mot · GI02Bo411 · 1995-01-25 00:00:00 — Framtidens mark- och bostadspolitik Innehållsförteckning1.Enskild äganderätt och valfrihet i boendet2 2.Efterkrigstidens mark- och bostadspolitik3 3.Socialdemokratisk oförmåga till nytänkande3 3.1Socialdemokraterna i oppositionsställning3 3.2Socialdemokraterna i regeringsställning4 4.En bostadspolitik för framtiden5 4.1Markpolitik och (PBL)5 4.1.1Expropriation5 4.1.2Strandnära bebyggelse6 4.1.3Tomträtt6 4.2Fastighetsrättsliga frågor7 4.2.1Ägarlägenheter7 4.3Bostadsrätt7 4.3.1Hyresrätt8 4.3.2Förvärvslagstiftningen10 4.4Bostadsfinansiering11 4.5Fastighetstaxering och fastighetsskatt13 4.6Bosparande14 4.7Kommunernas ansvar15 4.7.1De kommunägda bostadsföretagen15 4.7.2Miljonprogramsområdena16 5.Sammanfattning1. Enskild äganderätt och valfrihet i boendetDen enskilde medborgaren måste garanteras rätten att i såstor utsträckning som möjligt bestämma över sitt egetboende. Småhus, bostadsrätt, hyreslägenhet ellerägarlägenhet, planlösning, rumsstorlekar och standard -- detfinns lika många önskemål och variationer kring hur man villse sitt eget boende, som det finns hushåll i landet. Ombostadsmarknaden tillåts styras av människors efterfråganoch inte av detaljreglering, politiker och byråkrater, kommerdetta att gynna såväl inre som yttre boendemiljö.Vad som ska byggas och hur, ska bestämmas av hushållensönskemål och inte genom politisk styrning. Lagar,regleringar och subventionssystem som hindrar hushållensönskemål att få genomslag måste avvecklas. Politikens rollska koncentreras till ansvarstagande för miljö och en somhelhet fungerande infrastruktur.Detaljregleringar av bostädernas utformning medför ökadekostnader för hushållen och minskade möjligheter tillindividuella lösningar. Lagstiftningen ska garanteraallmänna säkerhetsaspekter, men i övrigt inte styrautformningen av bostäderna.Vidare skall politiken inriktas på att behandla olikaboendeformer likvärdigt ur skatte- ochfinansieringsperspektiv. Det ensidiga gynnandet av vissaboendeformer, främst hyresrätt i kommunalt ägdabostadsföretag, har inte bidragit till att skapa denboendemiljö som i verkligheten efterfrågats. Den politikenhar endast bidragit till att motverka ett spritt och enskiltägande till förmån för ett koncentrerat offentligt ägande.Med lika villkor för olika alternativ kommer boendet attformas utifrån hur medborgarna vill bo, inte hur politikeranser att vi ska bo.Boendekostnaderna måste hållas tillbaka. Detta kan enbartske genom en ansvarsfull ekonomisk politik som sänkerräntorna. Via sänkta räntor minskar kapitalkostnaderna ochdärmed behovet av hyreshöjningar för det egna boendet.Subventionssystem och liknande åtgärder skapar enbart enillusion av billigt boende. Kostnaderna finansieras då viaskattesystemet och bidrar i längden till resursslöseri genomadministrationskostnader. Utgiftsexpansiva system lederdessutom till sämre statsfinanser och därmed högre räntorsom fördyrar boendet. Vidare medför subventionssystemalltid en politisk styrning av hur boendet utvecklas.De enda motiverade subventionerna på bostadsmarknadenär de bidrag som går direkt till den enskilde för att garanterahonom eller henne tillgång till en fullgod bostad. Dessabidrag skall emellertid inte betraktas som en del avbostadspolitiken, utan som en del i det grundläggandesociala skyddsnät vi förespråkar.Inom markpolitikens område måste den enskildesäganderätt stärkas. Politiskt godtycke skall inte hindraanvändningen av enskilt ägd mark. Expropriation ochregleringar är åtgärder som skall användas ytterst restriktivt.Särskilt hindrande verkar lagstiftningen i glesbygden där deti stället är av stor vikt att underlätta nybyggande ochutveckling för att förbättra villkoren för en levandelandsbygd och skärgård. Markpolitiken skall inriktas på attslå vakt om miljö och allmän säkerhet, samt genomframförhållning i planeringen ge goda förutsättningar för enväl fungerande infrastruktur.2. Efterkrigstidens mark- och bostadspolitikEfter utvecklades bostadsområdet till attbli den samhällssektor som mest präglats av regleringar ochplanhushållning. Resultatet blev köer, bristande valfrihet,byråkrati och en snabb kostnadsökning. Dessutomfavoriserades kommunala bostadsföretag och derikskooperativa bostadsföretagen av de misstag som socialdemokraterna begick har sattspår som det kommer att ta att utplåna. För den somvill studera planekonomins misslyckande är efterkrigstidensbostadsmarknad ett bra exempel.Äganderätten har i många avseenden kränkts. Mark- ochfastighetsägare förhindrades att utnyttja sina tillgångar på ettsätt som skulle varit till gagn för samhället. Utveckling ochett effektivt resursutnyttjande hindrades genom omotiveraderegleringar.Den enskilde hyresgästens inflytande utövades viaförhandlingsmonopol genom ,trots att endast två av fem hushåll som bor i hyresrätt ärmedlemmar i organisationen. Den enskilde tilltroddes inteförmågan att själv välja hur han ville påverka, på egen handeller tillsammans med andra.Kommunpolitikerna hade ett avgörande inflytande över allbyggverksamhet, långt utöver vad som motiverades avbehövlig planering av infrastrukturen.Bostadsköerna, som uppstod genom hård reglering ochomfattande subventioner, försökte man reglera bort genomåterkommande ingrepp i bostadsmarknaden.Miljonprogrammet är det mestskrämmande exemplet på den socialistiska politikensmisslyckande. Ur miljonprogramsområdena har det vuxitfram en omfattande segregering.Den reglerade bostadsmarknaden medförde att många intekunde förverkliga sina bostadsönskemål. Det hadeåterverkningar på bland annat arbetsmarknaden genom atttrögrörligheten försvårade möjligheten för människor attflytta till en ort med ett bättre jobb. Såväl människors välfärdsom ekonomi blev lidande av detta.Boendekostnaderna ökade kraftigt genom detaljstyrningenoch subventionssystemen. Den kommunalpolitiskastyrningen av bostadsproduktionen och långtgåendereglering av byggandet drev upp produktionskostnadernaoch därmed också boendekostnaderna.Subventionssystemen dolde de verkliga kostnaderna ochdärmed fanns inget incitament för konsumenterna att fåproducenterna att hålla låga kostnader. I stället drevskostnaderna uppåt och belastade bakvägen de boende i formav skatteuttaget.Bostadsmarknaden befann sig i akut behov av en nypolitik, baserad på marknadsekonomiska principer, när denborgerliga regeringen tillträdde 1991.3. Socialdemokratisk oförmåga till nytänkande 3.1 Socialdemokraterna i oppositionsställningSocialdemokraterna har under den föregåendemandatperioden motsatt sig så gott som varje del av denödvändiga förändringarna i bostadspolitiken. De harmotsatt sig övergången till ett kostnadsminskandebostadsfinansieringssystem, förändringar i plan- ochbygglagen, hyresgästernas förstärkta förhandlingsrätt m.m.De har vidhållit att bostadsbyggandet skall vara planmässigtstyrt av politiker i stället för att styras av människorsönskemål och behov.Deras agerande visar vare sig på nytänkande elleromprövning av den reglerings- och subventioneringspolitiksom under allt snedvridit bostadsmarknaden ochfördyrat boendet.3.2 Socialdemokraterna före valet svarade på en fråga iMorgonekot om han tänkte höja fastighetsskatten. Svaretblev att det var ''inget läge att nu höja fastighetsskatten'' ochatt det är ''svårt att beskatta fastigheter hårdare''. Trots dettauttalande har den socialdemokratiska regeringen redanbeslutat om höjningar och införande av fastighetsskatter påtotalt . Dessa skattehöjningar kommer attmedföra högre boendekostnader och höjda konsumentpriser.Höjd allmän fastighetsskatt från 1,till 1,1,5 mdrRullande fastighetstaxering 1,0 mdr Fastighetsskatt påjordbruksfastigheter 1,0,4 mdr Fastighetsskatt påskogsbruksfastigheter 0,0,4 mdr Fastighetsskatt påindustribyggnader 0,0,7 mdr Fastighetsskatt på butikeroch kontor 2,0 mdr Höjda och införda fastighetsskatter 6,0mdrDet enda undantaget från socialdemokraternas avvisandeav den nya bostadspolitiken var när den borgerligaregeringen och socialdemokraterna var överensom nödvändigheten av en nedtrappning avbostadssubventionerna. Den minskade subventioneringenvar en viktig del av den långsiktiga omställningen avbostadspolitiken i syfte att få en väl fungerandebostadsmarknad. Socialdemokraterna har frångåttöverenskommelsen och höjer istället fastighetsskatten.Vidare har den socialdemokratiska regeringen stoppat denborgerliga regeringens utredning om införandet avägarlägenheter som ny boendeform. Socialdemokraternasargument för att stoppa förslaget om ägarlägenheter har varitatt valfriheten mellan olika boendeformer är tillräckligt storredan idag. Denna motivering visar att socialdemokraternaanser det vara politikerna som ska avgöra vilken valfrihetsom ska tillåtas, inte vad som är praktiskt möjligt.Genom höjda skatter på fastigheter och boende, ett stoppför avvecklingen av räntesubventionssystemet och ett stoppför införandet av ägarlägenheter visar socialdemokraterna vill återvända till den reglerings- ochsubventioneringspolitik som förstörtbostadsmarknaden, minskat valfriheten och fördyratboendet.4. En bostadspolitik för framtiden 4.1 Markpolitik och (PBL)Den borgerliga regeringen påbörjade ett förenklingsarbeteav (PBL). Enligt den proposition somriksdagen fattat beslut om skall nedanståendeförändringar genomföras. Vi utgår från att detta förslagligger fast, trots att beslutade om ensenareläggning av ikraftträdandet.Bygglovsprövningeninskränks till att endast avse prövning av lokalisering samtden närmare placeringen och utformningen av byggnadenm.m. Ett särskilt system införs för kontrollen av de tekniskaegenskapskraven.Kommunerna får möjlighet att genombeslut i detaljplan helt befria från kravet på bygglov inomplanområdet. Villkor får uppsättas för hur åtgärderna skallgenomföras och inom vilken tid. Bygglovsbefrielse får dockej medges om bygglov krävs för att tillvarata grannars ellerallmänna intressen.Byggherren ges det fulla ansvaret för attbyggnaden eller anläggningen uppfyller de tekniskaegenskapskraven, medan får ett renodlattillsynsansvar.Ett nytt kontrollsystem utformas medutgångspunkten att byggherren bestämmer byggnadensutformning och kvalitet i tekniskt avseende och har ansvaretför byggnadens egenskaper gentemot tredje man.Degenerella krav som ställs på byggnaders och andraanläggningars egenskaper samlas tillsammans med de kravsom gäller för byggprodukter i en ny lag om tekniskaegenskapskrav på byggnadsverk m.m.Redan tidigt under den borgerliga mandatperiodenförändrades så att den inte kan användasför att förhindra näringsfrihet och en effektiv konkurrens.Framförallt har detta haft betydelse för etablering av s.k.externhandel, främst lågprisvaruhus.De förändringar av PBL som successivt träder i kraft ärett bra steg på vägen mot en lagstiftning som underlättar förett byggande som motsvarar vad som efterfrågas.Avregleringen måste dock gå vidare. Utifrån vunnaerfarenheter kan nya förenklingar genomföras.Utgångspunkten skall vara att det är uppdragsgivaren,byggherren och konsumenten som avgör utformningen avfastigheten. Lagstiftningen skall endast slå vakt om sådanaförhållanden som rör viktig infrastruktur, människors skyddför liv, hälsa och säkerhet samt för att skydda miljön ochnaturen. Särskilt viktigt är att ytterligare underlätta förbyggnation utanför tätbebyggt område. Sådana åtgärderbidrar till bättre förutsättningar för en levande skogsbygd,landsbygd och skärgård.4.1.1 ExpropriationMed markägandet följer rätten att bestämma över, bruka,bebygga och sälja egendomen. Detta är en principiellutgångspunkt vars undantag måste vara mycket restriktiva.Expropriation av mark är en kränkning av äganderättenoch får därför användas endast i de fall mycket viktigasamhällsintressen så påkallar. Statens eller kommunernasinskränkning i enskilda markägares rätt får endast ske påföljande grunder:för att skydda andra människor till liv,hälsa och säkerhet,för att skydda miljön och naturen,föratt kunna genomföra för landet eller kommunen ytterstangelägna uppgifter.Markägaren skall då få ersättning för fastighetens fullamarknadsvärde samt för de kostnader som uppkommergenom expropriationen.4.1.2 Strandnära bebyggelseMöjligheterna till att bättre utnyttja strandnära områden förbebyggelse har genom ny lagstiftning ökat i de delar avSverige som är både glest bebyggda och som har långa sjö-och kuststräckor.Den nuvarande lagstiftningen innebär dock fortfarande ettgenerellt förbud att bygga intill från havet, insjöneller vattendrag. kan utvidga denna gräns till300 meter och dispens ges endast i undantagsfall. Motbakgrund av att är rikt utrustat med kuststräckorlängs åar, sjöar och hav ter sig detta omotiverat. Totalt harvi, enligt 92, 409 sjöar större än en hektar i Sverige.Lägger man samman totala längd av stränder skullesträckan motsvara strand för varje svensk.Lagstiftningen medför stora svårigheter för de boendelängs våra kuster att bidra till en levande skärgård. Förbudetmot strandnära bebyggelse har medfört svårigheter attutveckla boende och annan verksamhet. Svårigheterna haräven gällt för stora delar av glesbygden. En ökad möjlighettill bebyggelse i strandnära områden skulle kunna skapabättre förutsättningar att hålla landskapet levande och ettökat befolkningsunderlag för handel och offentlig service.Även attraktiv bebyggelse i strandnära områden i större ochmindre tätorter har förhindrats av lagstiftningen.Det generella förbudet mot strandnära bebyggelse innebärockså att priser på fritids- och bostadshus i dessa lägenpressas upp omotiverat högt. Det leder till att endast ett fåtalkan få möjlighet att bosätta sig eller avnjuta sin fritid istrandnära områden.Vår uppfattning är att lagstiftning behövs för att skyddakänsligt djur- och växtliv i strandnära områden och för attgarantera allmän tillgång till bad- och friluftsliv, särskilt ibefolkningstäta områden.Vi anser att det skall finnas en generell rätt att bebygga sinmark nära stränder och vattendrag. En kommun skall dockkunna begränsa denna rätt, men endast där så kan motiverasmed hänsyn till känsligt djur- och växtliv eller för attgarantera allmänhetens tillgång till bad- och friluftsliv. Dettaskall då ske genom antagande av detaljplan. Då ges de bästaförutsättningarna för en god sammanvägning av olikaintressen.4.1.3 infördes ursprungligen för attunderlätta småhusboende. har dock detta motiv spelatut sin roll. Någon nytta av tomträttsinstitutet imarkplaneringssyfte eller för att kommunen skall kunnatillgodogöra sig markvärdesstegringen finns knappast,såvida inte rent konfiskatoriska åtgärder skall tillåtas motfastighetsinnehavarna.Tomträttsinstitutet bör därför begränsas så att inga nyatomträtter upplåts.4.2 Fastighetsrättsliga frågor 4.2.1 ÄgarlägenheterÄgarlägenheter finns över hela världen, ochägarlägenhetsutredningen som presenterades 1982 visade attdetta är möjligt att införa även i . Den borgerligaregeringen initierade också en utredning för att ta framlagstiftning för denna boendeform. Denna utredning hardock stoppats av socialdemokraterna, och därmed fördröjsden ökade valfrihet som denna reform skulle innebära.Ägda småhus i ett bostadsområde tillhör ofta ensamfällighetsförening som ansvarar för gemensammautrymmen och anläggningar, som t.ex. tomtvägar, ledningar,värmecentral, centralantenn, garage etc. Fördelen med etteget ägande av boende är ett maximalt inflytande över sinaboendeförhållanden, som kostnader och villkor. Det lederockså till värdetillväxt och stimulans till sparande. Mångasom bor i flerbostadshus önskar äga sin egen bostad, ochdärför bör denna boendeform inte endast vara förbehållensmåhus utan också vara tillämpningsbar på lägenheter.Vår uppfattning är att regeringen till riksdagenskall överlämna ett förslag om införandet av ägarlägenheter.4.3 BostadsrättIntill dess att ägarlägenheter införs är bostadsrätten ipraktiken den enda upplåtelseform som möjliggörbostadsägande -- om än indirekt -- i flerbostadshus.Bostadsrätten ger också många av de fördelar som ärförknippade med direkt ägande; goda möjligheter att påverkadet egna boendet och boendemiljön, lägre driftkostnader ocheget ansvarstagande.Det är ett viktigt bostadspolitiskt mål att möjliggöraombildning till bostadsrätt. Bildande avbostadsrättsföreningar underlättades därför av denborgerliga regeringen. Det tidigare kravet på lägsta antalmedlemmar i en bostadsrättsförening sänktes från fem till treoch majoritetskravet vid beslut om förvärv av en fastighet förombildning sänktes från två tredjedelar av hyresgästerna tillhälften. utökades den s.k. ombildningslagen till attgälla också bostadsfastigheter ägda av staten, landsting,kommuner och kommunala bostadsbolag. Vidareavskaffades den lagstiftning () som innebar förlorade alla statliga räntebidrag vid ombildning av hustillhöriga kommunala bostadsbolag.Ökad ombildning till bostadsrätt är särskilt angeläget iensidigt sammansatta bostadsområden, ofta helt domineradeav kommunalt ägda hyreshus. Genom blandning av olikaupplåtelseformer ökar de boendes valfrihet somsegregationstendenser motverkas. Bostadsrättslagens förbudmot dubbelupplåtelse bör slopas i de fall upplåtelsen sker tillkommun eller kommunalt bostadsbolag. Därigenom skulleombildning av kommunala hyreshus underlättas ytterligare.Bostadsrätter har lägre belåningsvärde och högreränta än fast egendom. Ändringar i regelsystemen bör därförgöras i syfte att förbättra bostadsrättens pantvärde. Enlångivare som ianspråktar en pantsatt bostadsrätt bör fåovillkorlig rätt till inträde i föreningen och tillandrahandsuthyrning. Bostadsrättsföreningarnas fordran påförfallna avgifter bör heller inte prioriteras framför andrafordringar. Slutligen kan belåningssystemet göras stabilaregenom att ett centralt bostadsrättsregister upprättas.Slutligen bör medlemmarnas inflytande över sinabostadsrättsföreningar stärkas. Andra villkor för ändring avföreningsstadgarna än de som framgår av bostadsrättslagenbör förklaras ogiltiga.4.3.1 HyresrättFör många hushåll är hyresrätten en attraktiv boendeform.Dess fördelar är framförallt att man inte behöver binda ettkapital i sin bostad och den höga servicenivån. borcirka av landets hushåll i hyresrätt.Hyresmarknaden präglas dock av bristande valfrihet pågrund av den form av hyresreglering som fortfarande finnsoch som leder till att marknaden inte tillåts fungera. I vissafall uppstår en ''grå marknad'', där hyreskontrakt köps ochsäljs, inom hyresmarknaden för att kringgå dessa problem.Ett annat uttryck för problemen på hyresmarknaden är denskeva hyressättningen som kan innebära att hyrorna iutkanten av en tätort ofta ligger på samma nivåer eller högreän för en centralt belägen lägenhet. För en fungerandehyresmarknad krävs att de boendes värderingar får ett störreinflytande över hyressättningen och att hyresgästerna gesmöjlighet att förhandla fram egna avtal, anpassade efter egnaönskemål, med hyresvärden. Då kan en hyresmarknad medvalfrihet, ett rationellt utnyttjande av lägenhetsbeståndet ochett prissystem som upplyser om vilka bostäder somefterfrågas växa fram.Den enskilde hyresgästen har fått en stärkthyresförhandlingsrätt genom att Hyresgästföreningensförhandlingsmonopol avskaffats. harhaft en unik ställning genom att vara lagstiftningsmässigtprioriterade som hyresgästernas företrädare, trots att enbarten tredjedel av landets hyresgäster varit anslutna tillorganisationen.Det är möjligt för de boende att själva väljaförhandlingsorganisation eller att själva förhandla om sinhyra. Den som väljer att stå utanför det kollektivaförhandlingssystemet skall få sin hyra sänkt med ett beloppsom motsvarar den förhandlingsersättning som ingår i hyran.Hyresgäströrelsens vetorätt vid ombyggnad ochreparationer har tagits bort. I stället har regler införts sombl.a. leder till att den enskilde hyresgästen inte ska drabbasorättvist av s.k. lyxsaneringar.En viktig förutsättning för en fungerande hyresmarknad ärdock, utöver den enskildes förstärkta förhandlingsrätt, ettvaktslående om hyresgästernas besittningsskydd. Ettfungerande besittningsskydd är av stort värde för att gehyresgästen en trygghet och framförhållning i sitt boende.Hyresgästen skall ha rätt till förlängning av sitt hyreskontraktom inte hyresgästen brustit i sina förpliktelser, huset skallrivas eller genomgå en omfattande ombyggnad. För att intehyresvärden skall kunna kringgå besittningsskyddet medhjälp av kraftigt höjda hyreskrav krävs en restriktion för vadsom är att anse som skäligt hyreskrav. Vid en tvist mellanhyresvärd och hyresgäst skall skäligheten i hyreskravetkunna prövas av domstol och ställas mot frivilligt avtaladehyresnivåer i jämförbara lägenheter -- med hänsyn tillstorlek, standard, läge m.m. Detta synsätt låg också till grundför införandet av bruksvärdessystemet och beskrivs ipropositionen (prop. 1968:91) på följande sätt:-- -- --Vid förhyrning av en lägenhet bestäms hyran ochandra villkor genom överenskommelse mellan hyresvärdenoch hyresgästen. Om det är fråga om en ort utan påtagligbostadsbrist, gäller hyran obetingat . Isamband med förlängning av avtalet kan hyresvärden fordraatt hyran höjs. I den situationen är hyresgästen, om han villbo kvar i lägenheten skyldig att godta den hyra somhyresvärden fordrar, men bara om hyran inte är oskälig. Vidtvist kan frågan om hyrans skälighet underkastasmyndighetsprövning. Härvid blir som regel avgörande, omden fordrade hyran väsentligt överstiger hyran för lägenhetersom med hänsyn till bruksvärdet är likvärdiga. Detta tordeprincipiellt sett innebära inte bara att jämförliga lägenheterfår lika höga hyror utan även, åtminstone på , atthyrorna i hela lägenhetsbeståndet anpassas till varandra efterlägenheternas varierande bruksvärden. Hyrorna blir därmedrelativt bestämda. Den absoluta nivån avgörs avmarknadsläget, dvs. förhållandet mellan tillgång ochefterfrågan, på bostäder.Vidare beskrivs i propositionen hur bruksvärdet skalldefinieras:Med en lägenhets bruksvärde bör avses vad lägenhetenmed hänsyn till beskaffenhet och förmåner samt övrigafaktorer kan anses från konsumenternas-hyresgästernassynpunkt vara värd i förhållande till likvärdiga lägenheter.Man skall därvid bortse från byggnadsår och produktions-,drift- och förvaltningskostnader samt från andra betingelserför hyresrätten. På bedömningen av lägenhetensbeskaffenhet bör alla faktorer av betydelse inverka, såsomstorlek, modernitetsgrad, planlösning och läge inom huset,reparationsstandard och ljudisolering. Jämte den egentligabeskaffenheten bör bedömas vad som skulle kunna kallasförmåner knutna till lägenheten eller fastigheten, såsom hiss,sopnedkast, tvättstuga, särskilda förvaringsutrymmen, godfastighetsservice, garage, biluppställningsplats. Också vissaandra faktorer måste tillåtas inverka på bruksvärdet. Hit hörinte blott husets allmänna läge och vad som enligt ettvedertaget uttryck brukar kallas miljön utan även sådant somtillgång till lekplats och parkeringsutrymmen. Samtliga påbruksvärdet inverkande faktorer skall bedömas objektivt,d.v.s. utan avseende på den enskilde hyresgästens värderingeller behov.-- -- --Vid den jämförelseprövning som skall ske i det enskildafallet måste förskjutningar i hyresnivån få slå igenom vidhyressättningen för att den önskvärda balansen påmarknaden skall kunna behållas. Jag instämmer medhyreslagskommitténs uttalande, att den övre gränsen förhyresvärdens vederlagsanspråk måste ligga så mycket överhyresnivån för jämförliga lägenheter att den inte hindrar deekonomiska faktorerna att förskjuta hyresnivån uppåt.Annars får man inte någon hyresbildning eftermarknadsmässiga kriterier.Således kan konstateras att bruksvärdessystemetursprungligen inte avsågs användas som dethyresregleringssystem det kommit att bli genomhyreslagstiftningen. Tanken var att slå vakt om etthyresgästernas besittningskydd, men i övrigt överlåta åthyresgäst och hyresvärd att komma överens om hyresavtal.Med denna ordning kan en fungerande hyresmarknadupprättas, som hyresgästernas besittningsskyddgaranteras.Vår uppfattning är att den ursprungliga tanken medbruksvärdessystemet måste återupprättas och ett system medfri hyresbildning i kombination med besittningskyddinrättas.