mot · GI02Sf207 · 1995-01-25 00:00:00 — I har vi haft ett högkostnadsskyddför avgifter i sjukvården. Anledningen till det är i huvudsakatt ingen ska behöva komma i kläm som har ett stortvårdbehov. Vi har i stort sett varit överens om att sjukvårdenskostnader till huvuddelen ska bäras gemensamt. Ingen skabehöva avstå sjukvård av ekonomiska skäl. Detta är enmycket viktig grundprincip, som även fortsättningsvis medkraft måste försvaras.De senaste åren har dock stora förändringar skettorganisatoriskt i vård och omsorg. En del omsorgsfunktionerhar förts över från landsting till kommun och vice versa.Detta har gjort att även betalningsprinciperna förändrats.Vem som är huvudman för viss verksamhet är inte detviktigaste utan det är innehållet och angelägenheten som ärdet avgörande. Det är dock viktigt att i en helhet se vad dessaorganisationsförändringar har fått för konsekvenser för denenskilde när det gäller egenavgifter.Ett annat område som det finns skäl att analysera äravgifterna för den förebyggande vården. De förebyggandeåtgärderna har strukturerats på olika sätt. En del görs i formav generella hälsokontroller i hälsocenter eller liknandemedan en del kontroller görs med den så kalldescreeningmodellen. De flestaförebyggande insatser har visat sig vara effektiva och bra.Många landsting och kommuner har beslutat fortsätta medförebyggande arbete även om ekonomi äransträngd.För vissa människor kan det ekonomiskt vara svårt närman själv får stå för hela kostnaden både vad det gäller avgiftför kontrollen och resan. Särskilt svårt är det för människorsom bor på landsbygden där det är långa avstånd. De flestalandsting har beställningscentraler där man maximaltutnyttjar samåkning. Men de som är kallade på hälsokontrollkan inte få del av beställningscentralens service.Resultatet blir ofta att man uteblir från kontrollen av rentekonomiska skäl, vilket står i strid med de övrigagrundläggande principer vi har.Ett annat område som genomgått förändringar ärhjälpmedelshanteringen. Där finns inga nationellabestämmelser om kostnader för den enskilde. Detta harinneburit att kostnaderna för den enskilde blivit betydande ivissa delar av landet.I flera landsting har man efter valet genomfört en sänkningav patientavgiften för läkarbesök och sjukvårdandebehandling. Vid ett ytligt betraktande kan denna sänkninguppfattas som stöd för de sämst ställda grupperna. Men iverkligheten är det tvärt om. De som sällan har behov avsjukvård, enstaka besök , kommer genom dessabeslut att få en sänkt sjukvårdskostnad. kommerde patientgrupper som har de stora behoven, reumatiker,astmatiker, långtidssjuka äldre och barn med allergier attdrabbas av höjningarna av högkostnadsskyddet.Vissa deltagare i den politiska sjukvårdsdebatten har intekontakt med verkligheten för de patientgrupper som ärutsatta och i stort behov av stöd. Vi hävdar att nivån påhögkostnadsskyddet och vad vi via politiska beslutinkluderar i detta högkostnadsskydd, är det som äravgörande för en solidariskt finansierad hälso- och sjukvård.Tio eller sänkning av patientavgiften har förutsatta och pressade patientgrupper ingen betydelse. Det ärhögkostnadsskyddet som är helt avgörande för depatientgrupper som är i störst behov av sjukvård.Vad i motionen anförts bör beaktas vid utformingen avregeringens proposition med anledning av HSU 2000. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om högkostnadsskyddet.