mot · GI02Fi210 · 1995-01-25 00:00:00 — Lönerna och de samladelönekostnaderna måste också ligga på en nivå som inte slårut enklare och mindre kvalificerade arbeten som kan fungerasom en inkörsport på arbetsmarknaden.Arbetsmarknaden måste bli en verklig marknad. Dagensarbetsmarknadslagstiftning måste reformeras och generellamöjligheter öppnas för enskilda anställningsavtal mellanföretag och medarbetare. Vi menar att reformarbetet börbedrivas med två huvudinriktningar. För det första vill vifortsätta att gradvis reformera den befintliga arbetsrätten.Det handlar om att öka möjligheterna tillvisstidsanställningar och provanställningar. Det är ocksåfrågan om att turordningsreglerna ges en rimlig utformning.För det andra menar vi att det är nödvändigt att öppnagenerella möjligheter att sluta enskilda avtal där arbetsgivareoch arbetstagare, precis som i dagens kollektivavtal, kankomma överens om andra villkor än de som gäller ilagstiftningen eller de träffade kollektivavtalen. De anställdasom önskar utnyttja de befintliga lagarna och låta sigföreträdas av fackföreningar kan göra detta, men för demsom istället vill göra upp om andra regler öppnas dennamöjlighet.Socialförsäkringarna måste ändras så att de befrämjararbete, men också för att medge nödvändigt skydd närrörligheten på arbetsmarknaden tilltar.Arbetslöshetsförsäkringen skall vara allmän. Det är också,som konstaterats, nödvändigt att socialförsäkringarna gerincitament för arbete. Därför säger vi nej till regeringensförslag om att avskaffa karensdagen.För att ge tydliga signaler menar vi att ersättningen iarbetslöshetsförsäkringen bör sänkas till av dentidigare inkomsten. Det är också nödvändigt att begränsa dentidsperiod under vilken ersättning utgår till att maximaltomfatta , med avbrott för åtgärd normalt efter halvaperioden.Kring dessa områden måste en politik för förnyelsebyggas. Att avstå från att anta utmaningen -- eller attmisslyckas -- är det samma som att låsa arbetslösheten viden oacceptabelt hög nivå, att inte dra nytta av all möjligmänsklig förmåga och att acceptera ett lägre välstånd än vadsom annars skulle vara möjligt att uppnå.Vi vill föra en politik för framtidens arbeten ochframtidens arbetsmarknad. Det är en uppgift som krävernytänkande och förmåga att våga pröva lösningar som stridermot invant tänkande. Denna politik bygger på en strategi,som kan sammanfattas i sju punkter:Företagen måstekunna växa och flera företag etableras, bl.a. genom attavdragsrätt för riskkapital införs.Skattesystemet måste gegoda förutsättningar för arbete och företagande genom attskatterna sänks. Bl.a. föreslår vi en sänkning av löneskattenför företag med 1,5 procentenheter.Lönebildningen måstefrämja rekrytering av ny arbetskraft, men också karriär ocharbetsbyten.Arbetsmarknaden måste bli en verkligmarknad. Dagens arbetsmarknadslagstiftning måstereformeras och möjligheter öppnas för enskildaanställningsavtal mellan företag och medarbetare.Socialförsäkringarna måste ändras så att de befrämjar arbete,men också för att medge nödvändigt skydd när rörlighetenpå arbetsmarknaden tilltar. Arbetslöshetsförsäkringen skallvara allmän.Utbildningen måste vara av hög kvalitet. Denbör fortgå under hela yrkeslivet, bl.a. med hjälp av personligautbildningskonton.Arbetsmarknadspolitikens effektivitetmåste höjas, bl.a. genom sådana ersättningsregler att ettaktivt arbetssökande främjas.2.3 Sänkt skatt för nya jobbUnder krävs ytterligare minst 500.000nya arbeten i företagen. Sänkta skatter är en viktigförutsättning för att en sådan expansion skall komma tillstånd. För att företagen skall klara av att expandera måstekapital-, förmögenhets- och företagsbeskattningen varasådan att det lönar sig att producera, spara och investera iSverige. Den borgerliga regeringen lade stor kraft bakomambitionen att steg för steg ge en konkurrenskraftigbeskattning av företag, företagsamhet och företagare. Denskattechock socialdemokraterna nu genomför innebär ettdråpslag mot denna sektor. I stället för att höja skatterna påföretagsamheten borde regeringen arbeta med att förbättraförsörjningen av riskvilligt kapital för företagen.Det är vidare nödvändigt att marginalskatterna sänks.Socialdemokraterna genomför nu en kraftig höjning avmarginalskatterna. Därmed försämras förutsättningarna förnya arbeten. När skattekilarna ökar fungerar ekonominsämre och då blir det svårare att producera effektivt ocharbetsmarknaden fungerar mindre effektivt. Höjdainkomstskatter kan också leda till en utveckling påarbetsmarknaden där lönekostnaderna drivs upp och vårkonkurrenskraft undergrävs. En sådan utveckling förhindrarframväxten av nya arbeten.För att vi skall få en expansion av nya arbeten i näringslivetär det dessutom nödvändigt att löneskatterna inte stiger. Närregeringen höjer arbetsgivaravgifter och andra löneavgifterleder det till att färre får arbete.Det är angeläget att underlätta en expansion inom denarbetsintensiva tjänstesektorn. är marginalskatterna såhöga att många människor väljer att utföra sysslor på sinfritid som det vore samhällsekonomiskt motiverat att de istället betalade andra för att utföra.Detta är den huvudinriktning, som finns utvecklad imotion 1994/95:Sk328, ''Skattepolitik för tillväxt''.Mot den bakgrunden föreslår Moderata Samlingspartietföljande skatteförändringar:att löneskatterna sänks genomatt den aviserade höjningen av egenavgiften tillsjukförsäkringen avvisas, att den allmänna löneavgiften på1,slopas, att den så kallade värnskattenslopas och fullt inflationsskydd återinförs och att uttaget avsocialavgifter på vinstandelar slopas;att beskattningen påsparande, investeringar och kapital bevaras attraktiv genomatt dubbelbeskattningen av riskkapital avskaffas, attbeskattningen av kapitalinkomster sänks från 30 till 25procent, att avkastningsskatten för pensionssparande sänksfrån och att förmögenhetsskatten slopas;att kostnaderna för boendet hålls begränsade genom attfastighetsskatten sänks till och de aviseradeframtida fastighetsskattehöjningarna avvisas;attbeskattningen av företagare och företag förbättras genom attkvittning av underskott i nystartade företag mot inkomst avtjänst återinförs samt att beskattningen av delägare ifåmansbolag och egenföretagare förenklas och lindras;attden föreslagna skatteskärpningen på pensionärer medsidoinkomster avvisas;att uttaget av miljörelaterade skatterskärps med 2 miljarder kronor.2.4 Statens skuldbörda skall minskasEn växande statsskuld innebär ett växande hot motvälfärden. måste nå dithän attstatens skuldbörda börjar minska. Genom en framgångsrikpolitik i denna del förutsätter insikt om att problemen iSverige är att de offentliga utgifterna är för höga, inte att varesig skatte- eller utgiftsnivå är för låg.Mot den bakgrunden måste arbetet med att kontrollerastatsskulden präglas av en politik för ökad tillväxt ochbesparingar.Arbetet med att minska skuldbördan förutsätter en politiksom gör till ett tillväxtland i under resten av1990-talet. Satsningarna på kompetens, utbildning ochforskning, liksom på att göra till ett ledandeföretagarland, är avgörande för att nå detta mål. Det ställersärskilda krav på skattepolitiken men också på åtgärder inomområden som bl.a. berör utvecklingen inom den nyainformationsteknologin.Det moderata alternativet innebär att vi sänker skatter ochsparar i offentliga utgifter som vi också ger enväxtkraft genom förändringar i välfärdens olika system,genom en ökad frihet inom kulturlivet och inominfrastrukturens verksamheter. Genom en fortsatt frigörelseav etermedia och genom ett utnyttjande av deninformationsteknologiska utvecklingen stärker vi inte baradynamiken i ekonomin utan också förutsättningarna förmångfald och variation inom kulturlivets område.Besparingsarbetet måste ha en strategisk inriktning somstöder tillväxt på lång sikt. Statens utgifter måste ge prioritetåt den kompetensutveckling som staten genomutbildningspolitik och arbetsmarknadspolitiska åtgärder kanskapa förutsättningar för. Staten skall däremot inte försökaskapa de arbeten som bara kan växa fram i den privatasektorns företagande. Stat och kommun måste vidare kunnaslå vakt om en grundläggande trygghet och stabilitet i våravälfärdssystem och i de verksamheter som garanterar denenskildes rättssäkerhet och rättstrygghet.Besparingar måste mot den bakgrunden ha en inriktningsom ger enskilda människor ett större ansvar för den egnavälfärden, och en möjlighet att ta detta ansvar, i stället för attslå vakt om att den offentliga sektorn skall ha en kontrollöver samhällets samlade verksamheter. En sådan inriktningav sparpolitiken kan bara leda till att vårt samhällesmöjligheter över lag krymper.Vi ger de enskilda människorna kraft och förutsättningartill att möta de utmaningar som arbetslivet i en föränderligvärld innebär genom den trygghet och stabilitet som Europasbästa skola kan ge. Vi skapar trygga villkor för förändringengenom att göra till ett ledande land när det gällerforskning och kompetensutveckling. Rörlighet, enlivsåterkommande utbildning och internationellt ledandeinstitutioner för forskning och utbildning i är delarav en sådan politik.I politiken för minskade offentliga utgifter ligger ensträvan att ge den enskilde medborgaren möjlighet att slåvakt om och utveckla tryggheten och välfärden genom ökadvalfrihet. Vi vill genomföra besparingar som gerförutsättningar för var och en att genom eget ansvarstagandekunna klara de svåra krav som en nödvändig omställning avde offentliga utgifterna innebär. Besparingar genominförandet av en andra karensdag är ett exempel på attminskade offentliga utgifter inte bara kan leda till ökadproduktivitet och tillväxt utan också ske under former somger den enskilde möjlighet att genom ökat ansvarstagandehantera neddragningen av offentliga utgifter.2.5 skall drivas vidareDen svenska välfärdsstaten har byggts på storskaligalösningar. Storskaliga lösningar ger inte trygghet i enföränderlig tid därför att sådana system inte förmår att varaflexibla och anpassa sig till de krav verkligheten ställer.I ett dynamiskt utvecklande samhälle måstetrygghetssystemen ge stabilitet och bygga påmångfald och decentralisering så att anpassningsförmåganblir stor.En omläggning av välfärdspolitiken för att uppnå dettamåste följa två huvudlinjer. För det första får individer ochfamiljer vara beredda att ta ett större ansvar för sin egentrygghet. Redan den sänkning av ersättningen i de offentligatrygghetssystemen som genomförts under de senaste årenoch som socialdemokraterna nu fullföljer genom attytterligare sänka ersättningsnivån isocialförsäkringssystemet, leder till att medborgarna, medsparande och försäkringar, måste ta ett större eget ansvar. Vibejakar denna utveckling eftersom den leder till bättretrygghetssystem, som ger starka drivkrafter för arbete och ären nödvändig del av saneringen av statsfinanserna. Vi menaratt inkomstbortfallsförsäkringar måste ge en rimlig trygghet,men också utformas så att medborgarna vågar lita på attutformningen är långsiktigt hållbar.Det avgörande för förtroendet för pensionssystemet är attvi får ordning och stabilitet i statens finanser och tillväxt iekonomin. Endast på detta sätt kan vi garantera fullgodapensioner och en trygghet för våra äldre.För det andra bör medborgarnas eget inflytande och egenbestämmanderätt ökas genom mer av valfrihet ochkonkurrens i välfärden. har flera viktigasteg tagits genom valfrihetsrevolutionen. De störstaförändringarna har därför skett på familjepolitikens ochhälso- och sjukvårdens område, samt inom skolan. Densocialdemokratiska regeringen har valt att gå i motsattriktning.Det behövs en konsekvent politik för att öka valfriheten.Föräldrarna bör ha rätt att välja barnomsorg och skola försina barn. Därför vill vi återinföra vårdnadsbidraget ochstödet till enskild barnomsorg. Friskolorna skall även iframtiden vara garanterade en viss ersättning. Endast så kanföräldrars och elevers rätt att välja skyddas.Vi vill också garantera att alla svenskar själva kan väljasjukvård och få den vård som de behöver. Husläkarsystemetgav, innan socialdemokraterna förändrade systemet, ökadvalfrihet och kontinuitet. Varje medborgare kunde själv väljaläkare. Vi menar att ett allmänt försäkringssystem börinföras, så att alla patienter kan ges möjligheter välja inomhela sjukvården.En ökad valfrihet i skola, barnomsorg, sjukvård ochäldreomsorg kommer att ge alla medborgare bättre serviceoch det kommer att öppna för ökad konkurrens, vilkettenderar att leda till lägre kostnader.Detta vill vi förverkliga genom:att återinföravårdnadsbidraget;att återinföra avdragsrätten för styrktabarnomsorgskostnader;att garantera föräldrarnas rätt tillval av omsorgsform för de egna barnen;att införa en allmänobligatorisk sjukvårdsförsäkring för alla;att garantera frietableringsrätt för läkare och sjukgymnaster;att återinföradet fria läkarvalet;att garantera det fria valet av skola;attgarantera valfrihet i äldreomsorgen;att införa enhjälpmedelsgaranti för handikappade.2.6 bästa skolaEn av politikens viktigaste uppgifter är att tillse att vi harett utbildningssystem som ger alla barn en god start i livet.Utbildningssystemets kvalitet är helt avgörande för attmänniskor skall kunna utvecklas och finna trygghet. Densom har goda kunskaper har lättare att orientera sig i ettföränderligt samhälle och förmår att skapa sammanhang iutvecklingen och omvärlden.Därför menar vi att , gymnasiet,vuxenutbildning och högre utbildning måste präglas av ettkvalitetstänkande. Kunskaperna måste stå i centrum.Eleverna, föräldrarna och lärarna måste ges rätt att utformaundervisningen efter de behov som eleverna har. Dennationella uppföljningen och styrningen bör vara inriktad påkunskapsmålen och inte på att detaljreglera verksamheten.Att skolorna skall ha rätt att sätta betyg före årskurs åtta ärsjälvklart för oss som tror att betygen ger en åtförnyade kunskapsansträngningar.Våra ambitioner att öka kvaliteten gör också att vi vill satsapå en ny och mer företagsanknuten gymnasialyrkesutbildning. Teoretisk vidareutbildning skall kunnavarvas med yrkesutbildning.Vi anser att en satsning på sådan eftergymnasialyrkesutbildning är långsiktigt riktig och överlägsen deåtgärder regeringen förespråkar i budgetpropositionen. Motdenna bakgrund föreslår vi att ett system för kvalificeradyrkesutbildning byggs upp till en omfattning av -- i en förstaetapp -- 20.000 utbildningsplatser.Vi måste riva murarna kring skolan. Det bör vara naturligtatt utbildning och arbete integreras och varvas. Det kanknappast betraktas som nödvändigt att avden obligatoriska tolvåriga skolan genomförs i omedelbarföljd. För många unga kan ett avbrott i studierna för någoteller arbete tvärtom vara berikande. Med denannorlunda lönebildning som vi tidigare förordat kommerockså en arbetsmarknad för unga medarbetare att skapas. Enåldersgräns för när ungdomsutbildningen skall varagenomförd behövs emellertid. Vid förslagsvis ålderbör den gymnasiala grundutbildningen vara avklarad för alla.I Agenda 2000-arbetet, som bedrevs av den tidigareregeringen, föreslogs att en form av personligautbildningskonton skulle inrättas för dessautbildningssyften. Dragningsrätten på dessa konton skulleden enskilde själv ha. Härigenom skulle starka incitamentskapas för personlig effektivitet och målmedvetenhet ikompetensutvecklingen.Uppbyggnad av utbildningskonton kan ske enligt olikamodeller. Enskilda avsättningar, tillsammans medförmånliga skattevillkor är ett alternativ, lånemöjligheter påpensionssparandet är ett annat. Avgörande är enligt vårmening inte enskildheter i kontokonstruktionen utan attfungerande, personliga system för finansiering av förkovranskapas. Sker inte detta kommer den svenska arbetskraftenskunnande och användbarhet snabbt att föråldras mednegativa konsekvenser för konkurrenskraften ochsysselsättningsmöjligheterna som följd.Vi vill också beröra den del av arbetskraften som iungdomsåren inte tillerkänts de utbildningsmöjligheter somdagens unga får. Ca 1,5 miljoner medarbetare har engrundutbildning som i nivå ligger under genomgångengymnasieskola. Det gör dem sårbara när konkurrensenskärps och mindre mottagliga för de kompetensutvecklandeinsatser vi just har förordat. Vi finner det viktigt att ge ocksåden äldre arbetskraften tillgång till ökade kunskaper.Vi vänder oss mot att regeringen dramatiskt harförsämrat de långsiktiga förutsättningarna för universitet ochhögskolor. anser att forskningenhar mycket stor betydelse såväl för att värna grunderna förett öppet, dynamiskt samhälle som för att främjaframåtskridandet i när kunskaper blivit ett alltviktigare konkurrensmedel. Bara genom att ligga i denabsoluta forskningsfronten på viktiga områden kan Sverigesintressen främjas. En sådan nödvändig forskning kan intebedrivas utan att staten ger stabila ekonomiska ochorganisatoriska ramvillkor. Detta är regeringens ochriksdagens centrala uppgift i sammanhanget.Den socialdemokratiska regeringen förbereder enligtbudgetpropositionen åtgärder i syfte att åter centraliserauniversiteten och högskolorna. Politiker skall återinträda iuniversitetens och högskolornas styrelser,antagningssystemet skall centraliseras och en ny centralhögskolemyndighet inrättas.I stället för att återcentraliseras bör universitetens ochhögskolornas frihet värnas. I detta syfte kan och bör denfrigörelseprocess som den förra regeringen initieradeförstärkas.Inom ramen för Agenda 2000-arbetet aktualiseradesmöjligheterna för universitet och högskolor med fastaforskningsresurser att mera självständigt disponera översamtliga tilldelade statliga anslag.Vi anser att starka skäl talar för denna ordning. Varjeuniversitet måste, om det skall kunna ta ansvar för sittuppdrag, också kunna disponera över sina resurser.De stora utmaningar står inför kräver enkonsekvent och långsiktig utbildnings- ochforskningspolitik. Kvaliteten måste hävdas på alla nivåer.Under den borgerliga regeringen lades grunden för enutbildning med sådan inriktning. Vi vill nu gå vidare ochutveckla denna politik. Därför föreslår vi:att denedskärningar regeringen föreslagit inom dentillväxtfrämjande högre utbildningen och forskningen måsteavslås eftersom en seriös sanering av statsfinanserna måstesyfta till att frigöra krafter för tillväxt, inte krympa ochbegränsa växtkraft;att tillfälligautbildningsinsatser av arbetsmarknadsskäl bör avslåseftersom de inte leder till den långsiktiga kompetenshöjningsom behövs;att den N/T-utbildning med tillhörandestudiearvode som regeringen föreslagit bör avslås, bl.a. pågrund av de orättvisor den skapar mellan olika kategorier avstuderande;att en ny kvalificerad eftergymnasialutbildning, inom såväl teoretisk vidareutbildning somyrkesutbildning, som sker i samråd med företag, bör inrättasmed 20.000 platser;att lärarutbildningen reformeras för attskapa större bredd i lärarkompetensen och kombinationer avkunskaper;att statens främsta roll gentemot skolorna är attfölja upp att kunskapsförmedlingen uppnår de kvalitativamål som lagts fast i de nya läroplanerna;att vi måste slåvakt om de fristående skolorna och deras möjlighet att verkapå likvärdiga villkor, för att tillförsäkra alla valfrihet ochutbildningen mångfald.2.7 Ökad vardagstrygghet -- färre brottEn av statens viktigaste uppgifter är att tillse att människorkan känna sig trygga i vardagen. En rättsstat måste kunnaförhindra och beivra övergrepp och brott mot enskildamänniskor.Detta är en uppgift som börjar hos den enskildamänniskan. Respekt för etik och moral ger ett samhälle medfärre brott och övergrepp. Det handlar också om familjensroll. En trygg uppväxt och en god utbildning ger den enskildeen förankring i sitt samhälle som ger trygghet och stabilitet.Att satsa på en politik mot brott och en politik förbrottsoffren är ett sätt att öka vardagstryggheten i samhället,men politiken måste också ses som en helhet. Med vårfamilje- och utbildningspolitik kommer fler att få en goduppväxt. Med vår politik för nya arbeten kommer färre attslås ut från arbetsmarknaden.Ett gammalt, men fortfarande lika aktuellt, moderat kravär att återinföra kvarters- eller närpoliser. Mycket är vunnetmed att det finns lokala poliser som är väl förtrogna medsituationen i sitt område både när det gäller att upprätthållaordningen rent allmänt och vad gäller uppsikten övermänniskor som det av olika anledningar kan finnasanledning att rikta uppmärksamheten mot. Bl.a. är det viktigtatt polisen redan på ett tidigt stadium har möjlighet attupptäcka om och när langning och missbruk pågår. Vårt målär ett samhälle där det känns naturligt för människor att seoch tala med sin närpolis, liksom att informera närpolisenom sådant som försiggår där man bor och verkar.Om brottsligheten skall kunna minskas och människorkänna trygghet mot brott måste kriminalpolitiken samordnasoch bygga på en helhetssyn. De brottsförebyggandeåtgärderna inom rättsväsendet, närmast åklagar- ochpolisväsendet, måste därför samordnas med insatser frånandra myndigheter, kommuner, organisationer ochnäringsliv samt från enskilda medborgare.Sammanfattningsvis är det enligt vår uppfattning mycketangeläget att ta tillvara de frivilliga krafter i hela samhälletsom i samverkan med polisiära insatser kan medverka i detbrottsförebyggande arbetet.Det borde vara en självklarhet att det allmänna med olikaåtgärder ingriper på ett tidigt stadium för att hindra en ungperson från att fortsätta på en brottslig bana. Så är dessvärreinte fallet. Reaktioner kommer ofta sent och saknar oftaverkan. Inte sällan överlämnas en ung brottsling enbart tillsocialtjänst för vård. I sämsta fall saknar denna vård relevantinnehåll och den unge upplever att han eller hon har fåttsamhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Ett sådantsystem är minst sagt otillfredsställande.Det är mycket beklagligt att socialdemokraterna motsattesig de planerade förändringar av straff för unga som partiernatidigare varit överens om och som främst syftade till tydligareaktioner mot ungdomsbrottslingar.Moderata Samlingspartiet anser att politiken måste ges enny inriktning för att bekämpa ungdomsbrottsligheten. Bl.a.bör påföljden överlämnande till vård inom socialtjänstenavskaffas. I stället införs en ny påföljd för ungdomar i åldern15--, benämnd ungdomsstraff. Ungdomsstraff kommeratt skilja sig från vanlig verkställighet av fängelsestraff bl.a.genom att straffet skall verkställas på särskilt inrättadekriminalvårdshem. Vi föreslår också att restriktionerna föratt döma 18--21-åringar till fängelse begränsas. Enligt våruppfattning är skälen för straffrättslig särbehandlingöverhuvud taget inte särskilt starka för ungdomar från 18 åroch uppåt. Dessa är rättsligt sett myndiga och bör därför fulltut ges ansvar för sina handlingar. I principiellt hänseende börde därför likställas med vuxna.Narkotikapolitikens inriktning är av central betydelse förnivån på brottsligheten i samhället. När det gäller den mindregrova narkotikabrottsligheten genomförde den borgerligaregeringen straffskärpning som innebär att det numer rådertotalförbud för all illegal befattning med narkotika. Fängelsekan nu utdömas för eget brukande och polisen har möjlighetatt ta urin- och blodprov för att vid misstanke kunnakontrollera om missbruk förekommer. Därmed kan vård motnarkotikamissbruket sättas in betydligt snabbare.Möjligheten till provtagning är ett oerhört viktiga instrumentför polisen, inte minst när det gäller möjligheterna att kommatillrätta med vardagsbrottsligheten. Den som missbrukarnarkotika finansierar som bekant ofta sitt missbruk genomstölder, inbrott och annan brottslighet.Inom narkotikahanteringen finns enorma ekonomiskavinster att göra för dem som är tillräckligt hänsyns- ochsamvetslösa. De grova narkotikabrottslingarna är människorsom cyniskt profiterar på andra människors beroende ocholycka. I detta perspektiv -- och med hänsyn till det allmännarättsmedvetandet -- är de straffsatser som kan utdömasinte tillräckliga. Lagens strängaste straff, livstids fängelse,skall därför kunna utdömas för grovt narkotikabrott.Vår målsättning är att samtliga svenska fängelser skallvara fria från narkotika.