mot · GI02A705 · 1995-01-25 00:00:00 — befinner sig i en svårekonomisk kris. De offentliga utgifterna har stigit medan densamlade produktionen, BNP, har sjunkit. Staten har därförtvingats låna allt större belopp. Statsskulden uppgår tillomkring av BNP, bara räntorna på skulden ökar med15--. Till detta kommer en medsvenska mått mätt unikt hög arbetslöshet: avarbetsstyrkan, personer sysselsatta i olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder inräknade, är utan arbete.Det ekonomiska läget tvingar staten att minska sina utgifter.Även om detta är i allra högsta grad önskvärt, så kan vi intelösa den ekonomiska krisen enbart genom att spara. Detkrävs också ekonomisk tillväxt. Och tillväxt kräver godavillkor för företagen.Den borgerliga regeringen genomförde ett antalförändringar i de arbetsrättsliga reglerna i syfte att underlättaför företagen, inte minst de mindre, att verka och anställa.Därefter har den socialdemokratiska regeringen försämratarbetsrätten genom att återföra reglerna till vad som gälldedessförinnan. Vår uppfattning är att detta är olyckligt, demildrade reglerna kunde ha bidragit till ökad tillväxt ochsänkt arbetslöshet.Flera omständigheter medför att företagen nu tvekar attanställa: det är osäkert hur konjunkturen kommer attutveckla sig; inom många branscher strävar företagen efteratt mekanisera och effektivisera produktionen -- behovet avarbetskraft minskar därmed; delar av den svenskaarbetskraften har en utbildning och kompetens som intesvarar mot de krav som näringslivet ställer; många avde arbetslösa, inte minst ungdomar och invandrare, har aldrigkommit ut på arbetsmarknaden, utan saknararbetslivserfarenhet; de löner som kollektivavtalenföreskriver är högre än vad många företag kan bära. Andraorsaker än dessa kan säkert tänkas.Mot bakgrund av detta är det väsentligt att reglerna föranställningar inte ytterligare försvårar för de arbetslösa attfå arbete. Ett strikt anställningsskydd ökar kostnaderna förföretagen att anställa och kan därmed vara ett sådant hinder.En tillsvidareanställning ger ett starkt anställningsskydd.Den anställde kan sägas upp bara om arbetsgivaren kan visaatt uppsägningen är sakligt grundad och upphör först efteren uppsägningstid, som kan vara ända upp till sex månader.Företagen bör ges större möjligheter att anställa förbegränsad tid, exempelvis en utökad rätt att visstidsanställavid tillfällig arbetsanhopning. Likaså bör prövotiden vidprovanställningar förlängas.Väl fungerande företag förutsätter rätt personal. Dettavillkor understryks genom att de anställdas kompetens spelarallt större roll i en produktion som på alla håll blir alltmerkomplicerad. Inte minst i mindre företag kan en visskompetens ha en avgörande funktion. Vid neddragningar avpersonalstyrkan bör företagen därför få undanta anställdamed särskild kompetens -- nyckelpersoner -- frånturordningen.En del företag vill inte teckna kollektivavtal. Så kan varafallet i mindre företag utan anställda eller med endastfamiljemedlemmar verksamma i företaget. Men också andraföretag väljer att inte ingå avtal. Arbetsgivaren och deanställda kan vara överens om anställningsvillkoren och inteönska den byråkratiska reglering som kollektivavtaleninnebär. Emellertid driver de fackliga organisationerna hårtkravet på att teckna avtal med alla företag. Att sätta företageti blockad är en inte ovanlig metod i sammanhanget. Det ärdock orimligt att så får ske för att tvinga fram avtal medensam- eller familjeföretag. Något rimligt intresse för defackliga organisationerna att med sådana företag teckna avtalfinns inte. Ett förbud mot blockad i dessa fall är därförpåkallat.Ibland är det fördelaktigt för ett företag att anlita andraföretag, entreprenörer, för utföra vissa uppgifter. Likaså kandet vara lämpligt att företaget hyr in personal för vissasysslor, utan att dessa blir anställda av företaget. För attutnyttja resurserna och möjligheterna till konkurrens inäringslivet är det viktigt att företagen fritt kan utnyttja dessamöjligheter. Med fog kan antas att anlitande av entreprenöreroch inhyrning av personal kommer att öka i betydelse -- enalltmer komplicerad produktion inom näringslivet ställerökade krav på tillfälliga insatser av konsulter och andrafristående specialister.Den fackliga vetorätten i dessa situationer bör därföravskaffas. Motivet för denna sägs vara att försvåra föroseriösa företag. Det är emellertid principiellt felaktigt attlägga en sådan syssla på de fackliga organisationerna; derasnaturliga uppgift är att bevaka sina medlemmars intressen,inte den allmänna efterlevnaden av lagar och avtal påarbetsmarknaden. Även från rättssäkerhetssynpunkt kaninvändningar resas: ett företag som drabbas av ett veto haringen möjlighet att få en prövning av vetot -- det är stämplatsom oseriöst, något som alls inte behöver vara fallet,eftersom de fackliga organisationerna regelmässigt lägger inveto inte bara mot oseriösa företag, utan också mot dem somsaknar kollektivavtal. Rätten till veto används som enstridsåtgärd, en form av blockad, mot företag som inte harkollektivavtal.En arbetsrätt för tillväxt kräver emellertid större ändringarän de ovan beskrivna. Behovet av individuellaanställningsvillkor ökar. Invändningen mot en utvidgadkontraktsfrihet inom arbetsrätten brukar vara att det här intehandlar om två jämspelta parter; arbetsgivaren antas ha enstarkare position. Detta är emellertid ett argument somminskar i värde. I takt med att betydelsen av de anställdaskompetens ökar, så stärks också deras ställning gentemotarbetsgivaren. Därför bör de arbetsrättsliga reglerna i ökadutsträckning bli dispositiva. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om reformering av arbetsrätten.