mot · GI02A263 · 1995-01-25 00:00:00 — Aktiv arbetsmarknadspolitik och den s.k. Östgötamodellen Arbetslösheten är allvarligaste politiska problem.Mot slutet av var av arbetskraften öppet arbetslösa eller sysselsatta genomarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det kan konstateras attarbetslöshetstalen inte uppvisat någon större förändring.Denna höga och djupt deprimerande arbetslöshet på knappa14 % har lett till en ökad andel långtidsarbetslösa.Många länder, främst i , har upptäckt att högarbetslöshet som skapas under lågkonjunktur inte försvinnerav sig självt när landet går in i en högkonjunktur.Erfarenheten är att man har skapat en betydande andellångtidsarbetslösa som har slagits ut för fort från denordinarie arbetsmarknaden. En viktig orsak till detta ärförmodligen bristande arbetsmarknadspolitiska insatserunder lågkonjunkturen.Sverige står nu inför risken att upprepa andra ländersmisstag. Den höga arbetslösheten leder till att många riskeraratt tappa kontakten med arbetsmarknaden. Om så skulle blifallet väntar svåra sociala konsekvenser för landet somhelhet, och man kan tala om ett sammanbrott för dengenerella välfärdspolitiken. En offensivarbetsmarknadspolitik innebär att aktiva insatser skaförordas före passiva. Internationell forskning visar attmöjlighet till passivt kontantstöd under långa perioder kanmotverka en återkomst till arbetsmarknaden.Socialdemokraterna utlovade i valrörelsen att kampen förjobben var högst prioriterad. De åtgärder som densocialdemokratiska regeringen sedan presenterat är främstinriktade på insatser för det privata näringslivet, utbildningensamt att övervältra ytterligare arbetsmarknadspolitisktansvar på kommunerna, bl.a. genom att förlänga detkommunala ansvaret för ungdomar med . Mycket litethandlar om sysselsättningen i den offentliga sektorn, trots attflera av regeringens föreslagna åtgärder för att minskabudgetunderskottet och sanera statsskulden innebärytterligare påfrestningar för kommuner och landsting.Socialministern har också uttalat att hon anser attlandstingen inte kan säga upp flera utan att klara sinaåtaganden.Under förra året har flera kommuner och landsting tecknatavtal med länsarbetsnämnderna i syfte att inte låta personali den offentliga sektorn gå ut i öppen arbetslöshet. De flestaavtal löper snart ut och AMS bedömning är att det bl.a. iÖstergötland inte finns medel för att förlänga dessa avtal.Det är mot denna bakgrund som tanken på den s.k.Östgötamodellen väckts. Idén går ut på att medel som idaganvänds för passiva arbetsmarknadsåtgärder ska kunnaanvändas för aktiva insatser. Det är i princip samma idé somfinns bakom förslagen att använda sjukförsäkringsmedel tillaktiva rehabiliteringsinsatser.Ett exempel på vad Östgötamodellen kan betyda, och somtidigare anförts i debatten, är att man skulle kunna användapassiva a-kasseersättningar som dellön för personer somhotas av uppsägning. Arbetsgivaren tillskjutermellanskillnaden för att uppnå avtalsenlig lön för denenskilde. På så sätt skulle människor som hotas avarbetslöshet ges möjlighet att behålla sina nuvarandearbetsuppgifter till dess att arbetsmarknadssituationenförbättras. Detta ska dock inte innebära att personal, inomexempelvis offentlig verksamhet, är kvar på sin gamla tjänsteller arbetsplats. Det är fullt möjligt att skilja ut den personalsom kommer i åtnjutande av Östgötamodellen från denordinarie arbetsorganisationen. Detta är relativt enkelt attgöra inom vård- och omsorgssektorn, där behoven alltidöverstiger resurserna.Slutresultatet skulle bli att arbetslösheten dämpades ochatt statens medel för kostnader för arbetslösheten användeseffektivare och mer i enlighet med den av regeringenomhuldade arbetslinjen.I den debatt som tidigare förts i denna fråga har någraargument kommit att användas mot Östgötamodellen. Ettargument är att staten inte ska angiva detaljreglerade ochcentraliserade lösningar. Men det innebär i så fall att anvaretför arbetsmarknadspolitiken förs över till regionala ochkommunala aktörer. Detta kan leda till att regionalaojämlikheter på den svenska arbetsmarknaden konserveraseller t.o.m. förstärks.Ett annat argument mot Östgötamodellen skulle vara ettsätt att, i de fall de riktas mot offentliga arbetsgivare,förstärka den kommunala ekonomin och försvagastatsfinanserna. Arbetsmarknadsminister vid en frågestund i den 29 november1994 att kommunernas finansiella situation är bättre änstatens. Det är förvisso sant.Men Östgötamodellen handlar inte om en ökning avstatliga anslag, utan om en omfördelning av statliga utgifterorsakad av arbetslösheten från passivt kontantstöd till aktivtarbete.Den förstärkning av den kommunala ekonomin somÖstgötamodellen innebär skulle då inte riskera att leda tillatt det viktiga omvandlingstrycket i den kommunala sektorndämpades. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om aktiv arbetsmarknadspolitik genomÖstgötamodellen.