mot · GI02K216 · 1995-01-25 00:00:00 — Medborgerliga rättigheter för funktionshindrade Inriktningen av svensk handikappolitik har varit och ärtämligen entydig . De politiskapartierna är överens om att människor inte skalldiskrimineras på grund av funktionshinder. Den som har ettfunktionshinder skall ha möjlighet att delta aktivt isamhällslivet i jämlikhet med alla som inte har någotfunktionshinder. Det skulle vara fullständigt främmande förvarje ansvarsfull politiker eller företrädare för myndighet attpåstå motsatsen.Den officiella svenska handikappolitiken och enighetenkring den har uttryckts i åtminstonetvå viktiga dokument: dels det gemensammahandlingsprogram i handikappfrågor som utarbetades av depolitiska partierna och handikapprörelsen underinternationella , och dels 1989 årshandikapputredning. Betydelsefulla sociala reformer hargenomförts som varit ägnade att motverka de socialakonsekvenserna av funktionshinder, senast lagen om stödoch service till vissa funktionshindrade. Likväl utsättsfunktionshindrade för diskriminering i en rad olikaavseenden.Handikapputredningen visade i sittkartläggningsbetänkande hur funktionshindrade i sitt dagligaliv utsattes för begränsningar som inte gäller andramänniskor. Utredningens uppgifter var inte på något sätt nya,de hade förts fram av handikapprörelsen, men det varändå betydelsefullt att de bekräftades på detta sätt. Det endasom har förändrats positivt i något väsentligtavseende är rätten till personlig assistans ochassistansersättning till personer som behöver nära personligservice, d.v.s. hjälp med sådant som att sköta sin hygien, kläsig, äta och kommunicera med omgivningen.Handikapputredningen redovisade att arbetslösheten blandpersoner med omfattande funktionshinder var så hög som60--. Många unga människor går direkt från skolatill förtidspension och får aldrig en verklig möjlighet attkomma in i samhället. Liknande siffror har under de senastedecennierna redovisats av SCB. Det finns ingenting somtyder på att någon betydelsefull förbättring har inträffat närdet gäller funktionshindrades ställning på arbetsmarknaden.Den präglas alltjämt av fördomar och en stor brist påförmåga från arbetsgivarnas sida att anpassaarbetsförhållandena till funktionshindrades villkor.Datoriseringen av arbetslivet och en alltmer förfinad teknik,som gör datorer tillgängliga som hjälpmedel och instrumentför funktionshindrade, borde ha lett till att fler kunnatberedas arbete. Det har inte skett i någon mer betydandeomfattning, trots att framgångsrika utvecklingsprojekt hargenomförts på många håll.I valet mellan funktionshindrade och ickefunktionshindrade arbetssökande har den ickefunktionshindrade företräde. Genom att kostnaderna föranpassningsåtgärder och arbetshjälpmedel i allt störreutsträckning lagts på enskilda arbetsgivare utan skydd förden funktionshindrade arbetssökande, bidrar samhället tilldiskrimineringen.Undersökningar visar också att funktionshindradearbetstagare återfinns inom ett ganska litet antal yrken, somdå har befunnits lämpliga för funktionshindrade. Dennabedömning har då vanligtvis gjorts av andra än defunktionshindrade själva. Om man jämför med andra ländervisar det sig att det nästan överallt är likadant -- defunktionshindrade som har arbete återfinns i ett fåtal yrken.Men det är helt olika yrken som dominerar i olika länder,vilket visar att det mer är omgivningens fördomar än faktiskaförhållanden som styr funktionshindrades möjligheter iarbetslivet. Eftersom vi också vet att fördomsfulla attityderstyr kvinnors deltagande i arbetslivet och begränsar derasyrkesval, finns det också skäl att befara att kvinnorna blandfunktionshindrade har än mer begränsade yrkesmöjligheterän männen.Sedan mer än 30 år har vi haft bestämmelser omtillgänglighet i svensk lagstiftning. Till att börja med gälldedet nybyggnad av offentliga byggnader och i viss månbostäder, senare också vid omfattande reparationer.Bestämmelserna återfinns numera i nybyggnadsreglerna tillplan- och bygglagen. Vi har vant oss vid att betrakta Sverigesom ett land med hög grad av fysisk tillgänglighet både ibyggnader och yttermiljö. Det har emellertid aldrig funnitsnågot krav på att arbetslokaler skall vara tillgängliga, vilketi hög grad påverkar funktionshindrades möjligheter attkomma in i arbetslivet.Boverket har konstaterat att av det svenskabostadsbeståndet är tillgängligt för rörelsehindrade. Det ärdå företrädesvis det nyare bostadsbeståndet man talar om.Men det är också intressant att se vad menar medtillgängligt, det är nämligen bland annat att det inte finns merän två trappsteg. För den som är rullstolsburen kunde manlika gärna säga fyra eller sex trappsteg, det är lika omöjligt,och då kanske man kunde komma upp i 60--70 procenttillgängliga bostäder. Men sanningen är att bara en liten delav bostadsbeståndet i egentlig mening är tillgängligt,förhoppningsvis då i första hand där funktionshindrade bor.Men den som är rullstolsburen vet att möjligheterna att hälsapå vänner och bekanta är ytterst begränsade på grund avhinder i boendemiljön. Det handlar om trappsteg, avsaknadav hissar eller hissar som finns först en halvtrappa upp, ochsmala toalettdörrar.Tillgängligheten i butiker, restauranger, biografer m.m.visar samma problem. gjorde en inventering iSträngnäs kommun och fann att av sådanaverksamheter var tillgängliga för rullstolsburna. Betydligtmer än hälften av återstoden skulle kunna göras tillgängligmed tämligen små och enkla medel. Men det finns inget kravpå att det skall ske och därför sker det inte. Man har inte såmånga handikappade kunder, kanske man säger. Nej,självklart inte. Vem vill utsätta sig för den förnedrandesituationen att stå utanför en butiksdörr och försöka påkallauppmärksamhet för att bli betjänad?Det händer också att människor med funktionshinderavvisas från restauranger och andra verksamheter på grundav funktionshindret. Den funktionshindrade har i sådanasituationer ingen möjlighet att försvara sig mot övergreppet.Det finns ingen lagstiftning som skyddar mot denna extremaform av diskriminering, att bli förvägrad att ta del i ensamhällsverksamhet därför att man är den man är. En sådanföreteelse är inte värdig ett civiliserat samhälle.Tillgängligheten i gatumiljön blir långsamt bättre i landetskommuner. Det borde emellertid ske avsevärt snabbare ochdet borde ske planmässigt. I har man tillexempel en policy som innebär att man gör nedfasningar avtrottoarkanter efter hand som gator och trottoarer repareras.Följderna härav är framför allt två, dels att det tar ,dels att man inte får större sammanhängande tillgängligamiljöer annat än slumpvis. Det innebär till exempel att enrullstolsburen aldrig kan veta om det går att komma fram iett område där han eller hon inte varit tidigare.Tillgängligheten i sammanhängande miljöer är enförutsättning för att människor skall kunna delta isamhällslivet på jämlika villkor. Möjligheten att kunna resaär en annan förutsättning. trafikpolitiska beslut harinneburit ett väsentligt ökat intresse för att göraterminalbyggnader och deras omgivningar tillgängliga. Meni övrigt är resultatet av lagen om handikappanpassadkollektivtrafik generande för , de myndigheter somhaft att se till dess genomförande och trafikanordnarna. Ihuvudsak har de åtgärder som har vidtagitsunderlättat resandet för dem som redan tidigare kundeanvända sig av kollektivtrafiken, men med få undantag harresemöjligheter för nya grupper inte tillkommit. Undantagengäller för delar av tågtrafiken och de slutnakommunikationssystem som utgörs av de s.k.servicelinjerna.Samtidigt som huvuddelen av den kollektiva trafikenalltjämt är otillgänglig för funktionshindrade sker allvarligainskränkningar i färdtjänst och riksfärdtjänst. Kommunerna,som är ansvariga för bådadera, gör begränsningar iantal tillåtna resor och höjer avgifterna. Båda åtgärdernaavlägsnar funktionshindrades resemöjligheter från vad somgäller för dem som kan använda kollektiva färdmedel ochverkar därigenom diskriminerande.Som vi redan tidigare pekat på finns det skäl att tro attkvinnor med funktionshinder är sämre ställda påarbetsmarknaden än män i motsvarande situation. Det finnsundersökningar som visar att män lättare får hemtjänst änkvinnor. Kvinnor med funktionsnedsättningar har i skriftberättat hur de bemöts med bristande förtroende och respekti samhället och hur de upplever sig som belastade av detdubbla förtrycket av att ha en funktionsnedsättning ochdessutom vara kvinnor. Åtgärder som förhindrardiskriminering är därför av särskilt stor betydelse för kvinnormed funktionsnedsättningar.Handikapputredningen pekade på åtta områden somsärskilt väsentliga för att främja funktionshindradesdeltagande i samhällslivet: grundläggandesamhällsinformation, den kommunala verksamheten,byggnaders och miljöers tillgänglighet, områdena kultur,medier och läromedel, resemöjligheter,telekommunikationer, arbetslivsområdet ochnäringsverksamhet. På alla dessa områden lade man framförslag till åtgärder. Bland annat föreslogs en lag omarbetslivets tillgänglighet, en lag om handikappombudsman,förändringar av , lagen omhandikappanpassad kollektivtrafik och när detgällde diskriminering från näringsidkare. Man föreslogockså en ändring i regeringsformen för att förhindradiskriminering av personer med funktionsnedsättningar.De mycket omfattande förslagen från utredningens sidavisar dels på vidden av den problematik man ansåg måstelösas, dels att man ansåg lagstiftningsåtgärder nödvändigaför att åstadkomma detta. Inte minst blandhandikapporganisationerna har det länge funnits entveksamhet mot lagstiftning, man har sett fördelarna i attolika delar av samhället av insikt frivilligt vidtar de åtgärdersom är nödvändiga. De avgörande förändringarna haremellertid uteblivit och det har gjort att man ändratståndpunkt. Man har förstått att det är nödvändigt att lagstiftamot diskriminering av människor medfunktionsnedsättningar, för att man skall få möjligheter attverkligen delta i samhällslivet och få ta del av rättigheter ochiklä sig skyldigheter. Uppfattningen har förstärkts av ensviktande samhällsekonomi och en ström av sparåtgärder påolika områden som utgör ett akut hot mot det somfunktionshindrade har uppnått av hårtintressepolitiskt arbete.Sverige har iklätt sig ett internationellt ansvar när det gälleråtgärder på handikappområdet. Det har skett genom detsvenska initiativ och engagemang som ledde fram tillFörenta Nationernas ''The Standard Rules on theEqualization of Opportunities for Persons with Disabilities''.Om inte tar detta dokument på allvar och vidtar deåtgärder som det fordrar -- vem skall då tänkas göra det?Under ''Introduction'' punkt 15 slås följande fast (det finnsännu ingen auktoriserad svensk översättning):The purpose of the Rules is to ensure that girls, boys,women and men with disabilities, as members of theirsocieties, may exercise the same rights and obligations asothers. In all societies of the world there are still obstaclespreventing persons with disabilities from exercising theirrights and freedoms and making it difficult for them toparticipate fully in the activities of their societies. It is theresponsibility of States to take appropriate action to removesuch obstacles...Funktionshindrades intressen utmålas inte sällan somsärintressen. Enligt vår mening är emellertid åtgärder påhandikappområdet ett allmänintresse. Ingen vet om haneller hon kommer att drabbas av sjukdom eller olyckaimorgon. Skillnaden mellan att vara en person medfunktionsnedsättning eller inte kan vara en isfläck.Handikappolitik är inte en fråga om vad ''de friska'' vill göraför ''de handikappade'', det är en fråga om hur vi anser attsamhället skall fungera om och när vi får enfunktionsnedsättning. Vi försäkrar oss mot sjukdom ocholycksfall och våra hem mot brott och brand. Försäkringenmot en funktionsnedsättning är ett tillgängligt ickediskriminerande samhälle, som gör att vi kan fortsätta i vårtarbetsliv, fortsätta odla våra intressen och bemötas medrespekt som jämlikar av vår omgivning.Människor med funktionsnedsättningar utestängs frånarbetslivet, förnekas rätten att fritt välja bostad, begränsas isina resemöjligheter, får sin rörelsefrihet begränsad avhinder i utemiljön, kan avvisas från verksamheter på grundav sina funktionsnedsättningar och har kraftigt beskurnamöjligheter att ta del av kommersiellt utbud.Vänsterpartiet anser att regeringen bör föreläggariksdagen förslag på grundval av 1989 årsHandikapputrednings förslag när det gäller Lag om ändringi regeringsformen, Lag om arbetslivets tillgänglighet förpersoner med funktionshinder, Lag om ändring i plan- ochbygglagen, Lag om ändring i jordabalken, Lag om ändring ilagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik,Lag om ändring i samt Lag om ändring ikommunallagen (1991:900). Av dessa förslag följer också attHandikappombudsmannen ges en processförande roll.Vänsterpartiet anser slutligen att vid genomförandet avhandikappolitiken skall kostnadsansvaret ligga på den somförändrar och förnyar samhället. D.v.s. vi vill attansvarsfördelningsprincipen skall gälla. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till ändring igrundlagen så att funktionshindrade inte diskrimineras,2. att hos regeringen begär förslag till en lag omarbetslivets tillgänglighet för funktionshindrade,13. att hos regeringen begär förslag om tillägg iplan- och bygglagen för att reglera funktionshindrades rätttill tillgänglighet,24. att hos regeringen begär förslag om ändringari jordabalken för att ge funktionshindrade rätt att anpassa sinbostad,25. att hos regeringen begär förslag till skärpningav lagen om handikappanpassad kollektivtrafik enligt vad imotionen anförts om snabbare och bättrehandikappanpassning av kollektivtrafiken,36. att hos regeringen begär förslag till införandetav sanktioner i vid diskriminering avfunktionshindrade i näringsverksamhet,17. att hos regeringen begär förslag till ändringari kommunallagen enligt vad i motionen anförts omsamhällsinformation till funktionshindrade,8. att beslutar att vid finansieringen av dessaåtgärder ansvarsfinansieringsprincipen skall tillämpas.1