mot · GJ02Fö1 · 1995-10-20 00:00:00 — markerade sin öppenhet för deltagandeockså i utrikes- och säkerhetspolitiskt samarbete med andraeuropeiska stater.Den militära alliansfriheten beskrevs av den borgerliga regeringen somsäkerhetspolitikens hårda kärna. Denna alliansfrihet grundas i sin tur påskyldigheten att upprätthålla en betryggande försvarsförmåga för att vi skallkunna vara neutrala i händelse av krig i vårt närområde. Slutsatsen "Ingenannan försvarar , och vi försvarar bara " blev den nya formelpå vilken svensk säkerhetspolitik kom att vila.Genom denna doktrinförskjutning kompletterad med utvecklingen efter1992 har såväl betydelsen av och innehållet i begreppen neutralitet ochalliansfrihet i grunden förändrats. Neutralitetspolitiken har utmönstrats urbegreppsfloran som sökt allt närmare samverkan medövriga europeiska länder. Begreppet alliansfrihet definierades snävare redan ibeslutet genom bestämningen "militär" alliansfrihet.1992 års beslut var ett handlingsfrihetsbeslut. Det finns anledning att inomramen för militär alliansfrihet utveckla och fördjupa vårt säkerhetspolitiskasamarbete, såväl med länderna inom EU som med viktiga aktörer utanför.Vårt samarbete med EU och övriga måste byggas utifrån en positionav stabilitet och förtroende.Försvarspolitikens inriktning ochuppgifter för totalförsvaretDet militära försvarets resurser måste dimensioneras motbakgrund av omvärldens militära potential, d.v.s. befintligastyrkor och försvarsindustriell kapacitet (eller förutsättningaratt köpa in materiel) . Detta kan definierassom hotet av ett väpnat angrepp mot . Politiskabedömningar är viktiga, men förändringar kan här komma såsnabbt att de snarare påverkar den kortsiktiga beredskapen(som i och för sig i huvudsak skall byggas på en tänktangripares omedelbara insatsförmåga) än avgöra försvaretsstyrka i det medellånga perspektivet. De politiska faktorernakan definieras som risken för ett angrepp mot Sverige.Det svenska totalförsvaret skall skydda mot väpnat angrepp. Ettutvidgat säkerhetsbegrepp får inte urholka denna förmåga. Den militärahotbilden skall ligga till grund för försvarspolitikens inriktning i såväl kortsom långt perspektiv. Det finns anledning att påpeka att militärt och civiltförsvar inte är kommunicerande kärl i resurshänseende. Militärgrundutbildning är till enbart för nationens försvar. Vi avvisar inte positivabieffekter som kan underlätta rekrytering till utlandstjänst, men varje dagspliktutbildning skall främja försvaret av Sverige.Propositionens bedömningar avseende hotutvecklingen i närområdet ärstramare än beredningens. Trots detta har man inte lagt den kärvarebedömningen till grund för ändrade förslag. Sammantaget finns anledning attbetona att ett starkt försvar, kompetent försvarsindustri och deltagande iinternationella insatser är av avgörande betydelse för säkerhetspolitikenstrovärdighet. Försvarsmaktens förmåga till uthållig försvarsstrid, som stödför en tidsvinnande strategi, bidrar till denna trovärdighet.De nya huvuduppgifter som regeringen föreslår för försvaret avvisas.Det finns anledning att betona att utvecklingen i allmänhet snarare änexakta angreppsscenarier skall ligga till grund för utformningen av försvaret.Detta ställer i sig större krav än tidigare på diversifiering av ingåendeenhetervad gäller förmåga och ställer därmed större krav på försvaret än vad somvore fallet med en tydlig och avgränsad hotbild.Den helhetssyn på hantering av hot och risker i fred och krig somredovisas i propositionen kan vi dela vad gäller grunder och huvuddrag, inteminst vad gäller de krav den ställer på samverkan inom totalförsvaret. Ettrobust samhälle med så liten sårbarhet som möjligt anser vi vara det civilaförsvarets första frontlinje.Anpassning/återtagningMilitärhistoriska erfarenheter såväl som genomförda studiertalar för ett försvar med förberedda möjligheter till framtidaupprustning. Men den bästa anpassningsåtgärden är ettförsvar som i sig är tillräckligt starkt och i tillräcklig mängdinnehåller de funktioner som behöver förstärkas.Med återtagning avses komplettering av utrustning och utbildning för attuppnå avsedd förmåga. Sådan återtagning måste kunna ske. I vilken gradman tillämpar principen om återtagande i försvarspolitiken beror på vilkengrad av risktagande man är beredd att acceptera. Återtagning är att sesom en variation i beredskapen, men med betydande risker jämfört med enberedskap som bygger på befintlig försvarskraft.Anpassningsåtgärder, eller snarare upprustning, innebär att nyaförsvarsbeslut med stora resurstillskott och stora materielprojekt måstegenomföras. Eftersom försvarsbesluten sedan krigets slut fattats i huvudsak ifemårig rytm, kan man med fog hävda att de liksom historisk erfarenhet visarpå tidigare svårigheter som gäller både beslutsfattande och realisering.Att utveckla en en gång förlorad eller tidigare aldrig uppnådd förmågaeller förbandsvolym är svårt. Att bygga en stor del av det svenska försvaretsframtid på politisk förmåga att fatta beslut , och på möjligheten att, närbeslut fattas , uppnå önskad försvarsförmåga innebär en mycket hög gradav risktagande.Båda dessa faktorer innehåller mycket av förhoppningar och förväntningar.Båda innebär osäkerhet, om än i olika omfattning. Det avgörande argumentetmot en storskalig och därmed dyrbar satsning på återtagning/anpassning äratt man tvingas lägga ut stora pengar på att sänka trösklarna för att snabbtkunna nå effekt utan att det för den skull ger några effekter på kort sikt.Alternativet till dyrbara återtagnings- och/eller anpassningsåtgärder är attutveckla, utbilda och underhålla bra förband som man med säkerhet kandisponera såväl nu som i framtiden.Militärledningen avvisar en storskalig överföring av medel från dagenskrigsorganisation till förberedda återtagnings/anpassningsåtgärder i syfte attflexibelt kunna anpassa försvarsförmågan till aktuellt hot. Bedömningengrundas inte bara på förväntad politisk oförmåga att fatta beslut omanpassning av försvarsförmågan utan också på den allmänna osäkerhet detskulle innebära att förlita sig på framtida beslut och den osäkra förmågaanpassningsåtgärderna leder till.De bästa förutsättningarna för ett större och starkare försvar är ettförsvar av hög kvalitet . Vad som i första hand behövs är en högmateriell och personell kvalitet i nuvarande krigsorganisation. Detta innebärinte att anpassningsförmågan mot framtida förändrade hot eftersätts.Genomförbara planer för hur detta skall ske måste självfallet vara en naturligdel av försvarets förberedelsearbete. Genom försvarsbeslutet gavs förförsta gången denna uppgift till försvaret.För att behålla möjligheterna till långsiktig tillväxt måste 1996 årsförsvarsbeslut därför innehålla: fler yrkes- och reservofficerare än vad aktuellkrigsorganisation kräver mer omfattande försvarsforskning än för våra omedelbarabehov kapacitet för utveckling/anskaffning och underhåll ocksåav utrustning vi inte har genomtänkta planer för utbildning och uppsättning avförband tillgång till kvalificerade utbildnings- ochövningsanläggningar/platser tillgång till kvalificerade värnpliktigaSlutsatserna vad gäller förslagen i propositionen är i förstahand att detta kräver ytterligare överväganden innan beslutfattas. En planering som följer FB 92 och sålunda innebärfortsatta anpassningar i KDU (krigsduglighet) är rimlig. Ettstörre risktagande med inplanerad mer omfattandeåtertagning grundat på förband som helt saknarkrigsduglighet avvisas emellertid. Vad som antyds ipropositionen avseende utebliven förbands- ochrepetitionsutbildning kan inte accepteras och leder sannolikttill mycket negativa marginaleffekter. Det vi har i form avmilitärt försvar skall vara bra. Regeringens långsiktigaresonemang stämmer emellertid väl överens medbedömningarna i FB 92 men kräver noggranna studier ochplanläggning för att kunna realiseras.Inriktningen av det militäraförsvaretUtgångspunkter/uppgifterDimensionerande för försvar är risken för ettöverraskande, dolt iscensatt angrepp med strategisktlättrörliga styrkor av hög kvalitet. Till dessa hörluftlandsättningsförband, diversionsförband och det flyg somsätts in mot för att erhålla det regionalaluftherravälde som krävs för operationernas genomförande.Ofta betecknas detta angrepp som "strategiskt överfall" ochbedöms som den mest sannolika typen av inledningsfasoavsett angriparens fortsatta avsikter.Väsentligt för att möta ett sådant anfall är att kunna försvara sina egna"kraftcentra". På så sätt undviks tidig kollaps och kriget kan fortsätta underdet att tid vinns för att omdisponera styrkor och söka hjälp utifrån. Även omsäkerhetspolitiken inte på samma sätt som tidigare förutsätter att angriparenhar en huvudmotståndare som automatiskt har starkt intresse och möjlighetatt bistå så kvarstår NATO:s och därmed intresse av att kunnaförsvara sina allianspartners och Norge.Kraftsamling av svenska förband och därmed svensk förmåga börföljaktligen ske till de kraftcentra som definierats utgöra en angripareshuvudintressen. Handlingsfrihet åstadkoms med en tillräcklig mängd förbandmed flexibel förmåga samt en strategi som gör att hjälp utifrån ter sigmeningsfull.Frågan om tidsvinnande strategi eller ej är en viktig fråga för det svenskaförsvarets utformning. För maximal handlingsfrihet också vad gällerförmågan att ta emot hjälp - förberett eller oförberett - finns anledning attkraftigt förbättra de svenska stridskrafternas interoperabilitet. Det gersäkerhetspolitiskt handlingsutrymme.I övrigt torde de målsättningar för krigets förande som anges i 1992 årsförsvarsbeslut utgöra en tillräcklig grund för de strategiska riktlinjer sombehövs. I än högre grad finns emellertid nu motiv för att peka på behovet avett militärt försvar med förband som kännetecknas av allsidighet, flexibilitetoch handlingsfrihet också vad gäller deras användande. Att i nuvarande lägehelt låsa sin planering vid i förväg bestämda angreppsfall eller scenarion tersig som tidigare nämnts inte meningsfullt.En fortsatt modernisering i takt med teknik- och doktrinutvecklingen ärden bästa förutsättningen för att kunna möta framtida hot. Avsaknaden aventydiga angreppsfall eller scenarion gör att försvarets förmåga att mötaolika hot måste vara större. som vi vet mindre måste vi alltsåkunna mer för att klara spännvidden i en möjlig framtida utveckling.En fråga som sällan berörs i debatten är risken för att hamna i tvångslägenp.g.a. bristande militär förmåga även då militärt våld inte används mot oss.Känsligheten för politiska påtryckningar ökar avsevärt om vi saknar demilitära förutsättningarna att kunna stå emot väpnat angrepp. Också andramilitära påfrestningar än väpnat angrepp måste därför kunna hanteras inomramen för den svenska säkerhetspolitiken.LedningssystemetMänniskorna blir en allt viktigare del av försvaret. I takt medspecialisering och en i alla försvarsgrenar allt högrekomplexitet och tekniknivå blir individer och de förband deskapar avgörande för utfallet av striden.Ledningssystem är inte i första hand den organisatoriska ram inom vilkenFörsvarsmakten verkar utan ett system av informationsflöde och ordervägar.Dagens och framtidens teknologiska landvinningar, främst avseendeinformationsteknologin, skapar helt nya förutsättningar förunderrättelsetjänst, lednings-, stridslednings- och sambandssystemen.Samtidigt kan på ganska kort sikt hela stridens förande förändras framföralltvad gäller kustförsvars- och markstridskrafterna som präglats av ensammantaget relativt låg teknisk nivå.Vad som behövs är en genomgripande genomlysning avledningsfunktionerna (tekniskt, operativt och taktiskt) som i sin tur kankomma att leda till förändringar i ledningsstruktur och informationsflödeinom och mellan stridskrafterna. Om det är detta regeringen avser med sittförslag så bör detta accepteras av . Om inte bör utredningenkompletteras med det som är mer väsentligt än ledningsorganisationen i sig,nämligen ledningsstruktur och ledningsfunktionernas utveckling i dehänseenden som anges ovan. Något ställningstagande rörandeindelningen på regional nivå (försvarsområden och marinkommandon) börinte göras förrän utredningen är genomförd.Teknisk förnyelse i ledningssystemen är avgörande för att kunna ta tillvarakraften i våra vapensystem. finns tekniska möjligheter att skapaett digitaliserat stridsfält där förband kan få underrättelser och ledas nästanirealtid. De informationsteknologiska landvinningarna gör det möjligt att nålångt större sammantagna effekter - synergieffekter - än vad varje system försig kan åstadkomma. Därför bör frågorna rörande C4 I ägnas särskilduppmärksamhet i hela försvaret. En särskild utredning kring denna förframtiden avgörande fråga bör övervägas vid sidan eller inom den utredningregeringen aviserat avseende ledningsorganisationen.MarkstridskrafternaDen avgörande dimensioneringsgrunden för våramarkstridskrafter är de höga krav som landets stora ytaställer. Just därför är regeringens förslag orealistiskt, såvälvad gäller ambitionsnivåerna i närtid som efteranpassning/upprustning. Detta särskilt som de existerandeförbanden - genom felavvägningar i övrigt - riskerar att få sålåg kvalitet att de inte kan lösa uppgifter på det modernastridsfältet.Hela kan inte försvaras av 12 brigader med tveksam kvalitet. Vårutgångsgpunkt är att bibehålla 14 av arméns brigader sombrigadernas kvalitet markant ökar.Vår målsättning är att huvuddelen av brigaderna - helst alla - skallutrustas med moderna stridsvagnar. Därför kan en ny avvägning behöva skemellan anskaffningen av stridsvagnar för ca per styck ochstridsfordon 90 med ett styckpris på ca . De två brigadersom tillförs i vårt förslag skall preliminärt vara utrustade med begagnadestridsvagnar, något som borde kunna möjliggöras när beslut fattas om attutnyttja optionen om ytterligare 90 Leopard S.Vid sidan om dessa kvalificerade brigader bör markstridskrafterna, medbeslut om anskaffning redan nu men, med genomförande efter 2001, tillförasen attackhelikopterbataljon med fullt moderna helikoptrar. Redan underinnevarande period bör ett kompani med begagnade helikoptrar kunnaorganiseras.Den grundutbildning av bevakningsförband som regeringen föreslåravvisas. Prioriteringen av förband med låg försvarseffekt och minimalanvändbarhet är en felaktig prioritering i ett i övrigt allt mindre försvar. Jumindre försvaret blir desto allsidigare och slagkraftigare måste de i försvaretingående förbanden bli.Förberedelser för att förstärka försvaret medytterligare två fördelningar om vardera fyra brigader bör göras. Regeringensförslag avseende principer för utökning av territorialförbanden godtas.Sjö- och kustförsvarsstridskrafterVi delar i huvudsak regeringens riskbedömning, även omhotet vad gäller kustinvasion avvisas väl lättsinnigt. Denslutliga avvägningen mellan sjöstridskrafter ochkustförsvarsförband bör enligt vår mening anstå till dess attförsvarets sjömålskapacitet ytterligare övervägts. Detta gälleräven det exakta antalet ubåtar och ytstridsfartyg. En sådanutredning kan komma att påverka även andra prioriteringarmellan försvarsgrenarna.Den tekniska utvecklingen avseende sjötransporter och överskepp-ningskapacitet (civila ro-ro-fartyg, svävare m.m.) gör att den förberedelsetidvi förväntar oss kanske inte står till buds. Vi avvisar regeringens förslag omsänkt krigsduglighet vid de sjögående förbanden. Den fortsattamoderniseringen av sjöstridskrafterna, som är en absolut förutsättning för attkunna acceptera färre enheter, kräver enligt vår mening anskaffning av såvälUbåt 2000 som ytterligare YSS 2000.Flygstridskrafter och övrigtluftförsvarRegeringens inriktning mot 12 divisioner JAS och 16basbataljoner efter återtagning innebär en hög grad avrisktagning vad gäller uthålligheten i luftförsvaret efter år2006. För att ersätta de JA 37 som fram till dess bidrar till attupprätthålla luftförsvarsförmågan bör redan nu beslut fattasom anskaffande och uppsättande av ytterligare två divisionerJAS 39 . 12 divisioner utgör den nedre gränsen förvad som kan anses vara ett rimligt luftförsvar och innebärdärmed en hög grad av risktagning. Med utgångspunkten 14divisioner, även långsiktigt, finns goda möjligheter attavsevärt förlänga den tid luftförsvaret kan verka.Marginalnyttan av två divisioner är sålunda mycket hög.Detta gäller även bortsett från aspekten att priset per flygplanblir lägre ju fler enheter vi väljer att anskaffa.Med 14 divisioner bör automatiskt följa ett högre antal basbataljoner,vilkas antal i sin tur är av stor betydelse för uthålligheten i luftförsvaret.21basbataljoner är vad vi anser att Försvarsmaktens planering bör grundas på.Beträffande det lätta attackflygets framtid delar vi regeringens bedömningoch menar att denna fråga väl låter sig studeras också i ljuset av den av ossföreslagna anskaffningen av attackhelikopterförband.Ett starkt luftförsvar kräver ett heltäckande luftvärn. Det är nödvändigtmed det helhetsgrepp på frågorna som regeringen aviserar, men detta fårenligt vår mening inte bli en förevändning att inte nu fortsätta utvecklingenav Robot 23 BAMSE.Förbandsproduktion ochgrundorganisationDet övergripande målet är att minskaproduktionskostnaderna - inte att lägga ned regementen,flottiljer och andra förband. Därför är det positivt attregeringen tagit fasta på det moderata förslaget att låtagenomföra en större översyn av systemet förförbandsproduktion inom försvaret.Vi instämmer i regeringens förslag avseende möjligheter att differentierautbildningen med hänsyn till uppgifterna i krig. Däremot motsätter vi oss enkorttidsutbildning av soldater som krigsplaceras i stridande befattningar. Dennedre gränsen för soldatutbildning går snarare efter fem månaders utbildningän före denna redan prövade och förkastade utbildningstid.I enlighet med våra förslag om fler brigader och flottiljer blir behovet avnedskärningar i produktionsapparaten avsevärt mindre. Hur stort de är böravgöras efter den översyn av nuvarande principer för förbandsproduktionoch övrig fredsverksamhet som regeringen aviserar i propositionen.Behov av personalEnligt vår mening kan inte de personalminskningar somanges i propositionen tas för givna ens med regeringensbegränsade förslag till krigsorganisation. Innan principernaför förbandsproduktion respektive befälsbehoven förinternationell verksamhet och ett noga genomtänkt systemför planlagd upprustning föreligger saknas enligt vår meningunderlag för dylika beräkningar. Till detta kommerkonsekvenserna av en översyn av befälsordningen.Vi delarregeringens bedömning att personalkostnaderna oavsettomfattningen på nedskärningarna med svårighet kan minskasi närtid.Det civila försvaretSverige har enligt många bedömare världens, näst efterSchweiz, bästa civilförsvar. En ytterligare kvalitetshöjningav främst befolkningsskydd och räddningstjänst blirresultatet av den direktrekrytering till civilförsvaret som nusker, men som tyvärr inte närmare kommenteras ipropositionen.Några motiv att utnyttja ett mindre tydligt hot på den militära sidan för attdirekt öka insatserna på civilförsvarets område kan vi inte se. Därför måstebehoven av relevant krigsorganisation för civilförsvaret noggrant analyseras.Den organisation för att möta stora katastrofer som aviserats är onödig ochett misshushållning med resurser. Att med pliktlagens stöd ta ut 10 000civilpliktiga för att värna miljön, bekämpa skogsbränder och stå i beredskapför kärnkraftsolyckor och massflyktsituationer är ett felaktigt utnyttjande. "Hotet" motiverar inte detta, och det är inte heller pliktlagens avsikt attställapersonal till en dylik organisations förfogande.Vad gäller den objektiva nyttan av den organisation som skisserats finnsockså anledning till allvarliga dubier. Vad behöver är inte i förstahand "armar och ben" med kanske 60 dagars utbildning utan kvalificeraderesurser för katastrofhjälp. I huvudsak finns dessa i nuvarande organisation -inom kommunernas räddningstjänst m fl myndigheter. Förstärkningar avdenna funktion bör - om sådana anses nödvändiga - i första hand ske medkvalificerad materiel, d v s fler sjöflygplan som kan "vattenbomba"skogsbränder, mer kvalificerad utrustning som länsar och pumpar för atthantera farliga utsläpp eller helikoptrar för att stärka sjöräddningen.EkonomiOmfattningen av besparingarna anges i propositionenregelmässigt till fyra av försvarets uppgivna 40 miljarderkronor. Företrädare för socialdemokraterna och centernredovisar en 10-procentig besparing fram ochargumenterar för denna marginella besparings rimlighet iett internationellt perspektiv. Dessvärre är det inte helaverkligheten.För det första kommer i stort sett hela besparingen att tas ut på det militäraförsvaret. Dess årsbudget är inte utan var snarare 38,5miljarder kronor före besparingarna.För det andra skall utöver de 4 miljarderna (där de två sista i denekonomisk-politiska propositionen angavs som beroende av om det säkerhetspolitiska läget tillåter det ) följande belopp i praktikenbelasta alternativt hämtas ur Försvarsmaktens budget varje år:- effekter av bl a uteblivenpriskompensation1,/år- fullt ekonomisktarbetsgivareansvar0,/år- materielförslitning utomlands0,/år(med osäker finansiering)- civila insatsstyrkorminst /år- värnplikt utöver försvarets behov0,5-0,/årDessutom föreligger bl a följande ekonomiska osäkerheter:- framtidens priskompensationssystem-- ränta på i Riksgälden-- teknikfaktorn efter 1998-- ev. ytterligare kostnader för högre ambitioner på det internationellaområdet-- ev. ytterligare kostnader för högre ambitioner vad gäller civilförsvaret.-Utöver planlagda besparingar angav försvarsberedningen att ytterligare besparingar utöver de fyra miljarderna kangöras mot bakgrund av det säkerhetspolitiska läget vid dekontrollstationer som är föreslagna dels 1996, dels efter valet1998.De fyra miljarderna i besparing förvandlades av beredningen från tak tillgolv. Regeringen förelägger inte denna bedömning utan lämnarfrågan öppen.I vilket fall ger detta tillsammans med de osäkerheter som kvarstår attslutresultatet kan innebära ännu större ekonomiska neddragningar. I närtidhar dessutom försvarsberedningen att ta ställning till hur de 3,3 miljarderkronorna i årets försvarsbudget som är lånade från framtiden skallfinansieras.Till summan skall alltså föras ytterligare minst 2,8-3,0miljarder kronor, vilket gör sammanlagt 6,8-7,. I runda taloch med de många osäkerheterna oräknade innebär det definitivt närmare en20-procentig reduktion av Försvarsmaktens anslag i stället för de 10 procentsom redovisas av regeringen.Enligt vår mening skall den huvudsakliga inriktningen i 1992 årsförsvarsbeslut fullföljas. Därför bör regeringens förslag om långtgåendebesparingar avvisas. Den ekonomiska börda som utebliven priskompensationförorsakat Försvarsmakten bör enligt vår mening hanteras genomatt regeringen i enlighet med vår reservation i finansutskottets betänkande1994/95:FiU20 återkommer till med förslag.Sålunda bör totalförsvaret ges en årlig ram som är avsevärt högre iförhållande till regeringens förslag. Inom denna ram bör enligt vår meninginga omfördelningar mellan militärt och civilt försvar nu aktualiseras.Dessutom bör de begränsningar av försvarseffekten som ligger i regeringensförslag avseende bl a värnpliktssystemets tillämpning inte belasta det militäraförsvaret, eftersom den försvarseffekt som tillförs är marginell.Vi avvisar regeringens förslag om överförande av anslaget B9 från UD tillFörsvarsdepartementet. En dylik överföring riskerar att urholka försvaret avvårt land till förmån för internationella insatser.Internationella insatserInternationella insatser är en naturlig del av försvaretsuppgifter, eftersom deltagandet i sådana är en viktig del avsvensk säkerhetspolitik.Krigen i det och /har åter gjortvåldshandlingar och mänskligt lidande till en realitet på europeisk mark.Genom bl a den närmare geografiska koppling detta innebär för oss påverkardet vår säkerhet i större utsträckning .