mot · GI02So451 · 1995-01-25 00:00:00 — Patientinflytandet i hälso- och sjukvården Den som har inflytande över andra människorshälsotillstånd har stor makt över dessa människors liv. Såväloavsiktliga felbehandlingar som rent maktmissbruk inomhälso- och sjukvården kan på ett livsavgörande sätt ödeläggamänniskoliv.Mot den bakgrunden behöver rättssäkerheten i densvenska sjukvården förstärkas för att bättre svara mot ettdemokratiskt samhälles krav på god hälso- och sjukvård ochstörsta möjliga fysiska och psykiska integritet ochrättstrygghet för individen som är patient i vården.Också andra patientdemokratiska skäl talar för att stärkapatientens ställning i vården på ett humanistiskt acceptabeltsätt.För att uppnå dessa syften är det angeläget att skapa flerhandfasta formella redskap, som patienten kan försvara sinaintressen med.Följande förslag till sådana konkreta redskap i patientenstjänst är avsedda att bidra till bättre jämvikt i relationernapatient -- vårdinrättningar och därmed skapa en bättre hälso-och sjukvård.1. Statlig patientombudsmanI likhet med revisorer i tidigare förslag(1993/94:RR7) finner det otillfredsställandeatt det svenska hälso- och sjukvårdssystemet inte innefattaren från sjukvården själv fristående instans imedborgarnas/patienternas tjänst.Det är inte rättsligt acceptabelt att sjukvården i så storutsträckning ''utreder sig själv'' när dess inrättningarkritiseras. Det är särskilt allvarligt med tanke på att en patienti konflikt med vårdpersonal oftast är i uppenbart underlägei flera avseenden.Det mörkertal av aldrig anmälda felbehandlingar i vårdensom är en av konsekvenserna av patientens underläge,motverkar också en kvalitativ förbättring av själva vården.Vi föreslår därför att beslutar inrätta enfristående statlig ombudsmannainstitution försjukvårdsområdet, dvs. en statlig patientombudsman (PaO,kanske? ), dit patienterna i första hand kan vända sig med sinaklagomål på vården och få aktiv hjälp till ersättning ochprövning av disciplinära åtgärder mot felandesjukvårdspersonal.En sådan opartisk instans, med uppgift att bevakapatientintressena, kan kanalisera patientens klagomål vidare(till , osv.) och underlättar ,för den drabbade och kanske svårt sargade patienten själv, debyråkratiska turerna vid ett klagomål.I dag förefaller såväl allmänheten somsjukvårdspersonalen dåligt informerade om möjligheten att,vid behov, klaga på vården och bevaka patientens intressen.Med en samordnande statlig patientombudsman blirpatientens rätt tydligare och förutsättningarna ökar därmedför en bättre jämvikt, mer värdig ett demokratiskt samhälle,i relationerna mellan patient och sjukvårdande institutioner.2. Lokala ombudsmannaexpeditioner på sjukhusen som endel av Patientombudsmannens kansliTill den statliga bör knytas ett nätav egna lokala Patientombudsmannaexpeditioner vid allasjukhus och större vårdinstitutioner, lämpligen väl synliga ientréerna. Deras uppgift bör bl.a. vara information tillpatienterna om deras rättigheter, rådgivning och hjälp attutforma anmälan till Patientombudsmannen.Vid behov skulle patientombudsmannens lokalarepresentanter också kunna bistå patienten som''försvarsadvokat'' i kontakten med sjukvårdspersonalendirekt på platsen. På så sätt skulle förhoppningsvis en hel delfelbehandlingar och fysiska och psykiska men för patienterkunna undvikas, eller åtminstone lindras, genom att misstaguppmärksammas på ett tidigt stadium.3. Den statliga bör få särskilt storaresurser att bistå psykvårdens och långvårdens patienter (ochanhöriga)Den statliga med kansli, inklusiveföreslagna lokala ombudsmannaexpeditioner, bör gessärskilt stora resurser att bistå psykvårdens och långvårdenspatienter och deras anhöriga vid anmälningar motvårdpersonal.Patientorganisationer vittnar bland annat om att rättslöshetfortfarande i stor utsträckning råder inom psykiatrisektornoch om den närmast hopplösa situation en klagande patientbefinner sig i. Klagomålen viftas ibland t.o.m. bort som''sjukdomssymptom'' hur berättigade de än är.4. Patientkontroll över journalföringenPatientjournallagen (1985:562) och instruktionerna förjournalföring över huvud taget bör omarbetas så attpatienten, i den mån han/hon så önskar, får ett betydligtstörre inflytande över, och alltid en rutinmässig kontrollöver, vad som står i journalhandlingarna.Journaler som ett subjektivt och enväldigt instrument försjukvårdspersonalen är otidsenliga och odemokratiska.Innehållet i dem kan slå tillbaka mot patienten på mångasätt. Inte minst i disciplinärenden har journalhandlingarnasannolikt stor betydelse för bedömningen av ärendet.Ursprungliga felaktigheter -- eller informationsolyckor! -- ien sjukjournal kan i sig också vara en källa till ödesdigrafelbehandlingar. Och har sällan någon enskildperson större anledning att ta del av informationen ijournalhandlingarna än just patienten själv.Riksdagspolitiker, som ofta intervjuas, har rikligerfarenhet av hur ledande frågor, avbrutna svar, lösrycktafraser, ''fel'' frågor om udda ting i stället för om kärnfrågan,vanliga enkla missuppfattningar m.m. helt kan förändra ettbudskap. Journaler har dessutom haft karaktären avminnesanteckningar som sällan eller aldrig ifrågasätts,kritiskt granskas eller ens läses av den de handlar om.Nya journalrutiner som ger dem ett mindre subjektivt ochmer rättssäkert innehåll skulle säkerligen underlätta bl.a.utredningen och bedömningen av disciplinärenden inomhälso- och sjukvården och bidra till att skyddapatienten mot felbehandlingar.Särskilt inom psykvården är journalerna ofta renamaktinstrument. Och det subjektiva tyckandet är ett påtagligtoch mångordigt inslag som kan få ödesdigra konsekvenserför den ovetande, och därmed helt försvarslöse, patienten.En specifik sjukdomsstämpel av någon läkare efter ettsummariskt samtal vid starten kan ödelägga ett människolivoch påverka all framtida behandling. Dessutom ärjournalerna ofta späckade med kränkande detaljuppgifter ompatienten, sedd med läkarens ögon, som rimligen aldrigborde få sättas på pränt i en allmän handling.Det finns alltså starka skäl att modernisera rutinerna förjournalförandet, till skydd för patienten, även starkapositiva skäl:Den muntliga informationen till patienten vid t.ex. ettläkarbesök tappas lätt bort av patienten själv på grund avnedsatt hälsa, oro, spänningstillstånd m.m. Genom enkontinuerlig delaktighet från patientens sida i utarbetandetav journaltexten skulle sjukvårdspersonalens information tillhonom/henne och vice versa gå fram bättre -- till bäggeparters fördel.Konkreta förslag till förändringar (genom beslut omnödvändiga ändringar i lagar och föreskrifter):A. Journaler bör skrivas som om patienten -- och intekollegorna! -- vore ''läsaren, dvs. lättfattligt för vem somhelst och utan integritetskränkande subjektiva betraktelser.B. Efter varje läkarbesök, vistelse på sjukhusinstitutiono.dyl. som föranleder journalanteckningar, bör patientenrutinmässigt alltid få en utskrift av dem, antingen direktpå platsen eller hem i brevlådan.Med utskriften bör följa ett utrymme för patientens egnaeventuella kommentarer, korrigeringar eller tillägg, somefter hand skall föras in i journalen som tillägg. (Även i detsammanhanget kan kanske lokalapatientombudsmannaexpeditioner vara till hjälp medformuleringarna och när sjukvårdspersonalen och patientenhar motstridiga uppfattningar!)C. Journaler skall skrivas så att patienten inte tar skadaav att läsa dem (men utan att utelämna viktiga fakta om t.ex.behandlingen!) i stället för att patienten förbjuds att göra det!Bl.a. psykpatienter undanhålls ibland sina egna journalermed hänvisning till att de skulle ta skada av att läsa dem.Den principen bäddar för rättslöshet. Det är tvärtom särskiltviktigt att just psykpatienter verkligen tillåts läsa journalernaom sig själva och därmed kan påverka och överklaga demvid behov -- även om tidpunkten för journalläsandet måsteväljas med omdöme och i samråd med patienten. (I ett akutsjukdomsskede kan ju patienten eventuellt inte tillgodogörasig informationen på ett rimligt sätt.)5. Utvidgning av ramen för disciplinära sanktioner ochekonomisk ersättningDet bör markeras i tillämpliga lagar och föreskrifter attpsykiskt våld mot och psykisk manipulation av patienter,liksom omotiverade kränkningar av patienters personligaintegritet över huvud taget, likaväl som fysisk felbehandlingär ett disciplinbrott som föranleder påföljd.Socialstyrelsen bör också uppmanas att bl.a. i kungörelsenmed föreskrifter om förbud mot tvångsmedel inom somatisklångtidsvård (SOSFS 1980:87) göra ett tillägg medinnebörden att psykologiska tvångsmedel är lika förbjudnasom fysiska sådana (selar o.dyl.).Patientförsäkringen ersätter bara kroppsliga skador.Riksdagen bör därför besluta om ändring av tillämpliga lagaroch föreskrifter så att även psykiska skador, som orsakaspatienter till följd av sjukvårdspersonalens handlande, skallkunna berättiga till ekonomisk ersättning.A. Disciplinpåföljder för mobbning vårdpersonal emellanAktiva mobbare i hälso- och sjukvården bör kunnaanmälas, av mobbningsoffer och andra, och gesdisciplinpåföljd på samma sätt som de som felar i den direktavården med patienter.Mobbning, i praktiken psykisk misshandel, sjukvårdandepersonal emellan (som är relativt vanligt!) är ett oacceptabeltinslag i en verksamhet som skall präglas av omsorg om ochrespekt för människan.Mobbning i sjukvården är också ett direkt hot motpatienternas hälsa. Det är på sina håll så illa ställt med etikeni sjukvården att patienters hälsa medvetet äventyras om detgynnar personliga intressen i sociala konflikter bland deanställda.Det är extremt lågt i tak för anställda -- ochpatienter! -- som har kritiska synpunkter på vanvård ochfelbehandlingar som förekommer men tigs ihjäl.Mobbning påverkar med andra ord själva vården på flerasätt och det är angeläget att sanktionssystemet beaktar det.B. Preskriptionstiden bör förlängas!Felbehandlingar och övergrepp i vården är sannolikt för deflesta djupt chockerande upplevelser som stjäl psykisk energioch handlingskraft och blir outplånliga negativa minnen förlivet. Det innebär att det är extremt svårt att ta itu med enanmälan innan chocken har lagt sig och de som orsakat denkommit på avstånd och inte längre direkt kan påverkapatientens liv.Detta är ett problem särskilt för psykiatrins patienter mensamma problem finns också i övriga vårdsektorer. Mångabefogade anmälningar blir därför aldrig skrivna.Preskriptionstiden för anmälan bör därför förlängasfrån nuvarande två till förslagsvis efterfelbehandlings/övergreppstillfället och till minst två årefter det att patienten lämnat vården. Dessutom bör äventidigare händelser, som är att betrakta som en del avhändelseförloppet, kunna åberopas.Allvarliga felbehandlingar/övergrepp bör kunna anmälasoch utredas även efter preskriptionstidens utgång. Även omdisciplinära sanktioner då inte kan utdömas kan det ha stortvärde för den drabbade patienten. Det är viktigt förden kontinuerliga översynen av vårdkvaliteten att allvarligamissöden blir kända genom att anmälas.6. Samråd med patienten i demokratisk, rättssäker andaDet bör markeras i tillämpliga lagar och föreskrifter attsamrådet med patienten om hur vården skall utformas ochgenomföras skall ske i demokratisk, rättssäker ochrespektfull anda och med självklar hänsyn tagen tillpatientens sämre medicinska kunskaper och eventuellasvårigheter att klart uttrycka genomtänkta, specifikaönskemål om precis allt.Det borde också uttryckligen stå i t.ex. hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763), kanske som en ny §2a före den nuvarande, att verksamheten skall präglas avett demokratiskt samhälles anda och respekt för individensmänskliga rättigheter till bl.a. frihet frånintegritetskränkningar. ''Individen'' kan då innefatta såvälpatienter som anställda.Samtidigt bör det förordas att det i all sjukvårdandepersonals teoretiska utbildning bör ingå ett avsnitt omdemokrati, mänskliga rättigheter och personlig integritetliksom att reglerna om patientens rättigheter bör varaständigt återkommande obligatoriska repetitionskurser påvårdinstitutionerna.Det bör klart framgå av lagar och föreskrifter att vidfelbehandling vilar ansvaret på sjukvårdspersonalen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att i enlighet med vad i motionen anförts hosregeringen begär förslag till inrättandet av en från hälso- ochsjukvården fristående statlig ombudsmannainstitution,,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lokalaombudsmannaexpeditioner,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av resurser för att biståpsykvårdens och långvårdens patienter vid derasanmälningar mot vårdpersonal,4. att hos regeringen begär en översyn avrutinerna vid journalföring inom hälso- och sjukvårdenenligt vad i motionen anförts,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utvidgning avramen för disciplinära sanktioner kopplat till ekonomiskaersättningar vid felbehandlingar och övergrepp inom hälso-och sjukvården,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om disciplinära påföljder och attersättning skall ges både för psykiska och somatiskaskador,17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om anmälan och disciplinpåföljd förmobbning vårdpersonal emellan för att förhindra attpatienter drabbas,8. att hos regeringen begär en förlängning avpreskriptionstiderna för anmälan avfelbehandling/övergrepp inom hälso- och sjukvården.