mot · GI02So226 · 1995-01-25 00:00:00 — och delar av svensk socialpolitik har blivit någotdär vi å ena sidan glider på en skala mellan fusk, missbrukoch bidragsmaximering, och å den andra misslyckas med atthjälpa tusentals människor som formellt har rätt till hjälp.Det första kostar enorma pengar och urgröper vårt ansvargentemot varandra. Det andra är ett hån mot alla de beslutsom är fattade i tron att bara för att socialpolitiken äromfattande, når vi också dem som bäst behöver vårgemensamma hjälp. Vår vilja att alla ska ha det bra och fåhjälp när de behöver har lett till att vi inte vågar ställa kravpå varandra eller kontrollera att pengarna används på bästamöjliga sätt.Vissa människor är i desperat behov av hjälp och omtanke,men blir kvar ute i kylan, medan friska och arbetsförasmygfuskar fast de har det hyggligt bra. Det hör till det sundai svensk samhällsdebatt just nu att detta diskuteras. Att vibörjar ifrågasätta om allt blev så bra som det var tänkt. Nunär pengarna tar slut ökar vår beredskap att ompröva gamlalösningar.Socialtjänstlagen var länge skapelsens krona i svensksocialpolitik. Den var för många beviset på att ingen far illai . Sedan den kom 1980 har den allt oftare kritiseratsallt hårdare. Dels för att lagen ställer ut löften som den aldrigkan infria. I princip ger lagen alla rätt att leva på''samhällets'' bekostnad. Allt ansvar läggs på detgemensamma och praktiskt taget inget ansvar på denenskilde. Det kan i längden inte fungera. Dels för att denlägger ansvaret för alla kostnader på kommunerna, menrätten att fatta besluten på staten och domstolarna. Åtskilligaär de absurda rättsfall där kommuner dömts att betala ut merpengar än vad kommunen har tyckt var rimligt och därsocialnämndens ledamöter konstaterar att de själva liggerunder socialbidragsnormen. Det finns alltså goda skäl attgöra om lagen.Men Socialtjänstkommitténs (majoritetens) förslag till nysocialtjänstlag är inget nytänkande, utan tvärtom ytterligareen tegelsten i bygget av den gamla modellen. På fyraområden har majoritet blundat förden seriösa kritik mot svensk socialpolitik som diskuterasutanför skrået:För det första är utredningens förslag kvar i det kravlösa70-talstänkande som ledde års socialtjänstlag.Man verkar tro att det stora bekymret i svensk socialpolitikär att stat och kommun har för få uppgifter och spenderarför lite pengar. De ser inte det personliga ansvaret, bara deanonyma rättigheterna. De verkar inte vilja ta intryck av 80-talets lärdomar: att bidragsberoendet är farligtstort, att vi har för stora och för dyra generella system i enkrympande ekonomi och att mina rättigheter alltid innebärnågon annans skyldigheter. T.ex. ska kommunerna intekunna ställa krav på att unga missbrukare aktivt medverkari ett rehabiliteringsprogram -- det skulle nämligen leda till''ett oacceptabelt inslag av kontroll och sanktioner''. Attsamma ungdomar kan knarka ihjäl sig med hjälp avsocialbidrag har kommittén inga synpunkter på.För det andra är det en socialpolitisk offensiv sombeskrivs, där de gamla generella systemen ska bli ännu mergenerella: ''Vi anser att det vore en fördel att med mergenerella åtgärder inom t.ex. socialförsäkringssystemetförbättra utsatta gruppers situation.'' Precis så tänkte man vidtidigare generella utbyggnader. Men varje gång de generellasystemen har byggts ut har också kraven på socialbidragökat. Det är en konstig livsstil som uppmuntras islutrapporten. I stället för att beskriva det normala isamhället som att var och en lever av sitt eget arbete och litarpå sig och sina nära, vill kommittén göra alla tillbidragstagare: ''verksamhet ... utformas på ettsådant sätt att människor ser det som naturligt att tidigt sökastöd och hjälp. ''är av alla gifta par med tre barnoch av alla ensamstående med ett barn egentligenberättigade till bidrag. Om de generella systemen ska bli änfler, och allt fler uppmanas att söka bidrag, kommer det attbli kris i systemen. Eller revolt bland dem som betalar försystemen. skulle konsekvenserna bli enorma, omalla som formellt har rätt att söka bidrag också gjorde det.För det tredje vill kommittén att ska fungeraungefär som Anslagstavlan på TV. Om folk nämligeninte har vett att själva söka bidrag vill man att ''socialtjänstenbedriver uppsökande verksamhet'' för att informera om allade bidrag och förmåner som står till buds. Det ärkommunernas uppgift att informera om alla rättigheter ochbidrag som kan sökas.För det fjärde fortsätter hyckleriet i om den lokala,kommunala självbestämmanderätten. I teorin ärkommunerna självstyrande. I praktiken detaljstyrs allt merfrån regering och riksdag. föreslår nuytterligare ingrepp i självstyrelsen. Kommunernasansvarsområde vidgas och kostnaderna kommer att stiga.Riksdagen ska fatta årliga beslut om nivån på socialbidragen.Och kommunerna ska betala.Det är fel väg när politiker i bestämmer över hurskattebetalarnas pengar ska användas i landets kommuner.Kostnadsansvaret måste följa beslutanderätten. Omriksdagen bestämmer socialbidragsnivåerna är det ocksåriksdagen som ska stå för finansieringen.Samtidigt vet alla att socialbidragen måste skötas lokalt ikommunerna. Mänskliga sociala beslut ska fattas näramedborgarna där man bäst kan de lokala förutsättningarna,kanske till och med känner socialbidragstagarna. Därför börockså kommunerna ha rätt att ha olika nivåer på bidragen.Förutsättningarna är vitt skilda mellan , Stockholmoch . Det är därför naturligt att nivåerna påbidragen skiljer sig åt.Genom lagstiftning och socialbidragsnorm försöker nuSocialtjänstkommittén sätta käppar i hjulet på de kommunersom arbetar aktivt för att minska bidragsberoende, somkämpar för att göra människor självständiga och som villminska kostnaderna för socialbidrag. För visst går det.Vänersborg och har t.ex. trots lågkonjunkturenlyckats minska socialbidragskostnaderna, liksomSkarpnäcks stadsdelsnämnd i Stockholm.Det är lite dejavu över kommitténs förslag. Som om tidenstått stilla. Som om vi lever i den bästa av världar där inganya sociala problem har upptäckts, där ingen missbrukar desystem vi har och där pengarna fortfarande strömmar till. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om socialtjänstlagens inriktning.