mot · GI02Sf612 · 1995-01-25 00:00:00 — Som varje hårt reglerat system brottas den svenskaflyktingmottagningen med svåra problem. ärantalet platser för mottagning av personer som beviljatsuppehålls- och arbetstillstånd av bl.a flyktingskäl för få,varvid svåra köer uppstår på landets flyktingförläggningar.Ibland är antalet flyktingar färre än vad Invandrarverkettecknat avtal med kommunerna om och den kommunalamottagningsverksamheten underbelastas. Krav påekonomisk kompensation kan då uppkomma.1993 hade 271 kommuner kommit överens medInvandrarverket om flyktingmottagning. Ett drygt tiotalkommuner hade det alltså inte. Kommunerna är i sin fullarätt att tacka nej till avtal med Invandrarverket.Frågan är dock om det är rimligt med ett system som kanfå till effekt att en viss grupp människor i praktiken kanriskera att stängas ute från delar av landet. Systemet medavtalsskrivning för kommunplacering bör avskaffas ochersättas med bosättning enligt människors fria val.Invandrarverket bedömer om det är möjligt att tahänsyn till människors önskemål om bostadsort. Den somsjälv kan ordna arbete och bostad får flytta dit den vill, allaandra måste acceptera verkets kommunplacering.Flyktingar och vissa andra utlänningar är de endamänniskor i som staten på detta vis anvisar enbostadsort för. Detta kan synas praktiskt för bl.aInvandrarverket, men är likväl principiellt tveksamt.Flyktingar borde efter samma kriterier som andra människori själva kunna bestämma var de vill bo. De offentligainsatserna borde i detta avseende kunna inriktas på att ge detstöd som behövs för att göra ett gott val möjligt.I stället för att ta ansvar och bestämmanderätt ifrånmänniskor, så bör ansvarstagande och självtillit uppmuntrasav systemen för flyktingmottagning. Eget ansvar ochvalfrihet ger drivkraft för att snabbt lära känna en ny situationoch ett nytt språk. Passivitet och bidragsberoende motverkas.Segregeringen av det svenska samhället har skapats, inteav system med stort mått av fritt val och drivkrafter föransvarstagande, utan av dess motsats.Egna initiativ vad gäller bostadsort har ställttill oreda i den kommunala hanteringen avflyktingmottagande, när en kommunplacerad människa efterkort tid lämnat kommunplaceringsorten för att bosätta signågon annanstans. Kostnaderna för mottagningen har dådelvis fått bäras av den nya kommunen, medan den statligaersättningen utgått till kommunplaceringsorten. Även omåtgärder vidtagits för att komma till rätta med denna typ avproblem är det symptomatiskt för systemet.Rimligare vore att söka finna system där människor självafick välja bostadsort utan kommunplacering och att pengarnasedan följde flyktingen.Ett av skälen som förts fram för kommunplaceringen harvarit att kommunerna skulle kunna planera för t.ex.tolktjänst, genom att de fick veta att ett begränsat antalspråkgrupper skulle komma till dem. Så är det inte alltid.Under senare år har ett större antal språkgrupper kommit tilllandet och därmed också till kommunerna.Mycket talar för att en person i behov av en viss tolktjänstinte söker sig till en plats där denna inte kan ges avkommunen eller någon henne närstående. Det ligger imänniskors eget intresse att få nödvändig service.Regeringen bör utreda om det finns förutsättningar för attersätta kommunplaceringen med en modell där berördastatliga medel följer flyktingen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kommunplacering.