mot · GI02Ub41 · 1995-03-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:164 Jämställdhet mellan kvinnor och män inom utbildningsområdet I propositionen ger regeringen uttryck för uppfattningen attutvecklingen mot jämställdhet mellan kvinnor och män hargått alltför långsamt inom utbildningsområdet. Regeringenföreslår därför åtgärder för att påskynda utvecklingen påsåväl kort som lång sikt. De kortsiktiga åtgärder som föreslåsär bl.a. att det vid tillsättning av professorer och andra högretjänster inom universitets- och högskolevärlden skalltillämpas s.k. positiv särbehandling, varmed avses att entjänst tillsätts med en sökande av underrepresenterat kön,även om vederbörande är mindre kvalificerad änmedsökande av det andra könet.Vi tar för vår del bestämt avstånd från regeringens förslagi denna del.Allmänna utgångspunkterDen moderata grundsynen är att vi alla är olika men likamycket värda. Det betyder att ingen får diskrimineras t.ex.på grund av sitt kön. Vi ser varje människa som en individoch inte bara som en del av ett kollektiv. Detta är detperspektiv ur vilket vi betraktar jämställdheten.Fortfarande finns betydande olikheter i kvinnors och mänsreella villkor. Lång väg återstår att gå innan vi i praktikenuppnått en jämnare fördelning av makt, inflytande ochmöjligheter till ekonomisk självständighet.Jämställdhetsarbetet kräver insatser inom många delar avsamhället. Den attitydpåverkan som krävs framöver uppnåsdock inte främst genom politiska beslut utan genom attenskilda individer tar ett personligt, praktiskt och moralisktansvar.Jämställdhetsarbetet måste bedrivas långsiktigt. Vi måsteacceptera att det tar tid att i grunden förändra människorsattityder. Mycket av det jämställdhetsarbete som på sistoneblivit följden av politiska beslut har skett i form av olikaprojekt eller kampanjer. Utvärderingen av dessa projekt haremellertid ofta givit vid handen att verksamheterna harklingat av när projekttiden och projektpengarna har tagit slut.I realiteten blir effekterna därför ofta kortvariga och ytliga.Regeringens förslag utgår ifrån att kvotering av kvinnor påmanligt dominerade områden skulle gynna jämställdheten.Vi tror inte på kvotering. Den bygger på bristande tilltro tillkvinnors förmåga och övertro på regleringar. Vi ärövertygade om att verklig, långsiktig jämställdhet förutsätterdet självförtroende som det ger kvinnorna att skapa sig enställning i samhället grundad på egen kraft och duglighet.Detta är skillnaden mellan formell och reell jämställdhet.Det är tydligt att regeringen har hamnat i ett dilemma närdet gäller jämställdhetspolitiken. Regeringen drivs av ettbehov av att visa politisk handlingskraft för att skyla överatt den saknar visioner för den verklighet som råder nu ochframöver. Den är kvar i den sociala ingenjörskonstenstankegods och vill uppifrån styra människornasliv utifrån vad en elitistisk grupp anser vara''politiskt korrekt''.Moderata Samlingspartiet anser att grunden förregeringens förslag när det gäller högskolan ochuniversiteten är bräcklig. Man konstaterar att det råder snedfördelning av studerande vid vissa linjer men sträcker inteambitionen längre än till att söka åstadkomma rentmatematisk utjämning. Det innebär att förslagen snararesyftar till att undanröja symtomen än att gå på djupet ochanalysera orsakerna.I kommittémotionen 1994/95:A816, Jämställdhet av PerUnckel m.fl. har vi påtalat ett antal faktorer som inverkarnegativt på svenska kvinnors vilja och/eller möjlighet attbedriva kvalificerade studier eller inneha ett krävandeförvärvsarbete.Problem som sammanhänger med rigidaarbetsmarknad, det svenska skattesystemet som tvingarkvinnorna till dubbelarbete utan möjlighet annat än för ettfåtal mycket välbeställda att köpa privata hemtjänster samtvälfärdsstatens stela system som inte ger utrymme förindividuella lösningar är utan tvivel bidragande orsaker tilldagens sneda fördelning av kvinnor och män inom högreutbildning och forskning. Den offentliga sektornsmonopolställning inom traditionella kvinnoyrken ochdärmed sammanhängande svårigheter för kvinnor att fåekonomisk utdelning på investeringar i högre utbildning ären annan sådan orsak. Det är en brist att regeringen överhuvud taget inte berör dessa frågor i propositionen. Utan ensådan bred analys är det inte möjligt att hitta seriösa,långsiktigt verkande åtgärder.Jämställdheten inom skolanNär det gäller inriktningen av det fortsattajämställdhetsarbetet inom den obligatoriska skolan byggerpropositionen i stort på de förslag som arbetsgruppenKvinnligt och manligt i skolan lade fram sommaren 1994.Denna grupp, som tillsattes av den borgerliga regeringen,och vars arbete leddes av den moderata riksdagsledamotenChris Heister, har på ett förtjänstfullt sätt lyft fram de kravsom måste ställas på en modern jämställdhetspolitik förskolan.Arbetsgruppens förslag ligger bl a till grund förregeringens ställningstagande: att jämställdhet mellan könenbör lyftas fram som pedagogisk fråga, som förutsättergrundläggande kunskaper om rådande könsskillnader ochkönsmönster.Könstillhörighetens betydelse och könsskillnader måsteförstås och ses såväl utifrån kulturella, sociala och biologiskaförklaringsmodeller som ur ett individ- ochsamhällsperspektiv. Därför är det enligt vår uppfattning försnävt och otillräckligt att, som regeringen gör, bara tala omgenusforskning på skolområdet. Skolan skiljer sig från allannan verksamhet i samhället eftersom den arbetar medpojkar och flickor i ständig utveckling och mognad. Att dåvälja bort det biologiska perspektivet ser vi mer som ettuttryck för att de ideologiska skygglapparna fortfarandesitter så tätt att man inte är beredd att bejaka en allsidigforskning på skolans område.Regeringen anför att flickornas könsbundna val avutbildning och yrke har setts som ett problem under desenaste decenniernas jämställdhetsarbete i skolan, medanpojkarnas lika könsbundna val knappast har ifrågasatts(prop. s. 8). Därför, fortsätter regeringen, har kampanjer ocholika former av insatser i mycket hög utsträckning fokuseratspå att ändra flickornas attityder och val, dock utan att uppnånågra bestående förändringar. Inriktningen har alltså varit attflickorna skulle förändras utifrån en manlig norm.I propositionen finns nu en tendens att i stället peka utpojkarna som ett problem. Vi tror att det är farligt att på dettasätt låta pojkar eller flickor vara bärare avjämställdhetsproblemen i samhället. Problemet är att varkenpojkar eller flickor får den undervisning och utbildning somde är i behov av och berättigade till.En modern jämställdhetspolitik försöker inte förneka ellerutplåna de könsskillnader som kan finnas mellan flickor ochpojkar vid olika åldrar, utan frågar i stället hur skolan skallkunna ta hänsyn till dem för att därigenom ge varje individmöjlighet att utveckla sin fulla potential. Därmed kommerarbetet i skolan att inte bara intressera sig för denprocentuella fördelningen mellan könen i olikautbildningsvägar och yrken utan också för hurundervisningen går till, hur skolan arbetar, när olika dmnenintroduceras i tiden och hur arbetsformerna i skolan skallkunna undvika att missgynna endera könet.Vi anser att det måste vara skolans skyldighet att inte barabeakta utan även bejaka de könsskillnader som enligterfarenhet och modern forskning faktiskt finns. I stället föratt se olikheterna mellan flickor och pojkar som ett problembör man se dem som en resurs.Vi tillstyrker förslaget att skolans uppgift att främjajämställdhet mellan könen förs in i skollagen.I övrigt ansluter vi oss till de överväganden som framförsi den moderata kommittémotionen 1994/95m1108.Jämställdheten inom högre utbildning och forskningRegeringen föreslår att totalt anslåsför olika åtgärder, varav fördoktorandtjänster, för post-doktoralastipendier för kvinnor och förforskarassistenttjänster och professurer. Av sistnämndabelopp är en engångssatsning pånyinrättade professurer för att åstadkomma en jämnarekönsfördelning. skall få till uppgiftatt föreslå ämnen inom vilka det kan finnas anledning attinrätta professurer eller forskartjänster med inriktning motgenusforskning.Beträffande samtliga dessa tjänster anger regeringen atts.k. positiv särbehandling vid behov skall tillämpas, varmedavses att en tjänst tillsätts med en kompetent sökande avunderrepresenterat kön, även om vederbörande är mindrekvalificerad än medsökande av det andra könet. Detta förslaghar väckt berättigad kritik. I den allmänna debatten talas detnu om ''thammare -- ett akademiskt B-lag''.Vi avvisar bestämt förslaget om positiv särbehandling. Viavvisar det därför att det är förnedrande för kvinnorna ochdärför att det har felaktiga utgångspunkter.Genom förslaget om positiv särbehandling ger regeringenuttryck för en kvinnosyn som är djupt kränkande. Den signalsom skickas ut är att det inte finns tillräckligt mångakompetenta kvinnliga forskare, varför kvinnor måste hjälpasså att den socialdemokratiska regeringen kan uppnå sinajämställdhetsmål.Risken är uppenbar att en positiv särbehandling av kvinnorkommer att leda till att gamla fördomar cementeras och attpågående arbete för reell jämställdhet mellan könendärigenom försenas. Regeringens agerande skadar därför detlångsiktiga och seriösa jämställdhetsarbetet på universitetenoch högskolorna.Av Forskningsrådsnämndens rapport beviljas så fåkvinnor forskningsbidrag? framgår att ett av hindren förkvinnornas forskarkarriär står att finna i den vetenskapligavärldens informella nätverk. Nätverkstillhörighet leder tillinbjudningar att skriva artiklar, hålla föredrag och föreläsaoch är en viktig källa till såväl vetenskapligt som socialtkapital. Kvinnor ingår i mindre utsträckning än män ivetenskapliga nätverk. De blir lätt ''outsiders'' i förhållandetill den akademiska manskulturen, vilket gör kvinnorosynliga. Av rapporten kan man dra slutsatsen att mänsärbehandlas positivt, kvinnor negativt. De formellakriterierna på vetenskaplighet följs . Även om enkvinnlig sökande är mer meriterad än sin manligemedsökande så kommer det inte alltid fram iurvalsprocessen.Vi anser att det finns skäl att göra en total översyn avprofessorstillsättningarna och avtjänstetillsättningsnämndernas arbetsmetoder. I ett systemmed klara kriterier, där manliga nätverk och slumpmässigafördelar inte fäller utslaget, skulle alla, och i synnerhetkvinnorna, få en bättre möjlighet att komma till sin rätt.Problemet är alltså inte brist på kvinnlig kompetens utansubtila, men diskriminerande, inslag i de manligtdominerade strukturerna.Vi ifrågasätter slutligen om regeringens förslag om positivsärbehandling står i överensstämmelse med 11 kap 9 §regeringsformen, som föreskriver att det vid tillsättning avstatlig tjänst skall fästas avseende endast vid sakliga grunder,såsom förtjänst och skicklighet. Regeringen hävdar attsträvanden att främja jämställdhet är en saklig grund iregeringsformens mening men anger inte närmare grundenför denna tolkning. Regeringsformen bör avrättssäkerhetsskäl ses över. I 2 kap 16 § öppnas en möjlighetatt missgynna en medborgare på grund av hans kön, om lageller annan föreskrift utgör led i strävanden att åstadkommajämställdhet mellan män och kvinnor. I ett rättssamhälleborde det inte finnas grund för sådan diskriminering blandde konstitutionella fri- och rättigheterna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kvotering,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om jämställdhet i skolan,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om s.k. positiv respektive negativsärbehandling,4. att hos regeringen begär en översyn avprofessorstillsättningar och tjänstetillsättningsnämndernasarbetsmetoder i enlighet med vad som anförts i motionen,5. att hos regeringen begär en översyn avregeringsformen i enlighet med vad som anförts i motionen.