mot · GJ02Fi15 · 1995-11-21 00:00:00 — Lagar och kollektivavtal som i detalj regleraranställningsvillkor, arbetstidens längd och lönevillkor minskar arbetsmark-nadens flexibilitet och därmed tillväxten. Avreglering ochkonkurrensutsättning av offentligsektorStatlig företagsverksamhet måste konkurrensutsättas ochprivatiseras. Persontrafiken inom SJ skall konkurrensutsättasoch förutsättningar för att privatisera SJ skapas.Förutsättningar måste även åstadkommas för att privatiseraentreprenadverksamheten inom och Vägverket.Telia, , och statensandel i SAS bör privatiseras.En nödvändig förutsättning för att öka konkurrensen ochförbättra effektiviteten i ekonomin är en förändrad syn påoffentlig verksamhet. Regeringen saknar detta perspektiv isin tillväxtpolitik. Strävan bör vara att konkurrensutsätta alloffentlig verksamhet som inte är myndighetsutövning, vilketäven förutsätter att allt fler offentliga verksamheterprivatiseras.Inom statens ansvarsområde återfinns ett stort antal företag ochverksamheter som borde avregleras och/eller privatiseras. Persontrafiken påSJ måste konkurrensutsättas och förutsättningar för en framtida privatiseringav SJ skapas. Vidare bör , , statens andel i SAS, entreprenad-verksamheten inom och m.fl. företag privatiseras.Sådan verksamhet som staten vill subventionera, och som inte ärmyndighetsutövning, bör så långt möjligt upphandlas i konkurrens mellanprivata aktörer.Den kommunala verksamheten inom tjänstesektorn är mycket omfattande.Under senare år har en del kommuner varit föregångare och i första handkonkurrensutsatt den egna verksamheten, men i viss utsträckning har manäven privatiserat verksamhet. Erfarenheterna visar att konkurrensen resulterati besparingar.Förnyelsen av den kommunala sektorn har avstannat efter det att mångakommuner bytt från borgerligt till socialistiskt styre. Regeringen borde ta påsig ansvaret att på nytt få igång förnyelseprocessen inom den kommunalasektorn. Detta kan ske genom att förstärka konkurrenslagstiftningen ochskapa tydligare spelregler så att konkurrensneutralitet mellan offentlig ochprivat verksamhet kan skapas.Den borgerliga regeringen inledde en valfrihetsrevolution, som syftade tillatt öka medborgarnas rätt och möjlighet att välja som effektivitetenförbättrades. Statsbidrag kunde utgå också för privat barnomsorg.Vårdnadsbidrag och avdrag för barnomsorgskostnader infördes, liksom ettsystem med skolpeng. En reformering av sjukvården påbörjades.Den socialdemokratiska regeringen rev upp eller försvagade dessa reformer.För att främja såväl valfriheten som utvecklingskraften och den effektivaresursanvändningen måste väsentliga delar av den kommunala servicenutsättas för en stimulerande konkurrens. En nationell skolpeng,vårdnadsbidrag till småbarnsföräldrar och en allmän sjukvårdsförsäkring äråtgärder ägnade att förnya en väsentlig del av tjänstesektorn.Även det kommunala företagsägandet är omfattande. De allra flestakommuner äger till exempel bostadsföretag, energibolag, renhållningsfirmoroch annan företagsverksamhet. subventionerar kommunernasina företag med hjälp av skattemedel och skapar därmed en osundkonkurrenssituation. För att förhindra detta och vidga den privata sektorn bördetta företagsinnehav privatiseras.Samma princip som för staten skall gälla för kommunerna -subventionerad verksamhet, som inte är myndighetsutövning,bör så långt det är möjligt upphandlas i konkurrens mellanprivata aktörer. EnergiEnergipolitiken bör sikta till att underlätta tillväxt, nya ochväxande företag samt sysselsättning. En förtida avveckling avkärnkraften står i strid med en sådan politik.Sedan folkomröstningen om kärnkraft har den svenskaenergidebatten varit förlamad av partipolitiska låsningar ochtill leda upprepade liturgiska fraser. Detta har skapat enosäkerhet om den framtida energiförsörjningen som med storsäkerhet har inverkat negativt på investeringarna i Sverige.Enligt vår mening handlar inte energifrågan om vare sig årtalsexercis ellerantalet kärnkraftsreaktorer. Huvudfrågan är i stället hur en energipolitik förgod miljö, företagande, tillväxt och sysselsättning skall se ut.Det råder en allt bredare insikt om att en avveckling av kärnkraften till2010 mot denna bakgrund är utesluten. Det skulle leda till orimligapåfrestningar på både miljö och samhällsekonomi. Därmed skulle en sådanavveckling bryta mot resultatet av folkomröstningen som angav att enframtida kärnkraftsavveckling skulle ske "i den takt som är möjlig medhänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättningoch välfärd".Trots det ersätts nu gamla låsningar av nya. Retirerande kärnkrafts-motståndare diskuterar nu i stället hur vi skall förtidsavveckla vår kärnkraftd.v.s. hur vi genom politiska beslut ska kunna framtvinga en stängning avreaktorer, trots att de uppfyller säkerhetskraven, producerar billig el och ärlönsamma för samhället och ägarna. En årtalsexercis ersätts av en annan!Sverige genomlider nu arbetslöshetens stålbad och brottas med svårastatsfinansiella och samhällsekonomiska problem. Alla krafter bör rimligeninriktas på att få till stånd den höga och uthålliga tillväxt som åter kan sättade hundratusentals arbetslösa i arbete. Även energipolitiken måste ha dennainriktning.Det politiska systemet bör i detta läge inte besluta att föröda nationelltkapital och avhända oss resurser som står till vårt förfogande. Ingen kan idagexakt kvantifiera konsekvenserna av en sådan politik. Men uppenbart är attden kommer att påverka tilltron till vilja och förmåga att ta itu medsina problem, liksom investeringarna i industriell verksamhet. Det kan ingentillväxtproposition i världen ändra på.Idag är de samhällsekonomiska förutsättningarna för avveckling oändligtmycket sämre än de var 1980, då svenska folket sade ja till en fortsattutbyggnad av kärnkraften. Klimatfrågan, som knappt diskuterades ,erkänns numera som vår största globala överlevnadsfråga och har gjort attSverige ingått internationella överenskommelser om att begränsa utsläppenav koldioxid och andra växthusgaser. Kärnkraftverket i grannlandetLitauen fanns inte 1980. har världens två största reaktorer, bådaav samma konstruktion som reaktorerna i Tjernobyl. Där vore det motiveratatt aktualisera en förtida avveckling. På en internationaliserad elmarknad blirdet kanske därifrån vi tvingas att importera el, om vi börjar avveckla våregen, oändligt mycket säkrare kärnkraft. Då har symbolpolitiken firat entriumf på bekostnad av allas vår säkerhet.Det politiska systemet bör nu markera att man menar allvar med attprioritera sysselsättningen, tillväxten och begränsningarna av miljöskadligautsläpp. Energipolitiken bör utformas i syfte att underlätta för nya jobb i nyaoch växande företag, samt i syfte att förhindra klimatförändringar. Då är enförtida kärnkraftsavveckling utesluten.I proposition 1995/96:25 föreslår regeringen att tilldelasytterligare för bidrag till vindkraft. tilldelasytterligare till solenergi. Staten har i de gällande energi-politiska programmen erbjudit ett investeringsstöd till nya vindkraftverk. Pågrund av att tidigare anslagna medel till investeringsstödet tagit slut kanstaten inte uppfylla sitt erbjudande, vilket bl.a. lett tillsämrevillkor för de vindkraftintressenter som kommit in sent med sinaansökningar. Genom att omfördela pengar till investeringsstöd för nyaenergianläggningar inom ramen för ett oförändrat utgiftstryck skapas konkur-rensneutralitet mellan dem som redan beviljats bidrag och dem som ansöktom bidrag . MiljöMiljöpolitiken måste bygga på flexibilitet och förnyelse i syfteatt skapa förutsättningar för nya resurseffektiva verksamhetersom kan ersätta gamla resursslukande. Arbetet motklimatförändringar bör utgå från att införa ekonomiskastyrmedel i hela i stället för ensidiga skattehöjningarmot produktion i Sverige.Dagens allt högre miljökrav medför ett ökatomvandlingstryck på det svenska näringslivet. Det är redanregel snarare än undantag att det är kunderna som ärpådrivande i miljöarbetet. Lagstiftarna har blivitifrånsprungna av marknaden när det gäller att ställamiljökrav. Många företag har redan känt av detomvandlingstrycket.En del företag har lyckats dra nytta av kundernas ökade miljökrav,exempelvis företaget som ökat intäkterna med 800 miljonerkronor genom att vara först på marknaden med klorfri pappersmassa.De företag som inte hänger med hotas av lägre vinster och utslagning.Svenska företag måste ges chansen att möta de ökade miljökraven. För attklara omvandlingen krävs ökad anpassningsförmåga. Miljön ställer därförsamma krav på näringspolitiken som samhällsekonomin gör i stort.Regelsystemen måste bli flexiblare för att underlätta förändringar. Företagoch anställda måste känna incitament för att åstadkomma förbättringar, inteminst på miljöområdet. Hindren för konkurrens måste undanröjas för attunderlätta för kunden att välja det mest attraktiva.En skarpare miljölagstiftning med ett effektivare sanktionssystem motmiljöbrott bör införas. Erfarenheter visar att en sträng miljölagstiftning harpositiva effekter på utvecklingsnivån och teknikstandarden bland företagen.Miljökraven när det gäller utsläpp bör successivt skärpas så att den bästatillgängliga tekniken används. Snabba, lätthanterliga och effektivasanktionssystem med miljöskyddsavgifter bör utvecklas mot företag sombryter mot reglerna.Ett kraftfullt och väl utvecklat europeiskt miljösamarbete kommer att varaav väsentlig betydelse . De stora miljöproblemen är i ökadutsträckning internationella. Föroreningar strömmar över gränserna genomluften och genom vattnet. Den fria rörligheten av varor gör ocksåomhändertagandet av uttjänta varor till en internationell fråga.Sverige bör verka för en ökad minimiharmonisering av miljöregler inomEU i syfte att öka effektiviteten dels i den inre marknaden, dels i dengemensamma miljöpolitiken.Ekonomiska styrmedel är ett miljöpolitiskt verktyg bland flera och böranvändas när det är motiverat av effektivitetsskäl. Möjligheterna tillgemensamma EU-regler bör alltid beaktas när det handlar omgränsöverskridande miljöproblem. I propositionen föreslår dock regeringenen ensidig svensk fördubbling av koldioxidskatten för industrin. Det är inteens fråga om en skatteväxling, eftersom inga andra skatter sänks. Eftersomde som svarar för de största utsläppen planeras få en skatterabatt, kaneffekten av skatten ifrågasättas.Förslaget leder dock till ytterligare ökad beskattning av produktion iSverige och utslagning av jobb. I stället bör verka för en gemensamminiminivå för koldioxidbeskattning i EU samt verka för andra åtgärder föratt begränsa koldioxidutsläppen. Den senare möjligheten är dåligt prövad avregeringen. Regeringens redovisning av EU-initiativ påmiljöområdet som presenterades saknar exempel på hur Sverigedrivit klimatfrågan i EU-samarbetet. I market StudiesVol. 33, No. 2, , skisseras ett system för handel med utsläppsrätter iEU i syfte att begränsa koldioxidutsläppen på ett mer kostnadseffektivt sättän genom koldioxidskatter. Regeringen bör uppmanas att verka för att EUstuderar detta förslag närmare.En ensidigt höjd koldioxidskatt på produktionen i riskerar att ledatill att tillverkningen omlokaliseras till andra länder som saknarkoldioxidskatt. Miljöeffekten uteblir därför. Ensidigt höjda skatter påproduktion i leder förvisso alltid till att tillverkningen tenderar attflytta utomlands, men när det gäller koldioxidbeskattningen riskerar denegativa effekterna att dubblas. Produktion i är nämligenkoldioxideffektiv i en internationell jämförelse. Omfördelning av tillverkningtill andra länder kan därför leda till ökade koldioxidutsläpp.Ännu ett argument mot ytterligare höjda koldioxidskatter på produktioneni är att ökad beskattning på företagen motverkar företagenslönsamhet och den ekonomiska tillväxten, vilket kan leda till långsammareteknisk förnyelse samt sämre möjligheter att uppnå viktiga miljömål.Det faktum att är mer beroende av basindustri än övriga EU-länderanvänds ibland som ett argument för att med olika åtgärder försämraförutsättningarna för denna industris fortlevnad i . Tanken att vi skallfasa ut denna sektor av industrin och därvid ersätta den med annanproduktion bygger emellertid på en farlig felsyn. För del handlar detsnarare om att försvara basindustrin som vi skapar förutsättningarför 500 000 nya jobb i ny produktion i nya sektorer.Ett argument som ibland har använts för att försvara ensidiga höjningar avkoldioxidskatten i är att det skulle ge en demonstrationseffekt somfår andra länder att följa efter. Mycket lite pekar emellertid på att så ärfallet.Sverige, som redan har världens högsta koldioxidskatt, har under en rad av årvarit nästan ensamt om att överhuvudtaget ha en sådan beskattning.Professor som bl.a. gjort utredningen energibeskattning (SOU 1991:90) har framfört synpunkten attdemonstrationseffekten lätt kan förvandlas till en avskräckningseffekt då detvisar sig att tillverkningen i högskattelandet flyttar.Regeringen bör med anledning av ovanstående uppmanas att avstå från attfördubbla koldioxidskatten för industrin i och i stället söka andraeffektivare vägar att begränsa koldioxidutsläppen, däribland fortsatt använd-ning av de svenska kärnkraftsverken, närmare studium av ett system medöverlåtelsebara utsläppsrätter i EU och fortsatt arbete för en gemensamminiminivå för koldioxidbeskattning i EU.Vi moderater har tidigare föreslagit att bör skärpa den svenskaklimatstrategin så att målet blir att minska koldioxidutsläppen . Vistår fast vid detta, vilket kräver en öppenhet för fortsatt kärnkraft. Kunskap och kompetenssom tillväxtens hävstång Agenda 2000Sverige behöver mer av kunskap och kompetens för att klarakonkurrensen med omvärlden. Utbildningsmöjligheter - livetigenom - är dessutom den viktigaste metoden för att främjarörlighet på arbetsmarknaden.Som vi tidigare understrukit kommer kunskap ochkompetens att få allt större betydelse. Det gäller iflera olika hänseenden. Nationer och enskilda måste, för attkunna hävda sig väl, söka dra nytta av de möjligheter somglobaliseringen och den nya teknologin, inte minstinformationsteknologin, öppnar. Kunskapsutvecklingen blirdärmed ett viktigt instrument för att stärka konkurrenskraftenoch främja tillväxten.Kunskapsutvecklingen har emellertid också en viktig uppgift för attsäkerställa en nödvändig rörlighet socialt och på arbetsmarknaden.Tillgången till utbildning motverkar riskerna för en framtid där endast vissahar goda utvecklingsmöjligheter.Under åren 1991-94 genomfördes betydande förändringar avhela det svenska utbildningssystemet. ochgymnasiet gjordes mindre strömlinjeformade för att kunnaerbjuda utbildningar mer anpassade efter varje elevsinriktning. Den kommunala skolan konkurrensutsattes för attfrämja kvalitet och elevernas valfrihet. Universiteten ochhögskolorna byggdes ut kraftigt efter en period avstillastående, som lärosätena frigjordes från statligtdetaljinflytande. Forskningen tilläts expandera trots desamhällsekonomiska svårigheterna, för att lägga en grund förframtida välstånd. En strategi för ett fortsatt och angelägetreformarbete för den högre utbildningen presenterades förriksdagen.Frigörelsen av universiteten och högskolorna från statligt detaljinflytandeökade dessas möjligheter att tjäna som kritiska motkrafter i samhället.Friheten - och konkurrensen - förbättrade dessutom möjligheterna för denhögre utbildningen och forskningen att uppnå högsta kvalitet. Fria universitetoch högskolor är ofrånkomliga om skall ha en chans att klaratillväxtkraven.Regeringens ofta uppvisade återregleringsambitioner är från dessautgångspunkter allvarliga.Under namnet Agenda 2000 inleddes dessutom ett brett samtal medsvenska folket om de framtida kunskapsutmaningarna. en alltjämt otillräcklig omfattning av den högre utbildningen, men ocksåde alltför svaga incitamenten för kunskapsutveckling, identifierades.Dessvärre lades Agenda 2000-arbetet ned efter regeringsskiftet 1994.Värdefullt engagemang utnyttjades därmed aldrig. Nedläggningen av Agenda2000 skedde parallellt med att den nytillträdda regeringen genomdrev denstörsta nedskärningen i modern tid när det gäller högre utbildning ochforskning. Det var en dålig inledning på vad regeringen nu vill beskriva somen angelägen förstärkt kompetensutveckling. Regeringens famlandeutbildningspolitikRegeringen saknar en genomtänkt kunskapsfilosofi.Utvecklingen av den högre utbildningen styrs av regionalahänsyn snarare än av kvalitet. Drivkrafternas betydelse förgoda resultat underskattas.Regeringen säger sig i den s.k. tillväxtpropositionen viljasatsa på kunskap som en motor i sin tillväxtstrategi. Denhögre utbildningen skall byggas ut. aviseras enavveckling av mer tillfälliga, ofta konjunkturmotiverade,utbildningserbjudanden.Vi välkomnar regeringens beskrivna insikt om kunskapernas betydelse föratt framgångsrikt skall kunna möta den nya tiden. Det är emellertidsvårt att uppfatta insikten som gedigen, bland annat mot bakgrund av vadregeringen i handling visat . Försämringar av villkoren förden högre utbildningen, den nästan besinningslösa kampen mot de friståendeoch betydelsefulla forskningsstiftelser som inrättades 1993 och 1994, samtjakten på friskolorna vittnar inte om någon mera djupgående förståelse förkunskapsutvecklingens villkor.Också tillväxtpropositionens egen analys andas samma tvekande ochfamlande inställning. Utbyggnadsplanerna för den högre utbildningen äruppenbart snabbt tillsnickrade, utan hänsyn tillkvalitetskraven. Volymangivelser saknas i propositionenmen anges och uttolkas muntligt - dock inte av den förutbildningen ansvarige utbildningsministern, utan avFinansdepartementet. Utbyggnadens verkliga omfattningär dessutom oklar. Expansionen av den högre utbildningen skall enligtpropositionen ske med utgångspunkt i regionala hänsyn.Det är en riskfylld strategi. När kvaliteten underordnasregionalpolitiken blir utbildningssatsningarna mindreverkningsfulla. Regeringen avstår helt från att diskutera vilka drivkraftersom behövs om utbildningsinsatserna skall bli effektiva.Vi återkommer strax till denna fråga. I propositionen anger regeringen uttryckligen att dentycker att skolan fungerar tillfredsställande. Någondiskussion om kvalitetsfrågor förs således inte. Omlärarrollen och effektiviteten i skolans arbete sägasingenting, trots att det bl a av internationellaundersökningar framgår att inte i alla avseendenligger tillräckligt långt framme.Sammantaget visar propositionen att regeringen saknar engenomtänkt uppfattning om hur den nödvändigakunskapstillväxten skall kunna åstadkommas. Vi skall i detföljande redovisa riktlinjerna för vår kunskapsstrategi, enstrategi som siktar till att göra till ett av världensfrämsta kunskapssamhällen. Först vill vi emellertid någotdiskutera vilka förutsättningar som måste vara för handen omutbildningsansträngningarna skall bli framgångsrika.Vi har tidigare understrukit betydelsen av en mer dynamisk lönebildningför att främja tillväxten. Lönebildningen har också den största betydelse ivarje kunskapsstrategi värd namnet.Regeringen säger i propositionen uttryckligen nej till en mer varieradlönesättning. Det innebär att låses fast vid ett tillstånd där kompetensvärderas lägre än i nästan varje annat jämförbart land. Det kommer att fåkonsekvenser i fråga om den högre utbildningens allmänna attraktionskraft,men också för synen på sådan utbildning som en investering snarare än somkonsumtion. Engagemanget hos välutbildade att verka i avtardessutom om avkastningen på deras utbildning är bättre någon annanstans.Vi finner det för vår del oundgängligen nödvändigt att en rimligarelönebildning åstadkommes som en integrerad del i etableringen av enlångsiktig kunskapsstrategi. Det gäller också för skolans egen personal.Det är omvittnat att lönebildningen har stor betydelse för rekryteringen tillläraryrket och för den enskildes personliga fördjupning i och engagemang förlärargärningen. Lärarnas löneutveckling är i princip frikopplad frånpersonliga prestationer. Det får betydande och negativa konsekvenser bådeför rekryteringen och för den personliga utvecklingen. Tio krav för ett långsiktigtkompetenslyftRiksdagen bör fastställa en strategi i tio steg för att förstärkakompetensen som en hävstång för tillväxt. Utgångspunkten fören sådan strategi måste vara starka personliga incitament förökat kunnande, bl.a. genom en lönebildning som premierarkunskapsinvesteringar. Strategin måste omfatta alla delar avutbildningen och kunskapsutvecklingen från de tidiga levnads-årens skola till den mest avancerade forskningen.Skall långsiktigt kunna klarakompetensutmaningarna behövs en strategi av mer gedigetslag än den regeringens tillväxtproposition anger. Strateginmåste omfatta mer än någon enskild del avutbildningssystemet. Kunskapsutvecklingen måste göras tillett centralt element för utveckling.Det får konsekvenser. Alternativet är emellertid att misslyckas attmöta - och dra nytta av - de nya villkor som anmäler sig. I det följandeanger vi en kunskapsstrategi i tio punkter: Kunskapsutvecklingen - viktigaste utmaningSkall vårt land klara kunskapsutmaningarna måste denödvändiga förändringarna genomföras målmedvetet ochmed insikt om allt det som krävs för att klara uppgiften.Regeringen har en central uppgift i att utöva det entydigaledarskap som är nödvändigt för att land och folk skall kunnaoch vilja samlas bakom en sådan uppgift.Som vi tidigare framhållit är en stimulerande lönebildning ett avgörandeinslag i en verkningsfull kunskapsstrategi. De fackliga organisationerna haren skyldighet att inte motverka och försvåra den nödvändiga förnyelsen avSverige. Ett tidigt lärandeEntydiga studier anger att barn lär sig bäst . Det måsteskolan utnyttja. Den påstådda motsättning mellan omsorgoch lärande som ibland utmålas, finns det ingen anledning attacceptera.Vi finner det för vår del angeläget att medverka till att den inte särskiltkonstruktiva debatten om skolstart vid sex eller ålder utvecklas till endiskussion om lärandets möjligheter, villkor och former redan i de lägstaåldrarna. Stimulerande exempel på hur liten kan lära finns både i ochi andra länder. Inte minst språkinlärning behöver inledas tidigt för att allasenare i livet skall kunna dra nytta av en internationaliserad arbetsmarknadsalla möjligheter. Skola i god konkurrensVarje stort system, privat eller offentligt, som tvingas arbetautan tävlan blir sämre jämfört med det som kanåstadkommas om det finns möjligheter till stimulans genomalternativ och jämförelser. Det är i detta perspektivfriskolorna, men också från staten fria universitet ochhögskolor, skall ses.Vi förordar en öppning av ansvaret för skolan med hjälp av vad vi villkalla ett nationellt skolpengsystem. Staten tilldelar i ett sådant systemekonomiska resurser till skolor, fria och kommunala, på lika villkor.En utveckling av skolan i denna riktning skulle verka vitaliserande,varierande och kvalitetsfrämjande. Lärare skulle kunna erbjudas alternativautvecklingsmöjligheter och andra arbets- och lönevillkor, det sistnämndadock under förutsättning att det vi tidigare föreslagit angående avtalen påarbetsmarknaden genomförs. Flexibel utbildningUtveckling av kunskap sker individuellt. I ett merföränderligt samhälle understryks behovet av en organisationför utbildningsväsendet som gör det möjligt att inhämtakunskap vid varierande tider och i olika rytm. Utbildning ocharbete måste kunna växlas också vid relativt unga år. En merflexibel lönesättning öppnar arbetsmarknaden också för ungasom väljer en högre grad av varvning av utbildning ochyrkesverksamhet än vad som är möjligt i dag.På samma sätt som vi förordar en flexibel start på skolgången pläderar vialltså för stora möjligheter för den enskilde att fullgöra utbildningen på merindividuella villkor. Det offentligas ansvar bör anges som ett erbjudande föralla om utbildning i grundskola och gymnasium samt åtminstone en tvåårigeftergymnasial utbildning och, efter fallenhet, en längre akademiskutbildning.