mot · GI02L907 · 1995-01-25 00:00:00 — Utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden går snabbti riktning mot en marginalisering och uppluckring av detregelsystem vi har. Bl.a. växer olika franchisingsystemfram som kännetecknas av en stark ensidighet, för att intesäga utnyttjande av den svagare parten -- franchisetagaren.Europarådet antog 1992 med anledning av en rapportutarbetad av riksdagsledamot () enrekommendation där medlemsregeringarna anmodas attinföra och harmonisera lagstiftning om franchising samt iavvaktan på en lag verka för etiska regler. har hittillsalltid sett till att leva upp till Europarådetsrekommendationer och bör så göra även . () haräven i ett memorandum påmint medlemsstaterna om1992 års beslut.Franchising är nämligen en företagsform som på senare tidvuxit kraftigt i . Rubriker i pressen som''Franchising -- hennes chans'', ''Missnöjd med Seven-Elevens avtal'', ''Franchiseavtalen påtagligt ensidiga'',beskriver emellertid en del av verkligheten när det gällerdetta relativt nya fenomen.Företagsformen franchising diskuteras därför livligt i dag.Det är ingen tillfällighet. Allt fler verksamheter -- framförallt inom tjänstesektorn -- ''franchiseras'', dvs. utarrenderastill enskilda personer som vanligtvis driver ett filialföretagtill ''franchisegivaren''. McDonald's, Polarn & ochSeven-Eleven är några exempel. De avtal som träffas mellanfranchisegivaren och franchisetagaren är oftast ensidigtutformade till franchisetagarens nackdel.En allvarlig olägenhet med denna företagsform är att deninte är lagreglerad. En statlig utredning lade framett förslag till lagstiftning om franchising. Förslaget liggeralltjämt i . Men är det attåstadkomma ett skydd för dessa ofta mycket utsattasmåföretagare.För franchisetagare finns en särskild organisation,Franchisetagarnas (), som till skillnadfrån franchisegivarnas organisation, , ären förening enbart för franchisetagarna. Franchiseföreningenhar -- sedan man franchiseutredning uppträddesom part för franchisegivare -- som medlemmar såvälfranchisegivare som franchisetagare. Denna organisation haravsiktligt konstruerats på detta sätt för att förhindraförhandlingar med FRO om s.k. agreed document. Man kanockså uttrycka saken på så sätt att organisationen seglarunder falsk flagg.FRO är den enda organisationen i som tillvaratarfranchisetagarnas intressen gentemot franchisegivarna närdet gäller villkor i avtalen mellan parterna samt fackliga ochsociala frågor i övrigt. FRO:s viktigaste uppgift är att iförhandlingar med franchisegivarna söka åstadkomma etthuvudavtal med en förhandlingsordning.Till en början bör franchisetagaren tillförsäkras rätt till vissuppsägningstid och ''saklig grund'' vid uppsägning. Ett visst''indirekt besittningsskydd'' liknande de regler som gällerför lokalhyresgäster bör även finnas.Franchisetagare måste i förenings- ochförhandlingsrättshänseende likställas med s.k. jämställdauppdragstagare. Här kan en jämförelse göras medpetroleumhandlarnas situation där man löst detta problem.En förenings- och förhandlingsrätt skulle medföra ettradikalt minskat behov av detaljlagstiftning.FRO har förgäves sökt få förhandlingar till stånd om ettavtal med franchisegivarnas organisation.Franchiseföreningen vägrar dock envist att ställa upp iförhandlingar med FRO. Detta är ett uppträdande som alltförmycket påminner om hur arbetsgivarna behandladefackföreningarna och gör attfranchiseföreningen inte kan accepteras som en seriösorganisation.I ett franchiseförhållande finns två parter: franchisegivarenoch franchisetagaren. Teoretiskt föreligger ett avtal mellantvå jämställda parter, men i praktiken är franchisegivarenofta ett stort multinationellt företag medan franchisetagaren iregel är en fd affärsanställd, restauranganställd eller liknandevilket gör att franchisetagaren lever i en utsatt situation ochfår en starkt beroende ställning.Mot bakgrund av vad ovan sagts om franchisetagarnasberoendeställning bör den arbetsrättskommitté som bitr.arbetsmarknadsminister har aviserat få iuppgift att särskilt utreda franchisetagarens ställning somjämställd uppdragstagare.I , och finns redan lagstiftning somskyddar franchisetagaren. Enligt t.ex. lagstiftningen i USAär franchisegivaren skyldig att informera om sitt företagsekonomiska ställning samt visa att han kan uppfylla deförpliktelser som han åtar sig gentemot franchisetagaren. Ettallvarligt problem i är att franchisegivaren ofta intekan uppfylla sina kontraktsenliga förpliktelser motfranchisetagarna som därmed förlorar det kapital -- ofta 200 000---- som de satsat i rörelsen.Vi anser att det är nödvändigt att komma fram till endefinition av ''franchising''. En definition som har bakgrundi affärsjuridik är följande:Med franchising avses ett affärsförhållande grundat påskriftligt avtal, enligt vilket ena parten, franchisegivare, gerandra parten, franchisetagare, rätt att, för egen räkning, inomvisst geografiskt område bruka franchisegivarens särskildaaffärsidé, affärsmetoder och näringskännetecken, mot attfranchisetagaren förbinder sig att tillämpa avfranchisegivaren uppställda villkor för profilering.Med franchisetagare enligt denna lag förstås även delägarei franchisetagare, vilken/vilka i något avseende ärpersonligen förpliktade att tillämpa avtalet.Inom EU har det utarbetats ett flertal direktiv där dethänvisas till franchiseförhållanden. Detta innebär att vi intekan undgå att i lag reglera denna företeelse. Även inomEuroparådet pågår, som redan nämnts, ett arbete som syftartill att lagreglera franchising. En lag skulle vara ett viktigtskydd för denna ofta svårt utnyttjade grupp avsmåföretagare. Något ytterligare utredningsarbete är hellerinte nödvändigt. Det förslag som lades fram avfranchiseutredningen är en utmärkt grund för enlagstiftning.Det finns andra grupper i samhället med likartade problemsom franchisetagarnas, framför allt när det gällerberoendeställningen. Det gäller t.ex. hyresgäster,arrendatorer, kommissionärer och agenter. Lagstiftaren harsedan länge, i flera fall sedan mycket länge, insett behovetav skydd för dessa grupper mot att den dominanta partenmissbrukar sitt övertag. Franchisetagarnas beroendeställningär på intet sätt mindre än de nämnda gruppernas. Tvärtomhar man i detta fall, till skillnad mot de övriga, inte enslyckats åstadkomma ett förtroendefullt samarbete mellanorganisationer för parterna. Detta trots att FRO inbjudit dentidigare organisationen för franchisegivarna tillförhandlingar för att söka uppnå konsensus genom frivilligaöverenskommelser om regler, s.k. agreed document. Numerafinns inte ens en renodlad organisation för franchisegivarna,ingen motpart.Lagutskottet har i tidigare betänkande hävdat, att någraolägenheter med franchising inte framkommit. Dettauttalande måste rimligen grunda sig på att man inte anser attdet föreligger allvarliga tvister mellan parterna och -- vilketpåståtts -- att konkurser inte är vanliga. Detta är emellertiden missuppfattning. Konkurser är minst lika vanliga blandfranchisetagare som för övriga företagare och harförekommit också bland franchisegivare med besvärandeföljer för franchisetagarna. Det finns dock ingen särskildregistrering av franchisetagare och därför inte heller någonregistrering av just konkurser i detta sammanhang. Ingen vetdärför säkert hur det förhåller sig härmed utanför de ibranschen verksamma. Viktigt i detta sammanhang att kännatill är att en franchisetagare i sitt registrerade firmanamn intefår använda sig av franchisegivarens namn eller i övrigt angeatt det rör sig om ett franchiseförhållande.Det är däremot riktigt att tvister förekommer mycket sällani den betydelsen att tvister kommer till allmän kännedomeller till domstol. Detta beror på att de flestafranchisekontrakt innehåller en skiljedomsklausul ochfranchisetagarna har därför inte råd att driva en tvist. InomFRO känner man endast till ett enda fall som gått till sådanprövning och kostnaderna härför blev också orimligt höga,närmare 500 000 kronor.Konkurrensregler och bestämmelser om s.k.gruppundantag enligt löser intefranchisetagarnas problem -- dessa regler tillgodoser endastfranchisegivarnas intressen. Det minsta man kan begära är attden i avvaktan på lagstiftning åtminstoneinrättar ett råd för upprätthållande av etiska regler liknandedet regeringen i inrättat. Ett sådant råd bör beståav representanter både för franchisetagarnas ochfranchisegivarnas organisationer.Den ''etiska'' nämnd som franchisegivarnas organisation iSverige inrättat kan inte betecknas som ett oberoende ochfristående organ eftersom någon organisation somrepresenterar enbart franchisetagare inte är representerad iden. Nämnden är närmast att betrakta som enPotemkinkuliss -- uppsatt för att dölja missförhållandena ibranschen! Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en lagstiftning omfranchising.