mot · GI02So448 · 1995-01-25 00:00:00 — Vården av vissa grupper av psykiskt sjuka Psykisk ohälsa är svår att mäta eller beskriva. Ett mått påförsämrat psykiskt välbefinnande är att avden vuxna befolkningen besväras av ängslan, oro ellerångest. Det har också konstaterats att såväl lättare psykiskastörningar som schizofreni och personlighetsstörningar ärvanligare i lägre socioekonomiska grupper. Också barn isocialt och ekonomiskt svaga familjer med ökad psykiatriskoch somatisk sjuklighet har visat sig ha förhöjd psykisksjuklighet. Psykiska störningar som ångest och depression ärrelativt vanliga bland äldre personer. Antalet personer meddemenssjukdomar kommer att öka kraftigt under detnärmaste årtiondet eftersom andelen gamla i befolkningenökar.Allt medan ekonomisk reglering mellan landsting ochkommuner pågår med anledning av ökat kommunalt ansvarför psykiskt funktionshindrade, hamnar vissa individer ikläm. En nationell kartläggning av antalet medicinsktfärdigbehandlade patienter inom psykiatrisk slutenvård frånden ligger till grund föröverföringsbeloppen. Denna finns redovisad i regeringensproposition /94:253.Givetvis har det varit mycket positivt för personer som ärpsykiskt sjuka att slippa institutionsvård och boende ochkunna leva ett eget liv. Om samhället bättre backar upp medkontakter, kompisstöd, utbildningsmöjligheter osv kan dessamänniskor få möjlighet att leva ett värdigt liv. Överföringenav ansvaret till kommunerna för boende och stöd i hemmetär därför en positiv åtgärd för de flesta. Det är ett viktigtområde i folkhälsoarbetet. är därför en viktiginsats i utvecklingsarbetet.Det finns dock personer som hamnar i kläm mellan tvåhuvudmän. Det finns psykiskt sjuka människor som''övermedicinerats'' av läkare under ansvar.Dessa personer reagerar inte längre på mediciner eller harblivit allergiska mot sina läkemedel. De anses plötsligt sommedicinskt färdigbehandlade och övergår under kommunaltansvar. skall kommunen utan egen läkarresurs, utan denspeciella expertis som finns hos , vara ansvarigför denne persons vård och rehabilitering. Kommunen är oftainte förberedd och gruppboenden för dessa speciella behovfinns inte. Kommunen får sätta igång och planera det somavvecklats från , någon form av gruppboende somfår fungera som ett vårdhem och ha hög personaltäthet, inteminst för bevakningen av den enskilde. Detta kan inte havarit tanken med , att sådana negativa effekterskulle uppstå.KOMVÅRD är Svenska kommunförbundets beredning förprogramarbete för att beskriva och analysera alternativautvecklingslinjer inom vårdsektorn för att övervägakommunernas roll inom vården. Komvård har genomfört enenkät bland landets kommuner för att få olika områdenbelysta. En del gällde hur personal ser påsamarbetet med psykiatrin. En stor majoritet av de 160svarande kommunerna uppger att samarbetet med psykiatrinfungerar dåligt eller är i det närmaste obefintligt. Kritikengäller främst samarbetet med vuxenpsykiatrin. Samarbetetmed barn- och ungdomspsykiatrin fungerar bättre även omkritik framförs även där. Kommunerna efterlysergemensamma mål och arbetsformer med psykiatrin. Detfinns stora skillnader mellan de båda organisationerna, ochkommunerna anser att de inte får tillräckligt stöd i arbetetmed psykiskt störda missbrukare och äldre med psykiskastörningar.En majoritet av de svarande kommunerna förordar ettenhetligt huvudmannaskap för den psykiatriskaöppenvårdsverksamheten och för att mötaförändringsbehoven. Det måste bli bättre kontakter mellande medicinska, sociala och psykologiska kompetenserna.I stället för att använda kriteriet medicinsktfärdigbehandlad borde också andra kriterier diskuteras införansvarsfördelningen mellan kommun och landsting. Det kaninte vara rimligt att med dess expertis avekonomiska skäl skall kunna låta bli att finna andra änmedicinska former, typ psykoterapi, olika samtalsmetodikerosv, för att utan stöd överföra den psykiskt sjuke tillkommunens ansvar. Ett alternativ till andra kriterier är dendanska modellen, där finansieringen för den socialaomsorgen delas mellan amt (län) och kommun. Det betyderatt den enskilde inte hamnar i kläm p.g.a. betalningsansvar.Kommunerna har i liksom här ansvaret för boende,stöd i hemmet, fritidsverksamhet osv. Amten (länen) haransvaret för specialistvård och rehabiliteringsinstitutioner.Såväl kommuner som amt kan bedrivasysselsättningsverksamhet för psykiskt sjuka. Om det ärsvårt att finna andra gränsdragningar än medicinskfärdigbehandling är detta en bättre väg för att den enskildeinte skall hamna i kläm.Psykiatriutredningen som avlämnade sitt slutbetänkandeVälfärd och valfrihet -- service, stöd och vård för psykisktstörda (SOU 1992:73) 1992, hade som huvuduppgift attföreslå åtgärder vad gäller ansvarsfördelning ochorganisation av service, stöd och vård till psykiskt störda.Syftet var att förbättra psykiskt funktionshindradeslivssituation och öka deras möjlighet till gemenskap ochdelaktighet i samhället. Det handlar om service, stöd ochvård av god kvalitet som är anpassad till individensförutsättningar och behov. Den enskildes oberoende ochintegritet skall understödjas. Vidare skall insatserna stödjaden enskildes välfärd.Det är viktigt för den enskilde som är psykiskt sjuk att fåmöjlighet till rehabilitering. Många som har egen bostadmåste få ett helt annat stöd än det som ges . Risken ärannars stor att det blir en rundgång mellan hemmet ochsluten psykiatrisk vård. En överdimensionering avförtidspensioneringar uppstår också, fast förtidspensioneringmed en bättre fungerande rehabilitering inte skulle varanödvändig. Rehabiliteringen skall utgå från medicinska,sociala och arbetsinriktade mål. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ansvarsfördelningen för vården avvissa grupper av psykiskt sjuka personer.