mot · GI02Ub378 · 1995-01-25 00:00:00 — I dagens mycket textbaserade samhälle är det viktigt attuppmärksamma alla de människor som har svårt att lära sigläsa och skriva. De skall ges undervisning i de former somderas svårigheter kräver. Modern lärarutbildning måsteuppmärksamma detta och ge blivande lärare verktyg för attbåde bedöma och hantera elevers svårigheter redan frånskolstarten. Det finns många, många människor som präglatshela sitt liv av att deras svårigheter inte beaktades. På sammasätt måste modern vidare- och fortbildning för lärare ge demmöjligheter att uppdatera sina kunskaper utifrån aktuellforskning och aktuella lärarerfarenheter.Det finns en begreppsförvirring inom området eftersomtermen/ordet dyslexi i sig innehåller en förklaring och denmedför en sammanblandning av fenomen och förklaring.Ordet dyslexi skapar missförstånd, och vi använder därförhär begreppet läs- och skrivsvårigheter.Det går inte att blunda för att det pågår en någotinflammerad diskussion mellan forskare och skolmänniskorsom har olika förklaringar till barns svårigheter att lära sigskriva och läsa. För vissa forskare och skolmänniskor är s.k.dyslexi en ärftlig och biologisk hjärnskada som kanjämställas med andra handikapp, och därmed måste mansöka behandlingsmodeller utifrån den grundläggandeskadan. För andra forskare och skolmänniskor är läs- ochskrivsvårigheter i huvudsak en annorlunda och kanskeförsenad läsinlärning som måste angripas med pedagogiskametoder och som kräver stor flexibilitet av lärarna.Inom läsforskningen råder en relativ samstämmighet omatt det existerar ett starkt samband mellan barns läs- ochskrivutveckling och innehållet i den undervisning degenomgår, t.ex. de texter de förväntas läsa. Läsning är enkulturprodukt, som handlar om att hjälpa eleven över debarriärer som en ond cirkel skapat.Det kräver också att man teoretiskt är överens om vadläsning är och det är man inte, varken i ellerinternationellt.Det finns många exempel på att tidigarespecialundervisning, där elever urskiljdes i specialklassereller kliniker inte haft avsedd effekt på läsförmågan.Ungdomar har stigmatiserats för hela livet genom att de fåttbåde sin identitet och självkänsla tryckt i botten.Som politiker har vi svårt att ta ställning i forskarstridermen vårt ansvar är att inga barn förblir ohjälpta. Det bästasättet är att alla lärare ges möjlighet att följa med iutvecklingen av modern läsforskning och tar del av praktisktverkande lärares erfarenheter.Till det kommer att lärare måste både våga och kunna sebarns svårigheter och på ett flexibelt sätt angripa demindividuellt.Riksdagen fattade i beslut om ny läroplan. Dentvingar skolan att ta vidgat ansvar för att eleverna lär sigskriva och läsa. Detta ingår i pedagogiskaresultatansvar och var en betydande skärpning. Det kommeri fortsättningen att bli svårare att skylla bristande läs- ochskrivförmåga på brister hos den enskilde eleven. Metodersom inte leder till läsförmåga kommer att gallras ut ochlärarnas kunnande skärpas.Lärarutbildningarna måste ägna mera tid åt att gekunskaper om fenomenet läsning eftersom det är skolansviktigaste verktyg. Vi behöver också mera av analyser,utvärderingar och uppföljningar av genomförda insatser ochspridning av resultat till skolans lärare.I den parlamentariska kommission som anmäls i åretsbudgetproposition måste det beaktas hur man sprider ochförändrar kunskaperna om läs- och skrivsvårigheter. Dettabör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att den parlamentariskakommissionen om skolans inre arbete får i uppgift att hanterahur spridning av kunskaperna om läs- och skrivsvårigheterskall systematiseras till skolornas lärare.