mot · GI02Fi217 · 1995-01-25 00:00:00 — En alltmer anonym ägarmaktJoseph Schumpeter konstaterade att entreprenörer av den typ som var avgörande för denunga dynamiska industrikapitalismen blivit alltmersällsynta. Sekelskiftets uppfinneri och företagaranda haromvandlats till rutin och byråkrati i de modernastorföretagen. Schumpeter -- som själv var politisktkonservativ -- drog av detta slutsatsen att socialismens segeri längden skulle vara omöjlig att förhindra.CH kom utifrån radikalt annorlundautgångspunkter till samma slutsats. Det var han sommyntade begreppet ''De femton familjerna'' i samband medatt han visade hur den svenska storfinansen hade mer makt iSverige än vad dess motsvarigheter hade i andra länder.Jan Glete knyter i sin nya bok i Näringslivet antill både Schumpeter och till analyser av densvenska kapitalmakten. Glete konstaterar visserligen att dengamla svenska industrikapitalistiska makteliten medfamiljen i spetsen lyckats bevara den industrielladynamiken inom de svenska storföretagens ramar. Men dehar alltmer tvingats ''...från offensivt agerande till defensiv --försvar av det etablerade. ''Glete anser också att den ''svenska modellen''-- med dessnärings- och skattepolitik bl.a. -- befrämjade de ursprungligaägargruppernas dominans. Han skriver: ''Statsmakternasnäringspolitik var till sina praktiska konsekvenser den att1920 års ekonomiska elitgrupp var näringslivet: den kundeutnyttja rikedom och privilegier som man inte gärna såg attnya företagare fick del av. ''Koncentrationen vad gäller ägarmakten har också enmotsvarighet i en enorm storföretagskoncentration i Sverige.Även i detta avseende har sannolikt den solidariskalönepolitiken varit en bidragande orsak. Den hårdakoncentrationen till ett begränsat antal storföretag kanillustreras genom en fördelning av det samlade börsvärdet påolika företag. Tre storföretag -- , och --representerar tillsammans av det samladebörsvärdet. representerar tillsammans 60procent av det samlade börsvärdet.Den tidigare stabila ägarmiljön har radikalt förändratsunder . ägde enskilda hushållnästan hälften av de börsnoterade aktierna -- in på1990-talet stod de för mindre än en femtedel av ägandet. Nufinns skriver Glete ''.. ett antal stora ägare (fonder,försäkringsbolag, finanskapitalister) utan ägarengagemang,utan långsiktiga avsikter och utan ambition att vara ettindustriellt orienterat mellanled mellan aktieägare ochföretagsstyrelser.'' Förändringar vad gäller ägarmakten ärcentral för förståelsen av de senaste decenniernasindustriutveckling och näringspolitiska problem. Endynamisk och framsynt industriutveckling förutsättersannolikt en mer engagerad ägarmakt.Det har följaktligen blivit allt svårare att hitta genuinaentreprenörer och engagerade privatkapitalister som ärvilliga att göra nysatsningar som innebär stor osäkerhet ochrisk. En konsekvens av detta är bland annat att det i dagensSverige inte finns någon större entreprenörsinriktadprivatkapitalist som vågat satsa på elektronik, datorer,bioteknik eller annan modern högteknologi. Omvandlingenav svenskt näringsliv har gått för långsamt. Till det lågaomvandlingstrycket har emellertid också en i detta avseendemissriktad ekonomisk politik bidragit. Den politik för attstimulera vinster och hålla nere arbetskraftskostnader i denexportinriktade industriverksamheten som inleddes genomden borgerliga regeringens devalveringar under andra halvanav 70-talet, bidrog med all säkerhet till att skjuta upplångsiktigt nödvändiga förändringar vad gällerproduktinriktning och teknikanvändning.Staten som ägareUnder 80-talet lyckades den nya högern få genomslag förtanken att staten eller kommunen inte dög som ägare inäringslivet, att statliga företag präglades av byråkratiseringoch ovilja att ta ansvar. Det faktum att den statligtmajoritetsägda Nordbanken -- näst efter den privata GOTA-banken -- råkade allra mest illa ut under finanskrisenanvändes som det slutliga beviset på det statligaföretagandets misslyckande.I själva verket har det statliga ägarengagemanget varitavgörande för det svenska näringslivets styrka. Utan denliberale finansministern våghalsigalåneprojekt och statens storskaliga investeringar i densvenska järnvägsutbyggnaden, , hade isjälva verket hela industrialiseringsprocessen allvarligtförsvårats och med största sannolikt försenats. Hade intestaten gått in i gruvorna, energiförsörjningen,telekommunikationerna och läkemedelsindustrin så skullemed stor säkerhet dessa branscher inte haft den styrka de haridag i Sverige.Man skall komma ihåg att Nordbankensvansinnesutlåningar gjordes i ett företagsklimat sompräglades av kulturkrocken mellan den gamla PK-bankenskonservativa banktjänstemän och Pensersfärens spelare vidden delvisa privatiseringen.Även de kommunala företagen har spelat en avgörandeoch på det hela taget positiv roll. Om inte de allmännyttigabostadsföretagen funnits så skulle storstäderna vara ännumer segregerade än vad de är och svenskbostadsstandard skulle varit långt lägre. Det finns en radmisslyckade kommunala företagsaffärer, men i genomsnitthar de kommunala företagen varit välskötta.Vad händer ?Den ursprungliga socialistiska idén var att de arbetandemänniskorna själva skulle organisera produktionen i''arbetarnas fria associationer'' och därmed befria sig fråndet förtryck och det främlingskap som kapitalistens diktaturpå arbetsplatsen innebar. Vi tror som socialister på att dennaidé är möjlig att förverkliga -- eller åtminstone är det möjligtatt närma sig ett sådant samhälle. Men vi inser också att därfinns ett grundläggande problem: vilka är socialismensentreprenörer -- de individer och kollektiv som lanserar nyaidéer och vågar ta risker för att förverkliga dem?Gletes och andras historiska studier visar att frågorna omvilka som är 2000-talets entreprenörer och hur näringslivetsförnyelse skall finansieras borde vara strategiska inte bara försocialister. En grundläggande historisk erfarenhet är att detkapitalistiska samhället har genomgått olika perioderväxlingsvis präglade av stark teknisk och ekonomiskförnyelse å ena sidan samt förstelning och oförmåga tillomvandling och förnyelse å andra sidan. Under perioderpräglade av stark ekonomisk förnyelse har företagarna ellerinnovatörerna en mycket framträdande ställning. Ägaren ochinnovatören som lanserar ny tillverkning och nya produkterär oftast en och samma person.Det finns innovatörer som inte passar som företagare. Mennär de nya produkterna slukas av redan etablerade företagoch av ägare som inte själva deltar i produktionen skernormalt en byråkratisering. Ägandet blir mer anonymt.Ekonomer med begränsade kamerala horisonter tar överefter produktionsinriktade tekniker och ingenjörer. Kvantitetblir viktigare än kvalitet. Hårdare konkurrens möts medeffektivisering inom en given struktur istället för förnyelseoch investeringar på nya områden. Även kapitalet tenderarsåledes att förstelna i gamla strukturer.Vi vet också att den moderna teknologin kommer att igrunden ändra förutsättningarna för företagandet. Det ärnödvändigt att nu genomföra de institutionella förändringarsom kan underlätta den nödvändiga omställningen avproduktionen i ekologiskt hållbar, jämställd och demokratiskriktning.Ett demokratiskt arbetslivVänsterpartiets uppfattning om ekonomisk demokrati kanemellertid inte enbart begränsas till en fråga om ''ägandet''.Förändringarna i arbetslivet måste också gå i allt merdemokratisk riktning. Den ekonomiska och tekniskautvecklingen medför stora möjligheter i detta avseende.Produktionen blir framöver allt mer arbets- ochkunskapsintensiv. Arbetstagarna blir företagets viktigasteresurs, inte realkapitalet. Produktionens uppläggning kringTaylors passar inte det modernaföretagskonceptet. I stället för att hacka sönder produktioneni olika delmoment förutsätts att den enskilde arbetaren --enskilt eller i grupp -- behärskar alla led i tillverkningen.Vid produktionen av kunskapsintensiva produkter ellertjänster blir produktionen mer hantverksmässig;tillverkningen utförs i samråd med köparen och mellanledenmellan arbetaren och köparen försvinner. Det innebär ocksåatt de gamla fabrikernas hierarkiska kommandostrukturersätts med en plattare organisation.Arbetarnas vidgade kompetens och överblick äravgörande. Stora skillnader i löneersättning är knappastekonomiskt rationell i denna organisation. Ökad kompetens,större inflytande och minskad lönespännvidd i företagensamverkar och bidrar till högre produktivitet. Rättvisa ochproduktivitet samverkar. Här finns stora möjligheter att tavara på det positiva i den ''svenska modellen'' och utveckladen till att också innefatta en solidarisk och demokratiskarbetslivspolitik.Nu kompliceras emellertid bilden något av att självaföretagsinstitutionen genomgår en förändring. Företagen ärinte längre samma slutna och stabila enheter.Verksamhetsgrenar knoppas av. Enkla standardiseradetillverkningsmoment kan med fördel läggas ut påentreprenad. Enheter kan avskiljas för mekaniseradproduktion i länder med lägre lönekostnader och sämrearbetsrättsliga trygghet för löntagarna. Å andra sidan börspännvidden vad gäller inkomster och materiell levnadsnivåavta i takt med att ekonomierna utvecklas också ilåglöneländerna, och att fackföreningsrörelser och andraprogressiva sociala krafter får ett allt större inflytande.En ny svensk modell?Garantier för trygghet i förändring är kärnpunkten i den''svenska modellen''. Det förändringstryck som individernautsätts för genom de allt snabbare tekniska och ekonomiskaförändringar som präglar vår tid, skall inte belasta deenskilda människorna i form av arbetslöshet, utslagning,minskade inkomster o s v. Förändringar för individerna somtvingas fram av näringslivets utveckling skall bäras ochfinansieras kollektivt. Med andra ord skall en person som t exflyttar eller genomgår en utbildning få ett motsvarande stödifrån samhället, bl a därför att förändringen på marginalenger en samhällsekonomisk intäkt som är betydligt större änden kostnad samhället tvingas bära för att finansieraindividens omställning. bör samhället underlättaför de som med den nya teknikens hjälp vill flytta sitt företagtill glesbygden.Den nya teknologin ställer följaktligen allt större krav påvälutbildade anställda som själva kan ta ansvar och tainitiativ. Den är också mer samhällelig till sin karaktärjämfört med den gamla. Forskning och utveckling av nyaprodukter är i huvudsak kollektiva angelägenheter. Denenskilde uppfinnarjocken kan naturligtvis fortfarande spelaen roll, men det kan inte vara en slump att det just inomdatabranschen finns så många företag som ägs och drivskollektivt av dem som arbetar där.Utvärderingar som gjorts av den ekonomiska utvecklingeni bl.a. , och har visat att modernarbetsorganisation med makt för de anställda ärsamhällsekonomiskt lönsammare än mer gammaldagsauktoritärt organiserade arbetsplatser. När de anställda fårmer att säga till om så blir produktiviteten högre. Närarbetsgivarna dikterar villkoren och klassklyftorna är storaså ökar motsättningarna i samhället vilket sänkerproduktiviteten.Rudolf Meidners m.fl. förslag till löntagarfonder 1975byggde på tanken att om de anställda fick ett direktmedägande och därmed medinflytande i företagen så skullede också kunna acceptera att en större andel avförädlingsvärdet gick till investeringar och en lägre andel tilllöner. De rådslag som genomfördes inom LO med mer än17 000 deltagare visade att man ville ha löntagarfonder, mende skulle vara lokalt knutna till de enskilda företagen -- intetoppstyrda.Tyvärr lyckades inte arbetarrörelsen forma ett merdecentraliserat löntagarfondsförslag. Tvärtom backade vistegvis från de ursprungliga målen. Fonderna blevtraditionella placeringsfonder utan någon påtaglig förnyandeinverkan på näringsliv. De leddes vanligen avväletablerade organisationsproffs. De blev en del av detanonyma ägande utan långsiktiga mål som av en ny sorts ägareGlete drar av sin historiska analys bland annat dessaslutsatser: ''vad som behövs är något närmast otrevligt:kapitalförvaltare som medvetet gynnar entreprenöriellaindivider med vilka de har så pass täta sociala relationer attde förmår bedöma vad entreprenörerna klarar av attåstadkomma.'' Vi tror som han om behovet av förnyelse, menkan inte inse varför denna typ av kapitalförvaltning skullevara ''otrevlig''.Gletes beskrivning av den nya sortens kapitalförvaltarekan bland annat stämma in på en lokal löntagarfond eller påett kooperativ. Den kan också gälla staten eller en kommununder förutsättning att politiker vågar ge de anställda ochsärskilt de med egna idéer och initiativkraft ett storthandlingsutrymme inom ramen för klart definierade målmed verksamheten. Staten och kommunerna bör enligtvänsterpartiets mening fungera som starka och målmedvetnaägare i näringslivet.Jan Glete skriver också att ... ''om stora förmögenheteröver huvud taget ska tillåtas uppstå ska det vara som resultatav entreprenöriell företagarverksamhet... Ur striktekonomisk effektivitetssynvinkel är ärvd makt något sominte går att försvara.....'' Det finns därför -- anser Glete -- skälatt tänka på ''..om arvsskatteregler och regler för kooptering(komplettering inom styrelsen) till stiftelser och fonder kanutformas annorlunda för att gynna omvandling.'' Vi anser attdet ligger mycket också i denna tanke -- inte minst eftererfarenheten med den förra regeringens sista-minuten-aktionför att gömma undan löntagarfondspengarna i stiftelser.Framtidens ägarmakt bör bygga mer på eget arbete i ettföretag, på kunskaper om produktion och teknologi och påviljan att ta ett långsiktigt ansvar -- mindre på kortsiktigtvinstintresse. En möjlighet att överväga kan vara att tillåtahögre rösträtt på aktier enbart för de som själva arbetar medeller i ett företag. Vidare bör stat och kommuner finna formerför att ge ett ökat ansvar till de anställda i sina företag. Ävennya och mer demokratiska former för företagande samt ökadprogressivitet i arvsbeskattningen bör övervägas.Vi föreslår att en utredning tillsätts för att se överlagstiftningen så att den anpassas till behovet av ett ägandesom gynnar den nödvändiga omställningen i svensktnäringsliv till ett samhälle med hög kunskapsnivå ochmiljömedvetenhet. Utredningen bör lägga fram sina förslagsenast . I väntan på detta bör staten inte minskasitt totala ägande i näringslivet -- enbart mindre praktisktmotiverade omstruktureringar av ägandet bör tillåtas. Blandannat bör den planerade utförsäljningen av Nordbankenläggas på is. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en parlamentariskutredning med uppdrag att senast lägga framförslag till åtgärder för att stärka den ekonomiskademokratin och underlätta förnyelse av näringslivet ienlighet med vad som anförts i motionen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att vänta med utförsäljningar avstatliga företag på sätt som beskrivs i denna motion.1