutsättningarna att delta i internationella insatser av säkerhetspolitiskrelevans för bör säkerställas utan att för den skull utgöradimensioneringsgrund för krigsorganisationen. De internationella insatsernautgör en del av försvarets naturliga uppgifter, men ligger i betydelsedefinitivt steget efter existensförsvaret av vårt land.Nyttan av den ambitionshöjning som aviseras i propositionen måste prövasi förhållande till kostnaderna. Det vore fel att bygga upp en dyrbarorganisation och beredskap i ljuset av en kostnadskrävande och ambitiössvensk närvaro i det . Denna insats kan leda till att vi utanannan grund bedömer att det kommer att vara ungefär så också i framtidenoch sålunda leda fel och innebära prioriteringar som riskerar att urholkaSveriges försvarsförmåga.Dagens ambitionsnivå för de internationella insatserna är rimlig.Regeringens förslag om snabbinsatsstyrka bör ses positivt men prövasekonomiskt. Kostnaderna för materiell förslitning och hur dessa ersätts samtkostnaderna för snabbinsatsstyrkan på en till två kompanier återstår attutreda. Dessutom måste förhållandet att ett värnpliktsförsvar som ärdåligt anpassat för denna typ av insatser beaktas.I anslutning till regeringens förslag till ändrad organisation finns anledningatt påpeka att man inte bör bygga upp dubbel kompetens utan basera vårainternationella insatser såväl militärt som civilt på existerande strukturer.Regeringens redovisning av i försvarsmaktens internationella styrka ingåendeenheter bör endast ses som exempel. Det bör ankomma på myndigheterna attnärmare precisera styrkans sammansättning.Vi delar regeringens bedömning avseende förslaget om en särskild staboch chef men ser inget behov av stora organisatoriska förändringar. Skelettettill denna organisation finns enligt vår uppfattning i form avHögkvarterets internationella operationsledning och SWEDINT.PersonalförsörjningPlikttjänstgöringVärnplikten och civilplikten - numera totalförsvarsplikten -är av mycket stort värde för försvaret och vårt land. Det bästavore naturligtvis en krigsorganisation så stor att varjemedborgare skulle kunna ges meningsfulla uppgifter. Närantalet brigader sjönk under 25, minskade emellertidförutsättningarna för detta.I pliktutredningen överenskoms om den nya syn på plikttjänstgöring somär Moderata Samlingspartiets. Anmärkningsvärt är att regeringen och en delandra partier övergett slutsatserna i en utredning som leddes av förre viceordföranden i () och varsgrundprinciper antogs som lag den 14 december 1994.Vi avvisar regeringens syn på plikttjänstgöringen som till sin volym direktkopplad till försvarsviljan och den folkliga förankringen. Det avgörande fören hög försvarsvilja är förtroende för Försvarsmaktens förmåga att lösa sinauppgifter. Om pliktsystemet ges en utformning och omfattning som minskardessa förutsättningar, riskerar enligt vår mening försvarsviljan och försvaretsfolkliga förankring att minska, oavsett hur stor andel av de unga männen somgör kort eller lång grundutbildning.Det är fel att se det minskade värnpliktsbehovet hos Försvarsmakten somen fri tillgång för det övriga försvaret, särskilt som det i direktivenangivitsatt pengar skall överföras från Försvarsmakten för att finansiera andramyndigheters behov av pliktpersonal.De civila insatsstyrkor som föreslås och som beräknas kosta 400 miljonerkronor/år (som tas från det militära försvaret) är i likhet med uppsättande avbevakningsförband ett missbruk av pliktlagarna. Grundutbildning för dessaändamål kan inte motiveras med behovet av förband för att lösa dessauppgifter. Istället har det ideologiska behovet att utbilda en större del avåldersklassen varit styrande. Det är oacceptabelt, eftersom det leder till etttotalt sett felavvägt försvar. En korttidsutbildning för att möta en angriparesmest kvalificerade soldater i form av sabotageförband är heller inte moralisktförsvarbar gentemot den enskilde soldaten. Mot de långräckviddigaprecisionsvapen som är lika sannolika för bekämpningen av dessa punktmålhar bevakningsstyrkorna heller ingenting att sätta mot.Om man anger behovet av bevakningsförband till en krigsorganisation på40 000 man, måste man var öppen för andra sätt att lösa uppgifterna t exgenom Hemvärnet eller genom att ge uppgiften till fullt utbildade enhetermed rätt utrustning. 60 dagars (eller motsvarande) utbildning för att ingå icivila insatsstyrkor är heller inte försvarbart. Visst är totalförsvarets behovoändliga - det finns alltid plats för fler och alltid olösta uppgifter - men denpolitiska uppgiften är att väga behov och ekonomi mot varandra. I detperspektivet är grundutbildning av 10 000 unga män civilainsatsstyrkor inte försvarsförband. Sammantaget avser man varje årgrundutbilda 17 500 fler än vad det militära försvaret behöver inom ramenför krigsorganisationen. Det är en allvarlig felavvägning och ett missbruk avpliktsystemet.Vårt eget alternativ är ca 25 000 plikttjänstgörande, dels i det militäraförsvaret, dels i de kvalificerade befattningar som enligt vår mening krävs förett ändamålsenligt och effektivt civilförsvar men som inte nämns ipropositionen.Det alternativ som mest förtjänar ytterligare belysning är en förändring avsystemet för förbandsomsättning. Dagens förbandsomsättning innefattar oftamycket långa förbandsomsättningstider, vilket gör att vidmakthållandet avkunskaper och färdigheter kräver ett mycket väl fungerande system avkrigsförbandsövningar likaväl som särskilda övningar för förband och befäl.Repövningarnas hittillsvarande roll som budgetregulatorer såväl inom somutom Försvarsmaktens bestämmande gör systemet känsligt. Dessutominnebär återkommande repetitionsövningar aldrig att förbanden blirsammantaget bättre. Repövningarna hejdar nedgången i förbandens totalakapacitet men ändrar inte på det faktum att förbanden totalt såväl somsoldater och befäl fungerar bäst efter grundutbildningens slut.Den allt snabbare militärtekniska utvecklingen accentuerar detta förhållande.En avgörande fråga är dessutom i vilken utsträckning framtidensstridsmiljö klarar förbandsomsättningstider . I internationelljämförelse har huvuddelen av våra förband återtagningsbehov ,eftersom de dels är reservförband som måste mobilisera, dels inte ens eftermobilisering alltid kan lösa sin uppgifter tillräckligt väl. Vad som behövs ärvälutbildade förband med kapacitet att slåss på ett s k fragmenterat stridsfältunder inverkan av faktorer i alla tre dimensioner. Istället för övervintring av70-talsmodell bör ökad förmåga vara målsättningen hos våra mestkvalificerade förband också inom armén.En viktig framtidsfråga är följaktligen hur kvaliteten på våra förband skallkunna säkerställas inom ramen för nuvarande värnplikts- ochförbandsomsättningssystem. Kort förbandsomsättning är ett enligt vårmening ett bättre alternativ än annan utökning av grundutbildning avpliktpersonal. En modell byggd på kortare förbandsomsättning kandessutom ge utrymme för:1 att organisera ett större territorialförsvarökad rekryteringtill hemvärnet23 att personellt kompletta förband, förutom yrkesofficerare,placeras i personalreserv som är användbar i ettanpassnings/upprustningsläge45 att försvara fler skyddsobjekt67 att när militär krigsplacering upphört, organisera civilainsatsstyrkor89 att nyckelpersonal kan förstärka personalresurserna itrånga sektorer1011 en större volym och därmed säkrare grund för rekryteringav frivilliga för internationella insatser.12Självfallet kan inte alla dessa behov lösas lika bra samtidigtoch kanske gör de höga kostnaderna för materielförslitningoch utbildning förslaget svårgenomförbart - men i jämförelsemed grundutbildning av bevakningsförband och civilainsatsstyrkor skulle detta ge högre kvalitet i lösandet dels avde angivna uppgifterna, dels meningsfull militär utbildningoch en reell förstärkning av den samlade försvarseffekten.Därför bör frågan om kort förbandsomsättning särskiltprövas.Vid sidan av kontraktsanställning, som är ett alternativ som är främmandeför svensk tradition, är det alltså värt att utreda alternativet att ersättarepetitionsutbildningen med en avsevärt kortare förbandsomsättningstid för tex brigadernas och kustförsvarets stridande bataljoner. På så sätt kommerspjutspetsarna i alla försvarsgrenar att vara i bästa möjliga skick, samtidigtsom avkastningen till territorialförsvar och hemvärn blir större.En bieffekt av en kortare förbandsomsättningstid är att officerarna gesökad tid att öva sig i sina befattningar. Det ger en mer kompetent befälskår.Samtidigt skulle kort förbandsomsättning i denna begränsade omfattningutgöra en bättre rekryteringsgrund för officerare än den kraftigt begränsadevärnpliktsvolym som annars utgör rekryteringsgrunden.Vi vill understryka värdet och vikten av nationell enighet i pliktfrågan. Vihar en bestämd uppfattning, men är beredda att överväga olika alternativ föratt nå samförstånd i den för landets befolkning ytterst viktiga frågan omvilka frihetsinskränkningar som är nödvändiga för försvaret av vårt land.Ökat behov av bevakningPropositionens förslag om inrättande av särskildabevakningsförband saknar enligt vår mening berättigande påden ekonomiska nivå som föreslås. Behovet av bevakning avskyddsobjekt finns definitivt, men det måste ställas motandra behov inom totalförsvaret. Den analysen saknas iregeringens förslag.Även om man skulle komma fram till att behovet är så stort somregeringen antyder finns ingenting som säger att detta med automatik skulleinnebära grundutbildning av förband för att lösa denna typ av uppgifter. Meden så begränsad krigsorganisation som det hela handlar om torde andra vägarför att tillgodose skyddsbehovet lika bra eller helst bättre kunna sökas.Exempel är ökad rekrytering av hemvärnsmän, civila bevakningsbolag, fulltutnyttjande av samtliga redan utbildade värnpliktiga elleren kortare förbandsomsättningstid som avkastar personal/förband som skullekunna lösa uppgiften.Civil utbildningDen organisation med civila insatsstyrkor som föreslås äronödig och misshushållning med resurser. De behov somfinns kan lösas inom ramen för bl a den personalsom tjänstgör i totalförsvaret utan att förmågan att möta ettväpnat angrepp och hävda vår territoriella integritet urholkas.Några starka motiv för upprättandet av civila insatsstyrkor finns inte i deunderlag som myndigheterna redovisat när arbetet med försvarsbeslutetinleddes. De civila insatsstyrkorna är enligt vår mening en direkt följd av detuppdrag att söka utbildningsplatser för att tillgodose i första handideologiska behov.Regeringens förslag om att sammanföra svensk kompetens till en civilinsatsstyrka för internationella insatser förtjänar emellertid att prövas. Endelav det svenska biståndet skulle nå säkrare effekt om det öronmärktes för t exminröjning och katastrofbistånd.Vid Försvarsmakten anställd personalEn kompetent befälskår är vid sidan av fortsatt hög kvalitetpå materieltillförseln till försvaret den viktigasteförutsättningen för god krigsduglighet och högförsvarseffekt. Befälet i vårt försvar består av dels officerare,dels värnpliktigt befäl. Samtliga grupper har mycket viktigabefattningar i försvarets krigsorganisation. Deinskränkningar i förbandsutbildning ochrepetitionsutbildning som varit legio ochunder utgör det allvarligaste hotet motbefälets kompetens och därmed mot försvarets personellafunktionsduglighet. Propositionen berör endast i förbigåendefrågan om officerskårernas betydelse.Yrkesofficerare utgör försvarets personella ryggrad genom sinkontinuerliga tjänstgöring i fredstid. tillämpas den så kalladeNya Befälsordningen (NBO) för rekrytering, utbildning och karriärgång.Mycket i denna förändring av det gamla trebefälssystemet har varit av godo.Den generella kvaliteten på den militära yrkespersonalen har ökat. Samtidigtfinns många frågetecken kring den nya ordningens förmåga att bidra tillkontinuitet och djup kunskap i utbildningsarbetet och materielhanteringenvid våra förband. I armén är problemet accentuerat, eftersom dennaförsvarsgren inte på samma sätt som marinen och flygvapnet har särskildatjänstegrenar för specialister.Försvarsmaktsofficer 2000 är namnet på det projekt som varitFörsvarsmaktens viktigaste vad gäller såväl de fast anställda yrkesofficerarnasom reservofficerarna. I försvarsutskottets betänkande 1994/95:FöU14förutsattes att frågan om befälsordningen - för såväl reserv- somyrkesofficerare - bereds på ett sådant sätt att resultatet blir en sammanhållensyn på frågorna. Inget i regeringens bedömningar och förslag tyder på att ensådan helhetssyn anlagts på dessa frågor. Regeringens förslag är tvärtominriktade på enskildheter och fokuserar inte på de stora och avgörandeproblemen. För att uppfylla riksdagsbeslutet bör enligt vår mening enutredning om befälsordningsfrågorna tillsättas snarast.Utgångspunkten för en sådan utredning bör enligt vår mening vara attBefälsordningen omprövas. Det nya systemet skall grundas på de positivaerfarenheterna av NBO och för en del av officerarna bygga helt på detunderlag som tagits fram i Försvarsmaktsofficer . Dessutom finnsanledning att överväga införandet av en ny karriärgång för yrkesofficerare,som är mer koncentrerad kring säkrad kontinuitet i trupputbildning ochmaterielhantering i lägre förband. Dessutom bör frågorna kring yrkes-officerarnas tjänstgöringstid, pensionsålder och tjänstgöringsförhållandenytterligare övervägas bl a mot bakgrund av det utredningsarbete somgenomfördes i Försvarsdepartementets arbetsgrupp för yrkesofficerarnaspersonalstruktur 1993-1994.F.n. har statsmakterna sagt nej till önskemålet att kommendera officeraretill fredsbevarande styrkor. Kanske är en sådan skyldighet, i enlighet medvad regeringen anger, på oundviklig. Men vårt nuvarande systemär långt ifrån förberett för detta. Vi har ingen organisation som tar hand omhemmavarande, och officerarna har inte lön och förmåner som motsvarar denpotentiella riskexponering som en ständig och obligatorisk beredskap att gå istrid under FN:s eller flagg skulle innebära. För att ens påbörjadiskussionen om ett obligatorium krävs ett helt annat stöd för hemmavarandeanhöriga till den personal som tjänstgör utomlands under nuvarandeomständigheter.I propositionen berörs reservofficersfrågorna endast knapphändigt. Detfinns anledning att erinra om att ett enigt försvarsutskott (1994/95 FöU4)framhöll "att starka skäl talade för att en mer samlad och uttalad hållning ärnödvändig i frågorna som rör reservofficerarnas utbildning, anställning ochutnyttjande ".Regeringen framhåller i sin proposition bl.a. att reservofficerare i ökadomfattning skall användas i förbandsproduktionen genom obligatorisktrupptjänst. Vi avvisar tanken på obligatorisk trupptjänst. Försvarsmaktensbehov och reservofficerens önskemål skall i största möjliga utsträckningregleras genom individuella avtal. Reservofficersinstitutionen skall i förstahand vara inriktad på krigsorganisationens behov. Trupptjänst ifredsorganisationen kan visserligen vara ett inslag i utbildningen, men fårinte göras till huvudsak. I detta hänseende är förslaget om t ex civilaspecialister rimligare.För att Försvarsmakten skall kunna tillgodogöra sig den kompetens ochpotential som finns bland reservofficerare är det viktigt att bl.a. se över deekonomiska villkoren, samt göra reservofficersutbildning till en merit, inteminst för högskolestudier. En annan viktig aspekt är att skapa en situationdär yrkes- och reservofficerare inte bedöms med olika måttstockar närkrigsorganisationens befattningar fylls.Förbandsövningar och annan utbildning bör genomföras i sådanomfattning att reservofficerare får tjänstgöra i sina befattningar. Eljestriskerar motivationen att försvinna. I en krympande krigsorganisation börprövas att låta reservofficerare i vissa fall dubblera varandra i en befattning.På så sätt kan enskilda personer, trots att de står i reserv, vara inriktade påenspeciell befattning. Det leder sannolikt till större engagemang än att endastvara i reserv i största allmänhet.Regeringens förslag att vissa befattningar i krigsorganisationen kanövertas av reservofficerare förtjänar att prövas, men inte på grundval av vilkasom tjänstgjort i grundorganisationen utan grundat på personlig erfarenhetoch lämplighet för dessa befattningar. Många reservofficerare kommer iframtiden inte att direktrekryteras utan att ha lång erfarenhet grundad påtidigare tjänstgöring som yrkesofficer. För att erhålla en tillkrigsorganisationens behov anpassad åldersstruktur krävs kontinuerliga ochrelativt stora planmässiga avgångar av yrkesofficerare främst i armén ochmarinen i åldersläget . Det är väsentligt att utbildningssystemetockså anpassas till den enskildes behov då han lämnar Försvarsmakten för attövergå till civil verksamhet.FörsvaretsmaterielförsörjningSvensk försvarsindustri är även fortsättningsvis en viktigsäkerhetspolitisk tillgång. Genom bl.a. en kompetentförsvarsindustri visar vi i handling vår vilja och vår förmågaoch skapar på så sätt ökad trovärdighet och tillit till vårtlands säkerhetspolitik. En under socialdemokratisk regeringvag och otydlig säkerhetspolitik och ett i vissa stycken ännuålderdomligt försvar kompenseras av säkerhetspolitikensrealiteter. Förutom den stolthet vi kan känna för vårtdeltagande i Bosnien så materialiserar vår försvarsindustriidag tydligast för omvärlden det svenska försvarets förmåga.Grunden för försvarsindustripolitiken måste vara att få materielindustrinatt spela den roll och leverera den materiel som gynnar det svenskasäkerhetsintresset bäst. Regional- och arbetsmarknadspolitiska skäl saknar idetta avseende säkerhetspolitisk relevans. har svenskförsvarsindustri haft en världsunik bredd innefattande tillverkning av i stortsett alla förekommande militära system. Denna historia finns anledning attvara stolt över.Alla fakta talar emellertid för en fortsatt nedgång på denförsvarsindustriella marknaden. Det innebär att inte ens med storatilläggsanslag kan behålla nuvarande kompetens. En ibland smärtsam mennödvändig omstrukturerings- och rationaliseringsprocess har redan inletts. Pånationell nivå har goda samordningsfördelar uppnåtts. Ännu återstår försvensk försvarsindustri att fullt ut ta steget in i internationellt samarbete.Detta är en förutsättning för industrins överlevnad, för framtidaproduktutveckling och därmed för att förse med högkvalitativutrustning till rimliga priser.För att som nödvändig modernisering genomförs skapa så godaförutsättningar som möjligt för industriell överlevnad bör vi inleda ensnabbare omsättning av äldre krigsmateriel. Det viktigaste för framtiden ärinte att finansiera höga drift- och underhållskostnader för system somsannolikt inte kommer till användning utan istället att köpa nya som kanfungera . Det gynnar både och försvarsindustrin. Sverigebör vara öppet för försäljning av utgången väl fungerande krigsmateriel.En inhemsk försvarsindustri har också betydelse i ett läge av internationellupprustning då också behöver ny materiel. Genom en egenförsvarsindustri har vi kompetens att byta med andra länder och kan på såsätt med större säkerhet ges tillgång till de system vi själva saknar.Försvarsindustripolitik handlar inte om att hålla industrin under armarna.Försvaret skall beställa sådant som försvaret behöver nu och som säkrarframtida kompetens. Därför måste också bevarandet av vidmakthållande-,underhålls- och utvecklingsförmåga ges tydliga prislappar. Den politiskauppgiften är att prioritera mellan olika kompetenser. Vi delar regeringensbedömningar kring baskompetens men anser att de områden som redovisasär alltför snäva. För att i tillräcklig grad stödja försvaret och ytterst vårasäkerhetspolitiska mål krävs högre målsättningar avseende den inhemskamaterielindustrin. Dessutom bör särskild hänsyn tas till de områden som -utan att definieras som baskompetens - har goda förutsättningar för fortsattinternationell samverkan. Det är också på detta område förvånandeanmärkningsvärt att avkrävs beslut om helhet när underlag i detnärmaste helt saknas avseende avvägningar i denna del. Vi delar regeringensuppfattning att "fortsatt teknisk och materiell förnyelse av totalförsvaret ärav största vikt. Det är därför nödvändigt att i etappen två avförsvarsbeslutet, när myndigheternas kostnadsberäkningar och förslagföreligger, noga pröva om försvarets materielförsörjning i tillfredsställandegrad kunnat tillgodoses" .Med denna brasklapp i propositionen är det desto mer anmärkningsvärt attfrågorna inte penetrerats innan stora besparingar aviseras. Djupa tvivelavseende de ekonomiska resursernas tillräcklighet för att fortsätta förnyelsenav försvaret kvarstår efter det att regeringen presenterat sitt förslag.Besparingarna anges ge effekten att "planerad anskaffning av någrastörre materielprojekt kan behöva omprövas, medan ett antal smärre projektkan komma att senareläggas eller utgå helt". De stora projekt som f n liggeri planerna är enligt vår mening helt nödvändiga för att säkerställa denmateriella förnyelse som är det viktigaste resultatet av 1992 årsförsvarsbeslut. Vi delar inte propositionens bedömning att behoven av nyastridsfordon, fartyg och flygplan minskar - annat än i jämförelse med vadsom varit fallet om krigsorganisationen . För att säkerställaförsvarets förmåga kräver tvärtom en minskad organisation en ytterligareaccentuerad satsning på ny materiel. Såväl med regeringens mer begränsadeförslag som med den moderata inriktningen krävs det nya stridsfordon, nyafartyg och nya flygplan. De föreslagna besparingarna urholkar kompetensoch kapacitet hos svensk försvarsindustri.Försvarsindustrins internationellavillkorFör att ge försvarsindustrin rimliga arbetsvillkor krävs enmer liberal praxis för synen på såväl samverkan somvapenexport. Dagens lagstiftning är i huvudsak bra, men denborde i några hänseenden ändras för att bättre stämmaöverens med den internationalisering som påbörjats inomindustrin. För att kunna fungera på marknaden behöver vårmaterielindustri paradoxalt nog ett starkt stöd till export ochsamverkan från politisk nivå. Eftersom andra länders industrihar denna fördel, blir konkurrensen mycket snedvriden ominte förmår att förbättra sina rutiner för detta viktigaarbete. Ökad export löser emellertid inte alla problem -fortsatt omstrukturering såväl inom som utom landet ärnödvändig. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den fortsatta processen inför försvarsbeslutet1996,2. att avslår regeringens förslag om totalekonomisk ram ienlighet med vad som anförts i motionen,3. att , vid bifall till yrkande 2, begär att regeringenåterkommer med ett förbättrat beslutsunderlag i enlighet med vad somanförts i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om uppdrag till Försvarsmakten, ,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om analys av omslagspunkter i försvarets förmåga,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den säkerhetspolitiska och militärstrategiskautvecklingen i vårt närområde,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om säkerhetspolitik, särskilt vad gällerbetydelsen av ett långsiktigt synsätt i försvarsplaneringen,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om försvarspolitikens inriktning och totalförsvaretsuppgifter,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om återtagning och anpassning,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om inriktningen av det militära försvaret,11.