mot · GI02U232 · 1995-01-25 00:00:00 — Det internationella utvecklingssamarbetet hör till vårtlands viktigaste och mest konkreta utrikespolitiskaverksamheter. Motivet är solidaritet med människor som hardet svårt. Det bör också ses som ett svenskt bidrag till att lösaett antal centrala internationella problem -- som måste lösasom inte mänsklighetens livsbetingelser gradvis skallförsämras. Det bygger således på ett gemensamt ansvar attangripa i grunden gemensamma problem.Världsfattigdomen är i sig ett sådant grundproblem.Världsekonomin är fortfarande organiserad på ett sätt somgör att en stor del av befolkningen ställs utan möjligheter attgöra en rimligt produktiv arbetsinsats. Detta är ett oerhörtslöseri med mänskliga resurser, förutom att det medför att dedrabbade inte heller får anständiga livsvillkor. Om allamänniskor fick möjlighet att utnyttja sin naturliga produktivaförmåga skulle detta, förutsatt att det skedde underekologiskt hållbara former, göra hela världen rikare.Fattigdomen och orättvisorna är i sin tur en grogrund företniska och sociala motsättningar och andra politiskaspänningar som blir ett hot mot freden. Det går inte attåstadkomma en fredlig värld som inte också är ennågorlunda rättvis värld. Krig och konflikter är det andrastora grundproblemet som angår hela världen. De innebär isin tur, förutom allt direkt mänskligt lidande, också ettresursslöseri och en resursförstörelse som i sin tur görfattigdomen djupare. berör konflikterna helavärden genom sina spridningseffekter i form avflyktingströmmar, terrorism och ytterst risken för utvidgadeoch mer omfattande konflikter.Den globala förstörelsen av miljö och naturresurser är dettredje grundproblemet. Det har sina rötter i två samtidiga ochmotsatta fenomen. Det ena är västvärldens överkonsumtion,det andra är den utbredda misären i tredje världen. I denindustrialiserade västvärlden växer visserligenmiljöengagemanget och ny teknik innebär som regel mermiljövänliga och resurssnåla lösningar, men de oerhördaproduktions- och konsumtionsvolymerna innebär ändå storabelastningar på miljö och naturresurser. Om västvärldenskonsumtionsnivå skulle bli ett globalt genomsnitt skulle detleda till en ekologisk kollaps.En mellanform kan man se i östra och i ett antalhalvindustrialiserade , där produktions- ochkonsumtionsvolymerna visserligen är måttliga men därproduktionstekniken är så outvecklad att det leder till en änmer omfattande förstörelse. I de agrara , liksom iden agrara miljön i halvindustrialiserade länder ärmiljöförstörelsen knuten till jordbruksproduktionen och enkombination av extrem fattigdom, okunnighet och en snabbtväxande befolkning. Det tar sig uttryck i skogsskövling,ökenutbredning, jordförstörelse i övrigt, infektion av sjöaroch vattendrag osv.Sammantagna undergräver dessa miljöhot de långsiktigaförutsättningarna för mänsklig fortlevnad på vår planet. länderna har självfallet både möjligheter och ansvar attsjälva lösa de problem som det rådande produktions- ochkonsumtionsmönstret skapat. I en annan partimotionredovisas syn på hur ett kretsloppssamhälle skallbyggas upp. Vi vill här bara understryka vikten av attvästvärlden utvecklar en teknik och ett produktions- ochkonsumtionsmönster som är ekologiskt uthålligt också iperspektivet att hela jordens befolkning uppnår entillfredsställande levnadsstandard.Däremot är det inte möjligt att lösa de miljöproblem somfinns i tredje världen enbart med de ekonomiska ochkunskapsmässiga resurser som finns där. Lika lite kan övrigafattigdomsrelaterade problem lösas utan ett internationelltsamarbete. Det är därför en självklarhet att tar på sigsin del av ansvaret också för de globala problemens lösning.Det gäller såväl i bilaterala kontakter som genom vårtuppträdande i internationella fora som FN och EU.Det är viktigt att se våra relationer till tredje världen i etthelhetsperspektiv. Olika har olika behov för sinutveckling. För de länder som nått en bit påindustrialiseringens väg är frågor som rör handelsvillkor,kapitalrörelser och tekniköverföringar -- med miljöanpassadteknik -- det viktigaste. För de fattigaste länderna är detdessutom nödvändigt med ett bistånd för att säkerställamänskliga basbehov och lägga grunden för en ekonomiskutveckling.Den rika världens insatser under gångna årtionden har intealltid bidragit till att lösa de stora problemen i de fattigaländerna. Klyftorna mellan u-land och i-land ökar -- även omett begränsat antal länder kunnat lämna u-landssituationenoch uppvisar en mycket god ekonomisk utveckling. Defattiga ländernas utvecklingsmöjligheter försvåras genomden handelspolitik som förs. De har svårt att få tillgång tillmarknader, kapital och kunnande.De viktiga utvecklingspolitiska frågorna är därför hur viskall få till stånd ett effektivare, och internationellt meromfattande bistånd, samt hur handelspolitik ochinternationell kunskapsöverföring kan reformeras för attbättre gynna de fattiga ländernas utveckling.HandelProtektionism och handelshinder i i-länderna slår hårtgentemot produkter. Trots finns detallvarliga brister i EU:s handelspolitik gentemot tredjevärlden. I vissa fall innebär medlemskap därförsämre handelsvillkor för på den svenskamarknaden, även om det också finns exempel på motsatsen.Det måste därför vara en fråga av högsta prioritet inomSveriges EU-politik att åstadkomma mer gynnsammahandelsvillkor för fattiga länder, både inom och utomLoméavtalets ram. Eftersom EU är en dominerandehandelspartner för många så skulle en förbättring avhandelsvillkoren få en mycket påtaglig effekt för de berördaländerna.GATT-avtalet och etablerandet av WTO () innebär i vissa avseenden förbättringar för , men också problem. Det är därför angeläget meden uppföljning av påverkan på u-ländernashandel. måste ges ekonomiska förutsättningaroch tillgång till nödvändig kompetens och teknik för attkunna bygga upp en miljöanpassad produktion samtvidareutveckla deras egna traditionella och ofta uthålligametoder. De måste också tillåtas skydda sina naturresurser,andra tillgångar och sin produktion från exploatering.Kompletterande överenskommelser är nödvändiga för attstärka position. har en mycket viktiguppgift i detta arbete. Vi anser att bör verka för attUNCTAD får nödvändiga resurser för att fullgöra dettaarbete.SkuldkrisenSkuldkrisen är ett av de största hindren för utveckling förmånga länder i tredje världen. De fattiga ländernasskuldbörda byggdes upp , 70-talet främst, närvästvärldens finansinstitut var mycket angelägna att finnanya låntagare. De snabbt stigande oljepriserna gav en höglikviditet bland de oljeproducerande länderna somplacerades i banker i och . innebarlågkonjunkturen dålig kapitalefterfrågan i de rika länderna.Alltså ökade bankernas intresse för u-landsmarknaderna ochlåntagarna fick inte erforderlig hjälp att bedöma ominvesteringsobjekten skulle kunna bära kapitalkostnaderna.När sedan dollarns värde ökade med i förhållandetill flertalet andra valutor uppstod dagens ohållbara situationför fattiga länder med stora dollarlån.För att klara av räntebetalningar och amorteringar måsteländerna i många fall ta nya lån. Ett lappverk av lån på lånhar utvecklats. Många betalar ut mer pengar i formav amorteringar och räntor än vad de får i bistånd och nyalån från i-världen. Vi noterar att spelar en aktiv rolli det arbete som pågår för att försöka lindra de fattigaländernas skuldbörda. måste vi konstatera attinsatserna är helt otillräckliga och villkoren oftatvivelaktiga. Som en följd av utlandsskulder och de hårdavillkor som ställs av och uppstår ocksåsocial och politisk oro. Också de nya, sköra demokratiernasätts på hårda prov.Stöd från och en omskrivning av skulder ges endast under förutsättning att landetgår in för IMF:s ()strukturanpassningsprogram (SAP). SAP medför attländerna tvingas satsa på ensidig produktion för export, föratt få medel att betala av sina skulder. Råvaror ochjordbruksprodukter är främsta exportvaror. Dåalltfler länder konkurrerar med samma typ av varor harpriserna pressats ner -- för att tjäna en given summa fordrasen allt större mängd varor. Allt större markområden måsteavsättas för att producera avsaluprodukter på bekostnad avodling för familjens försörjning. Inte minst drabbar dettakvinnor och barn vars hälsosituation märkbart försämrats imånga länder som genomgår och för biståndetFör de fattigaste länderna räcker det dock inte med merrättvisa villkor när det gäller handel, kunskapsöverföring ochkrediter. Det är också nödvändigt med ett direkt bistånd.Enligt vår uppfattning har tidigare biståndsstrategier haftallvarliga brister. Inte minst har de negligerat lokala resurseroch lokalt kunnandes betydelse för utvecklingsprocessen.Detta har bland annat bidragit till svårigheterna att nå de allrafattigaste.Åtskilliga felsatsningar har gjorts genom debiståndsmodeller som använts. Biståndet har i huvudsakbyggts upp kring ett antal länder som valts ut på basis avdessas allmänna utvecklingspolitik. Tanken var att vi meddenna utgångspunkt i huvudsak skulle kunna överlåtaprioriteringarna på mottagarländerna. Genom att vi ansågoss kunna ha fullt förtroende för deras utvecklingspolitikskulle vi också vara beredda att finansiera delar av derasutvecklingsprogram som de önskade. Flertalet av de tungamottagarna av svenskt bistånd valde en socialistisktinspirerad utvecklingsfilosofi som var attraktiv från svensksynpunkt, inte minst inom det socialdemokratiska partiet.Erfarenheten visade dock att denna filosofi, med enlångtgående statlig planering av ekonomin, inte var särskiltframgångsrik. Resultatet blev tungrodda och ineffektivabyråkratier, stora olönsamma statliga företag och allmäntsnedvridna och ineffektiva ekonomier. Även om det svenskabiståndet gjorde en hel del nytta såinnebar det också ett stöd till ett utvecklingstänkande somvisade sig bli en återvändsgränd. Alltför ofta gavs också stödtill stora prestigebetonade industrialiseringsprojekt medangrundläggande problem på den lokala nivån åsidosattes.Biståndets inriktning baseras huvudsakligen påutvecklingsmodeller som skapats av i-länder. U-ländernasegna organ för forskning och utveckling har inte sammagenomslagskraft eller motsvarande resurser. bördärför ge stöd till institutioner och organisationer i som kan medverka till att formautvecklingsmodeller utifrån dessa länders egnaförutsättningar och erfarenheter.Den knytning till Världsbankensstrukturanpassningsprogram som gjorts harinte tagit tillräcklig hänsyn till grundläggande sociala ochmiljömässiga behov. Det är därför viktigt att biståndet ihögre grad baseras på en grundlig och självständig analysav de globala utvecklingsproblem som det avser att angripa.Biståndet måste koncentreras på människors grundläggandebasbehov och på att stärka deras förmåga att lokalt lösa sinaproblem.Världsbankens rollVärldsbanken har kommit att inta en ledande roll somutvecklingsorganisation och policyskapare. FN-systemetsövriga organ har trängts undan i konkurrens medVärldsbanken. Bland annat beror detta på de resurserVärldsbanken kan ställa till förfogande. Sverigehar, i FN, aktivt arbetat för att stärka FN:s fackorgans rollsom policyskapare samt UNDP:s ()betydelse som biståndsorgan.Världsbanken har tagit till sig en hel den av den kritik somriktats mot gruppen och inlett en utveckling motmer av socialt och ekologiskt hänsynstagande. Det är viktigtatt spelar en pådrivande roll i den utvecklingen,eftersom mycket återstår att göra. Det kan inkludera mergrundläggande reformer av bankgruppens struktur. Nordenhar gemensamt en direktör i , f.n. en svensk,och en i IMF. Vid de gemensamma kontoren finnsrepresentanter från alla nordiska länder. Vi anser att Sverigegenom dessa, på liknande sätt som i det nordiska , bör verka för att projekt uppfyllerde krav vi i ställer på biståndets utformning ocheffekter.I en centermotion förslogs att regeringenvarje år skulle överlämna till en värderingsrapportöver och verksamhet ur social ochmiljömässig synpunkt. Därvid skulle man inte nöja sig medbankens egna utvärderingar, utan komplettera dem medkritiska rapporter från själva, oberoende forskareoch organisationer, särskilt sådana som baserar sinaomdömen på praktisk erfarenhet från länderna.Utrikesutskottet förutsatte i sitt av godkändabetänkande att detta skulle kunna tillgodoses inom ramen förbugetpropositionen. Vi tvingas dock konstatera attrapporteringen om världsbanksgruppen i åretsbudgetproposition är mycket summarisk ochlångtifrån uppfyller de krav som ställdes. Vi finner det därförnödvändigt att upprepa det yrkande som då framställdes.Ökad självständighet i svenskt biståndDet svenska biståndet är, liksom de flesta givares, starktknutet till och bedömningar och tillgenomförandet av strukturanpassningsprogrammen. Det kani vissa falla vara motiverat, men långtifrån alltid. Det svenskabiståndet bör mer inriktas mot de fattiga människorna ochderas grundläggande behov. FN-systemets policyorgan ochUNDP samt enskilda organisationer har en mycket viktigfunktion att nå ut till dessa människor. Enskildaorganisationer, såväl i som i inklusiveolika forskningsinstitut bör också få en ökad roll som kanalför biståndet.Det svenska biståndet har, liksom mycket internationelltbistånd i växande grad kommit att få en makroekonomiskinriktning genom stöd till strukturanpassningprogram,betalningsbalansstöd, importstöd, förvaltningsbistånd etc. Viutesluter inte att den typen av insatser kan vara nödvändigamen vill framhålla vikten av den lokala nivån.Det bilaterala svenska biståndet bör enligt vår uppfattningi högre grad än inriktas på att ge människor på denlokala nivån bättre möjlighet till utveckling för att i förstahand tillgodose sina grundläggande behov. Det innebär enytterligare ökad tyngdpunkt på landsbygdsutveckling,miljöfrågor, anpassad teknik och hjälp till självhjälp. Detinnebär också fortsatt stöd till utbildning och hälso- ochsjukvård. betonade vikten avsatsning på utbildning av unga kvinnor, sexualundervisningför ungdomar, tillgång till preventivmedel och legal ochsäker abort.Ökat stöd till landsbygdsutvecklingUngefär tre fjärdedelar av jordens befolkning bor pålandsbygden -- huvudsakligen i fattiga länder. I många avvärldens fattigaste länder är landsbygdens produktion ocksåhelt avgörande för ekonomin. Det är i landsbygdsmiljönstörre delen av världens ekonomiska misär, miljöproblemoch sociala problem finns, även om de kanvara mer dramatiska i den snabbt växande storstadsslummen.Inflyttningen till städerna skapar nya problem för länderna itredje världen. Arbetslösheten är enorm. Slumområdenväxer fram som tär hårt på miljön, orsakar sjukdomar, föderbrottslighet etc. Orsakerna till storstädernas tillväxt i och den växande misären där är i grunden ocksåsvårigheterna att få en utkomst på landsbygden. Därför är detnaturligt att landsbygdens utveckling måste ställas i centrumför ansträngningarna att bekämpa fattigdomen ochåstadkomma en positiv utveckling. ''Avgörande för en hållbar lösning på många ländershungerproblem är bl.a. att ge jordbruket förutsättningar attutvecklas'' konstateras det i budgetpropositionen. Detta ärviktigt att slå fast, men perspektivet måste omfattalandsbygden i dess helhet. Jordbruket är naturligtvis avavgörande betydelse för människornas försörjning, men föratt kunna utveckla jordbrukssektorn krävs också ettfungerande landsbygdssamhälle. Detta är viktigt inte baraför jordbrukets utveckling, utan, som vi redan framhållit, förden totala situationen i länderna. Människorna måste hatillgång till grundläggande infrastruktur ochsamhällsfunktioner på landsbygden och kunna försörja sig.Då kan de välja att stanna kvar på landsbygden istället föratt lockas in till städerna. Vi vill här särskilt framhålla dennyckelroll som kvinnorna spelar som ekonomiska aktörer imånga u-landskulturer -- som bönder, handlande,hantverkare och ansvariga för familjeekonomin. Det ärviktigt att beakta då stödinsatserna utformas.Landsbygdsutveckling berör traditionella områden somutbildning, sjuk- och hälsovård och infrastruktur i form avvägar, tillgång till rent vatten m.m. Frågor omfamiljeplanering och reproduktiv hälsa löses också bäst inomramen för bredare utvecklingsprogram och är viktiga för attutvecklingsansträngningarna skall lyckas. Äventeknikbistånd och näringslivsutveckling måste ingå. Det ärnödvändigt att skapa alternativa sysselsättningar pålandsbygden i takt med att jordbruket kräver allt mindrearbetskraft, och för att ge sysselsättning åt det snabbtväxande antalet arbetsföra unga män och kvinnor. Detta ärförmodligen det enda sättet att hejda den pågåendearbetslöshetsexplosion som hotar i befolkningsexplosionensspår. Småindustri baserad på förädling av lokala råvaroroch/eller tillgodoseende av lokala behov är en god bas för ennationell industrialiseringsprocess. Det är därför nödvändigtatt ge stöd för utveckling av småindustri, hantverk ochservicenäringar på landsbygden.Teknikutvecklingen i världen drivs av de rika västligaindustriländerna och är inriktad på deras förutsättningar ochbehov av arbetsbesparing och hög effektivitet samt tillgångtill välutbildad arbetskraft. Sådan teknik är ofta inteändamålsenlig i länder med gott om lågutbildad elleroutbildad arbetskraft. Därför är det viktigt att främjautvecklingen av enkel, vardagsnära teknik, anpassad till förutsättningar och behov. Det är av stor betydelseför landsbygdens utveckling, men i lika hög grad förutvecklingen av en motsvarande småindustriverksamhet istorstädernas fattigområden. Utvecklingsprocessen bördärför i långt högre grad bygga på den kunskap ocherfarenhet som finns på plats. Genom att människorna blirdelaktiga i processen ökar också deras engagemang och viljaatt skapa något bestående. Lokalbefolkningen har ofta långkunskap och tradition i hur man kan försörja sig utan attförbruka naturens resurser.Ekologin grundenSträvan att åstadkomma en ekologiskt hållbar utvecklingmåste ligga till grund för all biståndsverksamhet. I mångaområden, inte minst i är situationen kritisk. Insatserför att rädda jordens förmåga att försörja människor måsteha högsta prioritet -- att stoppa ökenutbredningen och annanjordförstörelse, att hejda skogsskövlingen, att främjaekologiskt hållbara jordbruksmetoder osv. Detta bör ocksåpåverka val av geografiska områden för våra insatser.Sverige ger av tradition mycket lite bistånd till Västafrikaoch Sahelområdet, och det har förekommit diskussioner omatt vi helt skulle dra oss ur. Eftersom utbredningsöderut är en av vår jords allra största miljökatastrofer finnervi detta helt oacceptabelt. bör tvärtom vara berett attöka sina insatser i denna region.DemokratiEn avgörande förutsättning för en långsiktig positivutveckling är en fungerande demokrati. Utan en fri debatt ärdet svårt att förhindra ineffektivitet, korruption och nepotismi samhällsstrukturen och övergrepp mot de mänskligarättigheterna. Auktoritära diktatoriska system innebär ocksåsom regel att en elit gynnas på de storabefolkningsgruppernas bekostnad. Detta gör demokrati nödvändig, om än inte tillräcklig förutsättning förutveckling.Om demokratin skall bli verklig krävs dock att denengagerar människorna på den lokala nivån och att kvinnorges lika villkor som männen att delta. Misslyckas man attmobilisera landsbygdens människor och dem i storstädernasslumområden är risken stor att de sociala klyftornaytterligare vidgas. Demokratin blir något exklusivt förstädernas medel- och överklass. Det vore förödande för u-länderna.På landsbygden spelar fortfarande gamla kulturer ochtraditioner en stor roll. Byinnevånarna följer de äldstes råd iviktiga frågor. Att välja vilket parti man ska lägga sin röst påkan vara en sådan fråga.Demokrati och jämställdhetKvinnor har ofta 10--12 timmars arbetsdag. När dagen ärslut har de ofta inte tid eller ork för att följa den politiskadebatt som väckts i landet. De kan oftast inte heller läsa detidningar som dykt upp i demokratins fotspår. Därför är detav stor betydelse att det svenska biståndet uppmärksammarkvinnors roll i utvecklingsprocessen.För att ge män och kvinnor i stad såväl som på landsbygdmöjligheter till en självständig uppfattning i val av partier,kunskaper om en demokratis funktionssätt, olika partiers rollm m krävs omfattande folkbildningsinsatser. Demokrati kanaldrig bli något som tillförs ett land utifrån, det måste kommaifrån människor själva.Biståndet har mest kommit männen till del.Regeringens förslag om en utredning om kvinnornas roll ibiståndet är angelägen.Enskilda organisationer, folkrörelser ochvuxenutbildningsorganisationer har en viktig funktion idenna process. Även politiska partier eller deras närståendeorgan kan överföra värdefull kunskap om demokrati och dessutveckling. I är ju dessa en mycket viktig del av detdemokratiska systemet. Organ med anknytning till politiskapartier torde ha värdefull kunskap att överföra tillsamarbetsorgan i . Vi stödjer därför regeringensförslag om att möjliggöra sådana insatser.EU-samarbeteSveriges medlemskap i innebär att en inte oväsentligdel av det svenska biståndet går genom EU:s biståndbudget.Det finns också en strävan inom EU efter en bättresamordning mellan medlemsländernas biståndsverksamhet.Traditionellt skiljer sig inte EU:s biståndspolitik mycket frånden svenska. Men det är viktigt att agerande i EUblir en integrerad del av vår biståndspolitik.Sverige bör således ha en hög profil när det gäller EU:sbiståndspolitik. EU är en av världens tyngsta biståndsgivareoch vi bör verka för att detta bistånd får en klarfattigdomsinriktning och bygger på en ekologisk grundsyn.Vi bör aktivt engagera oss också i arbetet på att åstadkommaen bättre samordning av medlemsländernas bilateralabistånd. Det är angeläget att olika biståndsinsatserkompletterar varandra och att inte mottagararländerna ställsinför motstridiga anspråk och krav. Desto viktigare är det dåvilken inriktning man förenar sig om. bör se EU-samarbetet som en viktig möjlighet att påverka inriktningenav det samlade västeuropeiska biståndet till tredje världen.En framgångsrik politik på detta område kan få mycket storakonsekvenser för de fattiga ländernasutvecklingsmöjligheter.Mot den här bakgrunden är det viktigt att regeringenspolitik på detta område är väl förankrad i . Dettabör naturligtvis ske genom kontinuerliga samråd med och utrikesutskott. Men det finns ocksåanledning för att en gång ta en samladdebatt om EU:s u-landspolitik och roll. Den böromfatta såväl EU:s bistånd som samverkan påbiståndsområdet mellan EU:s medlemsländer och EU:shandelspolitik sett ur tredje världens synpunkt. Detta bör skei samband med en rapport från regeringen, antingen ibudgetpropositionen eller i form av en särskild propositioneller skrivelse.BiståndsvolymenBiståndsanslaget skiljer sig från andra poster i budgetendärigenom att det, normalt, har ett utgiftsmål -- av BNI.Detta har ibland, illvilligt, tolkats så att det viktiga skullevara att göra av med pengar och att frågan om hur pengarnaanvänds kommer i andra hand. Det har till och med påståttsatt det skulle vara svårt att finna välmotiveradebiståndsändamål i erforderlig omfattning.Sammanhanget är naturligtvis det motsatta. När det gällerandra poster i statsbudgeten är ambitionen att tilldelaresurser som någorlunda väl tillgodoser behovet -- ifråga omutbildning, sjukvård, kommunikationer etc. Resursbrist kanvisserligen leda till att man inte helt når sina mål, men det ärändå behoven som är utgångspunkten. När det gällerbiståndet är dock behoven så oändligt mycket större än vadsom kan tillfredsställas över den svenska statsbudgeten. Enbehovsanpassad dimensionering av biståndsanslaget ärsåledes ekonomiskt helt orealistisk. I stället tvingas vipolitiskt besluta om hur mycket av våra samlade resurser viär beredda att avsätta som vårt bidrag till att angripa de storaglobala problemen. Och vi har i princip fastställtambitionsnivån till av BNI.Eftersom kortsiktiga egenintressen lätt får företrädeframför långsiktiga gemensamma intressen är det särskiltviktigt att värna om biståndsanslagets nivå. Det är därförman försökt göra 1%-målet ''heligt''.