mot · GI02So209 · 1995-01-25 00:00:00 — Innehållsförteckning 1.Valfrihet i välfärden 2 2.Den visionslösa politiken 3 3.Valfrihetsrevolutionen 5 4.Familjepolitiken 5 5.Hälso- och sjukvården 7 6.Rätten att välja skola 8Hemställan101. Valfrihet i välfärdenDe tre har flera viktiga steg tagits för atttillförsäkra medborgarna en valfrihet i välfärden. Syftet medförändringarna har varit att öka den enskildes möjligheter attvälja den omsorg, den vård och den skola han eller hon finnerbäst, som verksamheten effektiviseras ochförbättras. De största förändringarna har därför skett påfamiljepolitikens- och hälso- och sjukvårdens område, samtinom skolan. Det är inom dessa områden bristen på valfrihetoch möjlighet att påverka varit som störst. Det är mot denbakgrunden vi i denna motion redovisar vår bestämda viljaatt -- i strid med Socialdemokraternas återställarpolitik --värna de enskilda medborgarnas valfrihet inomutomordentligt viktiga välfärdsområden.Grunden för Moderata samlingspartiets syn på välfärden iegentlig mening är visionen om fria, oberoende och tryggamedborgare i levande gemenskap människor emellan.Välfärd kan bara byggas med ett välstånd som ständigt måsteskapas. Tryggheten i välfärden förutsätter en offentligverksamhet, men välfärd är något mer än så. Familjen ochden lilla världens gemenskaper ger tryggheten flerdimensioner än vad en aldrig så omfattande offentligverksamhet kan erbjuda. När gemenskapen människoremellan urholkas, när de sociala nätverken trängs undan ochnär familjen betyder mindre, är den offentliga verksamheteninte tillräcklig för att möta de sociala problem som följer.Mitt i det svenska materiella välståndet finns -- trotsen omfattande offentlig sektor -- en otrygghet och en brist påidentitet som bara kan mötas genom att gemenskap ochansvar i den lilla världen får ökad betydelse. Det förutsätteratt den enskilde och familjen får en större frihet att välja ochta ansvar, men också att vi som medmänniskor ochmedborgare ser det ansvar som vi själva och andra måste ta.Det kräver inte bara frihet att välja och en mångfald ivälfärden att välja mellan utan förutsätter ocksåvälfärdssystem som bygger på respekt för den enskilde, hansrätt att forma sitt eget liv och hans förmåga tillansvarstagande.Detta förutsätter en politik för ökad välfärd som gerfamiljen och den enskilde individen huvudansvaret förbesluten om den egna välfärden, oavsett om det gällerbarnomsorg, läkare, äldrevård eller skola. Det offentligaskall svara för att var och en är tillförsäkrad engrundläggande trygghet och erbjuda förutsättningarna förden enskildes möjligheter att välja -- men det innebär inte attdet offentliga skall svara för produktionen av all vård,omsorg eller andra tjänster. Samhällets grund är familjen ochden lilla världen. Den lilla världen kan beskrivas i form avmänskliga nätverk och gemenskaper som inbegriper näraanhöriga likaväl som vänner, bekanta och grannar. Det är idessa nätverk vi lever våra liv, får en personlig identitet,hjälper och stöttar varandra. I takt med att den offentligasektorn tagit över ansvaret för allt mer av det som tidigaresköttes och ordnades inom ramen för det civila samhället ochmänniskors eget ansvar, har det offentliga ersatt den lillavärlden på allt fler områden. Enskilda initiativ och alternativhar genom regler, skattesystem och inte minst ett kraftigtbidragsberoende försvårats eller helt omöjliggjorts.En av politikens viktigaste uppgifter blir därför att skapagoda förutsättningar för att familjen och samhälletsgemenskaper åter ställs i centrum. Hur välvillig politiken änkan synas vara kan den aldrig -- och skall heller aldrig --ersätta det personliga engagemanget, de enskilda insatsernaoch känslorna.Det går inte att i en handvändning ändra ett välfärdssystemsom byggts upp . Det kräver en konsekventoch långsiktig politik för valfrihet som ger familjen och denenskilde makten över välfärden. Då får också nya alternativoch möjligheter tid att växa fram. Steg för steg måstefamiljen och den enskilda individen sättas i centrum.Välfärden måste utvecklas utifrån familjens och denenskildes behov och önskemål. Välfärd innebär att detenskilda initiativet, de mänskliga nätverken och detoffentliga samverkar för att skapa ett samhälle som byggerpå respekt, tillit och valfrihet för alla.Men välfärd är också att ge människor ansvar för det egnalivet och hur man vill leva det. Den trygghet vi behöver inärheten till våra medmänniskor växer om de socialanätverken och familjen får en större kraft och betydelse. Dåkan tryggheten växa mer än när de offentliga utgifterna tillåtsväxa på det civila samhällets bekostnad.2. Den visionslösa politikenDen socialdemokratiska välfärdsmodellen har begränsatden enskilde individens ansvar för det egna livet och hansmöjligheter att påverka den egna verkligheten.Den svenska välfärdsstaten har byggt på storskaligalösningar vars syfte har varit att ge varje medborgare exaktsamma form av service och omsorg oavsett behov ochoavsett eget val. Det har lett till att har världensdyraste välfärd -- utan att den alltid är den bästa. Eftersomdet inte har funnits alternativ har det aldrig varit nödvändigtatt göra verksamheterna så effektiva som möjligt. Harkostnaderna stigit har det alltid funnits möjlighet att råda botpå de ökade kostnaderna genom att höja skatterna, vilket isin tur inneburit att den enskilda individens möjligheter attvälja och själv bestämma hur de egna resurserna skallanvändas har beskurits.Ett annat problem har varit det faktum att många förmånerhar upplevts som kostnadsfria och därmed skapat en närmastoändlig efterfrågan. Dessutom har det försvåratframkomsten av enskilda alternativ. Detta är en viktigförklaring till de köer som varit ett kännetecken för denoffentliga sektorns verksamhet.Socialdemokraterna har inte förbjudit men motarbetatprivata alternativ. Genom att offentliga bidrag endast harutgått till offentlig verksamhet har valfriheten endast varitförunnad människor med god ekonomi.De välfärdssystem som socialdemokraterna byggt upp harinte alltid skyddat dem som har de största behoven av hjälp.I den socialdemokratiska verkligheten är det främst de somhar en röststark organisation bakom sig som kan ''rädda''bidrag och transfereringar.Genom en barnomsorgspolitik som byggde påsocialistiska värderingar och en obegränsad tilltro till statoch kommun har man steg för steg försvagat familjen. RedanAlva konstaterade att barnuppfostran var alldeles förviktig för att överlämnas till föräldrarna. Den synen hardärefter påverkat den socialdemokratiska familjepolitiken.Kommunal barnomsorg byggdes ut i en rasande takt under70- och 80-talen. Fanns det familjer som önskade ha sinabarn i enskilda barnstugor eller på annat sätt ville lösaomsorgen om de egna barnen stoppades det.Socialdemokraterna införde i regeringsställning t ex LexPysslingen, som uttryckligen förbjöd offentliga bidrag tillenskild barnomsorg.Familjer som av en eller annan orsak inte ville ha sina barni offentligt organiserad barnomsorg erhöll inget som helststöd. Det innebar att en familj som hade barn i kommunaltdaghem subventionerades med i genomsnitt 70 000 kronorvarje år via skatten, medan en familj där den ena föräldernvar hemma med det egna barnet inte fick någonting.I den socialdemokratiska välfärdsstaten kan inte denenskilda familjen bestämma hur den skall leva sitt eget liv.I stället blir familjen och dess medlemmar föremål för denpolitiska maktens välvilja och åsikter om välfärden.Det är ingen tillfällighet att så blev fallet i debostadsområden som i sin uppbyggnad mest präglades avden socialdemokratiska politiken. Där finns bara den skola,barnomsorg, tandvård, sjukvård, bostad och äldreomsorgsom den offentliga makten har planerat för. Då blir densociala rörligheten begränsad. Det personliga ansvareturholkas när familjen och människors gemenskap sätts påundantag, och segregationen blir ett faktum när friheten attvälja blir till något exklusivt i stället för en allemans rätt.Socialdemokraterna beskriver själva resultaten av denegna välfärdspolitiken i sitt 90-talsprogram:I nedslitna förorter splittras familjer, ungdomar blirrotlösa, gamla känner oro för att gå ut . Klotteroch vandalisering skapar otrevnad och besvikelse. Mångaundrar var de gamla sociala nätverken, den socialakontrollen, vårt gemensamma ansvar för varandra och förungdomems fostran tagit vägen. Tvivlet gror: harvälfärdssamhället i all sin välvilliga omtanke tagit över såmånga sociala uppgifter från familj, vänner, oss själva, attlivet blivit opersonligt och ansvarslöst och vi själva blivithjälplösa?För Socialdemokraterna handlar välfärd inte om att skapaförutsättningar för den enskilde individen, att leva det livsom var och en finner bäst. I stället handlar välfärden om attmed offentliga medel och offentlig makt planera och läggamänniskors liv till rätta. Inställningen framgår i programmetårs partikongress.Där står följande:Huvudprincipen för den offentliga sektorns organisation äratt medborgare som efterfrågar offentlig service blirhänvisade en daghemsplats, en skola eller en vårdcentral.Det finns rationella förklaringar till denna princip. Det blirlättare att planera samhällsservicen, somkostnadsfördelningen kan följa enkla principer, t.ex.befolkningens storlek inom ett visst område.I denna ansats finns förklaringen både till välfärdssystemsom präglats av ständigt växande kostnader och till en bristpå gemenskap och ansvar som inte kan leva utan friheten attvälja och rätten att ta personligt ansvar för sig själv och denärmaste. Den gamla politiken har misslyckats med att geden trygghet och den långsiktighet som människorbehöver för att kunna planera sin tillvaro. ISocialdemokraternas välfärdsstat är det viktigare attunderlätta planeringen för politikerna än att skapa godaförutsättningar för de enskilda medborgarna.3. ValfrihetsrevolutionenDen borgerliga regeringen uttalade i sinregeringsförklaring följande om vad manönskade åstadkomma inom välfärden:...förbättra vår välfärd och sociala omsorg genom denvalfrihetsrevolution i välfärdspolitiken som vi kommer attinleda.På område efter område inleddes arbetet med att skapaalternativ och valfrihet. Det gällde barnomsorg,familjepolitik, skola och hälso- och sjukvård. Det arbete sominleddes och vars positiva effekter bara hade börjat visa sigavskaffades av den nya visionslösasocialdemokratin i förening med vänstern och Miljöpartiet.Det anmärkningsvärda har inte bara varit föraktet för denenskildes rätt att välja utan också bristen på visioner somkännetecknat de socialistiska ''återställarna'' på områdeefter område.4. FamiljepolitikenRedan 1992 avskaffade den borgerliga regeringen , en lag som förbjöd att offentliga medel användestill enskilt drivna barnstugor. Arbetet inom familjepolitikenfortsatte sedan med förändringar i socialtjänstlagen som gavenskilt drivna barnstugor samma möjligheter att erhållakommunala medel som offentligt drivna. Dettakombinerades med införandet av avdragsrätten för styrktabarnomsorgskostnader och vårdnadsbidraget.Vårdnadsbidraget, som den socialistiska majoritetenavskaffat , utgick med upptill och barn mellan 1 och 3 år.Vårdnadsbidraget var beskattat och var förenat med enavdragsmöjlighet för styrkta barnomsorgskostnader.Syftet med avdragsrätten och vårdnadsbidraget var och äratt skapa rättvisa i familjepolitiken. Även de föräldrar somvalt att inte använda sig av den offentliga barnomsorgenskulle ges ett ekonomiskt stöd. Avdragsrätten skulle ökamöjligheten att utveckla den form av barnomsorg som passarfamiljen bäst.Detta innebar att en familj t.ex. kunde använda sig av enegen dagmamma, gå ihop med andra familjer och anställa endagmamma, vara hemma längre än de somföräldraförsäkringen tidigare gav möjlighet till. Kort och gottflyttades makten över barnomsorgen över från den politiskamakten till de enskilda familjerna. Att vårdnadsbidraget varuppskattat och sågs som en möjlighet till barnomsorg sompassade barn och familj visades genom att nära 180 000familjer ansökte om och erhöll vårdnadsbidrag.Socialdemokraterna hotade under hela valrörelsen med attomedelbart avskaffa vårdnadsbidraget. t.o.m. föräldrar att planera för framtiden. Den 11augusti 1994 sade följande:Man kan utgå ifrån att om vi får en socialdemokratiskregering försvinner vårdnadsbidraget senast den 1 januari.Och det ska man vara medveten om i sin planering.Socialdemokraterna levde upp till sitt löfte att avskaffa enrättvisereform som omfattade nära 180 000 familjer. Nunöjde sig inte Socialdemokraterna med detta. Man straffardessutom de familjer som utnyttjat vårdnadsbidraget.Regeringen föreslog att de familjer som utnyttjat bidragetskulle få de utnyttjade dagarna avräknande från rätten till deåterinförda garantidagarna. ändrade detta ochbeslutade att garantidagarna i och för sig skulle få utnyttjasäven av dem som haft vårdnadsbidrag -- men utan ersättning.Därmed nådde man målet att straffa de familjer som vågattrotsa Socialdemokraterna och utnyttja den möjlighet tillvalfrihet som vårdnadsbidraget innebar.Samtidigt som vårdnadsbidraget avskaffas stoppas ocksåenskild barnomsorg. Den socialistiska majoriteten iriksdagen följde den socialdemokratiska regeringens förslagatt ändra i socialtjänstlagen så att enskild barnomsorg endastkan få offentligt stöd om kommunpolitikerna anser att dettaär befogat. I praktiken innebär detta ett stopp för alternativbarnomsorg i de kommuner som har socialistiskt styre.Under de tre senaste åren har socialdemokrater ute ikommunerna aktivt agerat för att stoppa alternativ ochförhindra nya att växa fram. Argumenten har varit många.Det har handlat om problem med kvalitet ochsekretesslagstiftning och brist på insyn. Det egentliga syftethar dock varit klart -- av ideologiska skäl kan man inteacceptera att föräldrar väljer någon annan form avbarnomsorg än den offentliga. Socialdemokratiska politikeri riksdag och i kommuner har medvetet valt att genomkonfrontation stoppa den utveckling av barnomsorg somföljer av föräldrars egna val och initativ.Genom riksdagsbeslutet får Socialdemokraterna ute ikommunerna åter möjlighet att stoppa allt som inte passarden egna ideologin. Lever man i en socialdemokratiskt styrdkommun kan bidraget till den enskilda barnstugan, och denbarnomsorg man valt, dras in när som helst.Avskaffandet av vårdnadsbidraget och stoppet för enskildbarnomsorg handlar inte bara om att ta bort en lagstadgadvalfrihet för de enskilda barnfamiljerna och återigenomyndigförklara föräldrar. Trycket på denoffentliga barnomsorgen kommer snabbt att öka -- eftersombarnomsorgsgarantin kvarstår -- med två konsekvenser somföljd.Den ena blir att vi återvänder till åttiotaletsbarnomsorgsköer, som den borgerliga familjepolitikenavskaffade. Genom vårdnadsbidrag och utbyggd valfrihetbreddades barnomsorgen genom en lång rad alternativ. Deriskerar nu att försvinna helt och hållet.Den andra konsekvensen blir kraftigt ökade kostnader förkommunerna. Bara det faktum att en barnomsorgsplats igenomsnitt kostar och ett vårdnadsbidrag24 innebär en kraftigt ökad kostnad förkommunerna om bara en del av de barn som tidigare haftvårdnadsbidrag nu söker om en plats i den kommunalabarnomsorgen. I förlängningen kan ett avskaffande avvårdnadsbidraget på detta sätt innebära en utökad kostnadför kommunerna med per år.Moderata samlingspartiet anser att skallåterinföra vårdnadsbidraget i den form det hade före den 1januari 1995. Socialtjänstlagen skall också i konsekvens medvad som sagts ovan återfå sin lydelse enligt beslut(1993/94:SoU11).Vi utvecklar vår syn på familjepolitiken i motion1994/95:So605 av m.fl. (m).5. Hälso- och sjukvårdenI slutet av 80-talet fick man i vänta 15månader för att få sina slitna gamla höftleder opererade. IVärmland fick man vänta för att få sin starrbortopererad. var situationen ännu värre. Dåkunde väntetiden för en höftledsoperation vara upp till 24månader och för en starroperation upp till 17 månader.Den borgerliga regeringen införde envårdgaranti. I korthet innebar garantin att ingen skullebehöva vänta mer än på en operation. Detta ikombination med ett omfattande förändringsarbete ilandstingen, med ökad konkurrensutsättning, avknoppningav enheter och andra liknande åtgärder, ledde snabbt till attoperationsköerna i slutet av de borgerliga regeringsåren iprincip var helt avskaffade.För att öka valfriheten och kontinuiteten i hälso- ochsjukvården infördes husläkarsystemet. Det innebar att varjemedborgare genom eget val fick sin egen läkare. Samtidigtinfördes fri etablering för husläkare, vilket innebar att såväloffentliga som privata husläkare fick samma möjligheter attverka. Valfriheten för den enskilde patienten blev därigenomstor.Husläkarsystemet har inneburit en lång rad fördelar. av de kanske viktigaste har varit att tillgången på läkare iglesbygden har ökat markant tack vare reformen. Genom denfria etableringsrätten har husläkare funnit det intressant attäven välja glest befolkade områden. Nästa steg för denborgerliga regeringen var etableringsfriheten förspecialistläkare och sjukgymnaster. Det regelrättayrkesförbudet för de privatpraktiserande specialistläkarnaoch sjukgymnasterna togs bort den 1 januari 1994.Tack vare den borgerliga regeringens förslag fickprivatpraktiserande läkare eller sjukgymnast rätten att öppnapraktik och få ersättning genom sjukförsäkringen.Genom detta blev det möjligt också för var och en att självvälja just den specialist eller sjukgymnast man tyckte varbäst.Den socialdemokratiska regeringen kunde inte heller tålaatt denna valfrihetsreform, för såväl den enskilde patientensom för de berörda yrkesgrupperna, fanns kvar. Därföravskaffades etableringsfriheten från och med den 1 januari1995. De läkare som redan har tillstånd eller de läkare somhar fått tillstånd före , men ännu intehunnit öppna praktik, kommer attfå fortsätta som . Därefter kommer varje landsting attavgöra om det skall finnas privatpraktiserande läkare ellersjukgymnaster med offentligt stöd.De av regeringen framförda argumenten för att avskaffaetableringsfriheten var svaga. Regeringen skrev följande iproposition 1994/95:109:Även om erfarenheterna av tillämpningen av lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning tillsjukgymnastik ännu är begränsade och inte kan baseras påmer än de åtta första månadernas verksamhet finns oroandeuppgifter om de ekonomiska konsekvenserna av de nyaetableringsbestämmelserna. Den nuvarande ordningen gerheller inte sjukvårdshuvudmännen reella möjligheter attfullgöra sitt fastlagda planeringsansvar.Det mest intressanta i den socialdemokratiskadiskussionen om de ökade kostnaderna för landstingen pågrund av den fria etableringen är att man överhuvudtaget inteberör att det ökade inslaget av enskild vård i förlängningenkommer att innebära ett minskat tryck pålandstingsverksamheten och därför långsiktigt innebärbesparingar i landstingens egen verksamhet.Genom framväxande alternativ får alla berörda parter enanledning att se över verksamhet, öka effektiviteten ochutveckla omsorgen om den enskilde patienten. Denförändring av välfärdens verksamheter som många sökerundvika genom monopol underlättas med framväxten avalternativ. Det är alltid till fördel för sjukvårdens utveckling.Det faktum att förändringarna i den tidigare stelbenta ochsocialistiskt styrda sjukvårdspolitiken också medfört rejälaproduktivitetsförbättringar under de tre borgerliga åren, d.v.sman utnyttjade de existerande resurserna mer effektivt, nya regeringen överhuvudtaget inte berört. Ändå är dettainte en obekant företeelse. skrev den 25 juli1993 följande om den svenska sjukvården:Produktiviteten ökar markant. Köerna minskar och antaletbehandlade och intagna patienter växer. är en vårdmed ett mänskligt ansikte på väg att ersätta den gamlamilitäriska ordningen. Långsamt börjar den storskaligasjukhusfixerade och läkarstyrda svenska sjukvårdenförändras och alternativa vårdformer upptäckas.Men, återigen vill Socialdemokraterna att välfärden skallhandla om den politiska maktens möjlighet till planering ochkontroll. Någon diskussion om vilka konsekvenser detåterinförda yrkesförbudet kommer att få för den enskildepatienten eller den enskilde sjukgymnasten försöverhuvudtaget inte i regeringens proposition. Patienternasintressen och behov står lika lite som sjukvårdpersonalensmöjligheter att utveckla nya arbetsformer i centrum förSocialdemokraternas sjukvårdspolitik. Det är av dogmatiskaskäl Socialdemokraterna avskaffar rätten och möjligheternaatt välja sjukvård.Vi anser att det fria valet av läkare och sjukgymnast --oavsett om han eller hon arbetar i offentlig verksamhet ellerprivat -- är en självklarhet. Därför bör möjligheten förprivatpraktiserande specialistläkare och sjukgymnaster attfritt etablera sig utan att tvingas sluta särskilda avtal medlandstingen återinföras.Vi utvecklar vår syn på hälso- och sjukvården i motion1994/95:So424 av m.fl. (m)6. Rätten att välja skolaLikaväl som rätten att välja omsorg och vård är ensjälvklarhet inom familjepolitiken och hälso- ochsjukvården, är rätten för de enskilda familjerna att välja skolaför de egna barnen en bärande princip för dem som tror påden enskilda individen. Rätten att välja skola gäller såvälmellan kommunala skolor med olika karaktär och inriktningsom mellan kommunala skolor och friskolor.Ett av de viktigaste inslagen i den borgerliga regeringensvalfrihetsrevolution var därför att ge elever och föräldrar rättoch möjlighet att välja skola och att godkända friståendegrundskolor fick en lagfäst rätt att få ekonomiska bidrag förvarje elev.Det fria valet och många olika skolor skapar utvecklingoch dynamik. I då kunskap blir allt viktigare är tillgångtill bra utbildning avgörande både för den enskildeindividens välstånd och för vår nations utveckling. Barn ärolika och har olika behov. Mångfald i utbildningen ger varoch en möjligheter att välja en utbildning som passar de olikaönskemålen.För kunskapsinlärningen är valfriheten, och möjlighetenatt kunna påverka, viktig. Människor som kan utöva ettinflytande skaffar sig bättre information och blir merengagerade, i detta fall i sina barns skolgång. Betydelsen avföräldrarnas stöd och intresse för barnens studieresultat kaninte underskattas.När skolorna måste vinna och behålla elevers ochföräldrars förtroende blir de mer lyhörda och genomkonkurrens emellan skolor höjs kvaliteten. Betydelsen avutbildning med hög kvalitet är särskilt stor för elever frånmindre studiemotiverade miljöer.Friskolorna är en viktig del i de ökade möjligheterna förden enskilde att råda över utbildningen.Antalet friskolor har ökat dramatiskt. När den borgerligaregeringen tillträdde fanns cirka 80 friståendeskolor i . hade cirka 250 friståendeskolor givits tillstånd och i de allra flesta fall startat sinverksamhet. Andelen elever i fristående skolor fördubbladesunder . Och tack vare den s.k. skolpengen kanalla välja skola och skolform.Intresset för att starta friskolor håller i sig. ligger cirka 150 nya ansökningar för behandling.Det finns fristående skolor i samtliga län, och många skolorhar startats i glesbygd. Genom skolpengen -- d.v.s. rätten tillett garanterat bidrag till fristående skolor -- har byns skolakunnat leva kvar, alternativt har man kunnat starta skola trotsatt kommunen inte ansett att det funnits behov. De friståendeskolorna är inte längre bara ett storstadsfenomen.Enligt riksdagsbeslut skall ett bidragmotsvarande av den genomsnittligaelevkostnaden i hemkommunen följa en elev som valt engodkänd, fristående grundskola. Fristående skolor har idagrätt att ta ut avgifter, men de skall vara skäliga. 65 procentav de fristående skolorna tar inte ut några avgifter alls.Socialdemokraterna klargjorde i valkampanjen attskolpengen och det fria skolvalet skulle avskaffas. Iställetskall kommunerna fördela pengar efter det behov somkommunen bestämmer finns till fristående och kommunalaskolor.Om skolpengen avskaffas eller besluten överlåts tillkommunalpolitiker hur blir det då med valfriheten för denenskilde eleven?