mot · GI02U206 · 1995-01-25 00:00:00 — Riktlinjer för biståndspolitiken7II. Viktiga biståndsfrågor i samband med proposition1994/95:10010III. förslag till biståndsbudget18Hemställan22I. Riktlinjer för biståndspolitikenI.1 människosynAlla människor har samma höga och unika värde. Dennaövertygelse är en viktig utgångspunkt för denkristdemokratiska synen på vårt ansvar för omvärlden ochför våra relationer till den miljard människor i ,som tvingas leva i absolut fattigdom. Denna syn påmänniskans värde är en grund för broderskap, solidaritet ochrespekt för mänskliga rättigheter. Den ställer den enskildamänniskan i centrum och värderar varje individ lika högtoavsett ras, kön, ålder, social ställning eller andra annarsåtskiljande faktorer. Den innebär också en stark tro på denenskilda människans förmåga och möjligheter att bygga uppgoda levnadsförhållanden om diskriminerande hinderundanröjs.Mitt i de storskaliga förändringsprocesser, som ärnödvändiga för att de fattigaste skall kunnautveckla bättre fungerande demokratiska och ekonomiskastrukturer, är det viktigt att hålla den enskilda människanssituation i fokus. Måttet på utveckling får inte bara varaförändringar på makroplanet. Den fråga som måste styrautvecklingsinsatserna är: får de enskilda kvinnorna, barnenoch männen det bättre? Förändras deras livssituation i positivriktning i fråga om hälsovård, utbildning och tillgång tilllivsmedel? Förbättrad utbildning för flickor och kvinnor ären nyckelfaktor för en framgångsrik utveckling. Endast enutvecklingspolitik, som förmår sätta den enskilda människani centrum och lyckas göra vardagen för de många familjerna,småbönderna, hantverkarna, skolbarnen etc. bättre, är värdsitt namn.I.2 Mänskliga rättigheterRespekten för de mänskliga rättigheterna är en naturligkonsekvens av den kristdemokratiska människosynen. Det ären principfråga för oss kristdemokrater att arbeta för attrespekten för dessa rättigheter ständigt utvidgas. Därtill finnsdet utvecklingsmässiga skäl att främja deras tillämpning. Ettlands möjlighet till utveckling har samband med hur demänskliga rättigheterna tillgodoses. Demokratiskauttrycksmöjligheter, respekt för oliktänkande och ett tolerantsamhällsklimat främjar personliga initiativ ochförverkligandet av kreativa idéer. Förtryck, tvång ochdiskriminering har motsatta effekter.De mänskliga rättigheter, som formulerades i FN-stadgan1945 och som ytterligare preciserades i FN:s allmännaförklaring om de mänskliga rättigheterna 1948, är avgenerell natur och gäller alla människor. Det internationellaregelverk, som genom FN skapats till skydd för de mänskligarättigheterna, omfattar ytterligare ett antal konventioner meduniversell innebörd. Men synen på vad de mänskligarättigheterna innebär skiljer sig mellan olika delar avvärlden, och många länder har inte anslutit sig till . I andra fall förekommer flagranta brott motde mänskliga rättigheterna i länder, som anslutit sig tillkonventionerna. I flera länder förekommer tvångsarbete,som i praktiken ofta fungerar som en form av livegenskap.Man räknar med att det enbart i finns 80 miljonerbarn som lever i slavliknande förhållanden. Yrkesgrupper,som är bundna till sina arbetsgivare och i praktiken inte ärfria att flytta eller gå över till annan verksamhet, är bl.a.tegelarbetare, mattvävare, jordbruksarbetare.Livegenskapen gäller både män, kvinnor och barn. Sådanaarbetare kan köpas och säljas mellan olika arbetsgivare. Deutsätts ofta för misshandel och våldtäkter.En effektivare övervakning av konventionernas efterlevnadär därför nödvändig. FN:s center för mänskliga rättigheterbör tillföras ökade resurser och effektiviseras. Frivilligaorganisationer som , Rädda Barnenm.fl. har också en viktig roll i fråga om sådan övervakning.Det är också viktigt att fortsätta arbetet för att breddaanslutningen till och efterlevnaden av de gällandekonventionerna, bland annat i biståndsdialogen med vårasamarbetsländer. De försök, som görs från främst vissaasiatiska länder, att underminera de universella normerna förde mänskliga rättigheterna med hänvisning till att de skullevara alltför västerländskt influerade och inte ta tillbörlighänsyn till de speciella kulturella och religiösa förhållanden,som råder i exempelvis , måste avvisas.Människovärdet kan inte relativiseras på grund av kulturellaeller sociala omständigheter. Talet om kollektiva rättigheter,som bortser från individens fundamentala rättigheter, stårockså i motsats till de fastlagda . Ett stortansvar vilar på västvärldens demokratier för att de oftabräckliga demokratiska processer, som inletts i mångaländer, skall leda till verkliga demokratiska framsteg.Det är viktigt att regeringarna i förmårbemästra sina ekonomiska problem, eftersom annarsdemokratiska bakslag kan riskeras. Stödet till ekonomiskareformer i är därför ett betydelsefullt bidrag föratt säkra en demokratisk utveckling. Satsning på utbildningoch mänsklig utveckling är viktigt av många skäl, blandannat för att det leder till demokratiska förändringar inifrån.Människor som har tillgång till mat, hälsovård ochutbildning ställer också krav på delaktighet isamhällsprocessen. Information om vad de mänskligarättigheterna konkret innebär och hur de tillämpas bör varaföremål för en bred spridning. Enskilda organisationer harstor betydelse både som aktörer och som förmedlare avbistånd till stöd för mänskliga rättigheter och är en viktigkanal för statliga biståndsinsatser.I.3 Öka stödet till kvinnorna!Den största andelen av världens fattiga är kvinnor. Denstörsta andelen av världens flyktingar är kvinnor. De liv manär minst rädd om i många av världens länder är kvinnors.Orsaken till fattigdom och umbäranden för 600 miljonerkvinnor på landsbygd är de systematiska brottenmot kvinnors mänskliga rättigheter. Kvinnor arbetar igenomsnitt mer än männen och tjänar igenomsnitt mindre. De står för hälften avlivsmedelsproduktionen i och svarar för 80procent av all livsmedelsförsörjning i . Enligtbefolkningsstatistiken finns det ett underskott på minst 100miljoner kvinnor. En viktig orsak är att föräldrar använderfosterdiagnostik i syfte att abortera flickfoster, i praktiken enkönsdiskriminering i fosterstadiet. Flickor saknas också pågrund av att de i många länder diskrimineras genom att defår sämre tillgång till föda och läkarvård än pojkar.Sverige måste i ökad utsträckning uppmärksamma dessaförhållanden i kontakterna med samarbetsländer där dessamissförhållanden är vanliga. Stöd och utbildning för kvinnorleder till förbättrad livsmedelsproduktion, hygien, hälsa,bättre kostvanor och minskade födelsetal. Kvinnorna har ennyckelroll när det gäller att höja de fattigaste ländernaslevnadsnivå.I.4 BiståndsnivånDen kraftiga nedskärningen av biståndet i regeringensproposition är beklaglig och rimmar illa med regeringensuttalade ambition att biståndet bör uppgå till avBNI. Undersökningar visar att en majoritet av svenska folkethar uttalat sitt stöd för den högre nivå som uppnåddes 1992--1993, då biståndet utgjorde avBNI. Kds anser att en biståndsnivå på av BNI ärrimlig också under nuvarande ekonomiska åtstramning,främst med tanke på de stora svårigheter, som många av vårasamarbetsländer befinner sig i men också med tanke på attomkring av biståndet går tillbaka till iform av beställningar av varor och tjänster. Den verkligakostnaden för biståndet är alltså betydligt mindre för landetän vad budgetsiffrorna utvisar. När ekonomisanerats bör biståndet kunna ökas till av BNI.I.5 BefolkningsfråganBefolkningsfrågan måste ses utifrån ett brett perspektivoch utifrån individens behov. Fattigdomsbekämpning,utbildning och hälsovård och en särskild prioritering avkvinnors utbildning är viktiga delar i de insatser vi villstödja. Det är viktigt att åtgärderna genomförs inom ramenför en aktiv dialog med mottagarländerna kringbefolkningsfrågans betydelse. Också specifikafamiljeplaneringinsatser bör fortsättningsvis göras ochbehovet av preventivmedel tillgodoses. Stor hänsyn måste isådana sammanhang tas till berörda människors integritet.Det är viktigt att varje individs rättigheter respekteras. Tvångmot individen och sådant som kränker hennes värdighet äroacceptabelt.I.6 Handel, marknad och skulderU-ländernas möjlighet att delta i världshandeln haravgörande betydelse för deras förmåga att skapa egnaresurser för sin utveckling och för att komma ur denekonomiska krisen. Viktiga inslag i den tillväxtskapandeprocessen är privatisering av jordbruket, avskaffande avstatlig priskontroll, stimulering av småföretagsverksamhetsamt skapandet av en god balans mellan den statliga ochprivata sektorn. Det är viktigt att bistå de fattigaste ländernamed betalningsbalansstöd och skuldlättnadsåtgärder, för attstödja reformer som möjliggör ekonomisk tillväxt. Dessaåtgärder bör kombineras med satsningar på en rad områden:investeringar i infrastruktur, ökat sparande, grundläggandeutbildning och hälsovård, miljöförbättringar och stärkandeav kvinnans ställning. Inte minst viktigt är att utveckla defattiga ländernas förvaltningar och samhällsinstitutioner föratt dessa länder skall kunna utveckla och föra en godekonomisk politik. bör verka för kraftigaskuldlättnader för de fattigaste, skuldtyngda länderna.Åtgärderna bär omfatta alla typer av skulder, dvs.multilaterala, bilaterala (offentliga) och kommersiellaskulder.I.7 MiljövårdTvå miljarder människor i lider bristpå rent vatten. Mer än en halv miljard människor bor i städerdär luften är hälsovådlig. Många miljoner människor dörårligen på grund av sjukdomar som är relaterade tillmiljöproblemen. minskar de tillgängliganaturresurserna. Det beror främst på fattigdomen,folkökningen och de produktions- och konsumtionsmönster,som utvecklats i den rika världen. Exempel på detta ärskogsskövlingen och den pågående utfiskningen avvärldshaven.Förutsättningarna för att hushålla med naturresurserna ärlångt sämre i flertalet än vad som är fallet iindustriländerna. Tillgången till expertis är dålig.Institutioner och lagstiftning saknas ofta helt. Sårbarheten ärstörre än i flertalet industriländer. måste på alla sättstödja arbete att förbättra livsvillkoren för denfattiga majoriteten. Om inte så sker riskeras en gradvisnedbrytning av naturresursbasen. Följden blir allt störresvårigheter att klara försörjningen med mat, vatten ochenergi men också allvarliga störningar i klimatet, rening avluften, regleringen av vattenflödena med mera -- problemsom kommer att slå hårt också mot de rika länderna.II. Viktiga biståndsfrågor i samband med proposition1994/95:100II.1 Bistånd genom folkrörelser och andra enskildaorganisationerI SIDAs äskande inför /96 föreslås attanslaget för bistånd genom enskilda organisationer skallminskas med . Orsaken anges vara att''flera organisationer börjar nå kapacitetstaket, vilket ledertill ökade reservationer'', dvs. de enskilda organisationernaförmår inte fullt ut utnyttja erhållna biståndsmedel. EnligtSIDA () uppgick denna reservation för budgetåret1993/94 till ca . Regeringen däremotanger i biståndspropositionen att reservationen uppgår tillendast ca . Om detta sistnämnda beloppställs i relation till det som sammanlagt utbetalades genomenskilda organisationer aktuella budgetår, dvs. ca 1,9miljarder kronor, motsvarande av det totalabilaterala biståndet, uppgår reservationen endast till ca 2%.Med andra ord utgör den aktuella reservationen en högstrimlig andel outbetalade medel, som ej hunnit tas i anspråkföre budgetårets slut. I den borgerliga regeringensbiståndsproposition för föregående budgetår konstaterades''att de enskilda organisationerna då hade kapacitet attansvara för större belopp än vad som kunde medges meddåvarande budgetbegränsningar''. För de flesta av SIDAsramorganisationer, exempelvis Röda Korset och PMU, angessamma situation gälla också för nästa budgetår.De enskilda organisationernas kompetens och erfarenhetär väl dokumenterad genom olika studier och utvärderingar.Genomgående bedöms insatserna visa goda resultat. Genomsin lokala förankring och ofta breda kontaktnät når deenskilda organisationer de absolut mest fattiga och utsattagrupperna, vilket inga andra biståndsformer förmår.Dessutom får dessa organisationers folkliga förankringhemma i inte negligeras. Till stor del grundas denförhärskande starka solidariteten och biståndsviljan hos detsvenska folket på det arbete som dessa organisationer utför,oftast frivilligt och ideellt.Regeringens förslag att sänka biståndsramen för deenskilda organisationerna med , dvs. 50miljoner kronor mer än vad SIDA äskat, ter sig mot dennabakgrund både anmärkningsvärt och ologiskt. Att dessutomhävda, vilket socialdemokraterna gjorde under valrörelsen1994, att denna biståndsform är liktydig med ''välgörenhetoch plåsterbistånd'' understryker att den föreslagnaneddragningen inte på något sätt är förankrad i enskildaorganisationers uppnådda resultat, utan mer är avhängigtideologiska överväganden.Kristdemokraterna menar i stället att de enskildaorganisationerna utgör en betydelsefull bas både för detsvenska biståndet och vår egen biståndsvilja, somderas verksamhet befrämjar demokrati och respekt förmänskliga rättigheter i de länder där de verkar.Kristdemokraterna yrkar därför på en oförändradanslagsnivå, det vill säga för nästabudgetår.II.2 Ansvaret för världsbanksfrågor inomregeringskanslietAnsvaret för världsbanksfrågor inom ,som tidigare åvilat , delades 1988 upp,på initiativ av dåvarande finansministern ,mellan och medfinansdepartementet som huvudansvarig. Erfarenheten frånde gångna sex åren visar att detta beslut var olyckligt. Enligtkristdemokraterna bör ansvaret för världsbanksfrågor styrasav dels den fokusering har i sin verksamhet,dels av vem som har det finansiella budgetansvaret förbanken inom . Kristdemokraternasuppfattning är att tyngdpunkten bör läggas vid deutvecklingspolitiska aspekterna i bankens verksamhet.Speciellt med tanke på att grundläggandesyfte är att främja en ekonomisk och social utveckling ivärlden. Denna inriktning har dessutom förstärkts ochutvecklats kraftfullt och utgör dendominerande delen av bankens verksamhet.Förändringen i ansvarsbilden /89 innebar attfinansdepartementet fick ett överordnat och samlat ansvarför internationella finansiella frågor, medanutrikesdepartementet ansvarar för utvecklingsfrågor. Detta,hoppades man, skulle underlätta en samordnad svenskposition, främst beträffande IMF, och . Erfarenheten har emellertidvisat, att det i praktiken blivit precis tvärtom, dvs. ettsamordnat svenskt agerande i utvecklingspolitiska frågor iVärldsbanken har försvårats, liksom koordineringen medandra institutioner, till exempel de regionalautvecklingsbankerna och de svenska biståndsmyndigheternaför vilka UD har ansvaret. Detta sammantaget talar för attden övergripande samordningen bör återgå tillutrikesdepartementet. I biståndsdebatt den 22april 1992 framförde biståndsminister , då iopposition, samma krav med hänvisning till det självklara,nämligen att ansvaret för biståndsfrågor skall ligga hos detdepartement som har kompetensen beträffande dengrundläggande verksamheten och som dessutom allokerar definansiella resurserna. Det sistnämnda är för övrigt också enregel som självt tillämpar i sin generelladirektingivning.En mycket stor del, ca av det svenskabiståndsanslaget, lämnas via, eller i mycket närasamverkan med, världsbanksgrupperna, som därmed utgören av de mest betydelsefulla kanalerna för svenskt bistånd.Utrikesdepartementet har huvudansvaret för förvaltningenoch samordningen av dessa insatser och det allt närmaresamarbete, som äger rum mellan å ena sidanoch SIDA, BITS, , SAREC samt Nordiskautvecklingsfonden å den andra. Dessa relaterar alla tillVärldsbanken och det mycket breda kontaktnät somutvecklats mellan , dessa myndigheteroch banken. Det är därför väsentligt och av stor betydelse attdetta omfattande samarbete integreras i en samordnadvärldsbankspolitik.Kristdemokraterna yrkar mot denna bakgrund atthuvudansvaret för världsbanksfrågorna återgår tillutrikesdepartementet medan ansvaret för internationellafinansiella frågor fortsatt hanteras i finansdepartementet.II.3 SkuldfråganDen internationella skuldkrisen ,tillsammans med de ekonomiska kriserna som drabbade i-länderna under sjuttio-, åttio- och nittiotalet, har haft enförödande effekt också på ett stort antal . Denskuldbörda man dragit på sig har blivit pressande, särskiltför de afrikanska länderna söder om . Många av dessaländer kan inte under några rimliga antaganden självaförväntas klara av att betala sina skulder. Att u-ländernasexterna situation skulle komma att avsevärt förbättras underde närmaste åren genom fördelaktigare prisrelationer, ökatbistånd, eller skuldavskrivning är inte sannolikt. De totalafinansiella flödena till skuldsatta länder har visserligen ökatnågot, men inte i den omfattning som kan anses behövligtför att underlätta prekära situation. Om inte flerinternationella initiativ tas för att lätta på skuldbördankommer givare att behöva finansieraskuldtjänstbetalningar i dessa länder, istället för attexempelvis bygga upp ett bärkraftigt och självgenererandenäringsliv.Sverige har varit ett föredöme inom dettaområde genom att skriva av de bilaterala fordringarnagentemot och verka pådrivande inför nya greppoch initiativ beträffande de multilaterala skulderna. Blandannat arrangerade ,ett skuldseminarium i , tillsammans medden schweiziska regeringen, i syfte att hitta nya initiativ ochlösningar, speciellt vad avser de multilaterala skulderna.I den socialdemokratiska partimotionen beträffandebiståndspolitiken 1993/94 återfinns följande formuleringangående skuldfrågan.En annan överhängande fråga är behovet avskuldavskrivningar. Många av de fattigaste länderna har enskuldtjänst som berövar dem en stor del av deras småexportinkomster. Olika internationella initiativ, senast de såkallade Trinidad-villkoren, syftar till att minskaskuldbördan. Mycket återstår dock att göra. Vi anser attSverige än mer aktivt bör driva frågan om internationelltsamordnade aktioner med siktet inställt på just de fattigasteländerna. Annars riskerar dessa länder att straffas i takt medatt deras ekonomier förbättras av att de ökandeexportinkomsterna måste användas till räntor. För mångahandlar det i första hand om skulder till InternationellaValutafonden och , dvs. till institutioner som''ägs'' av samma biståndsgivare som svarar för merparten avdet bilaterala biståndet.Trots dessa höga ambitioner sänker nu densocialdemokratiska regeringen anslaget för ekonomiskareformer och skuldlättnader med . Medhänvisning till ''det strama budgetläget i ''legitimeras en nedrevidering av det så kallade SPA-samarbetet, ett arbete tillsammans med , sominneburit väsentliga framsteg och framgångar för de fattigaländerna i Afrika.Kristdemokraterna anser att dessa neddragningar ärmycket olyckliga och kommer vid absolut fel tillfälle.Risken är överhängande att andra länder följer Sverigesexempel -- kan kan vi -- vilket skulle leda till storanegativa konsekvenser för skuldsatta länder, som tidigare settSverige, som både pådrivare i globala sammanhang ochfinansiär, när det gäller skuldlättnader och ekonomiskareformer.Kristdemokraterna föreslår därför att sänkningen till stödför ekonomiska reformer och skuldlättnader begränsas till 50miljoner kronor, vilket innebär att 950 miljoner kronoravsätts för detta ändamål.II.4 Styrning av biståndetAntalet länder som mottar bilateralt bistånd har ökat tillknappt 100. Omfattningen av biståndssamarbetet varierardock kraftigt mellan olika länder. Några mottar endasttillfälligt katastrofbistånd genom SIDA eller enskildaorganisationer, medan samarbetet med andra kan inbegripasåväl långsiktigt bistånd genom SIDA som u-krediter ochtekniskt samarbete genom BITS, forskningssamarbetegenom SAREC och näringslivsbistånd genom Swedecorp.Idag finns det ett 30-tal länder med vilka harbiståndssamarbete av mer betydande omfattning. Dennabredd på biståndssamarbete ställer ökande krav på tydligansvarsfördelning och samordning mellan myndigheterna.Stora behov och begränsade resurser gör också att kraven påprioriteringar i biståndet ökar. Inriktningen på de fattigasteländerna måste betonas.Det svenska biståndet är uppdelat i huvudsak på femseparata organisatoriska enheter -- SIDA, SAREC, BITS,och . Motivet för bildandet avmyndigheterna vid sidan av SIDA har varit verksamhetenssärskilda inriktning -- forskning för SAREC,näringslivsutveckling för och ,kunskaps- och teknologiöverföring för BITS samtlandprogrammering med mera för SIDA. Gränserna mellande olika myndigheternas ansvarsområden har i vissa fallblivit otydliga. Den målsättning som från början fanns medden biståndsorganisatoriska strukturen, att kompletteravarandra, har i vissa fall lett till konkurrens mellanmyndigheterna och skapat förvirring hosmottagarländerna. För att så effektivt som möjligtförverkliga målsättningen med Sverigesutvecklingssamarbete krävs därför en tydlig och klarorganisatorisk ansvars- och rollfördelning. Verksamheten ärbetjänt av en tydlig definition och målsättning, när det gällerde olika funktionerna som riktar sig motnäringslivsfrämjande respektive humanitärt/socialt inriktadebehov.Kristdemokraterna menar att regeringens roll är att styrabiståndet och dess inriktning vad gäller biståndspolitikensövergripande mål och inriktning. Biståndsmyndigheternaska vara idégivare och verkställare, men inte beslutande ibiståndspolitiska frågor av övergripande karaktär.Beträffande den organisatoriska strukturen föreslårkristdemokraterna en uppdelning i två myndigheter i ställetför den byråkratiska koloss, ''stor-SIDA'', som regeringenplanerar införa. En myndighet, SFID, forInternational Development, bestående av BITS, Swedecorpoch SIDAs infrastrukturbyrå, föreslås ta hand omnäringslivs- och infrastrukturfrågor. Den andramyndigheten, övriga SIDA plus SAREC, ansvarar för detlångsiktiga sociala- och forskningssamarbetet. Dennaföreslagna struktur skulle på ett positivt sätt koncentrera ochstärka den svenska biståndskompetensen med dess olikaspecialiteter, som det svenska biståndsutbudet ochdess organisation tydliggörs för våra samarbetsländer.I det föreslagna ''stor-SIDA'' riskerar, som vi ser det, denspecialkompetens och professionalism, som kännetecknarBITS och , att nedprioriteras och på siktförsvinna. Ett tydligt tecken på detta är de neddragningarsom regeringen föreslår avseende BITS och Swedecorpsmyndighetsanslag för nästa budgetår. Detta trots attmedvetenheten tilltagit hos såvälgivarländer som mottagarländer vad gäller betydelsen av attskapa ett bärkraftigt och dynamiskt näringsliv i vårasamarbetsländer. Ett näringsliv, som genererar bådearbetstillfällen och exportintäkter och som i allra högsta gradstår för ett långsiktigt och varaktigt utvecklingssamarbete.Under de senaste åren har åtgärder vidtagits för attförbättra styrnings- och samarbetsformerna i biståndet. Detgäller bland annat förändrade anslagsstrukturer, ny ordningför importstödet, integration av fältadministrationen samtinförandet av landstrategier för en bättre styrning ochsamordning av det bilaterala biståndet. Landstrategiernaskall upprättas för alla större mottagarländer -- totalt ett drygt20-tal. Strategierna anger vad det svenska biståndet skalluppnå, vad som skall prioriteras och inom vilka områdensvenskt bistånd skall aktiveras. I planeringsprocessen somleder fram till en färdig landsstrategi skall synpunkterinhämtas från den svenska resursbasen -- svenska företagoch enskilda organisationer -- samt givetvis också från detmottagande landets regering. Landstrategierna bygger på attmottagarländerna känner ansvar för och själva prioriterarverksamheten. Redovisningen till blir tydligare,både vad gäller resultaten och framtida planering. Den ökadevikten av resultatredovisning innebär också att landstrategiermöjliggör att målen för olika insatser kan göras tydliga.Viktigt är därför att de mål som anges i samband med beslutom nya insatser är uppföljningsbara.