mot · GI02Fö203 · 1995-01-25 00:00:00 — De stora säkerhetspolitiska förändringar som redovisadesi försvarsbeslut har under de senaste tre årenbefästs. Det västliga politiska samarbetet har stärkts och demer utvecklade delarna av har trotsekonomiska svårigheter i transitionsprocessen från plan tillmarknad ytterligare närmat sig de traditionellademokratierna i . Däremot är riskerna försäkerhetspolitiskt negativa störningar -- främst hänförliga tillförhållandena i , och -- störreän vad de var sedan.1992 gjordes bedömningen att utvecklingen i öst -- och dåsärskilt i det forna huvuddel -- varosäker. Ändå målades säkerhetspolitiska situationsom tämligen ljus, med reservation för just dessaosäkerheter.Osäkerheten befästSamtidigt som situationen som helhet fortfarande ärgynnsam och risken för angrepp mot begränsadunder nu överblickbar tid, skönjs osäkerhetens dimensioneri öst tydligare än tidigare.Det finns anledning att ifrågsätta den förenkladebeskrivning som regeringen gör i prop. 1994/95:100, därman menar att ''den internationella utvecklingen befäster ------ de gynnsamma säkerhets- och försvarspolitiskaförutsättningarna''.De allmänna, men enligt vår mening ogrundade,förhoppningar om en relativt snabb demokratisering ochstabilisering i som fanns 1992 har inte infriats.Osäkerheten har institutionaliserats.Förhoppningarna om snabba förändringar till det bättre hargrusats. I detta avseende är läget också för vårt land sämre.I stället för att felaktigt ta kortsiktiga förändringar till intäktför ''snabba klipp'' i försvarspolitiken, bordesocialdemokraterna inse den absoluta nödvändigheten av enlångsiktig försvarspolitik. Vad vi gör med försvaret ,påverkar i första hand läget på andra sidan sekelskiftet.Därför skall denna osäkerhetens parameter, snarare än årligkontroll av säkerhetspolitikens barometer, styraförsvarspolitiken.Den militära potentialen i närområde harvisserligen minskat , även om tendenser tillreorganisation och stabilisering i den ryska krigsmaktennoterats . Den ryska militärdoktrin somfastställts är ett exempel på hur det svenska läget faktisktförsämras om avsedd planering genomförs. De strategisktrörliga styrkor som avses vara upprättade kring sekelskiftetinnebär att den ryska krigsmaktens förmåga till ett strategisktöverfall kan öka.Den politiska osäkerheten och de många frågetecknenkring väg är ännu tydligare än 1992 och utgördärför en viktig del av beslutsunderlaget vid bedömningenav regeringens nu aktuella förslag såväl som inför nästaförsvarsbeslut.För vidkommande är inte bara den politiska ochmilitära utvecklingen i vårt närområde av betydelse vid ensäkerhetspolitisk värdering. Inträdet i den Europeiskaunionen och möjligheterna till närmare samarbete inomramen för bl.a. den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken förbättrar vårt läge. Status som observatöri WEU kan ge oss möjligheter till insyn och i begränsad måninflytande över viktiga beslut som berör också Sverigessäkerhet.Många fora -- få centra med kraft och förmågaDen flora av säkerhetspolitiska arrangemang,organisationer och samarbetsformer som settreaktiveras och födas efter murens fall innehåller mycketpositivt. De många bokstavskombinationerna fyller var ochen för sig viktiga funktioner för att tillsammans förebyggaoch förhindra konflikter mellan folk och länder.Mångfalden innebär emellertid också problem. Trögabeslutsprocesser och nationella regeringars ovilja attengagera sig i gemensamma problem dämpar styrkan i detgemensamma agerandet. Organisationernas antal och statusriskerar att begränsa den reella handlingsfriheten attagera snarare än stödja den. De många och löst eller inte allssammanfogade tegelstenarna i säkerhetsbygget formar imycket en koloss på lerfötter.Den europeiska säkerhetsarkitekturen är långtifrån färdig.Fortfarande saknas vitala och avgörande delar för att föra engemensam och kraftfull politik inom ramen för denEuropeiska unionen. Formandet av en sådan -- inledningsvisvid regeringskonferensen -- lämnar ändå åtskilligaländer utanför kraftfältet och därmed krävs särlösningar ochytterligare samarbetsformer.Sveriges vägvalSveriges säkerhetspolitiska vägval är inte självklart. Detbegynnande 90-talets modifierade alliansfrihet -- i och medvilken neutralitetspolitiken överspelats -- är alltjämtändamålsenlig. öppnar utvecklingen i vår omvärldutan tvekan nya möjligheter. val avsäkerhetspolitisk lösning måste föregås av en fri och öppendebatt, där alla alternativ noggrant analyseras. Det kallakrigets skygglappar får inte hindra från attsjälvständigt värdera och forma en nationell handlingslinje,som sätter svenska säkerhetsintressen främst. Hela skalanmellan renodlad alliansfrihet via olika typer av samarbete tillömsesidiga alliansförpliktelser är värd att studera ochöverväga, eftersom vi har ett helt annathandlingsutrymme än under den kalla krigsperioden mellan50- och 80-tal.Inför EU:s regeringskonferens måste ha formatgrundvalarna i en nationell handlingslinje isäkerhetsfrågorna. Den uppgiften vilar tungt på allaansvariga politiker, men kräver också ett brett deltagande avexperter och medborgare. Självfallet måste frågan omalliansfrihetens innebörd och framtid också belysas.Utvecklingen i vår omvärld präglas, som nämnts ovan,minst sagt av osäkerhet, men också av många olika och tillolika mål syftande samarbetsformer kring säkerhetsfrågor ivid mening. Därför finns det i nuvarande läge lika starka skälsom tidigare att bibehålla den militära handlingsfriheten, iform av ett starkt försvar, som säkerhetspolitiskgrundtillgång.I det säkerhetspolitiska brytningsskede som Sverigeonekligen står mitt i, är det naturligt för Moderatasamlingspartiet att verka för en noggrann beredning av dessafrågor. Våra önskemål om en tillräckligt grundlig och seriösbehandling av säkerhets- och försvarsfrågorna har emellertidännu inte tillgodsetts. Härvid bådar regeringens handlag integott för formandet av den nödvändiga nationella samlingenkring säkerhetsfrågorna.Säkerhetspolitiken och försvaretOsäkerheten vad gäller formulerandet av målen förförsvaret talar för att vi bör ha en större säkerhetsmarginalän förr, detta för att bättre kunna möta också oväntadehändelseutvecklingar. I det bipolära ''säkerhetssystemet''var förutsägbarheten och därmed i många fall säkerhetenstörre än i dagens differentierade struktur. går detinte att blunda för det faktum att det större hot som dåutvecklade sig krävde en större grad av säkerhet imåluppfyllelse vad gäller försvarets kapacitet, eftersom ettmisslyckande på ett annat sätt än hotadeSveriges själva existens.Säkerhetspolitiskt står tre punkter i förgrunden:1. att ta aktiv del i EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik och se till att stor hänsyn tas till de särskildastrategiska och militärgeografiska förhållanden som råder iNordeuropa,2. att fortsätta stödet till reformpolitiken i främst debaltiska länderna och det ryska närområdet,3. att vara pådrivande i skapandet av en fungerandesäkerhetsordning i hela där inte bara EU spelar roll utan även FN, NATO, , , , NACC ochER.Sveriges politik i dessa tre hänseenden måste forma enhandlingslinje, som sammantaget tillgodoser det nationellaegenintresset att dels även fortsättningsvis självständigt styravårt land, dels kunna leva i fred oaktat förhållandena i våromvärld.Det är lätt att se den säkerhetspolitiska utvecklingen iEuropa som enbart godartad och linjär. Även om utökatsamarbete på alla områden ter sig som det i ett längreperspektiv mest sannolika, finns många tecken på nationellamotsättningar både i de östra och de västra delarna avEuropa. Efterhand ökat samarbete på ett område behöverheller inte följas av ökad förståelse och förstärktsamarbete på andra.Regeringens förslagRegeringen ger i prop. 1994/95:100 tre argument för enkraftig nedskärning av anslagen till främst det militäraförsvaret. ekonomiska läge, den gynnsammautvecklingen , medlemskap i ochantagandet att deltagande i den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken (GUSP) är ett säkerhetspolitiskt plus.Regeringen menar att den gynnsamma utveckling somförespåddes i FB 92 besannats och dessutom att EU-medlemskapet (inklusive den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken) givit oss ett sådant säkerhetspolitisktnettoplus, att det nu kan kapitaliseras i form avnedskärningar på försvaret. Enligt vår mening kan sådanaslutsatser inte dras förrän tidigast efter regeringskonferensen1996. Vår rent militära säkerhet ökar inte på grund avmedlemskapet i EU. Därför är nedskärningar intemöjliga att motivera med detta.Osäkerheten i den framtida utvecklingen betonas intetillräckligt starkt i propositionens mycket allmänt hållnabeskrivning av det säkerhetspolitiska läget. Den samladebedömning som görs är svepande och utan motiv: ''Denbeskrivna säkerhetspolitiska utvecklingen innebäremellertid, att det är möjligt att göra vissa avsteg från nugällande operativa krav på förmåga och insatsberedskap. ''Moderata samlingspartiet delar inte denna uppfattning.Regeringens förslag på försvarsområdet innebär att 1992års försvarsbeslut riskerar att förlora sin profil. Dennedskärning på som föreslås fårallvarliga konsekvenser för försvarets förmåga att lösa deuppgifter som då fastlade. I ljuset av den tioårigarationaliseringsprocess försvaret genomgått och denedskärningar som beslutades i krisuppgörelsen (där huvuddelen av besparingen är en av ÖB självpåtagenrationaliseringskomponent) blir detta ännu tydligare.Det är otillfredsställande att regeringen föreslår en såkraftig besparing utan att konkret ange var den skall göras.Man till och med undantar områden från besparingar, vilketi realiteten innebär att stora nedskärningar irepetitionsutbildningen är det enda till buds stående medlet,för att försvarsmakten skall kunna uppnå regeringensbesparingsmål.Ett rimligt krav hade varit, att regeringen presenterat ettsammanhållet och konkret förslag på grundval av ÖB:sunderlag från 1994-12-07. Då skulle på ett säkertsätt ha kunnat ta ställning till följderna av propositionensförslag.Säkerhetspolitiska skäl för att lämna försvarsbeslutetsambitionsnivåer finns enligt Moderata samlingspartietsuppfattning inte . Försvarspolitiken riskerar dessutomgenom regeringens förslag att förlora sin nödvändigalångsiktighet. Till regeringens uttalade målsättning att utöverde nu föreslagna två miljarderna i besparing aviseraytterligare två miljarder finns starka skäl att redan nu ställasig ytterst tveksam.Även en mindre försvarsmakt kräver stora investeringar. Jufärre förband håller, desto viktigare är att kvalitetenpå materiel, personal och utbildning hålls på en höginternationell nivå. Minskningar i volym kommer alltså inteautomatiskt att innebära möjligheter till besparingar. Dettafaktum, tillsammans med de internationella åtaganden allapartier är överens om vikten av, gör framtiden i det närmasteomöjlig att inteckna på det sätt regeringen gör. Först ennoggrann beredningprocess kan ge svaret på om besparingarär möjliga.Under sommaren och hösten har åtskilliga argument påförsvarspolitikens områden hämtats från den nedrustningsom nu pågår i övriga . Många debattörer ochpolitiker -- inte minst försvarsministern -- menar att vi medautomatik skall följa förändringar i vår omvärld. Det finnsanledning att peka på att många av dessa länder under 70-och 80-talen kraftigt ökade sina försvarsanslag. Åtskilligakommer därför att ha högre försvarsanslag i reala termer1995 än vad de hade 1980. Detta trots att de i många fallnyligen genomfört betydande nedskärningar. Våragrannländer hade samtliga högre försvarsanslag 1993 än1980. anslagsnivå var då högre, högre och anslagsnivå blygsamma högre än 1980.Av länderna i vårt närområde är det endast somminskat sina försvarskostnader jämfört med . Där varanslagsnivån 1993 av den . Under 1980-talethar en omfattande förnyelse skett genom de successivtkraftigt höjda anslagen hos våra grannar. Vad gäller tekniskförnyelse gäller detta också förband i det fornaSovjetunionen. fick i och med FB 92 möjlighet att restaurera försvaret och skaffa ossgenerellt välutrustade och välövade förband. Att brytaförsvarsbeslutets inriktning riskerar att skapa en allvarligobalans mellan svensk försvarsförmåga och omvärldensmilitära potential.Enligt vår uppfattning saknar den s.k. generellabesparingen inom verksamheten och det regeringenbenämner ''tillvaratagandet av ytterligare möjligheter tillsamordning och effektivisering inom främstFörsvarsmakten'' realistiska möjligheter att genomföras utanatt repetitionsutbildningen allvarligt minskas. De minskadekraven på insatsberedskap och förbandens krigsduglighet,som regeringen temporärt tillåter nedgå, redovisas inte ipropositionen och inte heller de besparingskonsekvenser deteventuellt får. Därmed är det inte möjligt att ta ställning tillgraden av realism i regeringens förslag i detta hänseende.Regeringen anger att ambitionen avseendekrigsorganisationens materiella förnyelse minskas ''något''och pekar dessutom särskilt ut ett antal materielprojekt.Senareläggningar och reduceringar skall dessutom skeavseende vissa byggnationsobjekt. Den enda tydligahandlingsregel som regeringen ger ÖB är att man inteaccepterar en minskning av antalet grundutbildade. Enligtvår mening torde arbetsmarknadspolitiska snarare änsäkerhetspolitiska skäl ligga bakom den bedömningen.Enligt finansplanen skall tas som s.k.generell besparing på statlig konsumtion. Regeringen angerdessutom att man avser medge att FM senareläggermaterielbeställningar m.m. om ca 500 miljoner kronor.När det gäller de civila delarna av försvaret, angerregeringen särskilt att besparingsnivån skall vara lägre än förde militära. Några säkerhetspolitiska skäl eller särskildaberedskapsmotiv för detta anges anmärkningsvärt nog inte.Ökade kostnader (också dessa ospecifierade) medgesendast för återinförandet av de värnpliktigas fria hemresorvarje vecka, något som avskaffades 1993 efter förslag i 1992års stabiliseringsproposition.Frivilligorganisationernas anslag föreslås oförändrat.Moderata samlingspartiet delar den uppfattningen.Vårt alternativ:Fullfölj försvarsbeslut försvarsbeslut var förutseende och innebar ettgenomgripande trendbrott i det svenska försvaretsutveckling. Skall någon efterklokhet resultera i kritik, är deti så fall inte att modernisering, teknisk anpassning ochförnyelse av försvaret i och med beslutet var för snabb, utansnarare att behovet av förnyelse underskattades något.Därför är det särskilt tillfredsställande att den borgerligaregeringen kunnat accelerera förnyelsen inteminst avseende arméns mekanisering.Försvarsbeslutet bör alltså fullföljas i stället för att de factorivas upp på det sätt som regeringen föreslår. Från en påmånga områden mycket låg nivå, främst vad gällermarkstridskrafterna, återtas nu förmåga på bredden och nåren acceptabel internationell nivå.FB 92 skall alltså ligga fast. Vi motsätter oss i första handden generella besparingen med hänvisning till det redanansträngda läget. Eftersom Försvarsmakten i FB 92 intetilläts planera med ekonomiska reserver och, som tidigarepåpekats, har stora självpåtagna rationaliseringskrav sedanstabiliseringsbeslutet , bedömer vi förslaget somorimligt. Dessutom kvarstår de ekonomiska säkerheter på ca4 miljarder, som ÖB angivit som problem förFörsvarsmakten. En av dessa måste sannolikt lösas inomram. Detta gör en sänkning av ramen med för Försvarsmakten orealistisk. Dettasärskilt med hänsyn till de i stort sett oförändrademålsättningar för förbandens utveckling som anges ibudgetpropositionen.Enligt vår mening kan ytterligare medel komma att behövaanvisas Försvarsmakten för att kompensera för merkostnaderpå grund av bl.a. priskompensationssystemets funktionssätt.När den av regeringen tillsatta kommittén för analys avekonomiska osäkerheter för Försvarsmakten avgivit sittbetänkande , finns underlag för ställningstagande i denna fråga.Vi förutsätter att regeringen reglerar de ekonomiskaoklarheterna i kompletteringspropositionen och där anvisarhur de uppkomna problemen skall lösas.När det gäller besparingar på repetitionsövningar, som ärden ena konkret angivna besparingen på driften, så innebärdet ett i det närmaste totalt stopp för repetitionsövningar. av soldaterna ges inte möjlighet att upprätthålla sinförmåga om ÖB:s konsekvensbeskrivning blirtvungen att realiseras.Det ''långtidskontrakt'' och försök till restauration avförhållandet mellan uppgifter och resurser som genomfördesi och med FB 92 raseras därmed. I FB 92 minskades antalet förband ochförbandsomsättningstider och repetitionsutbildningsbehovsågs över. Repetionsutbildning genomförs redan nu på enrelativt låg nivå.De ytterligare ingrepp i repetitionsutbildningen som nuföreslås tillhör det mest anmärkningsvärda slöseriet medskattebetalarnas pengar. Underhållet av gjorda investeringar(repetitionsövningar och förbandsomsättningssystemet)eftersätts under de närmaste åren.Detta tvärstopp är omöjligt att acceptera. Ihandlingsfrihetens namn förslösas värdet av storainvesteringar.Det förslag om senareläggningar m.m. avmaterielbeställningar på som redovisas i finansplanen är lättare attförstå även om objekten till del förefaller slumpvis utvalda.Statsfinansiellt innebär emellertid senareläggningen avpansarskott 95, mörkerriktmedel till pvrb 56 (), modifiering av rb 70 och spaningskapsel till JAS enbart att utgiften skjuts påframtiden. De totala merkostnaderna för ständigaförskjutningar och politiskt initierade förseningar kanemellertid uppskattas till . Så mycket dyrareblir det alltså genomsnittligt att inte följa de planer somligger. Med hänvisning till de aviserade förseningarna i kan vi emellertid acceptera en viss förskjutning avmedel för spaningskapsel framåt i tiden. Den samladepansarvärnsförmågan ökade kraftigt genom FB 92 ooch de beslut som därefter fattats. En tidsförskjutningi projektet 95 torde därför inte påverka denna förmåga allvarligt.På det civila försvarets område bedömer vi att regeringenslägre, om än inkonsekventa, besparingsnivå inte utgör någothot mot fullföljandet av intentionerna i 1992 årsförsvarsbeslut. Besparingen på 45 miljoner accepterassålunda.I motsats till regeringen menar vi vad gällerskyddsrumsbyggandet, att den studie som genomförts avStatens räddningsverk och Försvarets forskningsanstaltredan nu, till skillnad från tidigare, ger tillräckliga motiv fören drygt 30-procentig minskning av anslaget D 2. Skyddsrum m.m. med 225 miljoner kronor.Det civila försvarets utveckling är en viktig del av profileni FB 92. Lagen om civilt försvar och den överenskommelse ommedel för beredskapsförberedelser som slutits mellan statenoch utgör en god grund förformandet av ett tidsenligt civilförsvar. Utöver de avregeringen angivna besparingarna är vi emellertid bereddaatt spara ytterligare på anslagen till Befolkningsskydd ochRäddningstjänst. bör självt avgörainnehållet i besparingen, men denna kan t.ex. läggas ut somen minskning av den totala utbildningskapaciteten. Enmöjlighet kan vara nedläggning av en av de fyraräddningsskolorna.Även på området Övrig verksamhet föreslår regeringenbesparingar. Av dessa accepterar vi 36 miljoner bör inte läggasned.Riktlinjer för framtidenEn översiktlig säkerhetspolitisk analys leder till någraklara slutsatser vad gäller förändringar i uppgiftsställningentill Försvarsmakten. Tre punkter är särskilt viktiga:1. Risken för storkrig blir allt mindre och dessutom ges enallt längre förvarningstid i takt med att omvärlden inte längreunderhåller sin militära potential på bredden.2. Risken för lågintensitetskonflikter, som inte längrehålls i schack av det gamla säkerhetssystemet, ökar ochrisken för mindre konflikter ökar samtidigt.3. Behovet av förband för deltagande i internationellaoperationer ökar. Dessa uppgifter får dessutom en tydligarekoppling till vitala svenska säkerhetsintressen än tidigare,dels genom samarbete med nordiska såväl somvästeuropeiska och andra länder, dels genom de återhållandeeffekter som fredsbevarande och fredsskapande insatser haroch har haft t.o.m. i det forna Jugoslavien.Dessa slutsatser leder självfallet till konsekvenser förförsvarets uppgifter och utformning, som närmare skallberedas under det närmaste året.Vägledande för nästa försvarsbeslut måste emellertid enytterligare teknisk anpassning vara. Här spelar självfalletidéerna kring det tredimensionella kriget med den alltmeravgörande betydelsen av spanings-, sambands-,underrättelse- och ledningssystem stor roll för utformningen.Ett kvalificerat luftförsvar och snabbrörliga, såväl tungasom lätta, mekaniserade förband är exempel på absolutaförutsättningar för ett lyckosamt utfall av striden. Oavsettdetta kommer behovet av en stor mängd av något mindrekvalificerade förband med lägre rörlighet att vara fortsattstort.Handlingsfrihet är nyckelordet för en försvarsplaneringmed stor osäkerhet om såväl den goda som den mer ondaomvärldens utveckling. Både våra förhoppningar om ett alltnärmare samarbete inom bl.a. EU:s ram och vår osäkerhetinför händelseutvecklingen i öst talar för bibehållandet av ettstarkt försvar och därmed en hög grad av handlingsfrihet.Oavsett om de ekonomiska resurserna ökar marginellt, äroförändrade eller minskar drastiskt så kommer antaletförband sannolikt att nedgå ytterligare. Arvet av materiel --alltifrån armébrigadernas till ytattackens fartyg ellerubåtarna -- är för stort för att vi skall kunna omsätta sammaantal som vi tidigare haft, eftersom omsättning alltid innebären fördyrande teknisk uppgradering av materielen.Teknikfaktorns införande hämmade detta faktum men löserinte ens om den får vara kvar det grundläggande problemet.Investeringsbehoven är helt enkelt för stora för attvidmakthålla krigsorganisationens storlek.Nettosumman av minskade kostnader på grund av minskadvolym kombinerad med ökade kostnader för tekniskförnyelse och internationella åtaganden är som tidigarenämnts svårbedömd.Internationell verksamhetDen moderata utgångspunkten är att ännu så länge enbartutbilda förband som går att använda i krigsorganisationen.Ordinarie enheter med frivillig personal från hela Sverigebör ingå i vår utlandsstyrka. Det internationellaengagemanget är förenat med mycket höga kostnader, somaldrig nyttiggörs existensförsvaret av . Därför bördessa uppgifter ännu så länge finansieras särskilt över tredjehuvudtiteln och i förekommande fall från gång till gång.Våra internationella åtaganden får inte urholka förmågan attförsvara Sverige.På sikt ställer omfattande internationella operationer nyakrav på den anställda personalen. Det synes svårt att klaravåra internationella åtaganden utan att successivt åläggasvenska officerare tjänstgöring utomlands på samma sättsom inom landet. Härvid bör emellertid löne- ochanställningsvillkor ses över särskilt, eftersom förutsättningaroch villkor helt förändras, bland annat vad avserriskexponering och situationen för hemmavarande familjer.Den fortgående moderniseringprocessen av försvaretmåste fortsätta. Inriktningen bör varahandlingsfrihet för att möta olika säkerhetspolitiskautvecklingslinjer och inbyggda förutsättningar för att pålängre sikt kunna återta förmågan att möta ett fullskaligtinvasionsförsök.Grundorganisatoriska frågor (förbandsproduktion)Ett negativt ingångsvärde är att frågorna kring framtidensförbandsproduktion inte är tillräckligt genomlysta. Försvarsmakten/Försvarsdepartementet och försvarsutskottet harvisserligen samverkat och utbytt erfarenheter kringberäkningar vid nedläggningar och flyttningar, men detta haregentligen bara förbättrat metodiken i kalkylerandet av olikafaktorer. I grunden kan man på det sätt som regeringen gör ipropositionen hävda att enighet har nåtts kringberäkningsmodeller m.m.Någon enighet kring vilka vägar som leder till en merrationell förbandsproduktion och vilka faktorer som här äravgörande har emellertid inte uppnåtts. Beslut föreligger omgenomlysning av hela Flygvapnets förbandsproduktion ochförslag om nedläggning av en flottilj (motsv.)