mot · GI02Sf211 · 1995-01-25 00:00:00 — Individens förmåga att bidra till samhällets utvecklingberor på många olika saker. Människan är en komplexvarelse. Inte bara vad avser hennes inre behov och samband,utan också hennes roll som samhällelig varelse i samspelmed andra, miljö, arbete och ekonomi.Människorna är också vårt samhälles främsta resurs.Individens vilja att arbeta och bidra till sin egen växt ochsamhällets liv är förnäma insatser. orkar eller kan intemänniskan bidra med det hon kan. Arbetslöshet,förslitningar, sociala störningar och mycket annat kanminska såväl hennes förmåga som riskera att sänka hennesjälv.Samhället -- stat, landsting och kommun, arbetsmiljö,arbetskamrater och arbetsgivare såväl som familj ochvänner -- är delar av det nätverk som ger varje människaskydd och vård, hjälp och stöd. Det är viktigt att dessa olikainstanser kan samverka i sina respektive insatser.Särskilt blir detta tydligt vid långvariga sjukskrivningar,arbetslöshet eller andra orsaker till att människan inte kanbidra i nivå med sin förmåga.Samhällets insatser därvidlag fördelar sig mellan olikaansvariga myndigheter; försäkringskassa, sjukvårdssystem,arbetslöshetskassa och arbetsförmedling samt i vissa fallkommunens socialtjänst.Företagens ansvar är centralt och viktigtIdag ligger det initiala ansvaret för en människasrehabilitering avseende sjukskrivning påföretagen/arbetsgivaren. Där ligger ansvaret för attupprätta en plan för rehabiliteringen som kan omfatta såvälden enskilda människans behov och förutsättningar menockså de miljöer och omständigheter som påverkar hennesförmåga. Denna plan för rehabilitering tar i sikte just defrågor som kan förbättra förutsättningarna för den enskildamänniskan att leva i socialt samspel samt hennes förmåga tillatt ta ansvar för sin försörjning och bidra till samhällets liv.Därvid värderar man och tar hänsyn till det komplexasamband som också omfattar arbetsmiljö, arbetsuppgifteroch relationer på arbetsplatsen.För den enskilda individen kan det dock varaproblematiskt med många insatsnivåer för hennesrehabilitering. För dem som riskerar att slås ned av sittrehabiliteringsbehov finns också risk att oönskade skarvarmellan insatserna uppkommer.Långvarig frånvaro ökar hotet om ett utanförskap. Modernforskning visar dessutom att en lång arbetslöshet ellerrehabiliteringssituationen tenderar till försämrad förmåga attåter anknyta till arbetslivet.Företagshälsovård och förebyggande insatser är i dessasammanhang väsentliga. Bristande resurser iföretagshälsovården är i sig ett hot mot den enskildeindividen.Samtidigt är inte avsikten med samhälleliga insatser attkontrollera den enskilda människan eller att frånta henne sittansvar för sig själv och sin egen situation.Samordna resursernaVi skulle därför vilja se ett antal försöksverksamheter ivilka de av samhället kontrollerade insatserna prövar att merkonsekvent samla sina insatser och samordna dem i avsiktatt nå en mera långtgående individanpassning och därmedskapa reala förutsättningar för en kraftfull och meningsfullrehabilitering.Sådana försöksområden kan därför omfatta en kommuns,eller kommundels, insatser inom försäkringskassa,arbetsförmedling och kommunens socialtjänst som isamarbete med vårdinstitutioner, arbetslöshetskassor etc.tillsammans genomför beslutat rehabiliteringsprogram.Vid en sådan försöksverksamhet skulle delsmyndigheternas och organisationernas samlade resurserkunna tas tillvara, och en för individen avpassad insats kangöras. Dels skulle den rehabiliteringssökande enkelt ochobyråkratiskt kunna mötas av den arsenal av insatser som deolika verksamheterna förfogar över.För att utveckla en sådan verksamhet anser vi detnödvändigt med stort upplagda och konsekvent genomfördaförsöksverksamheter. Med hänvisning till det ovan anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om försöksverksamhet för optimering avrehabiliteringsinsatser.