mot · GI02Fi210 · 1995-01-25 00:00:00 — Genom en steril åtstramningspolitikförvärrade regeringen krisen, menade socialdemokraterna.Den borgerliga regeringens strategi för att hantera dekonjunkturella problem som är förknippade med att sanerastatsfinanserna under en pågående konjunkturnedgångbyggde på två moment. Dels sköts, somekonomikommissionen förordat, en del avsaneringsåtgärderna framåt i tiden, så att konjunkturlägethann förbättras innan saneringen fick full kraft. I denlångsiktiga saneringsplanen, som löpte , lågtyngdpunkten --97, eftersom ekonominförväntades komma att växa snabbare då. Dels menade denborgerliga regeringen att en åtstramande finanspolitik intebehövde få kontraktiva effekter, om saneringen inriktadesmot strukturellt riktiga åtgärder, eftersom ett minskatbudgetunderskott då också kunde förväntas leda till lägreräntor. En viktig förutsättning för sjunkande räntor var dockatt saneringen i allt väsentligt skedde genom besparingar. Enlång rad tunga skäl talar för att besparingspolitiken inteförstärkte nedgången i ekonomin:När besparingar skergenom att ersättningar, som försvagat arbetsviljan ochminskat flexibiliteten på arbetsmarknaden, reduceras lederdet långsiktigt till en lägre strukturell arbetslöshet, ett högrearbetskraftsdeltagande och därmed till ett lägre strukturelltunderskott.Besparingar i den offentliga konsumtionenleder till att hushållen ersätter de tjänster som dras in medstörre privat konsumtion. När den offentliga konsumtionenkan ersättas med privat, blir den kontraktiva effekten mindre,vilket talar för att det framförallt är kommunernas ochlandstingens konsumtion som bör hållas tillbaka.Enneddragning av de offentliga utgifterna kan, om de ges enstrukturell inriktning och kombineras med andrautbudsreformer, förbättra den långsiktiga tillväxten ochreallöneutvecklingen. Därmed stiger hushållens förväntadelivsinkomster, vilket, i länder med en väl fungerandekapitalmarknad, kan leda till en ökad konsumtion även påkort sikt.Ett stort budgetunderskott och en snabbt stigandestatsskuld leder till att hushållen förväntar sig att skatternakommer att höjas, vilket de vill kompensera genom att ökasitt sparande. Besparingar minskar sannolikheten för attbudgetsaneringen måste ske med skattehöjningar, vilketleder till att hushållens förväntade livsinkomster justerasuppåt.Den borgerliga strategin förverkligades genom att ettomfattande saneringsprogram genomfördes enligt tabell 4.1.Tabell 4.1 Budgetförstärkningar under den borgerligaregeringenBudgetår92/9393/9494/95Full effektHöstprop. och BP 199211,313,215,115,1Kompl.prop. 19921,13,5513,8Krisprop.7,221,826,524,9BP 1993 12,514,817,4BP 19949,819,5Summa19,65171,290,7Så omfattande saneringsåtgärder måste ofrånkomligeninnehålla en lång rad kontroversiella beslut. Ersättningen isjuk- och arbetsskadeförsäkringen sänktes, och en karensdaginfördes. Reglerna i föräldraförsäkringen skärptes, ochbevisreglerna i arbetsskadeförsäkringen gjordes stramare.Det infördes också iarbetslöshetsförsäkringen, och ersättningen sänktes från 90till . I arbetslöshetsförsäkringen begränsadesantalet ersättningsperioder till två.Statsbidragen till kommunerna förändrades genom att despecialdestinerade bidragen ersattes med ett enhetligt bidragsom i huvudsak var beräknat per invånare. skeddeen indragning på ca från kommunerna.Den borgerliga regeringen följde ocksåekonomikommissionens förslag att presentera ett långsiktigtsparprogram. (Tabell 4.1 innehåller inte det långsiktigasaneringsprogrammet, med undantag för de delar, ca 20miljarder kronor, som trätt i kraft /94 och1994/95.) Syftet med detta var att reducera osäkerheten omde offentliga finanserna och därigenom bidra till en lägreränta. Åtstramningen i finanspolitiken skulle leda tillräntesänkningar som stimulerade ekonomin.Om man lägger samman de besparingar som genomfördesunder mandatperioden, totalt ca , meddem som var utlovade i den förstärkta saneringsplanen, somomfattade ytterligare och de 10--20miljarder kronor som tillades under valrörelsen, handlade detom ett saneringsprogram på ,vilket motsvarade av BNP.Om man summerar den borgerliga regeringens sparpolitikså genomfördes och beslutades det mellan 1991 och 1994budgetförstärkningar på av BNP och ytterligare6--låg i beslutade planer. Detta torde vara det mestomfattande besparingsprogram som genomförts under entreårsperiod.4.3 En offensiv skattepolitikMålet för den borgerliga regeringens ekonomiska politikvar att bryta den ekonomiska stagnationen och att läggagrunden för en ny period av tillväxt, företagande och nyajobb i . I regeringsförklaringen angavs följandemål för skattepolitiken:Skattepolitiken inriktas på en successiv sänkning av dettotala skattetrycket. Detta arbete inleds omedelbart.Sänkningen skall ske på ett sådant sätt att vår ekonomisutvecklings- och konkurrenskraft stärks.Utrymmet för totala skattesänkningar begränsadesemellertid av det nödvändiga och prioriterade arbetet med attsanera de offentliga finanserna. Mot den bakgrundeninriktades skattepolitiken --1994 på attskapa utrymme för stärkt konkurrenskraft, fungerandekapitalförsörjning och goda förutsättningar förkapitalbildning och investeringar.Skatteomläggningen 1991 innebar i princip enbartförändringar inom ramen för inkomstbeskattningen,mervärdesbeskattningen och i viss mån punktskatterna. Deegentliga kapitalskatterna, förmögenhetsskatt och arvs- ochgåvoskatt, lämnades utanför reformen, trots att frågan underutredningsarbetet aktualiserades av ochfolkpartiet.Den höga, progressiva svenska förmögenhetsskattengjorde, liksom arvs- och gåvoskatten, att mångaframgångsrika svenska företagare och entreprenörer valdeatt bosätta sig utomlands. Därigenom förlorade Sverigerätten att beskatta avkastningen på deras förmögenhet. Enännu svårare förlust var att deras entreprenörskap ochinitiativkraft inte längre kom till del.Den nya borgerliga regeringen avskaffade ,, förmögenhetsskatten på arbetande kapital. Föratt undvika snedvridningar och minska risken att än flerskulle flytta från i syfte att undgå den höga svenskaförmögenhetsbeskattningen fattades beslut om att successivtavskaffa den.Också arvs- och gåvolagstiftningen reformerades 1991genom att den rekordhöga skatten på arv och gåvor sänktesfrån 60 till 30 procent.Den borgerliga regeringen genomförde reglersom innebär att den eftersträvade neutraliteten ibeskattningen av olika kapitalinkomster i princip uppnåddes.För egenföretagare och handelsbolagsdelägare blevskatten på -- beräknat genom en schablonmetod -- från ochmed 1994 , vilket motsvarar beskattningen avränteinkomster.Dubbelbeskattningen av aktieutdelningar och kvarhållnavinster i bolagen (som dubbelbeskattades genom såvälbeskattning i bolaget som vid försäljning av aktier) slopades.Av internationella skäl bibehölls beskattningen i bolaget,som således -- i likhet med vad gäller preliminärskatt påarbetsinkomster -- erlägger utdelningsskatten.I samband med krisuppgörelserna medsocialdemokraterna genomfördes vissaskatteskärpningar. Dessa var en följd av de kravsocialdemokraterna ställde vid uppgörelserna. Den största avdessa var den höjda bensinskatten. Socialdemokraternakrävde också att den arbetsgivaravgiftssänkning somgenomfördes från skulle finansieras fulltut genom höjd mervärdesskatt och minskat grundavdrag.Under den förra mandatperioden genomfördes också fleraskatteförändringar som syftade till att skapa bättreförhållanden på bostadsmarknaden. Den så kalladeflyttskatten slopades i syfte att stimulera till ökad rörlighetoch mindre inlåsning. Fastighetsskatten på hyresfastighetersänktes från i syfte att undvikakraftiga hyreshöjningar. Resultatet blev 1994 de lägstahyresökningarna . Till detta komförbättringar av reglerna vad avser reduktion avfastighetsskatt vid ombyggnad och förbättrade skattevillkorför bostadsrättsföreningar.I samband med hanteringen av krisen i den finansiellasektorn, som till stor del var en följd av det ras ifastighetspriserna som följde efter 1980-taletsspekulationsekonomi, slopades fastighetsskatten påkommersiella lokaler. Denna åtgärd bidrog till att stabiliserafastighetsprisutvecklingen och därmed minska förlusternaoch insatserna i den finansiella sektorn.De sammanlagda skattesänkningarna uppgick under denförra mandatperioden till . Denstatsfinansiella belastningen utgjorde ett väsentligt mindrebelopp med tanke på de positiva statsfinansiella effekter somuppnåtts till följd av slopad aktieomsättningsskatt och slopadfastighetsskatt på kommersiella lokaler.4.4 Utgångsläget valDen borgerliga regeringens strategi var att uppnå en högrelångsiktig icke-inflatorisk tillväxt genom strukturreformer,främst genom avmonopoliseringar, avregleringar ochskattesänkningar samt ett omfattande program för att delsuppnå balans i statsbudgeten, dels långsiktigt minska denoffentliga sektorn.Många av de grundläggande strukturerna i den svenskaekonomin har i grunden förändrats. Genomvalutaavregleringen, och EU-medlemskapet är gränshindren för varor, tjänster och kapitalrejält reducerade.Konkurrenstrycket har ökat på bl.a. kapitalmarknaden,bygg- och bostadssektorn, livsmedelsmarknaden,kommunikationssektorn, transportsektorn, energimarknadenoch inom den offentliga tjänsteproduktionen.På en rad marknader har funktionssättet förbättrats ochsamtidigt har incitamenten för produktivt arbete förstärkts.Sammantaget gjorde detta att förutsättningarna för attSverige långsiktigt och stabilt skulle växla över på en bättretillväxtbana var goda. BNP-tillväxten 1994--95 var på vägatt, på mycket länge, ligga högre än OECD-genomsnittet. Bytesbalansen gick med överskott, exportenökade, orderingången var rekordartad, industriproduktionensteg, investeringarna ökade, inflationen var låg, antalet varselsjönk snabbt, antalet nyanmälda platser steg ocharbetslösheten minskade. Till detta kom att hushållen blevmer optimistiska. Detta var läget när den socialdemokratiskaregeringen tog över.5 Den ekonomiska utvecklingen 5.1 Internationella utsikterÅterhämtningen av världsekonomin går snabbare änvad som förutsågs . I haruppgången redan pågått länge, och där närmar man siggränsen för fullt kapacitetsutnyttjande, vilket framgår av attarbetslösheten ligger avsevärt under de som brukaranses utgöra en gräns för överhettning. Ännu framträderdock ingen tendens till ökad inflation i konsumentledet,vilket inger förhoppningar om att den penningpolitiskaåtstramningen sattes in i sådan tid att uppgångsfasen kanförlängas. Tack vare omfattande stimulanspaket företerJapan tecken på pånyttfödd expansion, även om den nyligeninträffade jordbävningen utgör en allvarlig störning.Tillväxtländerna i och utvecklas mycketsnabbt, och deras ökande efterfrågan ger stimulans åt denekonomiska utvecklingen även i industriländerna.Även i justeras nu tillväxtprognoserna upp.Snabbheten och kraften i den vändning som skett i Tysklandhar överraskat. Därmed får tendensen till räntenedgång idetta land antas vara avslutad, och det föreligger snarare riskför att höjer den korta räntan i åtstramandesyfte. Eftersom den ekonomiska aktiviteten redan är hög iStorbritannien och ökar på den europeiska kontinenten, blirmed all sannolikhet det höga realränteläget bestående. Iländer med politisk oro och/eller statsfinansiella problemföreligger därmed en risk för återkommandevalutastörningar.5.2 Lägre tillväxt i SverigeDen gynnsamma utvecklingen av världshandeln medför attden starka uppgången i den svenska exportindustrinfortsätter. Men trots detta förutses för en lägretillväxt än vad som tidigare angivits. Det är ett tydligt teckenpå obalansen i den inhemska ekonomin att medan andraindustriländer skriver upp sina tillväxtprognoser, tvingas vigöra nedrevideringar. har vi fått upplevaen nedjustering av tillväxtförväntningarna.Därmed skulle fortsätta att halka efter i deninternationella välfärdsligan. låg vitillsammans med och i topp vad avserköpkraftsjusterad bruttonationalprodukt per invånare. Vidden senaste mätningen hamnade på sjuttonde platsbland 24 medlemsländer. Och förutses alltså sänkningenav vår relativa välfärd att fortsätta.I finansplanen förutses att BNP-ökningen stannar vid 2,6procent 1996. Det innebär förinnevarande år en sänkning från de som angavsi prop. 1994/95:25 så sent som . Det kan ocksåjämföras med att socialdemokraterna i sin ekonomisk-politiska motion utlovade att en ny regering skullehöja tillväxttakten i till 1995.Ändå är regeringen i detta avseende klart mera optimistiskän andra bedömare som t.ex. ochOECD. Vid en jämförelse bör man justera för att regeringenutgår från ett nytt basår, 1991, medan flertalet andraprognosorgan fortfarande arbetar utifrån tidigareförutsättningar. Det gör att skall adderastill regeringens siffror får att nå jämförbara tal, vilket harskett i diagram 5.1.Diagram 5.1 Tillväxtprognoser 1995--96Regeringen bygger sin prognos på ett antagande om att denprivata konsumtionen -- trots sänkta disponiblahushållsinkomster både 1995 och 1996 -- skall kunna hållasuppe och t.o.m. öka något. Räknestycket förutsätter för att gåihop att hushållen inte oväsentligt skall minska sitt sparande.Sparprognoser är visserligen alltid osäkra. Det förefallerdock mera troligt att sparkvoten blir oförändrad underintryck av den ovisshet som skapas av alla skattehöjningar,den förestående avtalsrörelsen, förändringar inomsocialförsäkringarna och osäkerhet på fastighetsmarknaden.Men framför allt kommer naturligtvis den höga realräntan attstimulera till fortsatt sparande.Räntan på ett femårigt bostadslån ligger nu kring 11,5procent. Den aktuella inflationen är . Det geren realränta på . Med dessa förutsättningarföreligger goda skäl att skjuta upp anskaffning av en ny bileller bostad ytterligare någon tid för att i stället reducera sinskuldsättning. Någon bättre riskfri placering finns knappast.Men amortering av lån framkommer som ökat sparande istatistiken.Om den privata konsumtionen skulle sjunka i takt med dedisponibla inkomsterna, hamnar den årliga BNP-ökningensnarare under än . Detta visar hur känsligregeringens tillväxtprognos är för förändringar i förhållandetill bara ett av de många optimistiska antaganden som denbaseras på.Inte ens enligt regeringens förutsägelser kommer BNP-ökningen att i denna konjunkturcykel uppvisaen tillväxttakt på de som är en förutsättning föratt mera märkbart få ner arbetslösheten. Enligt finansplanenväntas den totala arbetslösheten inte sjunka mer än till ca 11procent 1996, medan den öppna arbetslösheten fortfarandeöverstiger . Dessa siffror skall jämföras med densnabba återgång till tidigare nivåer för arbetslöshetstalensom utlovades i valrörelsen. Ökar bruttonationalproduktenmed endast , blir det knappast någonminskning av arbetslösheten alls.Enda sättet att förena låg tillväxt med minskad arbetslöshetär att sänka produktiviteten i arbetslivet. I de fornakommandoekonomierna österöver var produktionen ochlevnadsnivån låg, men man kunde undvika att redovisaarbetslöshet genom att produktivitetskraven var obefintliga. Islutet av rådde övertryck i den svenska ekonomin,men den årliga produktionsökningen var ändå svag, därföratt produktiviteten utvecklades så dåligt. Den faktiskaarbetslösheten doldes bl.a. av en stor frånvaro från arbetet.Med hänsyn till den kraftigt ökade aktiviteten i denkonkurrensutsatta sektorn är det anmärkningsvärt attregeringen räknar med en så låg årligproduktivitetsförbättring som sker i finansplanen. Om denfaktiska produktivitetsutvecklingen överträffar prognosen,verkar även det nedhållande på möjligheterna att minskaarbetslösheten. Men med hänsyn till Sverigeskonkurrenskraft bör vi ändå ta tillvara varje möjlighet attförbättra produktiviteten, även om detta skulle medföra --som skedde under de borgerliga regeringsåren -- att viss doldarbetslöshet blir öppen.Även beträffande statsfinanserna förutser regeringen enanmärkningsvärt långsam förbättring. I finansplanen kanman utläsa att mellan innevarande budgetår och de tolvmånaderna 1995/96 ökar statens utgifter med 1 miljardkronor, medan statens inkomster stigermed 38 miljarder. Det illustrerar hur det socialdemokratiskasaneringsprogrammet är framtungt bara i den meningen då satsar på skattehöjningar och andra återställare.Syftet med denna uppläggning sägs vara att genomföra dennödvändiga saneringen av statsfinanserna på ettfördelningspolitiskt rättvist sätt. Men återgången tillhögskattepolitik tillsammans med pågående återregleringarav arbetslivet får till följd att regeringen förstör existerandejobb och försvårar tillkomsten av nya. Självfallet bromsardetta tillväxten, inte minst inom den privata tjänstesektor därnu alla ändå tycks ense att expansionen måste ske.Regeringens förutsägelser att statsskulden som andel avBNP skall nå sin toppunkt 1997 för att sedan vända nedåtförutsätter att dess optimistiska tillväxtscenario förverkligas.Skulle det visa sig att tillväxten inte blir så hög somregeringen antar -- eller att kronan inte apprecieras ellerräntan sjunker -- får detta stort genomslag på utvecklingen,vilket framgår av diagram 5.2. I alternativet med låg tillväxthar antagits att denna understiger regeringens prognos medca en procent . Alternativet med högre räntaförutsätter att räntan blir en procentenhethögre än regeringen antagit. Det sämsta alternativet utgårifrån att båda dessa avvikelser inträffar.Diagram 5.2 Illustration av olika statsskuldscenarierKalkylerna i diagrammet, som inte skall tolkas somprognoser, illustrerar hur bräcklig regeringenssaneringspolitik är. Det saknas säkerhetsmarginaler. Manbehöver inte svartmåla för att teckna en bild, där statsskuldeni stället för att bromsas upp genomgår en närmastexplosionsartad ökning.Problemet blir än tydligare, om man för inkonjunkturcykeln i sammanhanget. Historiskt har denna haften varaktighet av . Det innebär att kanvara på väg in i en avmattning om . Enligtregeringens egna prognoser skall vi då inte ha hunnit längreän att den totala arbetslösheten kvarligger över 10 procentoch att ökningen av statsskulden som andel av BNP nätt ochjämnt har hejdats. Om det därefter skulle inträffa enkonjunkturdämpning, kan den fortsatta skuldutvecklingenbli som följer av diagram 5.3. Där har förutsatts att tillväxtensjunker till för att därefteråtergå till . Beräkningarna byggerockså på antagandet om ett underskott i statsbudgetensprimärsaldo på 2000, varefterläget förbättras så att underskottet endast blir 0,9procent och året därpå uppvisar ett överskott på ca 4 procent.Diagram 5.3 Illustration av statsskuldens långsiktigautvecklingIllustrationen i diagrammet bygger således inte heller pånågot skräckscenario. Om vi inte hade räknat med att räntanfaller och kronan apprecieras enligtregeringens antaganden, skulle det ha sett betydligt sämre ut.Det hade inte heller varit orimligt att föreställa sig attnedgången blir betydligt kraftigare än vi räknat med.Slutsatsen blir att även om budgetunderskottet på kort siktkan förbättras snabbare än vad regeringens prognoser visar,kan inte statsskuldens utveckling sägas vara under kontroll,därför att säkerhetsmarginalerna i saneringsprogrammet ärför små. Det är med all säkerhet perspektivet bortom 1998som förklarar att budgetförslagets framläggande intemedfört den räntenedgång och den förstärkning avkronkursen som regeringen säkert hoppats på. Talet om attdet hädanefter inte skulle behövas några ytterligarebesparingar är uppenbarligen missriktat -- detta så mycketmera som det inte räcker att statsskulden stabiliseras av BNP utan också successivt måste sänkas nedmot de som ingår i EU:s konvergenskrav.6 Regeringens ekonomiska politikDen totala omfattningen av regeringens saneringsåtgärderär således inte tillräcklig. Därtill kommer att avvägningenmellan olika åtgärdstyper är olycklig. Bara på några månaderhar det fattats beslut om skattehöjningar på över 55 miljarderkronor. Tillsammans med de återregleringar som sker bl.a.inom arbetslivets område måste det bromsa tillväxten ochdärmed försämra möjligheterna att skapa nya, riktiga jobbute i företagen.I finansplanen kompletteras nu de stora skattehöjningarnaoch de omfattande återregleringarna med ett sparprogram påca . Tvärtemot de utfästelser som lämnatsär de emellertid inte alla ''skarpa''. Det saknas besked omdetaljutformningar av förändringar på många punkter. Enannan iakttagelse är att medan flertalet skattehöjningarsnabbt får genomslag, dröjer det i flera fall åtskillig tid innanstörre besparingar kommer till genomförande.Ett exempel på hur valhänt regeringen går tillväga när detgäller att spara i statsbudgeten är att förslaget till enhetligersättningsnivå i sjukförsäkringen på kopplasmed ett slopande av karensdagen. Hur man över huvud tagetinom ramen för ett sparprogram kan förorda förändringarsom sammantagna leder till en utgiftsökning med över 400miljoner kronor är obegripligt. Då är ändåkostnadsberäkningen statisk och tar inte hänsyn tillmöjligheten av ändrad frånvarofrekvens.När den borgerliga regeringen drev igenom införandet aven karensdag i sjukförsäkringen, framträdde vad som föreföllvara en remarkabel förbättring av hälsotillståndet i landet.Frånvaron från arbetet mer än halverades på många håll.Vinsten blev därmed dubbel: både en utgiftsbesparing och enproduktivitetsförbättring.Om karensdagen slopas betyder det omvänt dels ökadeutgifter för sjukförsäkringen, dels en genom ökad frånvaroförsämrad produktivitet. Men liksom i slutet av 1980-taletbehöver fler vara anställda, om företagen skall kunna pareraden ökade frånvaron. Det är nästan så att man misstänker attproduktivitetsnedsättande åtgärder av detta slag kan varalösningen på gåtan hur regeringen -- trots entillväxtdämpande och jobbförstörande skattepolitik -- trorsig kunna få ned arbetslösheten och skapa 300.000--400.000nya arbetstillfällen.Regeringen har som vanligt stor tilltro till möjligheten attmed selektiva åtgärder stimulera till ökad sysselsättning. Detingrepp den tydligen fäster störst förhoppningar vid ärförslaget att tillfälligt avstå från löneskatter för arbetslösasom får jobb . Det kan ses somett indirekt erkännande åt den gamla moderata tesen attlöneskatter verkar avhållande på viljan att anställa merpersonal. Men det framstår som både motsägelsefullt ochcyniskt att först höja löneskatterna generellt och därmed slåut flera tiotusentals jobb och sedan göra en punktinsats --med alla dess snedvridande inslag mellan både olikaarbetstagare och olika arbetsgivare -- för att i någon månreparera de skador som åstadkommits.Förslaget att erbjuda 9.000 personer möjlighetatt med ett särskilt utbildningsarvode på imånaden genomgå teknisk eller naturvetenskapligutbildning till akademisk examen är ett annat missriktatsysselsättningsinitiativ. Den samlade kostnaden för derasutbildning uppgår till eller mer änkostnaderna för ett stort universitet. Förutom att snedvridastudiefinansieringsvillkoren inom den högre utbildningenutgör den föreslagna utbildningen att exceptionellt dyrt sättatt erbjuda vissa personer fördelar som inte alla kan få delav.Finansplanen återkommer också till den gamlafondsocialistiska tanken att pensionspengar skall användasför att köpa aktier. Eftersom det numera finns ett betydandeinslag av utländskt ägande i de stora börsnoteradeexportföretagen, framförs hotet med denförledande formuleringen att AP-fonden skall ges ökademöjligheter att tillföra riskkapital till de små och medelstoraföretagen. Denna motivering för ett samhälleligtövertagande av ägandet i företagen framstår som så mycketmera skenheligt, eftersom regeringen kraftigt harförsvårat försörjningen med riskkapital genom att avsevärtskärpa beskattningen av sparande och företagande i landet.7 Förnyelsen av -- riktlinjer för den ekonomiskapolitiken 7.1 MålDen ekonomiska politiken måste läggas om radikalt, omdet skall vara möjligt att återupprätta som tillväxt-och företagarnation.