mot · GI02Ub340 · 1995-01-25 00:00:00 — Det senaste årtiondet har inneburit stora förändringar förskolan. Skälen till detta är flera: den snabba förändringen iskolans omvärld, den snabba tekniska utvecklingen iarbetslivet, förändrad arbetsorganisation, den växandebetydelsen av kunskap och kompetens, både för individenoch samhället, ökad omsättningshastighet av kunskap ochinformation -- framförallt tack vare den modernainformationsteknologin. Allt detta ställer krav på nykunskap. Detta är grunden för individens behov av ettlivslångt lärande. Den kunskap som skolan förmedlar skallvara grunden för utveckling till en ledandeindustrination och är en förutsättning för social- ochekonomisk välfärd och hög sysselsättning.Skolan skall föra vidare vårt kulturarv, ge unga människoren gedigen grund av faktiska kunskaper, självförtroende ochnyfikenhet att söka ny kunskap. Förmågan att praktiskttillämpa kunskap är central. Om skolan skall kunnaförbereda eleverna för en värld där kunskapssökandet,kompetensen, förmågan till förnyelse och den ständigasträvan efter förbättringar är honnörsbegrepp, måste skolanockså präglas av samma anda.I detta perspektiv spelar lärarna en nyckelroll. Vårt mål äratt skall ha bästa skola. Det är en signal tillkommuner, skolor, universitet och högskolor om betydelsenav hög kvalitet i utbildningen. Det är en signal till lärare,föräldrar, elever och studenter om nödvändigheten av att nåännu bättre studieresultat. Det är ett högt satt mål ochSverige har hård konkurrens från många andra länder.Lärarutbildning inför 2000-taletKnappast någon verksamhet är så långsiktig som skolans.Från det att en kunskap förvärvas av en lärare,vidarebefordras till en elev och till dess att den sista gångenanvänds i den före detta elevens gärning har åtskilligadecennier förflutit. Det ställer speciellt höga krav på enöppen och förutsättningslös belysning av frågan om vilkenkunskap och kompetens som krävs i framtidens samhälle ochdärmed av framtidens lärare.De krav som vi förväntar oss att framtiden ställer på skolaninnebär behov av förändringar inte bara av undervisningen.Därmed berörs också i hög grad lärarrollen. Läraren bör sesmer som en kvalificerad ledare av undervisningen än somenbart förmedlare av kunskap och där eleven är aktivkunskapssökare. Förutom gedigna teoretiska och praktiskakunskaper i sina ämnen måste läraren ha förmåga attstimulera och entusiasmera, att leda, vägleda och attsamverka med hemmen, skolan och arbetslivet.-- fler vägar till läraryrketDet är av stor vikt att ny kompetens kan tillföras skolangenom olika vägar till läraryrket. Skolan måste i dettahänseende bli mer öppen. Det gäller att skapa olika ingångartill läraryrket. Den så kallade Unckel-utbildningen är ettutmärkt exempel på detta. Den innebär bl.a. att studenternasom ett alternativ till en sammanhållen lärarutbildning självakan välja att först läsa in ämneskunskaperna, för att sedanläsa den praktisk-pedagogiska delen om 40 poäng. Men detbehövs fler okonventionella lösningar.-- skärpta antagningskravLäraren brukar betraktas som behörig att utöva läraryrketefter det att han/hon har genomgått en lärarutbildning.Övervakningen av i vilken utsträckning lärare håller måttetsom yrkesutövare är dålig. Det är sällan som lärare bliravstängda från yrkesverksamhet med hänvisning till att dehar visat brist på yrkesmässiga kvaliteter. Det finns läraresom undervisar i skolan och som inte passar för yrket.Orsakerna till problemen kan variera. Skolan kan ha brustiti sitt fortbildningsansvar. Lärare kan ha getts arbetsuppgiftersom han eller hon inte har utbildning för. Elevgrupperna kanvara ovanligt arbetskrävande eller personkemin mellanläraren och elevgruppen fungerar inte. Åtgärderna måsterelateras till den aktuella situationen. Rektor har ett mycketstort ansvar gentemot såväl eleverna som lärare och annanpersonal för att snabbt uppmärksamma och åtgärda dentypen av problem. Vi är väl medvetna om de svårigheter dettainnebär, men menar att alla skulle vinna på en öppendiskussion om problematiken som inte bygger på vilja attleta syndabockar, utan mer inriktar sig på att lösasamarbetsproblem och skapa bästa möjliga förutsättningarför undervisningen.Det lokala ansvaret måste emellertid bygga på attstatsmakterna, i detta fall universitet och högskolor, tar sittansvar för att lärarutbildningen ger duktiga, kunniga ochkompetenta lärare. Det är endast då som undervisning av godkvalitet kan tillhandahållas. Det finns alldeles för mångaexempel på studenter som antagits till en lärarutbildning ochfått fullfölja utbildningen, trots att de inte är lämpliga föryrket. Därför anser vi att lärarutbildningarna skall ha någonform av antagnings-, anlags- eller lämplighetstest vidantagning till lärarutbildning.-- mer teknik i lärarutbildningenAlla lärare, även de som inte undervisar i tekniska ochnaturvetenskapliga ämnen, behöver en god tekniskallmänbildning. Denna består i att ha insikt om teknikensbetydelse och användbarhet i vardagslivet. En ökadverklighetsanknytning kan stimulera till nya arbetssätt iundervisningen. Därmed kan elevernas spontana intresse förämnesområdet tillvaratas och bibehållas. Detta är specielltviktigt för lärare på lägre stadier eftersom manredan i tidig ålder måste väcka och kunna vidmakthållabarnens intresse.-- höjda kompetenskrav för gymnasielärare i yrkesämnenDen dåvarande regeringen tillsatte en utredningför att göra en översyn av kompetenskraven förgymnasielärare i yrkesämnen. Förslaget om behovet av enöversyn framfördes av läroplanskommittén i betänkandetSkola för bildning (SOU 1992:94).Utredaren presenterade sitt betänkande Höjribban! Lärarkompetens för yrkesutbildning (SOU1994:101). Betänkandet har remissbehandlats och bereds förnärvarande i . Så långt är allt väl.Det som är förvånande är att regeringen inte avser att lägganågon proposition till . Någon sådanåterfinns inte i propositionsförteckningen.Utredningen tar upp och lägger förslag inom tre centralaområden:1. Vilken kunskap och kompetens gymnasielärare iyrkesämnen skall ha.2. Hur adekvat fortbildning och yrkespraktik skallgenomföras.3. Hur samverkan skola--arbetsliv skall fungera.Under de senaste åren har kraven på de anställdaskompetens ökat kraftigt i arbetslivet -- inte minst i fråga omteoretisk kompetens. Detta beror bl.a. på den tekniskautvecklingen och övergången till en förändrad och merkundorienterad produktionsteknik. Innehållet i arbetet ochden förändrade arbetsorganisationen med arbetslag kräverhögre och bredare kompetens. Av bl.a. denna anledning haryrkesutbildningen i den reformerade gymnasieskolanbetydligt större teoretiskt inslag i yrkesämnena än vad manhade i det gamla tvååriga linjesystemet. Mot denna bakgrundär det nödvändigt att höja kraven på teoretisk kompetens förblivande gymnasielärare i yrkesämnen.För antagning till samtliga lärarutbildningar förgymnasielärare i yrkesämnen gäller dels att de sökandeskall ha genomgått en minst tvåårig yrkesinriktadgymnasielinje eller ha motsvarande kompetens, dels att haarbetat i yrket. Detta innebär att många sökandetill lärarutbildningen har en lägre teoretisk kompetens än densom deras elever får i den treåriga gymnasieskolan.Effekterna av detta blir, om inga åtgärder vidtas, entrovärdighetskris för utbildningen och yrkeslärarna, ochsvårigheter att nå de nya högre ambitionerna förgymnasieutbildningen.För antagning till lärarutbildningar inomgymnasieprogrammen Naturbruk och Omvårdnad krävs det,förutom nämnda gymnasieutbildning eller motsvarande,högskoleutbildning av olika längd. Dessa lärare har denämnesteoretiska kunskap som den reformeradegymnasieskolan kräver.I de resterande elva yrkesinriktade gymnasieprogrammenfinns det däremot inga krav på högskoleutbildning för attantas till lärarutbildning. Det krävs enligt vår mening att denblivande läraren, förutom i yrket, har genomgåtten adekvat högskoleutbildning.Sammanfattningsvis kan vi konstatera att det finns fleraskäl som talar för detta:utvecklingen inom arbetslivet underde visar att kraven på teoretisk kompetens inomalla områden ständigt ökar,eleverna i den reformeradegymnasieskolan -- med bl.a. åtta kärnämnen och ett nyttbetygssystem -- får en god teoretisk kompetens,det ärorimligt att vissa lärargrupper i gymnasieskolan skall ha enbetydligt lägre teoretisk kompetens än andra grupper. Dettagäller såväl förhållandet mellan den ämnesteoretiskakompetensen för gymnasielärare i allmänna ämnen ochgymnasielärare i yrkesämnen som mellan olika grupper avgymnasielärare i yrkesämnen,en internationell jämförelsevisar att kraven på teoretisk kompetens ökar för lärare iyrkesämnen,den mer kursutformade gymnasieskolanställer högre krav vad avser lärarens ämnesteoretiskakunskap i yrkesämnet.Mot denna bakgrund anser vi det befogat att införa krav påhögskoleutbildning om 80 poäng eller motsvarande även förgymnasielärare i yrkesämnen.För många av de tekniskt inriktade programmen finns detingenjörsutbildningar om minst 80 poäng som är en lämpligämnesteoretisk grund för lärarutbildning. Med tanke på attarbete i lärarlag är önskvärt och blir allt vanligare är det enfördel att det i en gymnasieskola finns gymnasielärare iyrkesämnen med olika utbildning och yrkesbakgrund.De yrkestekniska högskoleutbildningarna (YTH) erbjuderkurser som innebär en förstärkt teoretisk utbildning. Dessautbildningar omfattar f.n. 60 poäng. Enligt vår mening finnsdet skäl att förlänga dessa till 80 poäng. Det utökadeutrymmet skulle kunna användas för valbara kurser inomolika kunskapsområden.För lärare inom Hantverksprogrammet bör erhålletmästarbrev kunna ersätta kravet på genomgångenhögskoleutbildning.En bred majoritet av remissinstanserna tillstyrkerutredningens förslag om skärpta förkunskapskrav förblivande lärare i yrkesämnen.Jämnare könsfördelning på alla stadierAndelen manliga lärare minskar. Utvecklingen gårdessutom fort. Enligt SCB var av samtliga lärare igrund- och gymnasieskolan kvinnor 1993. Den könsmässigasnedrekryteringen är ännu större i lärarutbildningen. Av demsom 1993 antogs till 1--7 lärarutbildningen med fördjupninginom ämnena matematik och naturorienterande ämnen kvinnor. Av dem som antogs till fördjupning isvenska och samhällsorienterande ämnen var andelenkvinnor ännu högre, nämligen . Totalt utgjordeden kvinnliga andelen antagna 80 procent.Om ingenting görs kommer vi att haen i det närmaste enkönad lärarkår! Denna utvecklinginnebär negativa konsekvenser både för skolan och desselever. De behöver både kvinnliga och manliga förebilder iskolan. Därför måste läraryrket och därmedlärarutbildningen bli mer attraktiv också för manligastudenter.Det finns flera åtgärder som vi anser viktiga att genomföraför att en mer positiv utveckling skall komma till stånd: olikaingångsvägar till läraryrket, alternativa karriärvägar,individuell lönesättning, lärarcertifikat etc. Dessa förslagbehandlar vi utförligare i andra avsnitt av motionen.LärarfortbildningKommunerna har numera det fulla arbetsgivaransvaret förlärare och övrig skolpersonal. Det innebär bl.a. ett merentydigt ansvar för kommunerna att prioriterafortbildningsinsatserna. Det innebär också att den statligadetaljregleringen beträffande angelägna fortbildningsbehovhar upphört. Däremot innebär det inte att staten skall avståfrån att vara med och styra fortbildningens inriktning. Statenhar fortfarande intresse av att utöva inflytande påfortbildningen. Detta behov snarare ökar med övergången mål- och resultatorienterad styrning av hela skolväsendet.Den erfarenhet och kunskap vi har av fortbildningen närstaten hade det övergripande ansvaret är att det gjordesprioriteringar av olika ämnesområden. Om skolan hadeproblem inom något område så var fortbildning vägen attlösa problemet. Den svenska skolan har ca 150 000 lärareoch ett stort antal ämnen. Sammantaget finns det i skolannärmast ett oändligt antal problemområden. Behovet avökade ämneskunskaper borde föreligga i varje ämne i skolan.De listor på prioriterad fortbildning som statsmakternafastställde under större delen av visar att praktiskttaget varje ämnesområde fanns med.I det gamla regelstyrda systemet gjorde statenprioriteringarna av fortbildningen och tog då samma hänsyntill alla behov vilket fick till följd att prioriteringarnaupphävde sig själva. I ett mål- och resultatorienteratstyrsystem bör målen och resultaten tillmätas störrebetydelse både när det gäller att använda statliga ochkommunala resurser. Det innebär att det väsentliga vidplanering och utvärdering måste vara att fortbildningrelateras till resultat i en utveckling av skolarbetet ochdärmed bättre undervisningsresultat.Enligt vår mening har inte fortbildningen utvecklats i denriktning som är önskvärd. Det har inte skett någraförändringar eller förbättringar sedan kommunerna övertoghuvudansvaret för fortbildningen. Den är fortfarandegenerell och slentrianmässig. Det vanliga förfaringssättet ärfortfarande att den som har ansvaret för fortbildningen inomskolan frågar lärarna vilken fortbildning de önskar. Efterdetta lämnar man in uppgifterna till olikafortbildningsavdelningar som sedan producerar enkurskatalog. Kurskatalogen kommer till skolan och denläggs i bästa fall ut i lärarrummet och läraren får fylla i vilkenkurs som han/hon önskar. Utifrån detta gör sedan den som äransvarig en prioritering och ser hur långt resurserna räcker...Frågan är om läraren får den fortbildning som han/honbehöver? Samma fråga gäller även om skolan viafortbildningen får ut det den behöver? Det troliga svaret ärnej på båda frågorna.Fortbildningsanordnarna, kommunerna och staten måstebli betydligt aktivare när det gäller att välja ut varfortbildningsinsatser skall göras. Det gäller också att anpassaverksamheten till de lokala behoven och det förutsätterdialog mellan anordnare, kommun och skola. Fortbildningenskall ingå som en del av den utvecklingsstrategi somfastställs för den enskilda skolan.Områden som är viktiga enligt vår uppfattning är:attlärarna får ämnesteoretisk och pedagogiskkompetensutveckling,gymnasielärare i yrkesämnen måsteges uppdatering av sina kunskaper genom såväl ämnesteorisom yrkespraktik,den tekniska ''allmänbildningen'' på delägre stadierna bör öka för att bl.a. åstadkomma en positivattitydförändring när det gäller NO-ämnen.Fortbildning och kompetensutveckling skall också haekonomiska incitament för läraren och ingå i en karriärstege.Individuell fortbildnings- och uppdateringsplanVarje lärare har skilda behov av fortbildning ochkompetensutveckling för att utöva läraryrket. På samma sättkan man säga att även skolan har samma behov av atttillgodose att skolan sammantaget har den kunskap ochkompetens som krävs för att se till att eleverna får enundervisning av hög kvalitet.Vi har tidigare pekat på att det finns stora brister i denfortbildning som ges. Den är för generell och för kortsiktig.Dagens fortbildning tillfredsställer inte de behov somskolan, läraren och eleven har. För att lösa problemet måsteman se till att det finns en individuell fortbildnings- ochuppdateringsplan för varje lärare.Rektor har ansvaret för att se till att lärarna på skolan kompetens som behövs för undervisningen. En analys avkursplanerna visar för vilken planerad undervisning skolanslärare har kompetens. Detta är självfallet också ett ansvar förden enskilde läraren att se till att han/hon har den kompetenssom krävs för att undervisa i ett ämne. I det sammanhangetär det angeläget att påpeka att läraren som är en utbildadpedagog mycket väl kan sköta en hel del av sin fortbildning--uppdatering genom självstudier.Vi anser att rektor efter utvecklingssamtal skallupprätta en individuell utvecklingsplan för varje lärare somredovisar inom vilka områden läraren behöver fortbildningi.De behovsanalyser som görs skall fungera sombeslutsunderlag för genomförande av fortbildning. Därmedkan de kurser som erbjuds svara mot lokala behov.-- individuell lönesättningI dagens skola har läraren lön i yrket oavsettkompetens, intresse och deltagande i fortbildning. Det är brist i nuvarande lönesystem att vi har så få möjligheteratt premiera den skickliga och ambitiösa läraren. För attklara framtidens utmaningar och höja kvalitén påundervisningen måste lärarlönesystemet ändras. Detta är idetaljerna inte en politisk fråga, men det bör ligga i allasintresse att åstadkomma ett lönesystem som ger lön efterkompetens och prestation. Med ett individuellt lönesystemkan den framstående /utvecklaren premieras.-- årsarbetstidI har av tradition lärarlönerna inom det offentligaskolväsendet baserats på undervisningsskyldighet uttryckt iantalet veckotimmar. Det senaste avtalet om lärarlöner utgårfrån årsundervisningstid vilket vi anser vara ett steg i rättriktning -- men ett alltför litet steg. En alltför långt driventimfixering stämmer illa med de nya krav skolan ocharbetslivet nu ställs inför.Lärarnas nuvarande lönesystem utgör ett hinder för enutveckling av lärarnas yrkesroll och skolansarbetsorganisation. Professionalism och produktivitet är tvånyckelord i detta sammanhang. För att klara detta behövs deten öppen debatt om hur lärarens årsarbetstid skall användas.Det finns stora fördelar för lärare att ha ett lönesystem somär baserat på årsarbetstid. Genom detta system definierasvärdet av undervisning, förberedelse och fortbildning.Lärarlaget kan därigenom utnyttjas flexibelt. En godpedagog kan t.ex. undervisa mer men få mindre av andrauppgifter och vice versa. Systemet innebär att en lärare sombehöver mer fortbildning också har utrymme för detta i sinlärarresurs för läsåret. Vidare skapas utrymme för deltagandei utvecklingsarbete, kursplanering m.m.En förändring -- eller snarare avreglering -- av löne- ocharbetstidssystemet behövs som incitament för att stärkalärarnas professionalism och möjliggöra en utveckling avskolans arbetsorganisation. Det är i sin tur en nödvändighetom skolan ska kunna anta framtidens utmaningar. På köpetkan lärarna komma att få arbetsmarknadens kanske mestmoderna och flexibla löne- och arbetstidssystem.-- lärarcertifikatDet är nödvändigt att varje lärare genom fortbildning och(yrkes)praktik följer utvecklingen inom sitt ämne/område.Den individuella utvecklingsplanen innebär en rättighet ochen skyldighet för såväl skolledningen som för läraren. För attfå systemet att fungera och för att höja läraryrkets status börett system med lärarcertifikat inrättas.Ett lärarcertifikat skall innehålla flera delar. En del skallvara examensbevis från föreskriven högskoleutbildning. Enannan del skall visa genomgången fortbildning och eventuellyrkespraktik. På grundval av ett sådant underlag kan beslutom utfärdande av certifikat fattas. Beslutet, som skall varamöjligt att överklaga, kan fattas av rektor eller en friståendenämnd.Lärarcertifikatet bör tidsbegränsas, förslagsvis till ,och medföra en skyldighet för skolan att se till att lärarenunder perioden får fort- och vidareutbildning enligt denindividuella utvecklingsplan som uppgjorts. På samma sättär det en skyldighet för läraren att skaffa sig den fortbildningoch uppdatering som höjer hans/hennes kompetens. Medinförande av lärarcertifikat skapas ett system för kontinuerligkvalitetskontroll och kompetenshöjning somläraryrkets status höjs.Regeringen bör få i uppdrag att närmare utreda ochåterkomma till om innehåll och förutsättningar förett införande av lärarcertifikat.-- fler alternativa karriärvägarI dagens skola är de enda karriärvägarna för lärare att bliskolledare eller möjligtvis skolchef. Det är angeläget att detskapas fler karriärvägar för de olika lärarkategorierna. Detgäller att se till att framstående lärare är kvar i sinlärargärning. Det kan ske genom att den duktige pedagogenleder det pedagogiska utvecklingsarbetet på skolan och ävenpå andra skolor. Andra områden som bör utvecklas ärmetodarbete och läromedelsutveckling. Med tanke på de nyaläroplanerna och de nya kursplaner som har införts ellerkommer att införas inom såväl somgymnasieskolan måste lärare framgent också ägna mer tidåt kursutveckling. Den nya gymnasieskolan behöver ocksåprogramansvariga lärare, vilket innebär att en lärare har somsärskild uppgift att hålla samman ett program bådeinnehållsmässigt och ämnesövergripande samtorganisatoriskt och pedagogiskt. Öppnar man för fleringångar till läraryrket som vi förordat tidigare i motionen,kommer skolan att tillföras lärare med bredare och djuparekompetenser än . En sådan utveckling kommer ocksåatt underlätta alternativa karriärvägar för lärare.Lektorer och forskningI gymnasieskolan fanns det under /93 ca 1 100tjänstgörande lektorer, exklusive korttidsanställda ochtjänstlediga. Detta är en nedgång med ca 100 lektorer frånläsåret innan. har det således skett enkraftig minskning av antalet lektorer. Trenden är under desenaste tio åren nedåtgående. av lektorernaär eller äldre. är yngre än 50 år.Andelen forskarutbildade av dem som innehade en tjänstsom lektor har inte förändrats nämnvärt de senaste två åren.De forskarutbildade lärarna utgör av dem sominnehar en tjänst som lektor. En bidragande orsak till dennegativa trenden är att många lektorer från gymnasieskolanhar sökt sig till högskolan. En annan orsak är att mångakommuner i allmänhet inte varit benägna att utlysa ellertillsätta vakanta lektorstjänster. Skälen till detta är dels saknar sökande, dels att man får övertalighetsproblempå adjunktssidan.Den här utvecklingen är inte acceptabel. Det är av mycketstor vikt att det finns forskarutbildade lärare igymnasieskolan. Den forskningsanknytning för ämnet somfler lektorer innebär ökar givetvis kvaliteten iundervisningen. Ett annat viktigt skäl är att vi skapar flerkarriärvägar för lärarna i skolan. Detta får i sin tur positivaeffekter på rekryteringen till läraryrket.Den borgerliga regeringen satte upp målet att antaletdoktorsexamina skall fördubblas fram . Detinnebär att gymnasieskolan kan få fler lektorer. Riksdagenhar, på initiativ av den borgerliga regeringen, fattat beslut omatt ta in en bestämmelse i skollagen som innebär attkommuner och landsting skall sträva efter att förundervisning i gymnasieskolan, gymnasial vuxenutbildningoch påbyggnadsutbildning anställa lärare som harforskarutbildning. I det sammanhanget är det oroväckandeatt den socialdemokratiska regeringen inte har insettsambandet mellan ekonomiskt och socialt välstånd och enväl utbyggd forskningsmiljö, eftersom man kraftigt minskaranslagen till forskningen.Vi konstaterar att framförtsynpunkter på behovet av fler lektorer i gymnasieskolorna,utan att någon markant förändring skett. Av detta kan olika slutsatser, men vi anser att det är hög tid att frågangenomgående analyseras. Regeringen bör av denanledningen i samarbete med utredaorsakerna till att kommunerna respektive skolorna inteagerar mer kraftfullt för att få fler forskarutbildade lärare.Resultatet bör redovisas för riksdagen.En allt mindre andel av den pedagogiska forskningenägnas åt den pedagogiska processen i klassrummet och självainlärningsprocessen.Enligt professor vid endast 5--av de senaste tio årens pedagogiskaavhandlingar rört dessa viktiga områden.En viktig förutsättning för att kunna fördjupa och utvecklalärar- och fortbildningen är att ett ökat intresse för dennaforskning måste komma till stånd.Utredning -- översyn av lärarutbildningarnaI budgetproposition 1994/95:100 bil. 9 skriver regeringenatt man ämnar göra en översyn av lärarutbildningen, sombl.a. skall ta upp rekryteringen till läraryrket,lärarutbildningens förhållande till utvecklingen i skolan,''seminarietraditionen'' kontra ''universitetstraditionen'' ochden didaktiska forskningen. Det är bra att densocialdemokratiska regeringen sent omsider tar tag i frågan.Dessa åtgärder är enligt vår mening inte tillräckliga.Det hade varit ännu bättre om regeringen fullföljtinitiativet som den borgerliga regeringen förberett och tillsattden särskilde utredaren med de direktiv som redan förelåg.Mot bakgrund av de stora förändringar som har skett inomskolans område och de förändrade omvärldskraven anser viatt regeringen bör tillsätta en utredning/utredare meduppgift att analysera vilka krav som bör ställas på kunskapoch kompetens hos morgondagens lärare.