mot · GI02Fi408 · 1995-01-25 00:00:00 — Det traditionella sättet att mäta inflation, såväl i Sverigesom internationellt, baseras på ett prisindex viktat efterkonsumtionen av varor och tjänster, dvs ettkonsumentprisindex (KPI).Penningpolitiken styrs till stor del av inflationstakten ochinflationsförväntningarna. Den övergripande uppgiften förpenningpolitiken är att verka för ett stabilt penningvärde.Detta har av definierats som en inflation på ,+/- . Något förenklat innebär detta att omRiksbanken får indikationer på en högre inflationstakt ellerinflationsförväntningar, stramar man åt penningpolitiken,vilket bl a kan ske genom marginalräntehöjningar. Omväntfinns det utrymme att sänka marginalräntan vid låg inflationoch låga inflationsförväntningar.En hög räntenivå är skadlig för ekonomin. Den bidrar tillminskade investeringar, minskad konsumtion, lägrevinstnivåer och högre arbetslöshet. Lägre räntor innebärtvärtom en stimulans för ekonomin och underlättar inteminst investeringar och därmed framväxten av nya jobb.För att bedriva en så effektiv penningpolitik som möjligtär det alltså av avgörande betydelse att de indikatorerRiksbanken agerar efter ger en så fullödig information sommöjligt av utvecklingen i ekonomin. Det gäller inte minstinflationen och inflationsförväntningarna.Under 1980-talet hade en kraftig uppgång ifastighetsvärden och andra reala tillgångar. Under denefterföljande fastighets- och finanskrisen föllfastighetspriserna med i storleksordningen 500 miljarderkronor. Mycket tyder på att om ett bra mått på de realavärdenas prisutveckling hade funnits så hadeinflationstendenserna kunnat avläsas på ett tidigare stadium.Detta hade ökat förutsättningarna för att föra enpenningpolitik som på ett bättre sätt hade varit avpassad tillden aktuella ekonomisk-politiska situationen.Problemet är att de reala värdenas ökning eller minskningavspeglas endast indirekt i KPI-måttet. Genom att inte ha ettfungerande mått på tillgångsvärdenas utveckling riskerar viatt lägga all koncentration på flödesvariabler medanprisutvecklingen av reala tillgångar skjuts i bakgrunden.I efterhand kan vi se att 1980-talets överhettning och starkaprisuppgång på tillgångsvärdena inte gav tillräckligt kraftigaoch snabba signaler till . I så fall hade enstramare penningpolitik bedrivits på ett tidigare stadium.Inför framtiden tyder mycket på att underlaget för attbedöma pris- och tillgångsvärdenas utveckling måsteförfinas.Det finns starka skäl för att utveckla instrument för attkunna ta hänsyn även till tillgångarnas prisförändringar. Etttotalprisindex (TPI), dvs ett mått på alla marknadsvärderadetillgångar, skulle kunna vara en indikator för att i denframtida penningpolitiken kunna ta hänsyn även tilltillgångarnas prisfluktuationer och vara ett värdefulltkomplement till vårt konventionella KPI-mått.Ett TPI är dock förenat med mätproblem. De vinster somkan erhållas om ett sådant mått utvecklas kan dock underlättade penningpolitiska bedömningarna och därmed medverkatill att rätt åtgärd vidtas . Detta motiverar attSCB ges i uppdrag att utveckla ett sådant mått. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en utveckling av ett totalprisindex(TPI).