mot · GJ02Fi17 · 1995-11-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:24 En politik för arbete, trygghet och utveckling SammanfattningI motionen redovisar riktlinjer för att tryggaarbete, välfärd och rättvisa under de kommande åren.Vänsterpartiet anser att kampen mot arbetslösheten och försunda statsfinanser är de två viktigaste utgångspunkterna fören framåtsyftande och uthållig politik. För att nå dessamålsättningar krävs en politik med perspektiv bortom denakuta krisbekämpningen. strategi byggerdärför på en helhetssyn som siktar på en grundläggandesamhällsförändring i syfte att bygga upp ett jämlikt ochjämställt samhälle i ekologisk balans. Ett perspektiv somförutsätter en internationalistisk politik som inte begränsarsig till de ramar som Europeiska unionen sätter för denpolitiska handlingskraften. Arbete och tillväxtFör att skapa sysselsättning och få ner arbetslösheten krävsen medveten strategi som bygger på följande punkter:1. Miljöomställning av produktion och konsumtion. En aktiv skattepolitiki riktning mot en miljöinriktad skatteväxling, styrande regelsystem ochstimulanser genom utbyggda miljöfonder.2. En politik för ökad produktivitet. Kompetenshöjning i arbetslivet ochökade satsningar på utbildning. Stöd till nyföretagande och mindre företaggenom skattestimulanser och kreditstöd. En aktiv arbetsmarknadspolitik medtonvikt på stimulanser och stöd till de arbetssökande istället för åtgärderriktade mot de arbetslösa.3. En medveten strategi för att begränsa övertiden och införa en successivtkortare arbetsdag med inriktning på sextimmarsdagen. Samhället bör stödjadenna process genom sänkta arbetsgivaravgifter för försök med kortarearbetsdag.4. En välfärdspolitik som upprätthåller den kommunala sysselsättningeninom vård, skola och omsorg. Detta innebär en medveten satsning påkvinnors arbetsmarknad. Budgetsanering och välfärdEn politik för arbete och utvecklad välfärd kräver ettsolidariskt program för att sanera den offentliga ekonomin.Vi menar dock att saneringsprogrammet måste anpassas eftersvenska behov och inte efter EU:s och EMU:s krav fördeltagande i den monetära unionen. En ensidig EU-anpassning hotar såväl sysselsättning och välfärd somtillväxt i den svenska ekonomin.Vänsterpartiets saneringsprogram omfattar en nivå på 115 miljarderkronor, som fördelar sig på lika delar skattehöjningar och besparingar. Vikan inte stödja den nettobesparing på 3,5 miljarder som skapas genomregeringens finansiering av sänkt matmoms genom sänkta ersättningsnivåertill . ställde sig inte heller bakom regeringensavisering i konvergensprogrammet om ytterligare 16 miljarder ibudgetförstärkning. Vi kan nu notera att regeringen i propositionen anslutersig till bedömning.Vänsterpartiet har i förhandlingar med regeringen ställt upp på huvuddelenav det saneringsprogram som gör att statsfinanserna nu är på väg motkontroll. Vårt alternativ innebär dock ett större utrymme för kommunsektornatt trygga service och välfärd. saneringsprogram gör detmöjligt att skapa balans i den offentliga ekonomin som dengenerella välfärdspolitiken garanteras i handling, främst genom skatteök-ningar för dem med störst inkomster. En uthållig utvecklingFör att skapa en uthållig utveckling för nästa århundradekrävs en strategi som tar sikte på jämlikhet, jämställdhet ochekologisk balans. Detta förutsätter att maktkoncentrationen inäringslivet motverkas genom uppbyggandet av samhälleligamotkrafter. menar att en del av industrinsdevalveringsvinster skall avsättas till framtidsfonder förarbetslivets förnyelse och kompetensutveckling. Det ärviktigt att värna och utveckla kvinnors arbetsmarknad och viavvisar bestämt de s.k. piglösningar som diskuteras. Nyteknik och teknologi gör det möjligt att förnya arbetslivet såatt alla människor, kvinnor såväl som män, kan ta del iarbetslivet. En uthållig tillväxt kräver en aktiv re-surshushållning. Detta förutsätter investeringsprogram förmiljöanpassade transportlösningar och alternativaenergisystem samt en allmän miljöomställning av produktionoch konsumtion.Den politik som redovisas i motionen utgår från de motionsyrkanden somVänsterpartiet presenterade . Sommarens och höstensutveckling visar att de förslag och analyser som då present-erade i allt väsentligt var riktiga. vidhåller därmed deståndpunkter och det alternativ som vi då presenterade. InledningRegeringens tillväxtproposition har en mycket övergripandekaraktär. Den innehåller resonemang om tillväxtensallmänna förutsättningar, men väldigt få konkreta förslag.Vänsterpartiet menar att det finns inslag i regeringensövergripande syn på den ekonomiska utvecklingen som ärpositiva, men präglas de konkreta åtgärderna ochsystemförändringarna av en politisk uppgivenhet när detgäller möjligheterna att förnya den svenska modellen. Vimenar att en långsiktigt hållbar ekonomisk utveckling måstebaseras på den produktiva rättvisan och den generellavälfärden.Vänsterpartiet menar att ytterligare steg måste tas för att stärka denuthålliga tillväxten i ekonomin och därmed underlätta saneringen av deoffentliga finanserna, öka sysselsättningen och hävda välfärden. Antagandetom en total arbetslöshet på är helt oacceptabelt. I dennamotion har en rad förslag inom närings-, utbildnings- ocharbetsmarknadspolitiken, som befrämjar en uthållig tillväxt, en högresysselsättningsnivå och en starkare offentlig ekonomi.Vänsterpartiet delar i stor utsträckning regeringens övergripande syn påden ekonomiska utvecklingen, dvs. sambanden mellan uthållig tillväxt, socialtrygghet och en god miljö. Däremot menar att flera viktigainslag i regeringens strategi försvårar möjligheten att realisera de godaavsikterna. Det beror bl.a. på att det finns en uppenbar motsättning mellanregeringens ambition att tillämpa kvalifikationsvillkoren för ett framtidaEMU-medlemskap, de s.k. konvergenskriterierna, och det övergripandesyftet att stimulera sysselsättning och välfärd. Denna EMU-anpassningminskar möjligheterna att bedriva en självständig och socialt framåtsyftandeekonomisk politik.I konvergensprogrammet finns en strategi att minska den offentligakonsumtionen som inte är sakligt motiverad utifrån vare sig tillväxt- ellersysselsättningssynpunkt. I propositionen anger regeringen att utgiftskvotenberäknas minska från av BNP år år 1998.Regeringen anger att detta är en följd av saneringsprogrammet, enåterhållsam utgiftsutveckling och en tillväxt av BNP. serpositivt på en utveckling som gör att utgiftskvoten kan sjunka som en följdav ekonomisk tillväxt, dvs. en utveckling som gör att arbetslösheten sjunkeroch sysselsättningen ökar. Det är också positivt om kostnaderna förtransfereringarna kan hållas tillbaka genom en aktiv fördelningspolitik ochsolidarisk lönepolitik.Vänsterpartiet menar att den kommunala verksamheten har en avgörandebetydelse för framtida ekonomisk tillväxt, för att utveckla en socialinfrastruktur som är överensstämmande med förnyelse, rörlighet ochflexibilitet. De försämringar av ersättningsnivåerna som är beslutade för bl.a.sjukförsäkringen och a-kassan, liksom för bostadstilläggen förpensionärerna, motverkar möjligheterna att stärka tillväxtkraften i ekonomin.Försämringar i trygghetssystemen minskar människors möjligheter att parerakriser, leder till uppgivenhet och utanförskap. Dessutom ökar belastningenpå den kommunala ekonomin. Den osäkerhet som spritts om socialför-säkringssystemens hållbarhet bidrar till att minska konsumtionsbenägenhetenoch försvårar på så sätt regeringens möjligheter att uppnå målen om en sänktsparkvot och en större privat konsumtion.Arbetslöshetsproblemet måste lösas. Dagens nivåer är ohållbara.Vänsterpartiet har i en rad motioner förespråkat en mer aktiv ochsysselsättningsbefrämjande ekonomisk politik. Men det räcker inte - detkrävs också strukturreformer. En långsiktig lösning av arbetslöshets-problemet förutsätter steg mot en förkortad och omfördelad arbetstid. Den ekonomiskautvecklingenDet finns ett produktivitetsproblem i svensk ekonomi. Dettahar bidragit till en relativt andra jämförbara länder lågekonomisk tillväxt , en långsammare ut-veckling av den privata konsumtionen, brist på resurser i denoffentliga sektorn och ökade sociala spänningar i samhället.En långsiktigt uthållig tillväxt bygger på att produktionen av varor ochtjänster ökar, givet en bestämd insats av arbetskraft, kapital och andraproduktionsfaktorer. Uthållig tillväxt betyder helt enkelt att vi får ut mer aven given mängd arbetstimmar, kapital och andra insatsvaror. Det ärhuvudsakligen på detta sätt som tillväxten har ökat historiskt sett - genom attmänniskorna blivit skickligare på att kombinera insatser av arbetskraft,teknik och kunskap, dvs. så att produktionen mångfaldigats utan attinsatserna i produktionen stigit i motsvarande grad. Tillväxten har därmedbyggt på en ökad produktivitet. Ett långsiktigt problemDen ekonomiska utvecklingen har följt ettcykliskt mönster. Längre perioder med högre ekonomisktillväxt har följts av perioder med lägre tillväxt, hög arbets-löshet, lägre privat efterfrågan och högre offentliga utgifter.Under efterkrigstidens första decennier tillhörde deländer som hade den högsta tillväxten i . Under 1950-och 60-talen pendlade tillväxten i mellan 3 och 5 %.Ur ett historiskt perspektiv är detta mycket höga tillväxttal,något som avspeglar den expansion som möjliggjordesgenom liberaliseringen av handeln efter kriget, de vidgademöjligheterna till specialisering, den starkaefterfrågetillväxten och utbyggnaden av välfärdsinstitutioner.Den ökade handeln, den snabba tekniska utvecklingen ochhöjda utbildningsnivån, bidrog tillsammans med en växandeoffentlig sektor till en kolossal ekonomisk urladdning.Produktionen ökade och möjliggjorde en rad socialareformer. I utvecklades ett samhälle präglat av socialtrygghet och full sysselsättning. Kvinnors förvärvsfrekvensblev högre än i något annat jämförbart land.Under 1970-talet bröts den positiva utvecklingen. och andraindustrialiserade länder drabbades av en hårdare konkurrens frånnyindustrialiserade länder. dollarexpansion under Vietnamkrigetavspeglade sig dessutom i en stigande inflation. Inflationen och turbulensenpå valutamarknaderna ruckade Bretton Wood-systemet, som underefterkrigsdecennierna gett stabilitet på penningmarknaderna, fastaväxelkurser och låga räntor.Västvärlden drabbades av stagflation. Inflationen steg somtillväxten föll och arbetslösheten ökade. Stagflationen bidrog också till ettekonomisk-politiskt omtänkande. Gamla marknadsliberala tankegångar pådet ekonomisk-politiska området fick förnyat inflytande, nu undermonetaristisk eller nyliberal täckmantel. Den ekonomiska politiken blevdärigenom mer restriktiv. Inflationsbekämpning upphöjdes till överordnatmål för den ekonomiska politiken. Den fulla sysselsättningen övergavssamtidigt som de offentliga välfärdsinstitutionerna bantades. Den härpolitiken tillsammans med effekterna av tredje världens skulduppbyggnad,höga internationella räntenivåer och ekonomisk-politisk åtstramning, bidrogtill allmänt sämre tillväxtförutsättningar internationellt. som vissaländer, framför allt i , utvecklades till starka industrinationer,gick andra delar av världssamfundet - speciellt länder i och - tillbaka.Den svenska produktivitetsutvecklingen har alltså mattats betydligt underde . Det har påverkat sociala villkor och ställt politikeninför nya problem. Knappheten på resurser har dominerat den politiskadagordningen och önskvärda reformprojekt har fått stå tillbaka.Omfattningen på den offentliga verksamheten i har dock inneburitatt framväxten av en nyfattigdom av kontinentala proportioner kunnatundvikas. Diskussionen måste nu centreras kring de strukturella förändringarsom är nödvändiga om vi ska kunna komma tillbaka till den fullasysselsättningen och garantera välfärden i framtiden.Tillväxten har varit lägre i än genomsnittet för OECD-länderna:1,jämfört i genomsnitt för undersamma period. Detta har bl.a. inneburit att ökningen av den privatakonsumtionen begränsats till per person ,medan genomsnittet för varit under samma tidsperiod.Reallönerna i - före skatt - har minskat sedan slutet av 1970-talet.Ökningstakten av den offentliga konsumtionen har också varit låg, trots attSverige låg på en hög utgångsnivå. Endast tre av har låtitden offentliga konsumtionen växa långsammare.Den låga produktiviteten leder till flera problem. Det begränsaderesursutrymmet bidrar bl.a. till ökade sociala konflikter och en starkareinflationsbenägenhet i ekonomin. 1990-talets krisDen depression som utlöstes första år varen direkt följd av produktivititetsproblemen ,kostnadsökningarna och den felaktigtinriktade ekonomiska politiken. Den konsoliderade offentligasektorn uppvisade ett överskott på 66 miljarder , somsedan förvandlades till ett underskott på närmare 200miljarder . föll produktionen med 5%.Det mest utmärkande draget för den depression som drabbade svenskekonomi första år var den s.k. realräntechocken. På ett parår gick realräntan från minus till plus . En så kraftig realräntechock lederi det närmaste till en paralysering av all verksamhet; hushåll och företagslutar att låna, amorterar av gamla lån och minskar den effektiva efterfrågan.Det finns flera olika förklaringar till den stigande räntan och den fallandeefterfrågenivån. För det första så steg räntenivåerna allmänt i , bl.a.som en följd av den tyska återföreningen. För det andra drabbades aven kostnadskris. De nominella löneökningarna var för höga under 1980-taletoch bytesbalansen hade successivt byggt upp större underskott. Detta är i sintur en förklaring till den relativt stora utlandsskuld har . Enbetydande orsak till kostnadskrisen var att kreditmarknaden avreglerades förereformeringen av det gamla skattesystemets förmånliga avdragsvillkor. Fördet tredje utgjorde skattereformen 1990 en förklaring till att hushållen snabbtbörjade sanera sina skulder, minskade konsumtionen och ökade sittsparande. Plötsligt blev lån mindre fördelaktiga ur skattesynpunkt. Dettabidrog till intensiteten i den privata skuldsaneringen, och omvänt till fallet iefterfrågan på varor och tjänster. Höginkomsttagare som kunde mobiliseraett stort sparande gynnades mest av denna utveckling. För det fjärde utgjordeomläggningen av den ekonomiska politiken, i riktning mot inflationsbe-kämpning, en viktig förklaring till realräntechocken. Det var inflationsnivånoch inte så mycket de nominella räntorna som förändrades. Från att ha legatpå en nivå minskade inflationen till ca 2 %.De höga realräntorna inledning tvingade alltså fram enskuldsanering i hushåll och företag, dels genom lägre konsumtion i hushålls-sektorn, dels genom en lägre nivå på de fysiska investeringarna iföretagssektorn. I praktiken tog staten över skulderna i den privata sektorn.Från att ha genererat underskott under större delen av visade denprivata sektorn ett överskott på 162 miljarder . På ett fåtal år stärktesden privata sektorns finansiella sparande med 200 miljarder somden offentliga sektorn drog på sig motsvarande underskott.Den offentliga skuldökningen var beklaglig men nödvändig. Om intestaten ökat underskotten hade depressionen fördjupats, betalningssystemetslagits ut och kapitaldestruktionen förvärrats. Däremot hade staten kunnatföra en helt annan politik , för att minska spekulationen ochden kreditdrivna efterfrågeexpansionen. Inflationen och kostnadstrycket hadekunnat hållas tillbaka med en mer restriktiv ekonomisk politik. Denekonomiska politiken var för svag och kortsiktigt inriktad. Den borgerligaregeringens oförmåga att upprätthålla sysselsättningsnivån i samhället bidrogdessutom till att förstärka krisen och fördjupa det statliga underskottet. KrispolitikenVänsterpartiet har i förhandlingar med regeringen hösten1994 och i en rad motioner framhävt att saneringen avstatens finanser måste ske på ett sätt som befordrar både sys-selsättning och rättvis fördelning. En rättvisare fördelning avinkomster och förmögenheter bidrar i sig till att stimuleraekonomin genom att mer konsumtionsbenägna gruppersköpkraft ökar.Samtidigt präglas naturligtvis krispolitiken av svåra målkonflikter.Önskemålet om att stimulera den inhemska efterfrågan måste vägas motriskerna att försvaga den svenska kronan och höja räntemarginalen gentemotomvärlden. Det misstroende som funnits mot regeringens och riksdagensförmåga att få kontroll över statsfinanserna har kostat det svenskafolkhushållet oerhört mycket i form av höga räntemarginaler, låg aktivitet påhemmamarknaden och stor arbetslöshet. Krispolitiken balanserar mellan öns-kemålen att stimulera tillväxt och sysselsättning å ena sidan, och önskemålenom en snabb budgetsanering och lägre räntenivåer å andra sidan.Vänsterpartiet gjorde i motionen efter kompletteringspropositionen våren1995 en annan bedömning än regeringen om kraften i den realekonomiskautvecklingen. Vi menade då att regeringen överskattade behovet avytterligare budgetförstärkningar och på omvänt sätt underskattade uppgångeni ekonomin. Den realekonomiska återhämtningen skulle i själva verket hahotats av ytterligare budgetförstärkningar. Det var också motivet till attVänsterpartiet ställde sig avvisande till konvergensprogrammets 16 miljarderi ytterligare budgetförstärkningar. Vi menade att den ökade aktiviteten iekonomin skulle bidra till tillräckliga statliga inkomster. Regeringen ger nuVänsterpartiet rätt i denna bedömning genom att ställa in de kompletterandebudgetförstärkningarna. Saneringen av statens finanser sker nu mycketsnabbt. Den kraftfulla tillväxten i exportindustrierna genererar stora statligainkomster och automatiska budgetförstärkningar. Regeringen räknar itillväxtpropositionen med att den offentliga sektorns finansiella underskottstannar på . Det är en klar förbättring jämfört med prognosernafrån . Statsskulden beräknas stabiliseras som andel av BNP redannästa år. 1998 förväntas det offentliga finansiella sparandet generera ettöverskott.Tillväxten under innevarande år beräknas hamna , enmycket hög nivå. Inflationsförväntningarna är låga och investeringsnivånhög i näringslivet. Kapacitetsutnyttjandet har inte slagit i taket, trots denhöga produktionsnivån. Det är därmed ingen större risk förinflationsdrivande flaskhalsar - en uppfattning som förstärks ytterligare avarbetslöshetens omfattning. De förväntat höga bytesbalansöverskotten underde närmaste åren - den stärkta kronkursen och de fallande räntenivåerna tilltrots - bidrar till att utlandsskulden successivt kan reduceras.Trots uppgången i ekonomin och den snabba förbättringen av denoffentliga ekonomin, kvarstår fortfarande stora problem. Enligt Vänster-partiet krävs det radikalare åtgärder än de som regeringen presenterar för attmöjliggöra full sysselsättning. Det krävs bl.a. att den offentliga sektorn fårett större samhällsekonomiskt utrymme. Den planerade sysselsättnings-minskningen på närmare 100 000 personer fram måsteförhindras. Kommunerna måste kompenseras för de höjda egenavgifterna -varje procentenhet motsvarar ett skattebortfall på 1,5 miljarder. Dessutommåste penningpolitiken förändras. Realräntenivån är fortfarande alldeles förhög och räntemarginalen gentemot omvärlden orimlig. Med en räntemarginalmot på är det osannolikt att hemmamarknaden kanstärkas och resursutnyttjandet förbättras i önskvärd utsträckning.Tudelningen av svensk ekonomi riskerar följaktligen att bestå.Det är av avgörande betydelse att överger den ränteupp-trissningspolitik som inleddes och som bidragit till attförsvåra uppgången i ekonomin, fördyra investeringar och produktion ochsamtidigt skapat förväntningar om en sämre framtida ränteutveckling.Riksbankens inflations- och räntefixering blev en ond och självuppfyllandeprofetia. avvisar bestämt de propåer som kommit frånriksbanken om ett lagstadgat inflationsmål. Det vore att ta ytterligare ett stegi en riktning som minskar det ekonomisk-politiska handlingsutrymmet ochförsvårar en sysselsättningsstimulerande politik. Däremot ser vi positivt påatt regeringen tar över ansvaret för valutapolitiken. Det ökar dendemokratiska kontrollen över fundamentala delar av den ekonomiskapolitiken, t.ex. växelkursregimen. Frågan om en eventuell ERM-anslutningav kronan måste dock beslutas av riksdagen.Vänsterpartiet har haft uppfattningen att det statliga lånebehov,som de stora budgetunderskotten bidragit till, långsiktigt är ohållbara. Deskapar osäkerhet om statens finansiella ställning, trissar upp räntor ochutsätter demokratin för farliga hot. Vi ser därför med tillfredsställelse attlånebehovet nu sjunker dramatiskt. Innevarande år beräknas lånebehovetenligt motsvara knappt 140 miljarder. kandet reduceras till en nivå på drygt 70 miljarder.Vänsterpartiet har bidragit till den positiva utveckling som den offentligaekonomin nu genomgår. De samlade budgetförstärkningar för budgetåret1995/96 som medverkat till uppgår till ca 80 miljarder. Detmotsvarar i sin tur av BNP. Regeringens program för varaktigabudgetförstärkningar uppgår till . Vänsterpartiethar ställt sig bakom en volym för de varaktiga budgetförstärkningarnamotsvarande 115 miljarder. Genom medverkan har budget-förstärkningarna fått en fördelningspolitiskt bättre profil. Betoningen harlegat på inkomstförstärkningar - ca 50 miljarder av de totala budget-förstärkningarna /96.Bakom regeringens prognos för de offentliga utgifterna tycks dölja sig enstrategi att minska det samhällsekonomiska utrymmet för kommunsektornoch skära i utgifterna för transfereringssystemet som ett led i EU-anpassningen. En sådan strategi avvisar bestämt. Vi menar attdet avgörande för utgiftskvotens storlek måste vara avvägningen mellansamhälleliga behov och samhällsekonomiskt utrymme och inte anpassningentill EU:s monetära krav.Vänsterpartiet är kritiskt till den bruttoskulddefinition som regeringenutnyttjar i konvergensprogrammets efterföljd. Denna definition döljer detfaktum att den svenska offentliga sektorn har stora tillgångar och att Sverigei en internationell jämförelse har en relativt låg nettoskuld. Bruttoskuld-definitionen har bidragit till att ge en alltför negativ bild av tillståndet idenoffentliga ekonomin, skapat osäkerhet och trissat upp de svenskaräntenivåerna. Den höga räntemarginalen gentemot omvärlden har inte varitsakligt motiverad, aktörerna på penningmarknaderna har inte varit korrektinformerade. Denna osäkerhet har sedan tilltagit genom riksbankenshögräntepolitik. Vi menar att skuldsaneringen måste ta sikte på att reduceranettoskulden. Att minska bruttoskulden genom att sälja ut statliga tillgångarstärker inte den offentliga ekonomin. har bl.a. mot dennabakgrund ställt sig avvisande till utförsäljningen av Nordbanken. Regeringenidentifierar konvergensprogrammet med skuldsaneringspolitiken. Vi menaratt detta är ett misstag.Kravet på ett tak för budgetunderskottet på av BNP begränsarutrymmet för konjunkturpolitiken , dvs. minskar möjligheterna attvia statsbudgeten och de offentliga utgifterna påverka sysselsättningsnivån.Om går in i en ny lågkonjunktur, t.ex. efter en kronanslutning tillERM, kan en sådan reglering av budgetpolitiken få mycket bekymmersammaföljder. En politik för arbete ochrättvisaVänsterpartiets politik för arbete och rättvisa innehåller fleraolika ingredienser. Den allmänna utgångspunkten förVänsterpartiets politik är att den samhällsekonomiska ef-fektiviteten måste öka, arbetslösheten pressas och välfärdenstärkas. Det betyder bl.a. att förespråkar enpolitik för ett starkare omvandlingstryck, en näringsstrukturinriktad på uthållig tillväxt, satsningar påkompetensutveckling och en starkare ekonomi.Vänsterpartiet anvisar också steg mot en kortare arbetstidoch rimliga ersättningsnivåer i socialförsäkringar och a-kassa. Regeringens strategi att förändra de grundläggandetrygghetssystemen genom lägre ersättningsnivåer ochosäkrare ersättningsperioder - vad som kallas "den bortregränsen" - får enligt vår uppfattning direkt destruktivaeffekter.