mot · GI02Kr203 · 1995-01-25 00:00:00 — beslutade om en förändringbeträffande organisation, huvudmannaskap och lokaliseringvad gäller uppbörd m m av avgifter för innehav avtelevisionsmottagare (prop 1986/87:100, bil 10).Riksdagsbeslutet innebar att skulle övertaansvaret för uppbörden av TV-avgiften och avgiftskontrollenfrån Televerket.Beslutet föregicks av ett omfattande utredningsarbete delsav (U 1978:15), dels genomTeleverkets och försorg. Synpunkterna ochförslagen behandlades av regeringen ibudgetpropositionerna 1980, 1981 och 1987. I densistnämnda budgetpropositionen (prop 1986/87:100, bil 10,sid 498 ff), framlades förslaget att uppbörden avmottagaravgifter skulle ske i ett separat system, dvs skilt frånuppbörden av teleavgifter, och att huvudmannaskapet föruppbörden och avgiftskontrollen skulle övergå frånTeleverket till . Uppbördsorganisationenskulle lokaliseras till kommun. följderegeringens förslag (KrU 1986/87:11 sid 15 f, rskr 197).Sveriges Radio AB, som är moderbolag i , bildade för den nya verksamheten ett särskiltdotterbolag, Radiotjänst i (). Riksdagenhade inget att erinra mot detta (KrU 1987/88:11, rskr 220).Utgångspunkten för de nämnda förslagen var den nyamediesituationen, innebärande att allt fler hushåll erbjuds ettnytt utbud via satellit och kabel vid sidan av Radio-koncernens programutbud. I propositionen anfördes atttillgången till det nya utbudet för hushållen är förknippadmed kostnader som konkurrerar med TV-avgiften. Detansågs därför viktigt att uppbörden av TV-avgiften, varmedden s k public service-verksamheten på radio- och TV-området finansierades, skulle bli så effektiv som möjligt.Uppbörden av TV-avgiften enligt det tidigare systemet dåTeleverket svarade för uppgiften var mycket effektiv. Vidunderlåtenhet att erlägga den sammanräknade telefon- ochTV-avgiften kunde blockeraabonnentens/gäldenärens access till telenätet.Regeringen framlade sedermera förslag till lag om TV-avgift (prop 1988/89:18), som sedan trädde i kraft den ljanuari 1990.Följderna vid utebliven betalningLagen om TV-avgift innehåller detaljerade bestämmelserom följderna vid utebliven betalning av TV-avgifter. Nedanföljer en redogörelse härom med jämförelser med vad somgäller för andra typer av fordringar.A. Vid utebliven betalningBetalas inte TV-avgiften inom angiven betalningsfrist skallden avgiftsskyldige erhålla betalningspåminnelse och isamband därmed enligt 12 § debiteras en påminnelseavgift,som uppgår till . Detta skalljämföras med allmänna regler om påminnelseavgift somföreskriver att denna högst får uppgå till 45 kronor.B. Särskild tilläggsavgiftFörblir TV-avgiften obetald trots påminnelse medtillkommande påminnelseavgift, åläggs den avgiftsskyldige,enligt 13 §, att betala en särskild tilläggsavgift om avTV-avgiften för den aktuella perioden. En sådan rätt tillprogressiv tilläggsavgift saknas för andra fordringsägare.Dessa har i stället, i motsvarande situation, att själva ellergenom ett inkassoföretag skicka ut ett inkassokrav, vilketbortsett från faktiska kostnader ersätts av gäldenären med140 kronor oavsett den ursprungliga fordringens storlek. Omfordringen trots inkassoåtgärd förblir obetald harfordringsägaren att själv stå för inkassokostnaden.C. Beslut av förvaltningsmyndighetEnligt 17 § skall RIKABs beslut om påförande av avgifteranses som beslut av förvaltningsmyndighet och får såledesomedelbart verkställas om avgiften är obetald och förfallentill betalning. Verkställighet får ske även om avgiftsbeslutetbegärts omprövat eller om prövningsbeslutet överklagats.Verkställigheten hos kronofogdemyndigheten sker såledesutan att kravet behöver fastställas, dvs RIKABs beslutbehöver -- i motsats till vanlig inkassofordran -- varkenprövas i mål om betalningsföreläggande hoskronofogdemyndighet eller i domstol. Härigenom är denobetalda TV-avgiften, med tillkommande påminnelse- ochtilläggsavgifter, enligt ifrågavarande lagstiftning att i dettahänseende jämställa med skatter och allmänna avgifter.D. Handläggningen vid kronofogdemyndighetI och med att verkställigheten av RIKABs fordringar skersom allmänt mål följer att RIKAB -- i motsats till andraenskilda fordringsägare -- inte behöver tillkronofogdemyndigheten erlägga vare sig ansökningsavgiftför fastställelse av kravet eller utsökningsavgift, förnärvarande resp 1000 (500) kronor. RIKAB kanej som övriga enskilda borgenärer åläggas att svara förutsökningsavgiften om denna ej kan uttagas av gäldenären.Utsökningsavgiften läggs vid resultatlöst utsökningsförsök istället på TV-innehavarens gäld. I motsvarande situationerhar andra fordringsägare att bekostakronofogdemyndighetens avgifter. med uppdraget behöver RIKABsåledes inte betala för myndighetens arbete. Detta innebär attRIKAB inte behöver stå någon kostnadsrisk förutsökningsavgiften varför RIKAB kan söka verkställighet påsamtliga sina oguldna fordringar oavsett dessas storlek ochutan att närmare överväga om utsökning är kostnadseffektivti det enskilda fallet. Andra fordringsägare måste väga denifrågavarande fordringens storlek mot risken för att få betalaansöknings- och utsökningsavgifter vidkronofogdemyndigheten.E. Restitution av överskjutande skatt m fl restitutionerEftersom oguldna TV-avgifter handläggs som allmännamål och indrivs med stöd av lag (1993:891) om statligafordringar m.m äger dessa förtur framför andra enskildafordringar vid ianspråktagande av överskjutande skatt (lag1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter ochavgifter). Vid skatterestitution fick detta till följd atten dryg tredjedel av den totala överskjutande skatten om 150miljoner kronor -- att fördelas mellan borgenärer i enskildamål -- tillföll RIKAB. Andra fordringsägare, vilkasfordringar handläggs som enskilda mål, har tidigare satt stortilltro till den årliga restitutionen av överskjutande skatt föratt få täckning för sina fordringar. Vid restitutionförsämrades således utfallet för enskilda borgenärer avsevärtoch av allt att döma kommer även fortsättningsvisutbetalning av restitutionsfordringar att medföra enreducerad möjlighet till gäldstäckning. Så var nämligen ävenfallet vid restitution liksom . RIKABerhöll nämligen vid restitutionav överskjutande skatt, att jämföras med de övriga 161,8miljoner kronor som fördelades mellan samtliga borgenäreri enskilda mål.TV-avgift som fordringstypSåväl budgetproposition (prop 1986/87:100)som i propositionen till ny lag om TV-avgift (prop1988/89:18) har mottagaravgiften ansetts vara av sådanangelägenhetsgrad att den normalt sett skall drivas inomedelbart, dvs utan mellankommande prövning hoskronofogdemyndighet eller i domstol. Såsom fördelar meddetta har framförts att man därigenom undviker attdomstolsväsendet belastas med en rad beslut om obetaldaavgiftsräkningar och att debiteringen av TV-avgifter blirbindande för den enskilde och därmed ges karaktären avrättsutövning. Den uppenbara särställning som TV-avgiftertillmätts framgår tydligt av ovanstående redogörelse. Inteminst resultatet av utmätningarna vid restitutioner avöverskjutande skatt enligt ovan visar vilken genomslagskraftlagen har i sin nuvarande lydelse.Det finns anledning att ifrågasätta varför TV-avgiftenanses vara av sådan angelägenhetsgrad att den skalljämställas med skatter och vid kronofogdemyndighetenhandläggas som allmänt mål.I förarbetena till lagen om TV-avgift (prop 1988/89:18,s 50 f och s 88) motiveras lagens nuvarande utformning idetta hänseende med att RIKABs verksamhet ansettsinnefatta myndighetsutövning mot enskild och att de flestamänniskor berörs av verksamheten. Departementschefenansåg det således lämpligt att RIKAB i allt väsentligt iakttarsamma regler i fråga om handläggning angående uppbörd avTV-avgifter, påminnelseavgifter eller tilläggsavgifter. Därtillpoängterades fördelarna med att de allmänna domstolarna(kronofogdemyndigheterna) härigenom skulle avlastasarbetet med TV-avgifter. Vidare framgår avspecialmotiveringen till lagförslaget att TV-avgiftendefinierats som en statens fordran i enlighet med reglerna i64 § uppbördslagen (1953:272), numera lag (1993:891) omindrivning av statliga fordringar m m.Innan den nya TV-avgiftslagen trädde i kraft låghuvudmannaskapet för uppbörd av mottagaravgift påTeleverket. Enligt då gällande regler kunde inte obetaldamottagaravgifter indrivas utan föregåendedomstolsprövning, dvs före handladesärenden om obetalda TV-avgifter som enskilda mål vidkronofogdemyndighet. Enligt min mening saknas anledningatt bedöma RIKABs beslut om påförande av TV-avgift sombeslut av förvaltningsmyndighet. Inte minst mot bakgrund avatt beslut härom tidigare inte ansetts varaförvaltningsbeslut.Beträffande olika fordringsslags inbördes prioritet vidindrivning och i förmånsrätt vid konkurs bör i dettasammanhang omnämnas Isolvensutredningensslutbetänkande (SOU 1992:113) ''Lag omföretagsrekonstruktion''. I avsikt att stärka de ickeförmånsberättigade borgenärernas ställning föreslårutredningen ändringar i förmånsrättslagen (SOU 1992:113s 304 ff, 321 ff och 448 ff). Redan under förarbetena till nugällande förmånsrättslag anförde Lagberedningen attförmånsrätten för skatter och avgifter innebar endiskriminering från de oprioriterade borgenärernas synpunktsom saknade saklig grund (SOU 1969:5 s 55).Insolvensutredningen har tagit fasta på dessa varför förslagettill lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) inteinnehåller någon förmånsrätt för vare sig skatter elleravgifter. Detta i avsikt att skapa förutsättningar för enförmånsrättsordning som i större utsträckning tar tillvara deenskilda borgenärernas intressen. Regeringen har f n valt attinte lägga förslag om ändring av förmånsrättsordningen mendetta förändrar dock inte det faktum att TV-avgiftens statussom statlig fordran kan ifrågasättas på goda grunder.Den särställning som lagstiftaren tillmätt TV-avgiften kanoch bör ifrågasättas eftersom den inte kan sägas återspeglaen allmän samhällelig syn på en utsöknings- ochobeståndsrätt av icke-diskriminerande utformning.I den debatt som förts kring lagen om TV-avgift iallmänhet och bestämmelsen om verkställighet i synnerhethar till stöd för lagens nuvarande utformning anförts att detråder särskilda omständigheter vid tecknandet av TV-abonnemang. Den omständigheten att RIKAB saknarmöjlighet att undersöka nuvarande och nytillkomnaabonnenters kreditvärdighet har ansetts motivera attindrivning av obetalda fordringar skall underlättas. Här finnsdå anledning att poängtera att det finns ett flertal företag iolika branscher som befinner sig i en motsvarande situationsom RIKAB gör, vad gäller kännedom om kundernaskreditvärdighet. Leverantörer av el och vatten uppfattasvanligen som företag betyngda med kontraheringsplikt motkunder. Med andra ord att de är ''skyldiga'' att ingå avtal medden person, fysisk eller juridisk, som önskar leverans avföretagets produkter. är ett annat företag varsverksamhet till vissa delar drivs under liknande förhållanden.Telia AB har för att i någon mån komma tillrätta med problemen kring obetalda teleräkningar satt isystem att nya abonnenter skall erlägga en depositionsavgifti samband med tecknandet av abonnemanget. Detdeponerade beloppet skall senare kunna tas i anspråk föreventuellt utebliven betalning. Detta är ett alternativ somäven står RIKAB till buds. Vidare har såväl RIKAB somandra företag möjlighet att begära kreditupplysningbeträffande sina kunder.I sammanhanget skall beaktas att vid en jämförelse medandra fordringstyper som betraktas som statliga fordringar,och följaktligen drivs in som allmänna mål, enligt lag(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m m ochutsökningsförordningen (1981:891) kan TV-avgiftens statussom statens fordran ifrågasättas. Utmärkande för allmännamål skall vara att indrivning avser fordran av offentligrättslignatur som tillkommer stat/kommun samt att stat/kommunsom borgenär oftast företräds av kronofogdemyndighet. TV-avgiften är mot bakgrund av vad som ovan anförts enligt minmening inte av offentligrättslig natur. Avgiften uppbärs fören tjänst som erbjuds på en marknad där andra operatörer,såsom tillhandahållare av s k betal-TV, är verksamma. Detstatliga monopolet saknas således på området.Förslag till ändringarDet måste rimligen ligga i statens intresse att konkurrensenom gäldenärernas betalningsförmåga fortsättningsvis skallske under förutsättningar som är att bedöma som rättmätigaur samtliga fordringsägares utgångspunkt. Därför är detangeläget att reglerna om indrivning av avgifter enligt lagenom TV-avgift genomgår ändringar.Mot denna bakgrund bör regelsystemet för indrivning avoguldna TV-avgifter ändras enligt följande.1. Samma påminnelseavgifter bör införas för förfallna TV-avgifter som för övriga enskilda fordringar i samhället. Omkostnaderna härför anses vara bör avgiften fastställastill även för andra fordringstyper.2. Samma inkassokostnad bör få uttagas av gäldenäroavsett om fordringen avser TV-avgift eller annan enskildfordring. Om en viss procentsats av fordringsbeloppet anseslämplig bör detta gälla alla fordringstyper av aktuellt slag.3. Förfallna TV-avgifter bör ej jämställas med avgift somfastställts av förvaltningsmyndighet. RIKABs beslut ompåförande av TV-avgift skall således inte utgöraexekutionstitel. Detta då TV-avgiften, liksom övrigafordringar i samhället i indrivningssammanhang, börbehandlas neutralt och likvärdigt. Avgiftsärendet börbehandlas som enskilt och inte som allmänt mål.Avslutningsvis bör tilläggas att detta lagstiftningsärendeförelagts . Men åtgärd harinte vidtagits och ej heller har besked lämnats. Därför är detsärskilt angeläget att frågan nu får en snabb lösning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ändringar i lagen(1989:91) om TV-avgift.