mot · GI02Fi307 · 1995-01-25 00:00:00 — Rättvisa levnadsförutsättningar i hela landet Invånarna i får det allt svårare att fåhushållsekonomin att gå ihop. minskar derasinflytande över viktiga, vardagliga frågor i takt med attvalfriheten beskärs.Höga boendekostnader, allt högre skatter, långa resvägarm.m. påverkar invånarna negativt. Dessvärre ser framtidenallt annat än ljus ut. Förslaget till nytt s.k.skatteutjämningssystem för kommunerna, slår hårt motStockholmsregionen om det genomförs. Förslaget riskerarmedföra kraftigt höjda kommunalskatter i många av länetskommuner.Kostnaderna för en normalfamilj i är redani dag högre än för boende i andra delar av vårt land.Nordbankens familjeekonomer redovisade för något årsedan att en familj som beslutar sig för att flytta till en annandel av i vissa fall skulle få mer överper år om de flyttade. Då skulle de klara av familjeekonominutan några som helst problem. De skulle t.o.m. ha råd attbehålla den gamla bostaden i länet och ändå gå med plus!Varför har de boende i högrelevnadskostnader? En förklaring till regionens problem är atten majoritet av bl.a. Socialdemokraterna har en egen bild avvår huvudstadsregion som inte stämmer med verkligheten.Därför har man genomgående fattat beslut som direktmissgynnar bl.a. kommuner i län.Låga väganslagHuvudstadslänets andel av rikets befolkning är cirka 19procent. Regionens andel av den totala trafiken, liksomstatens inkomster från trafiken är av samma storleksordning.Under en följd av år har tilldelningen av statliga väganslaginneburit att länet erhållit av de totalaanslagen. Redan denna nivå är jämförelsevis låg. Dessvärrehar denna andel minskat ytterligare.Vägverkets nationella väghållningsplan innehöll 32miljarder kronor (redovisat /94). Av dessaskulle det tillfalla , vilketmotsvarar . Övriga riksvägar hade en totalram på , varav endast 0,7 miljarder kronorskulle tillfalla huvudstadsregionen. Det motsvarar bara 8,8procent. Denna fördelning behöver bli mer rättvis.Underförsörjt med utbildningsplatserStorstockholmsområdet har länge varit underförsörjt påutbildningsplatser, och detta trots att ingen annan del avlandet har ett så kvalificerat och kunskapsberoendenäringsliv. Kapaciteten i , vad gällerutbildningsplatser vid universitet och högskolor, är klartlägre än både ungdomarnas efterfrågan ocharbetsmarknadens behov. Det finns 2,3 sökande perutbildningsplats att jämföra med rikets 1,6 per plats.Näringslivet i regionen är extremt kunskapsintensivt meden hög koncentration av forskning och utveckling. Det bordeligga i hela intresse att skapa förutsättningar för engod tillväxt i . Det är därför angeläget attytterligare högskoleplatser förläggs i , vilketockså fördes fram i den statliga utredningen ''Kronan-Spiran-Äpplet'' (SOU 1994:127).Fakta om länProducerar och tjänar mest -- behåller minstBilden av är, att där tjänar man mycketpengar och har relativt sett låga skatter. Hur ser det ut iverkligheten?Stockholms län motsvarar en femtedel av landet ibefolkning, men vi producerar mer -- en fjärdedel av landetsBNP produceras i länet.Innebär det att man har det bättre ekonomiskt sett än riketi övrigt? i har sammanställtnågra intressanta, jämförande utredningar.I en bilaga till senaste långtidsutredningen -- LU 95 bilaga5 ''ekonomiska geografi'' -- redovisas beräkningarav den regionala disponibla inkomsten per capita uppdelatpå de tre storstadsområdena och på fem olika grupper avregioner -- i fallande storlek.Beräkningarna avser 1990/91 och den disponiblainkomsten visar vad som återstår netto efter skatter ochtransfereringar.I landet som helhet är skatterna större äntransfereringarna -- per invånare -- men det serolika ut mellan regionerna. I de små regionerna är dendisponibla inkomsten högre än egeninkomsten.Det är tvärtom i . Där äregeninkomsterna högst, men man betalar också högst skatterper invånare. Skatterna är så höga att det leder till enbetydande utjämning av den disponibla inkomsten mellanolika regioner.Skillnaden mellan och de minstaregionerna är beträffande egeninkomsterna 30 000 kronorper invånare, medan den disponibla inkomsten bara skiljer13 000 kronor.Höga boendekostnaderLångtidsutredningen har också gjort en beräkning av hurmycket skillnaderna i boendekostnader betyder. Det aktuellaåret hade man högre boendekostnader i länetjämfört med det övriga riket. Jämfört med de minstaregionerna var bostadskostnaderna högre!Detta leder till att utjämningen i köpkraft (efter hänsyn tagentill boendekostnader) blir nästan total i landet, mellan olikastora regioner.Bostadskostnaderna i var 1990,21 700 per capita och år. I de minsta regionerna varden 15 600 kronor.Betalar mer i skattEnligt LU så kan inkomstutjämningen framför allt härledasfrån att inkomsttagarna i betalar denhögsta slutliga skatten per capita. Detta är ju inte obekant,men det är sällan man redovisar detta faktum så tydligt.Transfereringarna har inte alls så stora regionala skillnader.Det är självfallet godtagbart och t.o.m. naturligt att de somhar en högre inkomst betalar fler kronor i skatt. Vad som ärdiskutabelt är att staten genom skevheter inom olikaregelverk, motarbetar en positiv utveckling i helaStockholms län. Genom att regionens utveckling försvåras,drabbas hela landet. En positiv utveckling avhuvudstadsregionen sprider sig ut i landet, som ringar påvattnet.I en annan studie visas hur statsbudgetens båda sidor slårregionalt (Statsbudgetens regionala fördelning, Närings- ochteknikutvecklingsverket 1994:3). Studien avser år1991/92.Bild 2Alla statliga skatter och avgifter sammantaget sombetalades till statskassan från länet 1991/92 utgjorde 74 000kronor per invånare. För riket i övrigt var motsvarande siffracirka . bidrog med 26procent av de samlade statliga inkomsterna trots attinvånarna knappt utgör av befolkningen.Kommunalskatten på per invånare ärinte medräknad. På utgiftssidan är de statliga bidragen tillkommunerna med.NUTEK-rapporten konstaterar också att skillnadernamellan länen är relativt små, med ett undantag -- Stockholmslän. Det är bara som avviker, där betalar mer i skatt och avgifter per invånare än resten avriket. ''Avkastning'' -i länet, + i landetDe totala statliga utgifterna var enligt 1991/92,per capita i länet -- samma som i riket. Deboende i länet fick tillbaka av vad som betalatsin i statliga skatter och avgifter. I resten av riket fick man igenomsnitt tillbaka . bidrarsåledes per invånare i mindre omfattning än andra regionertill budgetunderskottet, men invånarna i länkommer i högre grad än andra att få vara med och betala det!Det här resonemanget handlar om det som brukar kallasden stora regionalpolitiken, d.v.s. hur alla inkomster ochutgifter i statens budget och socialförsäkringssektornpåverkar de regionala ekonomierna. Effekterna har hittillsvarit klart inkomstutjämnande mellan regionerna. Myckettalar dock för att effekten slagit över åt andra hållet, d.v.s. såatt storstäderna hamnat på lägre välfärdsnivåer än andradelar av riket.Med den nu aviserade värnskatten ökar inkomstskattensmarginaleffekt för årsinkomster större än ,vilket leder till att pendeln åter slår åt andra hållet.En fråga som är intressant vid sidan om invånarnasekonomiska villkor är hur den offentliga sektorns ekonomioch villkor utvecklas. Särskilt intressant är vilkakonsekvenserna blir för länets kommuner av de förändringaroch omfördelningar som redan skett, som sker nu och de somplaneras och utreds.Det handlar närmast om de omfördelningseffekter somuppstår mellan olika delar av landet och som drabbarkommunerna i orättvist hårt.Kommunernas vanmaktI finns det en allt starkare gemensamkänsla av att man är missgynnad. På kommunalt håll finnsuppfattningen tvärs över partigränserna. i länet påtalar man starkt att man bordeskaffa sig mer kunskap om hur det egentligen ser ut medavseende på levnadsvillkor och välfärd i länet. Under vilkaekonomiska och sociala villkor lever invånarna i -- nu?Detta påverkas i hög grad av hur den ekonomiskasituationen är i den egna kommunen. Det styr skola,barnomsorg, äldreomsorg osv.Kommunerna i har -- många av dem --svåra ekonomiska problem med bl.a. dryga socialakostnader. Nedskärningar och effektiviseringar genomförs,men trots det upplevs trycket på den kommunala ekonominvara betydligt hårdare där, än i andra delar av landet.Samtidigt säger man att det inte finns någon förståelse iriksdagen för storstädernas situation.Kommunernas ekonomiSka man försöka belägga påståendena ovan får man gå tillkommunernas ekonomiska redovisningar och till denyckeltal och genomsnittskostnader som redovisar.Men det finns grundläggande problem när det gäller atttolka siffrorna och kunna göra jämförelser. Det finns i daginget regelverk som styr upp den kommunala redovisningenså att korrekta jämförelser kan göras mellan olika kommuneroch över tiden, t.ex. beträffande koncernförhållanden,värderingsfrågor, pensionsavsättningar.Med dessa reservationer kan man ändå visa några siffrorom kommunernas ekonomi.Sluttande plan för kommunerna ekonomiEtt vanligt mått är att se vad kommunerna får över närdriftskostnaderna är betalda, det s.k. resultat 2. D.v.s.resultatet efter skatteintäkter och finansnetto, men föreavskrivningar och avsättningar till pensioner m.m.Resultat 2 har mer än halverats från perinvånare till iriket exklusive , bl.a. genom de indragningarsom skett från statens sida. I krympte resultat2 från ca per invånare 1992 till perinvånare 1993. (Riket = per invånare till drygt1 . )fanns det 20 kommuner i landet som hade ettnegativt resultat 2, d.v.s. de måste finansiera en del av sinalöpande utgifter med lån eller försäljning av tillgångar. Tioav dessa kommuner finns i . Man kan frågasig hur bilden kommer att se ut?Överskottet per invånare i länet var således -- resultat 2 --1993 bara . Det ger mycket små marginaler för attgöra avskrivningar, avsättningar till pensioner ochextraordinära kostnader. (Kommunernas nettokostnader --netto efter avgifter -- är i snitt perinvånare).Enligt Kommunförbundet bör kommunerna ha ettöverskott på av nettokostnaderna för attklara sina investeringar. Genomsnittet låg 1993 på drygt 1procent i län.1993 års skatteutjämningssystemDet primärkommunala skatteutjämningssystemet ändradessom bekant 1993 (kalenderår). Resultatet avkommunalskatteomläggningen blev för kommunerna i länet1993 en neddragning med per invånare jämförtmed 1992. I övriga riket var motsvarande siffra en minskningmed per invånare. (Riket = ).Man kan således påstå att en bidragande orsak till att detgått sämre för kommunerna i jämfört medövriga riket är, att länets kommuner fick kännas vid en störreneddragning i samband med att skatteutjämningssystemetlades om -- detta trots att reformen ju dämpades under enövergångsperiod som fortfarande existerar.År 1994 gick enbart av det totala statligautjämningsbidraget till . Prognosen är attminskningen av utjämningsbidraget per invånare blir 460kronor i länet och i övriga riket mellan 1993 och1994.Hela utjämningsbidraget var 1993, perinvånare i AB län och minskade till 1994. Förövriga riket var beloppen 1993, respektive4 1994.Effektiv verksamhetKommunerna i huvudstadslänet har ansträngt sig mycketnär det gäller besparingar. Nettokostnaderna för olikakommunala verksamheter är klart lägre i länet (21 700kronor) jämfört med genomsnittet för kommuner i övriga län().De verksamheter som tar större andelar av kostnaderna hosAB-läns kommuner är skola, utbildning och barnomsorg.Man har också högre socialhjälpskostnader relativt sett.Kostnaderna för äldreomsorgen ligger lägre relativt iStockholms län, men kommer av demografiska skäl att ökasnabbt under de kommande årtiondena.Neddragningar av personal i har skett ibetydande omfattning i storstäderna . Detvisar sig också i lägre andel årsarbetare ochpersonalkostnader i länets kommuner jämfört med i riket.Rimliga och jämförbara ekonomiska villkorDet är viktigt att se till att de ekonomiska villkoren förkommunerna i länet inte fortsätter att urholkas snabbare äni andra delar av landet. Det finns inga marginaler kvar fördet.Det är ytterst viktigt att det skapas regler för denkommunala redovisningen så att den blir enhetlig ochjämförbar -- inte minst borde behöva detta somunderlag för besluten.För att kunna utöva tillsyn och uppföljning av denkommunala verksamheten bör det övervägas om enbokföringslag för kommuner skall införas.Nytt skatteutjämningsförslag förstärker snedvdridningenUnder hösten presenterade utredningen ''Utjämning avkostnader och intäkter i kommuner och landsting'', SOU1944:144 sitt förslag. Förslaget innebär att ett nyttstatsbidragssystem införs, som består av tre delar. ''Inkomstutjämning''Skatteinkomsterna utjämnas mellan kommunerna så attalla hamnar på den genomsnittliga skattekraften för landet.6,5 miljarder flyttas mellan kommunerna. ''Kostnadsutjämning''Kommunerna har olika kostnader för barnomsorg, skolao.s.v. Kostnaderna utjämnas med ett index. 4,4 miljarderflyttas mellan kommunerna som tillägg eller avdrag tillskatteinkomsterna.Generellt statsbidragStaten betalar ut ett generellt bidrag per invånare tillkommunerna (alla pengar i en påse). Bidraget är på totalt 31miljarder kronor.Avsteg från tidigare princip om kommunalt självstyreGrundförutsättningarna för hela inriktningen av storlekenpå inkomstutjämningen måste ifrågasättas. Systemetkommer att ge enhetliga inkomster för kommuner ochlandsting. Detta går inte att förena med den allmänt rådandesynen på vad självstyrelse innebär. Systemetinnebär att man i stor skala låter kommunalskatt som tas uti en kommun, genom statliga regler, överföras till andrakommuner.I det läget kan man inte längre tala om kommunalskatt utani stället om statskommunal skatt. Från de närmare 60kommuner, vars invånare har deklarerade inkomster överriksgenomsnittet, ska i princip all inbetald kommunalskattöver medelskattekraften överföras till kommuner meddeklarerade inkomster under snittet.Ett sådant system är inte försvarbart, vare sig principiellteller i praktiken. I budgetpropositionen uttalas dennainställning också klart:Statens ansvar för samhällsekonomin och verksamheten istort inom kommunsektorn måste kombineras medrespekt för den kommunala självstyrelsen. Den kommunalasjälvstyrelsen i vårt land är en demokratisk tillgång. Deförtroendevalda i kommuner och landsting har ansvaret föratt verksamheten bedrivs under demokratiska former och attden håller en god kvalitet och effektivitet. (Bp. Bil. 8, s. 27)Utredningens (SOU 1994:144) förslag rimmar illa meddetta uttalande, och förslaget bör avvisas.Riktigt och rimligt system krävsKommunernas verksamhet bör finansieras med egnaskattemedel utan andra statliga bidrag än sådana som syftartill att kompensera för stora avvikelser i skattekraft ochstrukturellt betingade kostnader.Statligt stöd till medborgarnas välfärd bör också gå till denenskilde och ej till kommunerna.Varje kommun/landsting bör få behålla den skatt somtaxeras ut av de egna invånarna. Statsbidragspåsen förkommunerna bör användas, som i nuvarande system, för atthöja skattekraften för flertalet kommuner upp till en lämpliggarantinivå. För att bl.a. undvika s.k. pomperipossaeffekterbör kompensationsgraden sättas till av skillnadenmellan egen skattekraft och garantinivån. Utjämningsgradenför de flesta kommunerna blir då minst 95 procent.Inkomstutjämningen bör också kombineras i princip somnu, med ett kostnadsutjämningssystem motsvarande denstatliga utredningens inrikting, dock med vissa justeringar.Statens behov att fortlöpande reglera de ekonomiskavillkoren för kommunsektorn får, som , lösas medneutraliseringsavgifter i form av kronor per invånare.Alternativt, eller som komplement, skulle staten kunnaskatteväxla med kommuner och landsting. Detta kan kopplastill de huvudmannaskapsförändringar som genomförts ochkommer att genomföras.För att stärka den enskilda människans ställning bordesamhällets stöd till barnomsorg kunna gå direkt från statentill familjen genom s.k. checksystem. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att inte frångå principen omkommunalt självstyre,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att statligt stöd till medborgarnai större utsträckning skall gå till de enskilda,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en bokföringslag för kommuner.