mot · GI02K204 · 1995-01-25 00:00:00 — Mångårig erfarenhet visar på ett starkt samband mellanframgång i ett lands stabiliseringspolitik och oberoende fördess centralbank. Tendensen till växande inflationstryckföranledde många industriländer att ge sinacentralbanker större självständighet. Denna strävan komockså till uttryck i det europeiska integrationsarbetet genomde planer på en ekonomisk och monetär union (EMU) somutgör ett viktigt inslag i Maastricht-fördraget.I en moderat kommittémotion till 1989/riksdagkrävdes ändringar i den lagstiftning som reglerar SverigesRiksbanks ställning. Dessa tog främst sikte på att viareglerna för valbarhet, valsätt, mandatperiod m.m. vidutseende av ledamöter i fullmäktige minska möjligheternatill politiska påtryckningar vid penningpolitikens utövande.Dessutom förordades att skulle få som lagfästmål att värna kronans yttre och inre värde.Motionen avslogs visserligen av , men någon tiddärefter tillkallade statsrådet () en kommittémed uppgift att utreda ställning och lämnaförslag i de frågor som berörts i motionen. Enligt direktivenvar syftet att öka effektiviteten i antiinflationspolitiken.Därvid borde övervägas att ge ett lämpligtutformat och väldefinierat mål för verksamhetens inriktning.Vidare var kommittén fri att föreslå ändringar av formernaför val av riksbanksfullmäktige och ordförande samtfullmäktiges sammansättning och mandatperiodens längd.I tilläggsdirektiv, som meddelades vid en omorganisationav utredningen , tillkom också uppgiften atttillgodose de krav som kunde komma att ställas på penning-och valutapolitisk lagstiftning vid ett svenskt deltagande iden europeiska gemenskapen. hade då ansökt ommedlemskap i , där man just var i färd med att utformaplanerna på EMU med en gemensam centralbank och engemensam valuta samt med krav på att de nationellacentralbankerna skulle ha en institutionellt oberoendeställning.Riksbanksutredningen lade fram sittbetänkande och prisstabiliteten (SOU 1993:20).Det slogs där fast att i vissa avseenden har enklart självständig ställning. Närmast unik är dess rätt attbesluta om inte bara växelkurs utan också valutapolitiskregim. Men på andra punkter -- framför allt beträffandestyrformer och målinriktning -- är det direkta beroendet avpolitiska instanser påtagligt.Utredningen betonade starkt nödvändigheten avtrovärdighet i kampen mot inflationen. Om en trovärdiglåginflationspolitik kunde etableras, skulle den inte behövaföra med sig kostnader i form av högre arbetslöshet. Menförutsättningen var då att ansvaret för penning- ochvalutapolitiken delegerades till och att dennagavs i uppdrag att värna penningvärdet. skulle dendemokratiska kontrollen tryggas genom att målet förverksamheten fastställdes och ledningen för Riksbankenutsågs av riksdagen.Utredningen föreslog konkret följande.Riksbanken borde även fortsättningsvis vara direktunderställd , som skulle utse ledamöter ifullmäktige samt ange mål och ge andra föreskrifter ipenning- och valutapolitiska frågor -- dock endast genomlagstiftning. Riksdag och regering fick däremot intebestämma hur skulle besluta i enskilda frågor,utan denna skulle självständigt kunna förfoga över depenningpolitiska styrmedlen.Målet för att värna penningvärdet bordeinföras i riksbankslagen. Staten skulle inte få låna iRiksbanken för att finansiera t.ex. budgetunderskott.Riksdagen hade att välja sju fullmäktigeledamöter för ensjuårig mandatperiod genom successiva val. Dessa skulleäven fortsättningsvis utse riksbankschef, som också blir enåttonde fullmäktigeledamot, , och endastriksbankschefen skulle kunna omväljas för en period. Frånvalbarhet uteslöts politiker och tjänstemän i centralbeslutsposition. För att stärka den offentliga kontrollen bordeRiksbanken regelbundet inför offentligt redovisasin syn på penning- och valutapolitiken. hade rättatt avsätta fullmäktigeledamot, endast om denne på grund avsjukdom inte kunde fullfölja sitt uppdrag eller på grund avbrottslig verksamhet var uppenbart olämplig för uppdraget.Fullmäktige kunde därutöver avsätta riksbankschefen, omdenne uppenbart misskötte sitt uppdrag. Sistnämndabegränsning förutsatte en ändring av RF 9:12, där rätten attavskeda riksbankschefen är oinskränkt.Utredningens förslag var så utformade att ett kommandeeuropeiskt samarbete på det monetära området inteonödigtvis skulle behöva försvåras eller fördröjas. Siktet varinställt på genomförande från , mennödvändiga ändringar av regeringsformen kunde träda i kraftförst . I en reservation mot utredningensförslag anförde emellertid de socialdemokratiskaledamöterna bl.a. att tidpunkten var illa vald med hänsyn tilloklarheten beträffande det framtida valutasamarbetet iEuropa samt den pågående finansiella krisen.Remissyttrandena över utredningsförslaget var i huvudsakpositiva. Regeringen förelade emellertid inte riksdagennågon proposition i ämnet, eftersom det inte förelåg denbreda politiska enighet som eftersträvas vid ändring avgrundlag. En partipolitisk strid om ställningskulle t.o.m. kunna verka destabiliserande genom att minskatrovärdigheten hos låginflationspolitiken.I andra länder fortgår dock utvecklingen mot mersjälvständiga centralbanker. Det gäller inte minst inom EU,där framväxten av EMU är inne i sin andra fas. Enligt artikel108 i skall varje medlemsstatsäkerställa att dess centralbank har en oberoende ställning,innan övergången till det tredje och sista steget sker 1997eller . Denna förpliktelse gäller således oavsettom landet kan eller -- i och fall --vill delta fullt ut i EMU.Sverige är nu medlem i EU. Därmed handlar frågan omRiksbankens oberoende inte bara om effektivitet i kampen imot inflationen. Den rör också vår förmåga att uppfylla ettavtalsenligt åtagande. De invändningar som i densocialdemokratiska reservationen riktades mot tidpunktenkan dessutom inte längre sägas vara för handen.Folkomröstningen om svenskt medlemskap i är avgjord,och utvecklingen av EMU går vidare i den ekonomiskaåterhämtningens tecken. För del blir det under allaomständigheter nödvändigt att exempelvis undanröja dengrundlagsbestämmelse som föreskriver riksbankschefensobegränsade avsättlighet.Med hänsyn till att proceduren för grundlagsändring intemedger slutligt beslut förrän efter valet , dådet tredje steget mot det europeiska centralbankssystemetsenast är på väg att tas, är det ofrånkomligt att regeringenförelägger förslag om stärkande av Riksbankensoberoende under innevarande mandatperiod. Önskvärdhetenav att markera bred politisk uppslutning kring målet attbekämpa inflationen och därmed sänka räntenivån motiveraratt detta förslag läggs fram . Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen med utgångspunkt iRiksbanksutredningens betänkande skyndsamt lägger framförslag i syfte att stärka oberoende.