ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GI02L302 · 1995-01-25 00:00:00 — Samhällets olika insatser på obeståndsområdet börsamordnas. Den nuvarande organisationen är splittrad ochinnebär att resurserna utnyttjas dåligt. Detta framgår bl.a. avRiksrevisionsverkets (RRV) rapport om bristerna i denstatliga tillsynen vid konkurser.Någon egentlig samordning av samhällsinsatserna har inteskett hitintills. Konkurserna handläggs vid tingsrätterna.Tillsynsenheter hos kronofogdemyndigheten granskarkonkursförvaltarnas arbete. Kronofogden är ansvarig för stegtvå vid skuldsanering av privatpersoner.Företagsrekonstruktion som utgör en form av sanering avföretags skulder avses hanteras av tingsrätterna.Lönegarantin handläggs av konkursförvaltarna medanlänsstyrelserna alltjämt sköter utbetalningarna.En självständig obeståndsmyndighet bör därför inrättasmed uppgift att sköta konkurs- och ackordsärenden, frågorom företagsrekonstruktion och skuldsanering samthanteringen av lönegarantin. En sådan myndighet skullekraftfullt effektivisera hela verksamheten och särskiltsamhällets bekämpning av den ekonomiska brottsligheten.Inrättandet av en sådan myndighet skulle dessutominnebära en besparing på för statenoch minskade konkursförluster för fordringsägarna.Det är mot den här bakgrunden uppenbart att det skulle ståmycket att vinna med en samordning av samhällets insatserpå obeståndsområdet. Den nu föreslagna reformen skullemedföra en bättre hantering av obeståndsmål ochsaneringsärenden till en lägre kostnad för både samhället ochstaten. I sin tur skulle detta leda till minskadekonkursförluster för borgenärerna vilket ytterst är till godoför hela näringslivet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en myndighet för obeståndsmål ochskuldsaneringsärenden.
mot · GI02L304 · 1995-01-25 00:00:00 — Löntagarnas ställning vid konkurser Den statliga lönegarantin infördes 1970.Lönegarantisystemet skall skydda arbetstagare i det utsattaläget då arbetsgivaren drabbas av konkurs. Regleringen harsåledes stark karaktär av social skyddslagstiftning.Denna skyddskaraktär är emellertid inte ny. Redan i 1734års lag, HB kap. tillförsäkrades ''betjänter ochtjänstehjon'' samt ''annan arbetares dagpenning elleravlöning'' en god förmånsrätt vid konkurs. Detta skedde medhänsyn till arbetstagares utsatta ställning.Lönegarantireglerna har införts och förändrats i etapper. Medhänvisning till det skydd lönegarantin ger de anställda harde successivt placerats i en sämre förmånsrättsordning vidkonkurs. Den nuvarande placeringen medför, att ersättningregelmässigt inte utgår för lön, eftersom exempelvis såvälförlagsinteckningar som skatter ligger före iförmånsrättsordningen.Den 1 juli 1994 förändrades lönegarantilagen,semesterlagen och 12 § förmånsrättslagen. Dessaförsämringar i kombination med tidigare försämringar iförmånsrättsordningen som skett med hänvisning till detförbättrade sociala skyddet som lånegarantilagen inneburithar fått för den enskilde arbetstagaren oacceptablakonsekvenser.Dels kan arbetstagaren inte komma i åtnjutande avutdelning från konkursegendomen, dels harlönegarantireglerna gjorts så snäva att inte ens arbetstagarensinsatser för produktivt arbete förekonkursen och kommer att kunnaavlönas för arbetstagare med längre uppsägningstid än 3månader. Från att ha tillhört den mest gynnade kategorin iarbetsgivarens konkurs, har arbetstagarnas ställning blivitsådan att de inte ens får ersättning för produktivt arbete somgynnar övriga borgenärer. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en utredning om vad imotionen anförts om löntagarnas utsatta ställning vidkonkurser.
mot · GI02L311 · 1995-01-25 00:00:00 — har i snitt cirka 20 000 företag perår gått i konkurs. Leverantörsförlusterna har uppgått till cirka20 miljarder kronor . har utvecklingenvänt något men antalet konkurser uppgår fortfarande tillcirka 15 000 vilket är 10 000 fler än under början och mittenav 1980-talet.Förklaringarna till utvecklingen under slutet på 1980-taletoch är flera. genomled enfinansiell kris med påföljande problem i bank- ochfastighetsbranschen. var de mindre företagendåligt rustade med låg andel eget kapital och små möjligheteratt klara egna kreditförluster. Ovanpå detta harkonkurslagstiftningen, med stela regler och små incitamentför parterna att verka för uppgörelser, inneburit att mångaföretag tvingats i konkurs, direkt eller som en följd av attviktiga kunder gått i konkurs. För att undvika en liknandeutveckling krävs insatser på flera områden.Skattelagstiftningen måste tillåta att företagen växer sigstarka. bör konkurslagstiftningen ändras i syfte attöka incitamenten för samtliga inblandade parter att strävaefter uppgörelser innan konkurs behöver tillgripas.Ytterligare en anledning till det stora antalet konkurser ärdet svaga sakrättsliga skyddet för äganderättsförbehåll(alternativt återtaganderättsförbehåll). Enligt nuvaranderegler gäller inte skyddet för återtaganderättsförbehåll i defall köparen ges tillåtelse att förfoga över (sälja, bearbetaeller infoga) de levererade varorna efter köpet. Något faktisktförfogande krävs inte. Vid en jämförelse med andra länderframstår skyddet i för äganderättsförbehållet somsvagt. I andra länder, t.ex. , och ,kvarstår skyddet till dess köparen faktiskt har förfogat övervarorna. Ett gällande äganderättsförbehåll innebär i dessafall att säljaren har separationsrätt i konkursen ochföljaktligen få hämta tillbaka de levererade varorna. Detsakrättsliga skyddet för äganderättsförbehåll bör därförstärkas så att separationsrätt erhålles till dess köparenfaktiskt har förfogat över de levererade varorna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förstärkt sakrättsligt skydd föräganderättsförbehåll.
mot · GI02L313 · 1995-01-25 00:00:00 — Indrivning av skulderVerksamheten inom kronofogdemyndigheterna drarårligen in flera miljarder till staten och andra borgenärer.Vid utgången av 1993 var gäldenärernas totala skuld 47miljarder kronor i allmänna mål (obetalda skatter) och 12,5miljarder kronor i enskilda mål. 17 miljarder kronordebiterades i obetalda skatter och ca fyramiljarder kronor betalades. Dessa ärsåledes av den totala skatteskulden1993.Kronofogdemyndigheterna går successivt igenom alla måloch driver in alla skulder som är möjliga att driva in, mentiden från det att en skatt förfaller till betalning och tills denantingen blir betald eller utredd tenderar att öka.Handläggningsprocessen är dock så snabb som ärmöjligt med de resurser kronofogdemyndigheterna har.Om kronofogdemyndigheternas arbete med debiteradeskatteskulder kunde snabbas upp skulle statens inkomsteravsevärt förbättras. Om inbetalningstakten för dessa 47miljarder kronor i obetalda skatter skulle öka skulle ytterligare betalas in tillstatskassan. Det blir nära i månaden.Därtill kommer en räntevinst om 40 miljoner kronorvid en statlig ränta på tio procent.FörslagFörbättra indrivningen av skatteskulderAtt effektivt driva in statens fordringar är angeläget avbåde samhällsmoraliska och samhällsekonomiska skäl. Ominte staten visar för enskilda att den är angelägen om attskulder skall betalas så urholkas betalningsmoralen avsevärt.Det blir legitimt att inte betala sina skatteskulder. Var och ensom har en skatteskuld borde bli uppsökt avkronofogdemyndigheten, och om inte möjlighet finns attbetala skulden bör förnyade kontroller göras med vissaintervall.Riksskatteverket bör få i uppdrag att redovisa vilkainsatser som krävs för att uppnå detta mål. Verket bör ocksåberäkna möjliga intäkter, sammantaget resursbehov samtkalkylerad nettointäkt för statskassan på . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kronofogdemyndigheternasindrivning av skulder.
mot · GI02L314 · 1995-01-25 00:00:00 — trädde skuldsaneringslagen i kraft.Debatten om det lämpliga med en sådan lag hade pågått iSverige under flera år.Under andra halvåret 1994 inkom 2 801 ärenden rörandeskuldsanering. Av dessa hade mer än hälften(1 490 ärenden) resulterat i avslag, avvisning elleravskrivning. Endast 12 beslut om skuldsanering togs underandra halvåret 1994.Det finns säkert anledning att räkna med en ökning av bådeantalet ansökningar och beslut om skuldsanering, men ävenvid en kraftig ökning av antalet beslut finns det skäl attifrågasätta det rimliga i de kostnader som belastarskattebetalarna för att personer som oftast misskött sinekonomi skall befrias från skulder. Med nuvarandeskuldsaneringsbeslut blir kostnaden för skattebetalarna över2 för varje person som befrias från skulderpå grund av skuldsaneringslagen.Skuldsaneringslagen har visat sig dyr inte bara förskattebetalarna. I några av de fall där skuldsanering beviljatshar borgensmän kommit rejält i kläm. Borgensmän fårnaturligtvis vara beredda att träda in om den de förinte fullgör sina förpliktelser. Men de konsekvenser somdrabbat borgensmän till följd av att skuldsanering harbeviljats gäldenären är enligt vår uppfattning inte acceptabla.Om gäldenären blir föremål för skuldsanering befriasgäldenären från betalningsansvaret. har detuppdagats att skuldsaneringen inte inverkar på borgenärensrätt mot borgensmannen. Följden blir att borgensmannen fårbetala gäldenärens skuld utan att kunna återkräva pengarnaav gäldenären. Sammanfattningsvis innebär detta att denperson som har kunnat få ett lån att konsumera -- tack vareen hygglig, ofta närbesläktad, borgensman -- kommer undan,medan den stödjande borgensmannen får dras med skulden.Skuldsanering måste bygga på att fordringsägarna, oftastbankerna, känner sitt ansvar och medverkar till uppgörelsermellan parterna. Skuldsaneringslagen bör enligt vår meningupphävas. Genom att upphäva skuldsaneringslagen kanbesparingar göras motsvarande det permanenta tillskott på ca40 , avseende täckande av löpande kostnaderför skuldsaneringsinstitutet (dvs. drygt 36 miljoner kronortill kronofogdemyndigheterna, tilldomstolarna). Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar upphäva skuldsaneringslagen,2. att under förutsättning av bifall till yrkande 1beslutar att under anslag A 3,Kronofogdemyndigheterna, för /96 anvisaett i förhållande till regeringens förslag lägre anslag, i enlighet med vad som anförts imotionen,3. att under förutsättning av bifall till yrkande 1beslutar att under anslag D 2,Domstolarna m.m., för /96 anvisa ett iförhållande till regeringens förslag lägre anslag i enlighet med vad som anförts imotionen.
mot · GI02L315 · 1995-01-25 00:00:00 — Ränta på kostnadsersättning i summarisk process Den part som förlorar i ett tvistemål åläggs normalt attbetala motpartens rättegångskostnader och även att betaladröjsmålsränta på denna kostnadsersättning om den intebetalas efter domen. Denna bestämmelse harfunnits i . fick bestämmelsen sin nuvarande lydelse, innebärandeatt räntan skall beräknas enligt räntelagen.Däremot utgår enligt gällande lagregler inte någondröjsmålsränta vid betalningsdröjsmål avseende denkostnadsersättning som tillerkänns sökanden i utslag ibetalningsföreläggandemål. Att på detta sätt frångåprincipen i har i tidigarelagstiftningsärenden motiverats med attkostnadsersättningen i ett vart av dessa mål ärbeloppsmässigt liten, och därför ansågs ha mindreekonomisk betydelse för fordringsägaren, som ensådan regel sades skola åstadkomma betydande merarbeteför domstolar och kronofogdemyndigheter.Mot dessa argument bör emellertid nu vägas följandeomständigheter.Svaranden i betalningsföreläggandemål har försatts i densituationen just genom att han dröjt med betalning avkapitalbeloppet. Sannolikheten för dröjsmål med betalningav kostnadsersättningen måste därför bedömas varajämförelsevis hög.Det är visserligen riktigt att de utdömda schabloniseradekonstnadsersättningsbeloppen i varje mål är relativt litet,men för fordringsägare med många tröga betalare blir densammanlagda räntekostnaden betydande. Eftersom det intekostar svarandena något att dröja med betalningen i dennadel kan det ofta bli långa dröjsmål i många fall. Isammanhanget bör noteras att det synnerligen oftaförekommer att kronofogdemyndigheten redovisar ettverkställighetsmål med beskedet att någon utmätningsbaregendom inte påträffats hos gäldenären. Det blir således oftafråga om att få betalning från svaranden. För envargäldenär skulle däremot en regel om ränta påkostnadsersättningen knappast få någon beaktansvärdekonomisk betydelse.Det åberopade argumentet att rätt till dröjsmålsränta påkostnadsersättningen skulle medföra avsevärt merarbete idomstolar och på kronofogdemyndigheter kan knappastlängre vara giltigt med hänsyn till numera tillgängligdatateknik för ränteberäkningen.De positiva effekterna -- om förslaget genomförs -- är,förutom en viss förbättring av betalningsmoralen, attprincipen om lika behandling av parterna oavsettprocessform upprätthålls samt att fordringsägarnas totalakostnader för dröjsmålen minskas utan att envar svarandendrabbas mera än marginellt.Mot denna bakgrund bör hos regeringen begäraförslag om sådan ändring av lag (1990:746) ombetalningsföreläggande och handräckning att ränta utgår påde kostnadsersättningar sökanden tillerkänns i utslag. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ränta på kostnadsersättning isummarisk process.
mot · GI02L316 · 1995-01-25 00:00:00 — Om alla företag och privatpersoner betalade sin skatt ochsina skulder skulle arbetsuppgifterna försvinna hosKronofogdemyndigheten. Dessutom skulle statens finanseravsevärt förbättras.Nu gör inte alla företag och privatpersoner detta, utanskulder som lämnas till förindrivning uppgår till enorma belopp.Det är viktigt att myndigheten fortsätter att driva in depengar som är möjligt att få in, bl.a. för att få människor attinse att de skall fullfölja sina plikter och göra rätt för siggenom att betala de skulder de har.För att upprätthålla moralen vad det gällerbetalningsskyldighet är det viktigt attKronofogdemyndigheten får de resurser som behövs för attkunna ha kvar den personal som krävs för att upprätthållagod service mot privatpersoner, företag och staten.NäringsförbudI har vi fri etableringsrätt, utan några egentligakrav på kunskaper i att driva näringsverksamhet. Det ärviktigt att vi har förtroende för de personer som vill startaföretag. Men med det system vi har måste vi kräva hårdarebehandling av dem som missbrukar förtroendet.Näringsförbudsreglerna bör reformeras och koordineringenmellan de rättsvårdande myndigheterna bli bättre.När någon person fått näringsförbud är det viktigt att dettakungörs och blir registrerat i kreditupplysningsföretagensregister. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kronofogdemyndigheternasverksamhet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kungörelse av näringsförbud.
mot · GI02L317 · 1995-01-25 00:00:00 — Antalet konkurser har ökat lavinartat i undersenare år. Totala antalet konkurser var högre än 1982 och högre än medelantalet konkurser 1982--1991. Antaletanställda årspersoner som berördes av nya konkurser år 1992uppgick till drygt 80 000, en ökning jämfört med . Antalet berörda anställda är dethögsta . Var 28:e privatanställd iSverige berördes av konkurs under 1992.Leverantörsskulderna vid konkurser uppgick till hela 25miljarder kronor detta år.Den starkt ökande konkursfrekvensen beror självfallet tillstor del på den vikande sysselsättningen. Men i alltför höggrad har konkursen kommit att användas som ett medel attkomma undan ekonomiska förpliktelser. Det är ocksåklarlagt att antalet avarter på konkursområdet ökat kraftigt.Sålunda utnyttjar allt fler företag konkurslagen för attstärka sin konkurrenskraft. Det förekommer till och med falldär revisorer och banker uppmanat ägarna att försätta sinaföretag i konkurs för att därmed lyfta av sina skulder.Enligt uppgift från bl.a. rör det sig nuockså om ett större antal stora, seriösa företag som börjatacceptera konkursen som ett sätt att åstadkommaskuldsanering.Taxi och restauranger är två branscher där konkurs blivitett nästan normalt inslag i affärsverksamheten. Närskulderna är borta återuppstår företagen med sammaverksamhet som . Förlorare blir staten och därmedskattebetalarna och många leverantörer.Särskilt upprörande är det ökade inslaget av s.k.''bekvämlighetskonkurser'', dvs. där ägarna gör en planeradkonkurs och sedan köper tillbaka bolaget, som då är mindreskuldsatt än före konkursen. De som drabbas hårdast avsådana konkurser är underleverantörerna eftersom derasfordringar inte är prioriterade. kan intekonkurrera på lika villkor med de företag som sätterkonkurser i system.Ett instrument för att stoppa eller åtminstone kraftigtbegränsa förekomsten av s.k. bekvämlighetskonkurser ochandra typer av uppenbart konkursmissbruk vore att införanäringsförbud i form av en s.k. konkurskarantän vilketinnebär att företag , t.ex. tre, år inte får bedrivanäringsverksamhet. Ett annat sätt att komma till rätta medmissbruket är att i lag förbjuda överlåtelse av affärsrörelsentill de som driver bolaget i konkurs.Ytterligare ett missförhållande på konkursområdet sombör föranleda resoluta och snabba åtgärder frånstatsmakternas sida är det kryphål i lagen som innebär attutlandssvenskar som gör konkurs i kan behålla allsin egendom i utlandet.Det är med nuvarande lagstiftning möjligt att gömma storapengar utomlands och genom s.k. ''särkonkurser'' undvikaatt tillgångar i andra länder omfattas av en konkurs i Sverige.Något sådant är helt omöjligt i t.ex. . Genomdenna lucka i lagen har miljardbelopp undandragits densvenska statskassan. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om införandeav s.k. konkurskarantän,2. att hos regeringen begär lagförslag sominnebär att svenska konkurser också skall inbegripa annan äni befintlig egendom.
mot · GI02L401 · 1995-01-25 00:00:00 — Verkställighet av bodelnings- och skifteshandlingar När ett äktenskap och i vissa fall ett samboförhållandeupphör skall bodelning ske. Bodelningen förrättas avmakarna/samborna tillsammans och en skriftlig handlingundertecknad av båda skall upprättas över bodelningen. Ommakarna/samborna inte kan enas om bodelning skalltingsrätten på ansökan förordna någon att varabodelningsförrättare.När någon avlidit skall arvskifte förrättas mellandödsbodelägarna. Över arvskiftet skall upprättas en handlingsom skrivs under av dödsbodelägarna. Om de inte kankomma överens skall tingsrätten på ansökan förordna enskiftesman att förrätta arvskiftet. Detta kan också förrättasav boutredningsman eller en testamentsexekutor.Bodelningsförrättaren/skiftesmannen skall upprätta enhandling över bodelningen/arvskiftet. Ombodelningen/arvskiftet inte klandras fråndelgivningen vinner handlingen laga kraft.En bodelningsförrättare/skiftesman är inte en myndighetmen hans beslut står nära myndighetsutövning. Bodelnings-och skifteshandlingar är trots detta inte exekutionstitlar. Omsåledes ena maken vid en bodelning ålagts att utge vissersättning till den andra och inte betalar frivilligt, måste denmake som har rätt till ersättning gå till tingsrätten ellerkronofogdemyndigheten för att få en verkställbarexekutionstitel. Det säger sig självt att detta innebär arbeteoch kostnader för den som har rätt att utfå ersättning enligthandlingen. Det innebär också enligt min mening en onödigbelastning och onödiga kostnader för rättsväsendet.Reglerna om bodelning och arvskifte bör ses över. En vissrationalisering skulle uppnås om en handling som upprättatsav en bodelningsförrättare/skiftesman kan läggas till grundför verkställighet enligt bestämmelserna i utsökningsbalkens3 kap. 1 §. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om verkställighet av bodelnings- ochskifteshandlingar.
mot · GI02L402 · 1995-01-25 00:00:00 — Allt fler barn lever endast tillsammans med den ena av sinaföräldrar. Det är av olika skäl viktigt att varje barn harkontakt med båda sina föräldrar, även den som barnet ejstadigvarande bor hos. Umgänget med denna förälder skeroftast under olika , skollov och semestrar. I de fall därföräldrarna bor nära varandra är detta umgänge knappastförenat med extra utgifter. Umgänget kan då ofta ske på ettvardagligt sätt även vid andra tider än de ovan relaterade.Men om avståndet mellan föräldrarnas bostadsorter är långtkan det umgänge som vi alla anser viktigt försvåras och ivissa fall rent av omöjliggöras p g a höga kostnader för resor.Denna risk finns också där den förälder som har vårdnaden,av olika skäl, väljer att bosätta sig på en ort så långt bort frånden andra föräldern som möjligt.Vi anser det mycket viktigt, att det finns ett normaltumgänge mellan föräldrar och barn. Barnet har såväl rätt tillsom behov av umgänge med båda föräldrarna.I den nu aktuella våldsdebatten har uppmärksammats, attmånga barn saknar kontakt med pappan. Vikten av att barnhar bra kontakt med båda föräldrarna måste betonas ävenutifrån denna aspekt. Det är således orimligt att direktaekonomiska skäl skall kunna försvåra eller rent av förhindradetta. Reglerna bör istället ändras så, att den enskildeförälderns ekonomi inte blir det som fäller avgörandet omumgänge skall kunna ske eller ej.Denna angelägna fråga har vid tidigare tillfällen kommitupp på bord. instämderiksdagen i vikten av att ett normalt umgänge kan ske, attfrågan skyndsamt tas upp till närmare överväganden och attregeringen därefter återkommer med förslag till riksdagen.Något färdigt förslag till lösning har dock ännu intepresenterats, trots behovet av detsamma.I likhet med tidigare riksdagsuttalanden har även viuppfattningen att frågan om kostnader för resor vid umgängefår en snar och välbehövlig lösning. Enligt vår mening kanen sådan lösning vara att regeringen ser över de skattereglersom gäller resekostnader i samband med umgängesrätt så attdessa resekostnader blir avdragsgilla. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en snar lösning av reglernavad gäller reskostnader i samband med umgänge.