mot · GI02L35 · 1995-04-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:151 Droit de suite och längre upphovsrättsligt skydd har och under stor enighetuttalat sympati för att bildkonstnärerna skall erhålla enersättning när konstverk vidareförsäljs. Det är därförglädjande att regeringen presenterat en proposition gällandeinförandet av en droit de suite.Huvudsakligen delar vi de tankar som ligger bakompropositionen men på ett par punkter är vi av olikauppfattning. Det gäller först och främst förslaget till detminimipris vid vilket ersättningsrätten inträder. Regeringenanser att det bör sättas till ett sådant belopp att en stor delav de grafiska bladen och de flesta målningarna omfattas avrätten. Men gäller det att finna en ersättningsnivåsom blir rättvis, man måste sträva efter att det tillfälliga ochunika konstuttrycket premieras så att inte endast dekommersiellt framställda objekten drar nytta aversättningsnivån. Det är målsättningen med minimipriset.Var gränsen skall sättas kan diskuteras och någon fullkomligrättvisa går inte heller att åstadkomma, men propositionensföreslagna ersättningsnivå är inte riktigt bra. Dethuvudsakliga syftet med droit de suite är ju att ge deupphovsmän vars verk omsätts i handeln en ersättning vidsådana försäljningar. Det är då viktigt att ersättningsrättenomfattar det mindre kommersiella och det mindre kändakonsthantverket. Här får man inte glömma det primära syftetmed droit de suite, nämligen att ge konstnärerna ersättningoch lön för sitt arbete. Det är likaså viktigt att komma ihågatt administrationen av ersättningsrätten inte får varakrånglig och kostsam. Meningen är ju att pengarna skallkomma upphovsmännen till del. Men om en för högminiminivå sätts finns risken att bildkonstnärer vars enskildaverk säljs till priser under miniminivån, men somsammantagna säljs för relativt höga belopp,missgynnas.Totalt sett ger dessa argument skäl till bedömningen att denav regeringen föreslagna minimigränsen om avbasbeloppet (1962:381) är för högt satt. En minimigräns av basbeloppet skulle i dagens situation innebäraca och den gränsen är mer anpassad till dagenshandel med konstverk.I propositionen föreslås vidare att rätten till ersättning skallkunna göras gällande endast av en organisation. Genom dettaförfarande blir organisationen legitimerad att kräva inersättning oavsett om den ersättningsberättigade är medlemi organisationen eller inte. Den uppfattningen delar vi.Organisationen skall vara skyldig att kräva in ersättningenoch betala ut densamma till den som är berättigad till den.Vi anser dock att en kollektiv utdelning av medel i de falldå upphovsmannen eller dennes arvingar inte kan nås, skallinföras. Det underlättar administrationen av ersättningen ochgaranterar att ersättning utgår. De vanligaarvsreglerna bör inte gälla här, organisationen bör taAllmänna arvsfondens plats. Detta är rimligt eftersommedlen ursprungligen tillhör konstnärskåren och det ärdärför bättre att på det här viset möjliggöra ett kollektivt stödtill bildkonstnärer när inga arvingar existerar. Att medeltillfaller organisationen skall inte innebära att de fåranvändas för administration utan skall utgå som stöd tillbildkonsten och bildkonstnärerna. Som exempel kan nämnasatt bildkonstorganisationen i (BUS) har en sådan ordning för fördelning av kollektivtinsamlade ersättningar, särskilt vad gäller ersättning förfotokopiering i undervisningsändamål. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om ändradminimigräns om av basbeloppet till en minimigräns om3 % av basbeloppet vid vidareförsäljning av konsthantverk,2. att hos regeringen begär förslag om ändraderegler vad gäller Allmänna arvsfondens rätt till medel då ingaarvingar finns i livet,3. att hos regeringen begär förslag om ändraderegler till förmån för organisationers rätt att fördelaersättningen när inga arvingar finns i livet.