mot · GJ02U3 · 1995-11-14 00:00:00 — med anledning av skr. 1995/96:40 FN I skrivelsen redovisar regeringen den svenska FN-politikeninför FN:s 50-årsjubileum, nödvändig huvudinriktning ireformarbetet inom FN samt regeringens syn på FN-medlemskapet och vad kan tänkas göra för att stärkaFN och det globala samarbetet inför 2000-talet. Regeringenbetonar kraftfullt FN:s viktiga globala roll som enförutsättning för fred och säkerhet, för en hållbar utveckling,för social rättvisa och ett liv i värdighet för alla människor.FN har framgångsrikt bidragit till rustningsbegränsningar,avkolonisering, stärkandet av de mänskliga rättigheterna, massvaccinering,flyktinghjälp och fredsbevarande operationer i många olika krisområden.Även folkrättens utveckling kan räknas till FN:s framgångar.Samtidigt har FN och dess verksamhet utsatts för stark kritik med hän-visning till brist på samordning, svag administration, otillräckliga resurser,kort sagt en påfallande brist på effektivitet. Detta i en situation med globalfattigdom, social misär, överbefolkning, flyktingströmmar, miljöförstöringoch humanitära katastrofer som kräver multilaterala insatser med FN som enstabil och robust huvudaktör. I detta läge utgör förtroendekrisen ett hot motFN framförallt för att det leder till vikande finansiella resurser. För attkomma tillrätta med denna förtroendekris måste FN anpassas till en ny tidoch till nya krav.Regeringen hänvisar i sin skrivelse till det arbete medverkat itillsammans med de övriga nordiska länderna gällande reformering av FN:sadministrativa processer och finansiella rutiner. Detta arbete, som involveratoch stötts av tre svenska regeringar, har varit framgångsrikt och medfört intebara konkreta reformresultat utan också öppnat upp för en konstruktiv dialogmedlemsstaterna emellan gällande vikten av en solidarisk fördelningavseende tillskjutandet av resurser och finansiellt stöd. Garantin till FN:sframtida framgångar ligger i att fler medlemsstater förstår vikten av attengagera sig på ett lojalt, osjälviskt och uppoffrande sätt.Glädjande nog är stödet i för FN och dess verksamhet intepartiskiljande. Vi kristdemokrater upplever det parlamentariska stödet för,och insikten om, att FN är en nödvändighet för framtida fred och säkerhetsom en styrka. Vårt aktiva engagemang i FN har sedan FN:s födelse varit enviktig beståndsdel i den svenska utrikespolitiken. I egenskap av stor givaretill FN-systemet med dess många humanitära organ har unikamöjligheter till påverkan.En av FN:s viktigaste framtida uppgifter blir att verka förebyggande ochfredsbevarande innan konflikt utbryter dvs övergå från att enbart släckabränder till att istället tillse att de inte uppkommer. Vi kristdemokrater ärövertygade om att den trovärdighet och det förtroende åtnjuter somstor givare i FN-systemet och som alliansfri nation skapar godaförutsättningar för att inta en mer aktiv roll. Svenska diplomater, som iårtionden skaffat sig erfarenheter och kompetens från olika uppdrag runt om ivärlden, skulle enligt vår mening på ett mycket förtjänstfullt sätt aktiveras iinternationellt utvecklingsarbete med en speciell inriktning på förebyggandeverksamhet. Det kan ske genom medlaruppdrag avseende hotande embryontill inbördes konflikter. Det kan vara rådgivning vid uppbyggnad av statligaförvaltningar och rättssystem samt demokratiska institutioner - detsistnämnda i nära samarbete med det bildade Internationella institutetför demokrati och fria val. Ett antal svenska diplomater med lång erfarenhetav internationella utvecklingsfrågor bör därför enligt vår mening ställas tillFN:s och samarbetsländernas förfogande för uppdrag inom ovan angivnaområden.Det som bekymrar oss kristdemokrater, trots de positiva dragen iregeringens skrivelse om FN och dess framtid, samt viljeinriktningen attbibehålla fortsatt höga profil, är att regeringen i sinbiståndspolitiskaproposition 1994/95:100 redovisar en helt annan attityd till ett framtida stödför . Skrivningen i biståndspropositionen skiljer sig i någraväsentliga avseenden från den nu presenterade skrivelsen. I propositionenskriver regeringen: "förutses dockbetydande förändringar. Omprioriteringar genomförs bl a med beaktande avrespektive organisationers effektivitet. fortsätter att vara en av destörsta bidragsgivarna till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet, trots attSverige möjligen över perioden kan komma att behöva sänkaårsbidrag om i genomsnitt ".Denna hotbild skiljer sig i hög grad från de uppmaningar till finansiellallokering till FN som regeringen kräver av andra stater. Att som regeringengör, hota med framtida tjugoprocentiga neddragningar till , är en mycket tveksam strategi, i synnerhet i tider då FN,trots sin skröplighet, ändå utgör den kanske enda multilaterala institution medbrett medlemskap som har möjlighet till global påverkan. FN blir vad dessmedlemmar gör det till är en ofta upprepad slogan. Detta måste ävenfortsättningsvis vara ambition och inriktning i FN-arbetet. Sverigebör även efter FN:s 50-årsjubileum och efter redovisningen av ha en positiv och generös inställning till FN och dessarbete. Genom en konstruktiv dialog och konkreta reformförslag når visäkerligen längre än med hotfulla antydningar om kraftiga bidragssänkningar. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att aktivt skall driva att FN än mer skallinrikta sitt arbete på att på ett tidigt stadium försöka förebyggakonflikter och kriser,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att ställa personella resurser till FN:s förfogandeför t.ex. medlarinsatser och rådgivning i förebyggande syfte,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om beredvillighet att även i framtidengeneröst bidra till FN:s finansiering,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om avvisande av regeringens resonemang omeventuella nedskärningar av bidrag till FN under 1996-98.