mot · GJ02K6 · 1995-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:80 Ändrade relationer mellan staten och Regeringen når inte ändaframFå frågor är så mogna för beslut som kyrka-stat-frågan. Detfinns en längtan bland aktiva att dennafråga, som tagit så mycket energi , äntligen skakunna föras till en positiv lösning. Samma längtan finnsbland dem som tillhör andra trossamfund och därför kännerden nuvarande ordningen kränkande.Liberalerna har mer än någon annan politisk kraft i engagerat sig idenna fråga. Kampen för religionsfrihet inleddes redan på 1800-talet.Folkpartister med vitt skilda inställningar i livsåskådningsfrågor har förenatsi arbetet för att likställdhet mellan trossamfund är en viktig princip i ettsamhälle byggt på religionsfrihet. Inte minst de folkpartister som varitkyrkopolitiskt engagerade har stött denna uppfattning.Stora steg har också tagits i riktning mot en lösning avkyrka-stat-frågan. Vi vill särskilt nämna det av självtinitierade förändrade medlemsbegreppet, som tillmötesgår ett pluralistisktsamhälles krav på religionsfrihet. Viktigt är också att egnaställningstaganden inneburit ett bejakande av långtgående förändringar - visyftar såväl på det av avgivna remissvaret påKyrkoberedningens förslag och det senaste Kyrkomötets ställningstagande.Kyrkan förklarar sig i dessa beslut beredd att acceptera att centrala delar avstatskyrkosystemet - t ex kommunstatusen - avskaffas.Ännu ett steg i rätt riktning tog regeringen i skrivelsen till Kyrkomötet närden gick emot Kyrkoberedningen i fråga om Kyrkomötets normgivningsrätt.Avskaffandet av kommunstatusen, beskattningsrätten och normgivnings-rätten innebär sammantaget en välkommen - men inte tillräcklig - uttunningav statskyrkobegreppet.Ändå måste konstateras att den nu föreliggande propositionen inte nårända fram. Ett bifall till propositionen säkrar inte en godtagbar lösning avkyrka-stat-frågan. Om propositionen godtas utan kompletterande riktlinjerfrån talar mycket för att resultatet blir en halvmesyr som innebäratt relationerna mellan och staten blir en politisk fråga förmånga år framåt. Inte minst för själv skulle det vara enmycket otillfredsställande situation.Principproposition - menvilken är principen?Propositionen anges vara en principproposition. Riksdagenombeds ställa sig bakom vissa riktlinjer för en förändring avrelationerna mellan staten och kyrkan. Därefter skall ett antalmindre frågor utredas vidare.Det reser frågan vilken princip propositionen egentligen vilar på. Är detprincipen att kyrkan bör skiljas från staten? Eller är det snarare en samlingkompromisser mellan olika principer som gör att det blir omöjligt att svarapå frågan om är ett offentligrättsligt eller privat-rättsligt objekt?Propositionen har tolkats på olika sätt. Vår bedömning är att propositioneninnebär - eller håller öppet för - att kommer att behålla ensådan särställning att statskyrkosystemet i praktiken består.Hos oss växer bilden fram att det i själva verket är i de mångadetaljutredningarna det kommer att avgöras om reformen innebär en verkliglösning eller en skenlösning. Propositionen är därmed ingen princip-proposition utan endast ett förslag om fortsatt utredningsarbete.De flesta massmedier, som rapporterat om regeringens skrivelse tillKyrkomötet och Kyrkomötets behandling av densamma, har tolkat rege-ringens linje på ett annat sätt. De har haft rubriker med innebörden attreformen innebär att kyrkan skiljs från staten.Som ett kuriosum i sammanhanget kan nämnas att även Hans MajestätKonungen har anslutit sig till den tolkningen. Så här sa han i samband medriksmötets öppnande:"Vid årets kyrkomöte behandlades förslaget att skilja kyrkan från staten.Stor enighet rådde om att i princip acceptera det framlagda förslaget, vilketinnebär att vår över statskyrka kommer att ersättas av enfolkkyrka." Kungen anser alltså att reformen innebär att man skiljer kyrkanfrån staten och att statskyrkosystemet avskaffas.Även om kyrka-stat-frågan präglats av hårda motsättningar och starkakänslor är det inte lyckligt att ett avgörande beslut fattas i oklarhet om vadden djupaste innebörden egentligen är. Att lösa en konflikt genom att svepain den i dimridåer är sällan långsiktigt hållbart.Hur gärna vi än skulle vilja ansluta oss till Kungens och mediernaspositiva tolkning är det inte möjligt. En nogrann analys ger vid handen attpropositionen innebär - eller håller öppet för - en sådan särbehandling avSvenska kyrkan att den även efter reformen måste betraktas som en del avstatsmakten och bärare av en statsreligion. Detta förhållande konstituerasfrämst av att föreslås även bli föremål för enrelativt omfattande särlagstiftning, eventuellt också ett särskilt omnämnandei regeringsformen.Enligt liberalernas uppfattning är därför föreliggande förslaginte en principiellt godtagbar och långsiktig lösning av kyrka-stat-frågan. Vihar heller aldrig - vilket felaktigt påståtts i den offentliga debatten -accepterat förslaget. Tvärtom framförde vår partiledare kritik emot det vid partiledaröverläggningen på den 5maj 1995. Vi anförde vidare avgörande invändningar i ett fax tillCivildepartementet , sedan vi på ett sent stadium under handhade fått ta del av ett utkast till regeringsskrivelse till Kyrkomötet.De som representerat i Kyrkomötet har lagtner ett omfattande arbete på att inom vinna förståelse för attkyrkan borde skiljas från staten. Det arbetet fortsatte också på åretsKyrkomöte. Även om vi inte tycker att resultatet av Kyrkomötets behandlingfullt ut bör godtas av statsmakterna - nämligen i de delar det innebar krav påsärlagstiftning och detaljreglering av kyrkan - finns det anledning attuttrycka sin uppskattning för det inomkyrkliga arbete som bedrivits ireformvänlig riktning, inte minst av liberalerna inom Svenska kyrkan.Ett multietniskt samhällemåste bygga påreligionsfrihetDe starkaste kraven på en genomgripande reform avstatskyrkosystemet kom länge från frikyrkligt håll. Såsmåningom växte också den inomkyrkliga opinionen, inteminst bland kyrkans unga samt dess präster och biskopar. kommer kraven på en förändring dessutom från religiösariktningar vid sidan av de lutherska samfunden, som judar,katoliker och muslimer. I flera fall har dessa trosriktningarexpanderat kraftigt , främst till följd avinvandringen.Invandrarnas situation framstår som ett viktigt motiv för en lösning avkyrka-stat-frågan. Invandrare behandlas i det svenska samhället ofta som enandra klassens medborgare. Statskyrkosystemet skapar samma känsla på detreligiösa området. Den egna religionen är inte accepterad på samma sätt somden som förkunnas av Svenska kyrkan.Många invandrare uttrycker i och för sig förvåning över det svenskasamhällets sekulära vardagsprägel. I deras hemländer spelar religionen oftaen större roll i det dagliga livet. Det är inte ovanligt att t ex muslimskaföräldrar säger att de gärna accepterar att deras barn deltar i skolavslutningarmed kristna inslag därför att det finns så lite religion i det svenska samhälletöver huvud taget. De yttringar som förekommer ses snarare som undantag änsom inslag i en systematisk indoktrinering.Ändå uppstår problem i lägen där särställning äruppenbar. Det märks inte minst vid religiöst präglade familjehögtider sombröllop och begravningar.Som en del i arbetet på att skapa ett icke-segregerat, öppet och multietnisktsamhälle framstår ett verkligt avskaffande av statskyrkosystemet som mycketangeläget.Folkpartiets hållningFolkpartiregeringen framlade efter föredragning av statsrådetBertil ett förslag till kyrkomöte om sådanaförändringar i relationerna mellan stat och kyrka attstatskyrkosystemet skulle ha upphört om reformen kunnatfullföljas. Kyrkomötets majoritet avvisade dessvärreförslaget.Den principiella utgångspunkten måste vara att ska behandlas på samma sätt som andra trossamfund ivårt land. Bara den utgångspunkten är förenlig med fullreligionsfrihet. Förslaget från Kyrkoberedningen levde inteupp till de krav som måste ställas i religionsfrihetens namn.Folkpartiets ledamot, , reserverade sig därföremot flera av förslagen.Med hänsyn till historiska fakta och önskan att genomföra en reform istörsta möjliga samförstånd kan vissa undantag från en strikt likabehandlingaccepteras, åtminstone under en övergångstid. Det gäller t ex tanken attSvenska kyrkan, som medverkat i statens uppbördsväsende genomfolkbokföringen, skulle kunna få hjälp från staten med insamling avmedlemsavgifter. Det grundlagsfästa skyddet för trossamfund att slippaoffentliggöra vilka som är medlemmar gör att det i praktiken kan bli svårt förandra samfund att utnyttja ett sådant erbjudande om hjälp medinkasseringen. Dessa undantag från en strikt likabehandling måste emellertidvara tydligt motiverade och få.Vi kan således acceptera att det i en ny lag om trossamfund förs in vissabestämmelser som reglerar de särskilda relationer som kommer att kvarståmellan staten och trossamfundet . Men eftersomutformningen av denna lag är extremt viktig ur religionsfrihetssynpunktmåste regleringen inskränkas till det som är absolut nödvändigt.Den mest uppenbara risken om lagen blir för utförlig är att Svenska kyrkani praktiken kommer att förbli en statskyrka. En annan risk är"smittoeffekten", alltså att statsmakterna kommer att anse sigkunna ställa samma krav på andra samfund som på Svenska kyrkan.Frågor som har med kyrkans tro och inre liv måste regleras inomkyrkligt.Vi beklagar att Kyrkomötet uttryckte önskemål om ytterligare lagstiftning. Vibeklagar än mer att regeringen inte tydligt avvisar dem. Som framgår av dettidigare nämnda faxmeddelandet av anser vi att regeringen i självaverket redan i skrivelsen till Kyrkomötet gått för långt när det gäller attreglera inomkyrkliga frågor. Vi anser inte att det är statsmakternas sak attbestämma att ska ha en episkopal struktur, att valsystemetvid interna kyrkliga val ska vara utformat på ett visst sätt, att kyrkoavgiftenska betecknas kyrkoskatt, att beslut i lägre instans ska kunna överprövas i enviss ordning, att offentlighetsprincipen ska tillämpas, att en vissärendefördelning ska tillämpas mellan kyrkans lokala, regionala och centralanivåer etc. Allt detta - och mer som förts fram av Kyrkomötet - måstestatsmakterna avstå från att ha synpunkter på.Svenska kyrkan måste gesgoda arbetsmöjligheterSvenska kyrkan utför ett mycket viktigt arbete runtom i vårtland. Det har varit en utgångspunkt för vi engagerat oss i kyrka-stat-frågan att den slutligalösningen måste ske på villkor som garanterar goda arbetsmöjligheter. Den utgångspunkten står fast.Vi menar att en avveckling av ställning som offentligrättsligtsubjekt är att förbättra kyrkans arbetsmöjligheter. Detkommer att underlätta för kyrkan i dess huvuduppgift. Detkommer också att underlätta ekumeniska strävanden.Vi har, som redan nämnts, varit öppna för en lösning som innebär att detoffentliga bistår kyrkan med insamlingen av medlemsavgifter. Det kommeratt bidra till att en fri kyrka kommer att få en sådan ekonomi attarbetsuppgifterna kan utföras i hela vårt land.Vägen vidareAlla partier i utom har uppfattningenatt statskyrkosystemet bör avskaffas. står nu i ettläge där det kan ske genom grundlagsbeslut före ochomedelbart val.Ett ovillkorligt bifall till regeringens principproposition är inte vägen att nåett sådant resultat. Skulle de närmaste årens arbete bedrivas inom de ramarsom anges i propositionen kommer reformen inte att bli lösningen på kyrka-stat-frågan. De andra trossamfunden, liberalerna och andra som ärintresserade av verklig religionsfrihet kommer att arbeta vidare för en annanlösning. Det är naturligtvis inte särskilt tillfredsställande för ,som onekligen behöver lägga oron kring relationen till staten bakom sig.Enligt vår mening bör svar på regeringens proposition bli atttydligare uttrycka de principer som den slutliga reformen bör vila på. Dessaförtydliganden blir sedan vägledande för det fortsatta utredningsarbetet ochlagstiftningspropositionen 1997.Det måste av beslut framgå att efter reformeninte längre är ett offentligrättsligt subjekt. Några särbestämmelser omSvenska kyrkan får inte införas i Regeringsformen. De särskilda bestäm-melser om som behövs förs in i en lag om trossamfund. Deparagrafer i denna lag som endast berör trossamfundet börbli färre än vad som anges i propositionen genom en strikt tillämpning avprincipen att inomkyrkliga frågor ska beslutas inom . HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att inte skall vara ettoffentligrättsligt subjekt,2.3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att särbestämmelser om trossamfundet inte skall förekomma i regeringsformen,4.5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att lagen om trossamfund skall präglas av strikttillämpning av principen att inomkyrkliga frågor skall avgöras avSvenska kyrkan själv.6.