mot · GI02L38 · 1995-04-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:151 Droit de suite och längre upphovsrättsligt skydd har uttalat stark sympati föratt bildkonstnärerna skall erhålla ersättning när konstverkvidareförsäljs. Det är därför tillfredsställande att regeringenpresenterat en proposition gällande införandet av en sådandroit de suite. I huvudsak delar jag de principiellabedömningar som ligger bakom propositionen somdessutom är väl förankrade i Upphovsrättsutredningensbetänkande (SOU 1990:30).Däremot är frågan om regeringen har hittat den perfektaersättningsmodellen. I denna del är propositionen alltförkortfattad. Man borde mera ingående ha redovisatexisterande modeller i de nordiska och övriga europeiskaländerna. I denna situation blir det nödvändigt attlagutskottet anskaffar ett bättre underlag för sitt och därmedriksdagens beslut. Så kan ske genom bl.a. hearing införutskottet med företrädare för berörda parter alltså såvälbildkonstnärer som konsthandeln. Därutöver börerforderliga kontakter tagas med våra nordiska grannländeroch så kan som vanligt ske på kanslitjänstemannanivå.De två frågor som därvid särskilt bör belysas är dels denoptimala miniminivån för ersättningsrätt och dels det rimligaprocenttalet för ersättningen. Vad först gäller förslaget till detminimipris vid vilket ersättningsrätten inträder kan detifrågasättas om propositionen når sitt syfte att gebildkonstnärerna drägliga ekonomiska villkor. Regeringenanser att nivån bör sättas så att en stor del av de grafiskabladen och de flesta målningarna omfattas av rätten.Samtidigt är syftet med minimigränsen att exkludera vissaverkskategorier och viss handel. Det gäller att uppnå detminimipris där den normala handeln erlägger ersättning ochden tillfälliga undantas samt där mindre betydelsefulla ochindustriellt framställda objekt faller ifrån men deskyddsvärda objekten grundar ersättning.Det är naturligtvis svårt att bestämma den optimalaminiminivån för denna ersättning. Om en för hög miniminivåsätts finns risken att bildkonstnärer vars enskilda verkförsäljs till priser under miniminivån missgynnas och särskiltsådana bildkonstnärer som sammantaget säljes tillrelativt höga belopp. Det handlar då främst om grafiska blad,teckningar, mindre målningar, akvareller, glaskonst, keramikoch annat unikt framställd konsthantverk. är detockså viktigt att nivån inte sätts så lågt att den totalaadministrationen blir orimligt kostsam eller onödigtbyråkratisk. För att få vägledning om var en rimligminiminivå bör ligga kan en jämförelse med i övrigtgöras.I våra grannländer ligger minimipriset enligt uppgift påföljande nivåer med omräkning till svensk valuta per10.4.1995.Finland0 FMK0 SvKrNorge0 NKR0 SvKrTyskland100 DMK535 SvKrBelgien1.000 BFR260 SvKrIsland0 IKR0 SvKrDanmark2.000 DKKR2.720 SvKrFrankrike100 FFR155 SvKrVad sedan beträffar ersättningsprocenten så föreslårpropositionen av försäljningspriset vid varje försäljningunder den skyddstid som säkerligen blir frånbildkonstnärens död. Här kan mera nyanserade modellerbehöva övervägas, exempelvis genom attersättningsprocenten trappas ned i takt med skyddstidensförlopp eller med försäljningsprisets storlek.Sammanfattningsvis så ska den optimalaersättningsmodellen naturligtvis inte bara tillgodosehuvudsyftet att ge bildkonstnärerna drägliga ekonomiskavillkor utan även bibehålla de framtidamöjligheterna för en fungerande andrahandsmarknad inomsvensk konsthandel.Vad angår handläggning av frågan om droite desuite är det möjligt att bryta ut denna del ur den nu aktuellapropositionen för separat handläggning, om lagutskottetbehöver extra utredningstid för att kompletterabeslutsunderlaget. Med hänvisning till det anförda hemställsatt med bifall till propositionen såvitt avserinförandet av en ersättningsrätt vid vidareförsäljning avbildkonstverk, s.k. droit de suite, beslutar om viss ändring avreglerna för ersättningsrättens omfattning.