mot · GI02Ub350 · 1995-01-25 00:00:00 — av barnen i en normal, svensk skolahar i varierande grad specifika problem med läsning ochskrivning. Utan särskild undervisning och träning halkardessa barn efter i skolarbetet ,inte bara i ämnena läsning och skrivning utan i alla ämnendär förmågan att läsa och skriva är en viktig förutsättning.Det skall därvid uppmärksammas att dessa barn inte liggerlägre än andra barn i övriga begåvningsfaktorer. Snararevisar undersökningar på ett överskott av begåvningar inomgruppen dyslektiker.Ett barn med läs- och skrivsvårigheter hamnar tidigt iunderläge i skolarbetet, får lätt uppfattningen att han ellerhon är ''dum'' jämfört med kamraterna, självförtroendetsviktar, tryggheten falnar och skolarbetet upplevs som enplåga.Läs- och skrivsvårigheter är dessbättre möjliga attövervinna. Genom att tidigt sätta in extra träning ochundervisning under ledning av speciallärare med särskildkompetens inom området kan de flesta barn med läs- ochskrivsvårigheter med en rimlig arbetsinsats lära sig att läsaoch skriva. forskning visar att träning i språkligmedvetenhet i förskolan ger mycket positiva resultat.Åtgärder i förskolan har förebyggande effekter av stortvärde.Den enskildes rättighet och samhällets gagnUr samhällets synpunkt är det en stor vinst om gruppenmed specifika läs- och skrivsvårigheter kan få sammamöjligheter som andra att utvecklas till trygga och kunnigamedborgare med god självkänsla, personer som kännerglädje inför kunskapssökande. Samhället har inte råd atttappa dessa resurser.Allvarliga brister i skolans undervisningTrots att problemet med specifika läs- och skrivsvårigheterär väl känt och metoder att hjälpa likaså, har densvenska skolan tyvärr inte haft tillräckliga kunskaper ochinsikter för att orka genomföra en förändring som löstproblemet. Det har i de flesta fall stannat vid punktinsatserunder kortare tidsperioder, insatser som bara i undantagsfallfått växa till ett obligatoriskt inslag i skolarbetet. Denedskärningar i som skett 1992--94 på grund avkommunernas sviktande ekonomi har bl.a. medfört atttillgången på speciallärare med kunskaper om dyslexisnarast minskat. har klasstorlekarna ökat, och detfinns många tecken på att barn med läs- och skrivsvårigheterhar fått det sämre under de senaste åren.Den förebyggande språkträningen i förskolorna med fokuspå senare läs- och skrivinlärning har inte förekommit i någonstörre utsträckning. Metodiken är relativt ny och okänd förde flesta förskollärare.Genom att skolan har brustit i sitt ansvar och inte har getten adekvat under-visning och hjälp till barn med specifikaläs- och skrivsvårigheter har vi en stor grupp vuxna sominte kan läsa och skriva. För dessa människor har denobehandlade dyslexin ofta medfört många negativapsykosociala effekter.Nödvändiga insatser från samhällets sidaDet råder ingen tvekan om att dyslexi är ett stortproblem i det svenska samhället. Metoderna för att kommatill rätta med problemet finns lätt tillgängliga inom landet.Kostnaderna för åtgärder i form av specialundervisning ärrelativt ringa och åtgärderna bör, även ur rent ekonomisksynpunkt, leda till avsevärda vinster för samhället. Deåtgärder som krävs i motionen behandlas i det följande underrubrikerna Specialundervisning, Sökprocesser och diagnos,Pedagogiska hjälpmedel och lärarutbildning samtSamordning och ansvarsfördelning.SpecialundervisningBehovet av speciell läs- och skrivundervisning finns alltsådels för elever i skolans alla stadier och dels för vuxna somsedan länge lämnat skolan bakom sig. För att komma tillrättamed problemet krävs fyra delvis olika typer av åtgärder iform av specialundervisning:1. Förebyggande insatser i form av speciella, systematiskaspråklekar i förskolan och sexårsverksamheten. Dessaförberedande övningar kan ledas av förskollärare medutbildning inom området.2. Undervisning och träning i ett tidigt skede för att snabbtfå med dyslexibarnen i det normala skolarbetet. Dennaundervisning bör ske under ledning av speciallärare medhjälp från klasslärare och hemmet redan i låg-och mellanstadium.3. Undervisning och träning, under ledning av kompetentspeciallärare, speciellt anpassad för de elever med dyslexisom nu går i högstadium och i gymnasier.4. Specialkurser för vuxna med läs- och skrivsvårigheteranpassade efter olika behov och med hänsyn till denstuderandes arbetssituation, familjeförhållande ochekonomiska villkor. Denna vuxenutbildning bör ledas avlärare med speciell kompetens inom området.Sökprocesser och diagnosEn viktig förutsättning för att nå ett gott resultat medspecialundervisning är naturligtvis att man så tidigt sommöjligt kan upptäcka att barn är dyslektiker. Diagnostiskaprov för barn redan i de två första årskurserna i grundskolanskall användas rutinmässigt. Hanteringen skall ledas avansvarig speciallärare och skötas i samarbete medklassläraren. Det skall åligga skolan att tillse att sådanaundersökningar görs, och att varje barn som behöver hjälpockså får det.När det gäller äldre elever så får under en övergångsperiodspeciella insatser göras för att korrigera tidigare brister iskolans undervisning. Säkert är behoven mycket olika i olikaskolor och metoden att i efterhand kompensera drabbadeelever får väljas med hänsyn till elevens situation ochläggning. Det skall emellertid även här åligga skolan att tillseatt tillräcklig hjälp når alla elever som har kvarstående läs-och skrivsvårigheter.Vuxenutbildningen kräver naturligtvis helt andra kanalerframför allt när det gäller att finna dyslektiker och på ettriktigt sätt erbjuda hjälp. , specielladyslexicentra, komvux och olika enheter som arbetar medfortbildning, t.ex. i samband med insatser mot arbetslöshet,skall alla utnyttjas. Inte minst viktigt blir i detta sammanhanginformation till allmänheten om de möjligheter som kanerbjudas. Reglering av bidragsmöjligheter via t.ex.försäkringskassa, , arbetsförmedlingaroch i skolan () skallutformas i syfte att undanröja ekonomiska hinder fördyslektikers läs- och skrivträning, tillgång till nödvändigahjälpmedel etc.Pedagogiska hjälpmedel och lärarutbildningUtbildning av speciallärare för arbete med dyslektikermåste organiseras och genomföras snabbt. Kunskap omdyslexi och speciell metodik vid läs- och skrivträning måsteingå i lärarutbildningen, speciellt då i utbildning avförskollärare och lärare på årskurs 1 till 3 i grundskolan.Denna utbildning skall ges dels i form av fortbildning avredan verksamma lärare och dels som obligatoriskt momenti lärarutbildningen.Samordning och ansvarsfördelningKunskapen om dyslexi och lämpliga träningsmetoder finnsinom landet, vid vissa universitetsinstitutioner i psykologioch lingvistik, vid några specialkliniker, hos vissaspeciallärare samt vid t.ex. ,och ochskrivsvårigheter. Pedagogiska hjälpmedel finns framtagnaoch används i liten skala vid vissa skolor och privata kliniker(datorprogrammerade träningsuppgifter, talböcker medvarierad läshastighet etc.). Ansvaret för att samordnatillgången på dylika material och att nödvändignyproduktion stimuleras bör läggas på någon centralmyndighet (t.ex. ), ansvarigt företag (t.ex.Psykologiförlaget) eller några av de stiftelser och föreningarsom arbetar med dyslexiproblemet.Skolorna måste få centrala anvisningar för hur elever medspecifika läs- och skrivsvårigheter skall behandlas, t.ex. vidbetygssättning, i provsituationer och vid antagning till högreutbildningar.Skolverket bör ha det övergripande ansvaret förorganisationen av hela den pedagogiska verksamheten ochockså svara för information till kommunala och enskildaskolor. Kommunernas skyldigheter och elevernas rättigheterenligt t.ex. Skollagen, 1 kap, 2 par, och gällande läroplan(1994) skall tydliggöras och efterföljnaden skallkontrolleras. skall ha det yttersta ansvaret förtillsynen av att verksamheten verkligen genomförs vidsamtliga skolor i . Verksamheten skall följas upp ochresultaten redovisas i enåterkommande årsrapport från . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om organisation av och ansvar förspecialundervisning, hjälpmedel m.m. för barn och vuxnamed specifika läs- och skrivsvårigheter (dyslexi),2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utbildning av såväl specialläraresom andra lärare i metodik för diagnos, undervisning ochträning av dyslektiker i läsning och skrivning.