mot · GI02Kr275 · 1995-01-25 00:00:00 — Upphandling av arkeologiska tjänster I lagen om kulturminnen m.m. (KML) stadgas hur manskall förfara om man avser att uppföra en byggnad eller enanläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag och dettakan tänkas beröra någon fast fornlämning. Det kan behövasen särskild utredning för att klargöra situationen. Denbeslutas av och bekostas av den som planeratarbetsföretaget.Länsstyrelsen kan bevilja den, som vill rubba, ändra ellerta bort en fast fornlämning, tillstånd till detta. Som villkorför en sådan åtgärd får ställa upp skäliga kravpå särskild undersökning för att dokumentera fornlämningeneller särskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet omtillstånd skall såvitt möjligt anges den kostnad somåtgärderna beräknas medföra. Innan prövar ensådan ansökan, får den besluta om en arkeologiskförundersökning av fornlämningen.Vid såväl särskild utredning som särskild undersökningeller förundersökning skall ange vem som skallutföra undersökningen.I lagen om offentlig upphandling () finns detövergripande regelverket för kommunernas, landstingens, destatliga myndigheternas samt vissa andra offentliga aktörersinköp av varor och tjänster. Lagen styr hur upphandlingenskall göras med hänsyn till formerna för anbudskonkurrens,tidsperioder och annonsering, val av anbudsgivare m.m.Om den upphandling av utredningar och undersökningarsom KML avser görs av skulle alltså LOUkunna vara tillämplig. Denna uppfattning delas dock inte avalla. Skälet är att man betraktar åtgärden sommyndighetsutövning. Att själva beslutet om utredning ellerundersökning är myndighetsutövning torde inte kunnaifrågasättas. Att själva utredningen eller undersökningenockså är myndighetsutövning är inte lika självklart.Myndighetsutövning är en fråga om utövning av en''befogenhet''. Det finns också ett krav på ''ensidighet''.Beslut om ingående av avtal kan därför inte sägas varamyndighetsutövning. En ytterligare komplikation är att detinte är som köper tjänsten. Den som upprättarett kontrakt och alltså uppfyller upphandlingskriteriet ärexploatören, som i t.ex. fallet själv torde varaunderställd reglerna i LOU.Det ovan sagda visar att det i samband med arkeologiskautredningar enligt KML kan bli fråga om att lösa en konfliktmellan två oförenliga lagregleringar. De två principer somdå kan bli tillämpliga, nämligen antingen senare tillkommenlag gäller före äldre, eller speciallag har företräde framförallmän lag, leder till olika slutsatser. I det förra fallet gällerLOU, i det senare majoritet (reservation avgavs avföreträdare för fp, m, c och kds) tog i betänkande1993/94:KrU25 ställning till förmån för den senareprincipen. Man åberopade bl.a. att de kulturmiljövårdandemyndigheterna motsatt sig att anbud och upphandlingtillämpas, då de anses strida mot KML:s bevarandefilosofi.En utbredd uppfattning ansåg utskottsmajoriteten är attanbudskonkurrens slår sönder det samarbete ochinformationsutbyte som finns mellan samtliga aktörer.Den tveksamhet som finns om vilken lagstiftning somskall gälla vid upphandling av arkeologiska tjänster måsteundanröjas. Ansvaret för att detta sker ligger hos regeringen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ett klargörande gällandelagstiftning vid upphandling av arkeologiska tjänster.