mot · GI02Bo411 · 1995-01-25 00:00:00 — De kommunala bostadsföretagens hyresledande rollmåste mot bakgrund av detta avskaffas.Med ovanstående synsätt framstår det även som självklartatt hyresgäster och hyresvärdar inte bara frivilligt kan tillåtasavtala om hyresnivå, utan också om andra villkor vidingående av ett hyresavtal. Andra faktorer i ett hyresavtalsom skulle kunna överlåtas åt de båda parterna att självakomma överens om är avtalstid, uppsägningstid, möjlighettill indexering eller upptrappning av hyran, reparationer,andrahandsuthyrning, överlåtelse av hyreskontraktet underavtalstiden eller användandet av lägenhet, helt eller delvis,för annat ändamål än boende t.ex. kontor. Sådanamöjligheter skulle bland annat skapa mycket bättreförutsättningar för en hyresgäst att få inflytande över sittboende och skapa trygghet genom en längre förutsägbarhetom hyresvillkoren. En sådan mer individuell lösning bör ledatill en översyn av nuvarande kollektivahyresförhandlingssystem.En friare hyressättning skapar bättre möjligheter för deboende att välja bostad efter sina egna värderingar och eftervad den anses vara värd på marknaden. Det gör det ocksålättare för de boende att göra jämförelser mellan olikabostäder, boendeformer och upplåtelseformer. Det kommeratt befrämja en ökad rörlighet som leder till ett bättreutnyttjande av bostadsbeståndet jämfört med nuvarandesystem. De som saknar bostad eller står i bostadskö föratt de efterfrågar en annan lägenhet får betydligt bättremöjligheter att få sina önskemål tillgodosedda.4.3.2 FörvärvslagstiftningenSedan 1976 finns en särskild lag om förvärv avhyresfastighet m.m., den s.k. förvärvslagen, vars syfte är atthindra oseriösa personer från att förvärva hyreshus.I förvärvslagen behandlas olika kategorier avfastighetsägare på olika sätt. Kommunala bostadsföretagsförvärv är till exempel helt undantagna från lagstiftningenskrav. Genom förvärvslagen försvåras fastighetsmarknadensfunktionssätt, främst genom den byråkratiskahandläggningsordningen och lång tidsutdräkt frånöverlåtelse till dess lagfart kan beviljas. Detta drabbar denseriösa merparten av aktörerna. öppnarlagstiftningen för godtycke. Den bygger på enförhandsbedömning av en förvärvares kvalifikationer ochintentioner med förvärvet, som i praktiken är mycket svår attgöra med någon större träffsäkerhet. Det med förvärvslagenavsedda syftet har heller inte uppnåtts, dvs lagen lyckas inte ipraktiken förhindra oseriösa personers förvärv av fastigheter.Förvärvslagen skall enligt vår mening avskaffas. Detberättigade kravet på att kunna skydda hyresgästerna frånoseriösa ägare kan och bör inte motivera en byråkratisk ochgodtycklig förhandsgranskning som drabbar alla seriösaaktörer på fastighetsmarknaden. Hyresgästernas berättigadekrav bör istället lösas genom ordentliga möjligheter tillingripande i de fall där en fastighetsägare visar sig varaoseriös och inte fullgör sina förpliktelser gentemothyresgäster och andra. I SOU 1994:23, Förvalta bostäder,föreslås en lagstiftning med denna inriktning.4.4 BostadsfinansieringDen främsta faktorn som påverkar boendekostnaderna ärräntan. Ett lägre ränteläge är gynnsamt för alla landets 4miljoner hushåll. För en bostad som är belånad till innebär varje procentenhets sänkning av räntanatt ränteutgifterna kan sänkas med mer än imånaden.Räntan är i hög utsträckning beroende av statsfinanserna,och inom bostadspolitikens område harsubventionssystemen varit den faktor som främst bidragit tillatt skapa underskott i statsbudgeten. Därmed harbostadspolitikens subventionssystem kommit att motverkasitt eget syfte.Det gamla räntebidragssystemet gäller fortfarande förbostäder byggda . I detta system utgårräntebidraget som mellanskillnaden mellansubventionsräntan och den s.k. garanterade räntan. För attavveckla detta mycket kostnadsdrivande system sker en årlignedtrappning av räntebidraget genom att den garanteraderäntan höjs. Socialdemokraterna har dock beslutat attavvecklingen skall fördröjas genom en minskadupptrappning av den garanterade räntan. Vår uppfattning äratt reformeringen av subventionssystemen skall gå vidare. Viavvisar därmed socialdemokraternas försök att fördröja dennödvändiga omställningen av finansieringssystemen. Viföreslår att den årliga reguljära upptrappningen av dengaranterade räntan för egna hem skall höjas till 0,667procentenheter och för flerbostadshus till 0,5 procentenheterårligen i stället för nuvarande nivåer, 0,5 procentenheterrespektive 0,375 procentenheter.Vidare har de regleringar som tidigare hörde samman medbeviljandet av räntebidrag tagits bort: det s.k. markvillkoret,konkurrensvillkoret, skyldigheten till kommunalbostadsanvisning och produktionskostnadskontrollen. Dessavillkor, som skulle uppfyllas för beviljande av lån, har enbartresulterat i en kommunalisering av marken och ökadeproduktionskostnader.Det nya bostadsfinansieringssystemet, det s.k. Danell-systemet, innebär att räntebidragets storlek bestäms utifrånen beräknad räntekostnad på bidragsunderlaget. Denberäknade räntekostnaden bestäms av subventionsräntan,som motsvarar ränteläget för de bostadsobligationer sombostadslåneinstituten ger ut för lånefinansieringen avbostadsbyggandet. För nybyggnation och ombyggnader avflerbostadshus som påbörjades ärräntebidragsandelen av subventionsräntan förstaåret efter färdigställandet, därefter trappas bidragsandelenned . I syfte att minskasubventionsinslaget i bostadsbyggandet, är det första åretsbidragsandel lägre för varje ny årgång avbostäder som byggs.De äldre subventionssystemen har bidragit till stigandebyggkostnader, som i sin tur kraftigt ökat både statens ochhushållens kostnader för boendet. Efter attsubventionssystemet infördes harproduktionskostnaderna ökat dubbelt så snabbt som prisernapå andra varor och tjänster. Produktionskostnaden förbostäder var per kvm (omräknat till penningvärde).I början av 90-talet hade produktionskostnaderna stigit till12 per kvm.Mellan 1987 och 1993 ökade statens kostnader förräntebidragen från (omräknat till 1993års penningvärde) till , trots attnedskärningar gjorts av såväl borgerliga somsocialdemokratiska regeringar. Samtliga landets 4 miljonerhushåll får via skatten betala dessa subventioner, som sedanomfördelas till de 250 000 hushåll som erhåller subventioner. En kraftigomfördelning från ''normala'' hushåll till extremt dyra ochnyproducerade bostäder har varit det gällande.Kostnadsexplosionen i subventionssystemet beror främstpå reglerna i det tidigare räntebidragssystemet. I dettasubventionssystem fick staten stå för hela denkostnadsökning som blev resultatet av ett högt ränteläge. Judyrare man byggde, desto högre bidrag.Vidare upphörde den enskilde bostadskonsumentensincitament att gentemot fastighetsproducenterna hållatillbaka prisutvecklingen eftersom att han eller hon inte själv,direkt, drabbades av de ökade kostnaderna. De eventuellaräntekostnader den enskilde själv skulle svara för fickdessutom ett mycket litet genomslag på grund av de högamarginalskatterna.De ökande kostnaderna för räntebidragssystemet harbidragit till statens budgetunderskott och därmed också tillett höjt ränteläge, som i sin tur medverkat till ökadeboendekostnader för alla hushåll.Den borgerliga regeringen inledde en successivreformering av subventionssystemen i syfte att långsiktigtavveckla dem och därmed bidra till bättre statsfinanser ochen bättre fungerande bostadsmarknad. Lånefinansiering avbostadsbyggande sker numera på den allmännakreditmarknaden, vilket ökar konkurrensen och sänkerkostnaderna. Vidare är räntebidragets storlek nu neutralt iförhållande till fastighetsägarkategori: äganderätt,bostadsrätt och hyresrätt. Detta leder till ökad rättvisa och enfinansieringsform som inte är kostnadsdrivande.Både det äldre subventionssystemet och det nya kommersuccessivt, med nuvarande konstruktion, att avvecklas tillförmån för en marknadsmässig lösning av finansieringen.Avvecklingen sker successivt för att hushållen inte skalldrabbas av allt för snabbt ändrade förutsättningar.Vi anser att det är viktigt att fullfölja avvecklingen avsubventionssystemen. Ett fullföljande leder till bättrestatsfinanser, lägre räntekostnader och därmed sänktaboendekostnader.Genom en stram och långsiktig finanspolitik med syfte atthejda statsskuldsutvecklingen och sanera de offentligafinanserna lyckades den borgerliga regeringen sänkaräntorna till en historiskt sett mycket låg nivå. För t.ex.femåriga villalån var räntan under den förrasocialdemokratiska regeringen klart , medanden borgerliga regeringen lyckades få ner räntan under 9procent.En ekonomisk politik som tar itu medstatsskuldsutvecklingen och därmed sänker räntenivån ärden främsta åtgärden för att skapa goda finansieringsvillkorför byggande och därmed låga boendekostnader. Detnuvarande ränteläget visar att den socialdemokratiskaregeringen inte förmår att föra en sådan ekonomisk politik.I vår ekonomisk-politiska motion presenteras en utförligstrategi för att sanera statens finanser och därmed sänkaränteläget. Utan den politiken kommerfinansieringsproblemen på bostadsmarknaden att kvarstå.Den borgerliga regeringens politik ledde till en stärktränta. Tillsammans med de avregleringar ochskattesänkningar som genomfördes lyckades man effektivtpressa tillbaka kostnadsutvecklingen. Enligt byggbranschenlåg anbudspriserna 15--lägre än1992 års priser. Vidare så skapade den förda politikenförutsättningar för de lägsta hyreshöjningarna under desenaste 25 åren. uppgick hyreshöjningarna till 4,4procent, och 1995 beräknas hyreshöjningarna enligtHyresgästernas stanna vid 3 procent.4.5 Fastighetstaxering och fastighetsskattDen borgerliga regeringen förde en långsiktigskattesänkningspolitik för att skapa tillväxt och ett ökatutrymme för den privata ekonomin. Ett flertal skatter sänkteseller avskaffades. Inom bostadsområdet bidrar sänkta skatteräven till en bättre fungerande marknad och lägre kostnaderför nyttjarna.Den s.k. flyttskatten avskaffades. Det innebär att hushållenkan flytta och byta bostad utan att drabbas av extra kostnader.Därmed ökar rörligheten och valfriheten påbostadsmarknaden. Hushållen får större möjligheter attanpassa sitt boende till ändrade förutsättningar ochönskemål. Det möjliggör också ett bättre utnyttjande avbefintligt fastighetsbestånd.Fastighetsskatten för flerbostadshus sänktes från 2,5procent till samma nivå som för småhus, d.v.s. 1,5 procent.Vid en uppjustering av taxeringsvärdet på grund av om-och tillbyggnad leder inte detta längre till en höjdfastighetsskatt . De följande fem årenbegränsas fastighetsskatten på värdehöjningen till hälften.Detta medför att skatten i mindre utsträckning hindrarönskvärda om- och tillbyggnader av flerbostadshus, samt atthyresökningarna beroende på om- och tillbyggnad markantbegränsas.För att åstadkomma rättvisa och neutralitet mellan olikaformer av fastighetsägande infördes en konventionellbeskattning av de allmännyttiga bostadsföretagen. Reglernainnebär att dessa företag i likhet med privata fastighetsägarebeskattas på samma sätt som övriga företag i näringslivet. Deskattemässiga förutsättningarna har förbättrats genomändrad bolagsbeskattning, ändrad beskattning av enskildanäringsidkare och en bättre form för skattefria avsättningar.Dessa åtgärder bidrar ytterligare till att hålla nereboendekostnaderna.Slutligen, så avskaffade den borgerliga regeringenfastighetsskatten på kommersiella lokaler. Den åtgärden harbidragit till att hålla tillbaka lokalhyrorna.Den borgerliga regeringens skattesänkningspolitik bidrogtill att hålla nere boendekostnaderna och konsumentpriserna.Under hösten har socialdemokraterna fattat beslut omkraftigt höjda skatter. En av de höjda skatterna varfastighetsskatten, som höjdes från till 1,7procent. Enligt vår uppfattning bör den sänkas till 1,5procent för att helt avskaffas.Långsiktigt vill vi reformera skattesystemet inombostadsmarknaden i syfte att åstadkomma neutralitet ibeskattningen av olika upplåtelseformer. Skattesystemetskall inte vara konstruerat så att det gynnar respektivemissgynnar olika boendeformer. Hushållets val av bostad skakunna ske utifrån andra grunder än vad som för tillfället ärfördelaktigast ur skattesynpunkt. De boende kan då i ställetvälja bostad utifrån läge, bostadsmiljö, kommunikationer,servicegrad, upplåtelseform och andra betydelsefullahänsynstaganden.I SOU 1993:57, Beskattning av fastigheter, skisseras enmöjlighet till ett neutralare skattesystem. Genom övergångfrån en fastighetsskatt till en schablonintäkt som beskattassom inkomst av kapital kan ett rättvisare systemåstadkommas. I likhet med utgångspunkterna för dennämnda utredningen anser vi att det totala skatteuttaget inomområdet inte skall öka i samband med införandet av ett nyttsystem.4.6 BosparandeÄgandet av en egen bostad innebär möjligheter att självpåverka sina boendekostnader och en ökad trygghet oavsettom bostaden är ett småhus, en bostadsrätt eller enägarlägenhet. En ökad egen kapitalinsats vid köp av enbostad bidrar till en ökad förutsägbarhet avboendekostnaderna och ett minskat risktagande.Utöver fördelarna för det egna hushållet innebär en ökadkapitalinsats i den egna bostaden en stabilisering avbostadsmarknaden. Vidare förstärks statsfinanserna genomatt en minskad lånefinansiering reducerar hushållensskatteavdrag för låneräntor.Med en låg inflation och en realränta som för närvarandeär relativt hög, och riskerar att höjas ytterligare på grund avregeringens ekonomiska politik, blir lånefinansieringen merofördelaktig. Detta leder till ett ökat behov och intresse aven större egen kapitalinsats vid förvärv av en egen bostad.Villkoren för hushållens sparande har allmänt sett under desenaste åren förbättrats. Trots detta kan det finnas skäl för attstaten stimulerar till ett ökat sparande för köp av egen bostad.Inte minst sett till att har en sparandekvot som liggermarkant under omvärldens och att ett ökat bosparandeunderlättar den omställning av bostadsmarknaden sominletts och som bör fortgå.I SOU 1994:121 presenteras ett förslag till hur ett ökatbosparande ska kunna stimuleras genom en statligkreditgaranti. Garantin ska enligt förslaget gälla för förvärvav eget hem eller bostadsrätt för permanentboende. Sommotprestation måste bospararen regelbundet (minst varjekvartal) göra insättningar i någon av de sparformer somsparinstituten marknadsför. Maximal garantigrundandeinsättning skall vara 1/24 basbelopp och dethögsta sparbeloppet, inklusive avkastning, som kan gestatsgaranterade lån skall vara tre basbelopp.Den person som bosparat maximalt har då minst 107 100kronor (om basbeloppet är ) för egen kapitalinsats och därutöver enstatsgaranterad kredit om maximalt detta belopp.Lånet kan därmed uppgå till högst . Om två personer som bosparat var och en försig vill utnyttja sina lånemöjligheter tillsammans ska dettavara möjligt om de avser att äga bostaden gemensamt.Den statliga garantin utformas i form av en fyllnadsborgentill kreditgivaren. Garantin skall omfatta lån om högst 40procent av bostadens marknadsvärde, och långivningen skallske mot säkerhet som ligger inom avmarknadsvärdet. Om det s.k. garantiunderlaget vidnyproduktion är högre än marknadsvärdet används dettabelopp som grund istället för marknadsvärdet. Garantitidenbör vara vid förvärv på andrahandsmarknaden och 25år vid förvärv av en nyproducerad bostad. Ett krav för atterhålla statsgaranterade lån är godkänd kreditvärdighet.Vår uppfattning är att sparande till egen bostad börstimuleras, och vi anser att förslaget i SOU 1994:121,Bosparande, bör genomföras.4.7 Kommunernas ansvar 4.7.1 De kommunägda bostadsföretagenVid en internationell jämförelse är andelenhyreslägenheter mycket stort. Av landets cirka fyra miljonerbostäder är nästan hälften hyresrätter. Detta är inte resultatetav konsumenternas egentliga efterfrågan utan beror på enmedveten socialistisk politik där ägande och valfrihetmotarbetats medan offentligägd hyresrätt favoriserats.Denna politik har resulterat i att hundratusentals hushåll intebor i den bostad eller med upplåtelseform de önskar.Favoriseringen av allmännyttan har upphört ochkommunala bostadsbolag får konkurrera på i stort sett likavillkor som andra bostadsföretag. Två viktiga skillnaderkvarstår dock. Som regel har kommunerna åtagit sig ettborgensansvar för de kommunala bostadsföretagens lån.Detta leder till att man med skattebetalarnas pengar somsäkerhet kan minska kostnaderna för sina lån, vilket vidareleder till en fortsatt indirekt favorisering av kommunalabostadsföretag. Detta är dessutom ett oansvarigt handlandegentemot kommuninvånarna som riskerar att drabbas avkommunens ekonomiska ansvarsförbindelser.Skräckexemplet är i detta fall Haningehem och Haningekommun.Vissa kommuner har för att skapakonkurrensneutralitet infört en avgift eller riskpremie för deborgensåtaganden man iklätt sig, vilket är ett mycket lovvärtinitiativ. En lagstiftning med denna inriktning bör införas föratt garantera konkurrensneutralitet mellan olika företag ihela landet. Det bästa alternativet är dock givetvis attkommunerna helt avstår från att ikläda sigborgensförbindelser, och därmed indirekt ävenkommuninvånarna.Den andra viktiga skillnaden mellan privat och kommunaltägda bostadsföretag är att kommuner i många fall genom atttillskjuta skattemedel favoriserar sina egna bostadsföretagoch därmed skapar en ojämlik konkurrenssituation. Detta ärett helt oacceptabelt agerande. Det drabbar såväl dekommuninvånare som tvingas betala skatt för attsubventionera ett visst boende som konkurrerandebostadsföretag. För att åstadkomma konkurrensneutralitetkrävs ett förbud mot kommunalt stöd till egnafastighetsföretag som leder till att konkurrensen snedvrids.Det finns inga som helst argument för kommuner attdriva bostadsföretag och därmed kan kommunerna låta säljasina fastigheter. Det innebär att kapital kan frigöras ochriktas till mer angelägna kommunala verksamheter änbostadsägande. Försäljningen kan ske antingen till privataföretag eller till de boende om de vill överta fastigheten iform av en bostadsrättsförening eller som ägarlägenheter.Övergången till de två sistnämnda boendeformerna skall skepå ett sådant sätt att ingen mot sin vilja tvingas förvärva sinlägenhet.Förutom möjligheten att frigöra kapital för angelägnarekommunala verksamheter, innebär en försäljning av dekommunala bostadsföretagen en trygghet förkommuninvånarna som inte längre riskerar tvingas att ta ettekonomiskt ansvar för dåligt skötta kommunalabostadsföretag.4.7.2 MiljonprogramsområdenaMiljonprogrammets utformning och genomförande under60-talet var nästintill planekonomiskt i sin utformning ochresultatet också skrämmande likt de boendemiljöer somåterfinns i det före detta . Socialdemokraternas tankevar att med ett centralstyrt program bygga bort denbostadsbrist som skapats av hyresregleringen -- d.v.s. att botaproblemen som uppstod på grund av den politiskainterventionen, med ännu fler och större politiska ingrepp ibostadsmarknaden. Resultatet blev heller inte detursprungligen tänkta; bostadsköerna bestod även eftergenomförandet av miljonprogrammet. Resultatet blev iställetstora betongförorter utanför de större städerna och en alltmer tilltagande segregation -- en boendestruktur som än idagleder till stora sociala problem. Praktiskt taget allamiljonprogramsområden ägs av kommunala bostadsföretag,då kommunernas involvering var avgörande förgenomförandet av miljonprogrammet.Statsminister var i sin egenskap av SSU-ordförande , tillsammans med andrasocialdemokrater, pådrivande bakom miljonprogrammet. Imiljonprogramsområdet i bor 23 000 människor, av dem är arbetslösa ochmellan (beroende på områdesdel) av demär beroende av socialbidrag. Vid ett besök i uttalade : ''Visst finns det miljöersom inte blev så bra.'' Situationen i sig är djupt beklaglig,men lika illa är att socialdemokraternas grundläggandeinställning -- att bostadsmarknaden skall vara ett områdefullt av regleringar och politisk centralstyrning -- inte ändratssedan miljonprogrammets dagar. Så länge denna uppfattninginte ändras, och socialdemokraterna befinner sig iregeringsställning, finns det risk för att nyaRosengårdsområden kan komma att byggas.Trots att dessa bostadsområden är resultatet av tidigaregenomförd socialdemokratisk politik, så har dagensgeneration av förtroendevalda ett ansvar för att få rätsida påde problem som dessa bostadsområden skapat.Flera goda exempel finns på hur bostadsområden kunnatförnyas och förbättrats genom en överlåtelse av fastigheternatill hyresgästerna i form av en bostadsrättsförening. Deboende har då fått möjlighet att själva påverkaboendemiljöns utformning och kunnat ta ett eget ansvar försin närmiljö. Boendemiljön är viktig för många ochengagemang saknas säkert inte i dessa bostadsområden, mendet är föga troligt att önskvärda förändringar kan komma tillstånd om det först krävs att man måste övertala ledningenför bostadsföretaget innan något kan bli gjort. Den ordningenleder också troligen även till högre kostnader och därmedmindre förändringar än om de boende själva får möjlighet attengagera sig i upprustning och förnyelse.Om de boende inte visar intresse för att ta över sinalägenheter i form av en bostadsrättsförening eller somägarlägenheter, finns det fortfarande goda möjligheter förkommunen att sälja fastigheter till mindre bostadsföretagsom förmodligen, sett till de kommunala bostadsföretagensekonomi, har bättre förutsättningar att investera för att göraboendemiljön bättre.5. SammanfattningPå område efter område har den reglerade ochsubventionerade bostadsmarknaden misslyckats. Sedan densocialdemokratiska bostadspolitiken introducerades harmarknaden kännetecknats av köer, kraftigakostnadsstegringar, trögrörlighet, byråkrati, statlig ochkommunal favorisering av vissa boendeformer samtplaneringspolitikens största misslyckande --miljonprogrammens betongförorter.Vår uppfattning är att politiken måste gå i den heltomvända riktningen. Bostadsmarknaden blir effektiv ochvälfungerande först när marknadsekonomins principer tillåtsvara styrande. Den borgerliga regeringen vände politiken irätt riktning, men ytterligare steg måste tas.Subventionsavvecklingen måste fullföljas,bruksvärdessystemet med en friare hyresförhandlingåterupprättas, likabehandling av olika upplåtelseformerinföras, offentliga bostadsföretag säljas, valfriheten ökas,miljonprogramsområdena upprustas, lagstiftningenförenklas, avreglering genomföras, äganderätten stärkas ochfastighetsskatterna sänkas.Först när konsumenter och producenter tillåts mötas på enfri marknad kan valfrihet, konsumentanpassning och lägreboendekostnader uppnås.Det torde ankomma på utskottet att utforma erforderliglagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att markägare vid expropriationskall få ersättning för fastighetens fulla marknadsvärde samtersättning för de kostnader som uppkommer genomexpropriationen, i enlighet med vad som anförts i motionen,n2. att beslutar ersätta strandskyddslagstiftningenmed en lagstiftning som ger kommunen möjligheter attskydda vissa strandnära områden i enlighet med vad somanförts i motionen,3. att beslutar att begränsa tomträttsinstitutet såatt inga nya tomträtter upplåts, i enlighet med vad somanförts i motionen,4. att hos regeringen begär förslag om införandeav ägarlägenheter i enlighet med vad som anförts i motionen,5. att beslutar upphäva bostadsrättslagens förbudmot dubbelupplåtelse, i enlighet med vad som anförts imotionen,6. att hos regeringen begär förslag om ändringari regelsystemet i syfte att förbättra bostadsrättens pantvärdei enlighet med vad som anförts i motionen,7. att beslutar att ogiltigförklara andra villkor förändring av stadgarna för en bostadsrättsförening än de somframgår av bostadsrättslagen i enlighet med vad som anförtsi motionen,8. att beslutar att upphäva de kommunalabostadsföretagens hyresledande roll upphävs i enlighet medvad som anförts i motionen,9. att beslutar att upphäva lagen om förvärv avhyresfastighet i enlighet med vad som anförts i motionen,10.