mot · GJ02Fö8 · 1995-10-20 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:12 Totalförsvar i förnyelse SammanfattningLiberaler - i och ute i - har en vision, där dedemokratiska staterna gemensamt uppträder till försvar förfred, frihet och demokrati i vår del av världen. Efter murensfall i , ochSovjetunionens upplösning fanns detäntligen anledning tro på ett verkligt skifte i densäkerhetspolitiska situationen i . har mycket avoptimismen förbleknat. Men vårhistoriska uppgift är att se att det "Window of opportunity"som då öppnades inte stängs igen utan verkligen utnyttjas.För liberalerna spelar EU en central roll iEuropas framtida säkerhetsordning. Genom att stabilisera denya demokratierna i genom utvidgningösterut, genom en djupare utrikespolitisk samordning samtgenom samarbete kring fredsbevarande och konflikt-förebyggande insatser kan EU bli en avgörande fredsfaktor iframtidens . Det ligger i intresse att Europasframtida säkerhetsordning blir så stark som möjligt. I denmån aktivt kan bidra till detta ökar vårt lands ochNordens möjlighet att leva i fred. liberalerna haren öppen attityd till hur den framtida säkerhetsordningenskall utformas.Folkpartiet liberalerna är starkt kritiskt till denförsvarsproposition regeringen presenterat på bl a följandepunkter:- En förlegad definition av begreppet "allmän värnplikt"leder till stora utgifter med urholkad försvarseffekt.Omstruktureringen av försvaret fullföljs inte medtillräcklig kraft, så att varje krona till försvaret får maximalförsvarseffekt. Stora materiella brister kommer att kvarstågenom att numerären återigen prioriteras förestridsdugligheten.-- Den säkerhetspolitiska analysen är minst sagt ofullständig,bl a för att försvarsberedningen inte tillåtits diskuterakonsekvenserna av eventuella förändringar i deneuropeiska säkerhetsordningen.-- Beslutsunderlaget är även i andra avseenden otillräckligt.Talet om ett "tidigarelagt försvarsbeslut" saknar irealiteten täckning genom den innehållsmässigt tunnaprodukt som regeringen presenterat.-Folkpartiets alternativ kan sammanfattas som ett fullföljandeav den försvarspolitik vi stått för . Principen äratt varje satsad krona måste satsas så att maximalförsvarseffekt uppnås. Nostalgi, militära revirintressen,arbetsmarknads- och regionalpolitiska hänsyn etc måste ståtillbaka för kravet på ett effektivt resursutnyttjande. När vi påsenare år framfört förslag om besparingar inom försvaret hardet kombinerats med villkoret att den positivahotbildsutvecklingen skulle fortsätta. Även om det finns skälför en något mer pessimistisk bedömning ,utesluter vi inte att det - när ett ordentligt beslutsunderlagföreligger - visar sig möjligt att uppnå en högreförsvarseffekt till en lägre kostnad än den regeringenförordar.Behovet av gemensamma aktioner från FN, och att skapa förutsättningar för verklig fred kommer att varaoförändrat stort. Det är viktigt att har stor beredskapatt aktivt deltaga i detta gemensamma arbete. Det är därförangeläget med de förslag till ökad beredskap och kapacitetsom propositionen föreslår för svensk del. När man beaktardet behov som finns och kan befaras uppstå vore det mycketallvarligt om FN:s fredsbevarande kapacitet skulle dras ner.Sverige har ett stort ansvar att medverka till att FN ävenframgent kan verka kraftfullt fullt ut enligt allaföreskrifter i värnet av fred och säkerhet i världen.Det föreligger inga säkerhetspolitiska skäl att övergeden militära alliansfriheten. Det finns däremot enligtFolkpartiet liberalerna mycket starka skäl att vara öppen ochfullt ut delta i alla de möjligheter som erbjuds i arbetet på attskapa en gemensam europeisk säkerhetsordning och attaktivt delta i olika fredsfrämjande aktiviteter. Varthäneuropeisk säkerhetspolitik kommer att utvecklas är mycketsvårbedömt, och kommer med stor sannolikhet att så förbliför överskådlig framtid. Det ligger därför i svenskt intresseatt ha ett öppet förhållningssätt till de möjligheter som kanerbjudas och att inte försvåra möjligheterna till så stor svenskhandlingsfrihet som möjligt.I nu föreliggande beslutsunderlag i propositionen om"Totalförsvar i förnyelse" saknas, som nämnts, erforderligtunderlag för att närmare kunna ta ställning till försvaretsframtida utformning. Regeringen bör få i uppdrag att införriksdagens beslut förelägga ett mer utförligtbeslutsunderlag med en noggrann redogörelse för denförsvarsmässiga effekten av sina förslag. Förslaget tillekonomisk ram bör därför avvisas.I motionen redovisas principiella synpunkter påavvägningar och inriktning inom totalförsvaret. Dennasträvan till rationalitet gäller självfallet oavsett ekonomisknivå. Vi binder oss inte nu ifråga om antal förband ochorganisationsenheter av olika slag. Detta bör anstå tillförsvarsbeslutet , då mer tillfredsställandebeslutsunderlag måste föreligga. Det viktiga för oss nu är attföra fram principer som vi anser bör beaktas i planeringeninför detta beslut.I propositionen polemiseras mot tanken på en yrkesarmé.Diskussionen är meningslös eftersom det kravet knappastframförts i svensk debatt. avvisar liksom tidigaretanken på en yrkesarmé. Principerna från beslutet omtotalförsvarsplikt, att bara utbilda dem som verkligen behövsför uppgifter i totalförsvaret, bör ligga fast. Tanken påkorttidsutbildning för bevakningsuppgifter avvisas.Folkpartiet har förespråkat en föryngring avutbildningen för uppgifter inom civilförsvaret. Däremotavvisar vi nu tanken på att schablonmässigt utbilda 10 000unga män för att därmed förverkliga fiktionen att allavapenföra män ges en grundutbildning.Gemensam säkerhet - enliberal visionLiberaler - i och ute i - har en vision, där dedemokratiska staterna gemensamt uppträder till försvar förfred, frihet och demokrati i vår del av världen. Efter murensfall i , ochSovjetunionens upplösning fanns detäntligen anledning tro på ett verkligt skifte i vår framtidasäkerhetspolitik.FN:s säkerhetsråd kunde och förförsta gången, utan att någon använde sig av sin vetorätt, taitu med angrepp på . FN skulle till slut kunnauppträda som ett effektivt värn av fred och säkerhet fullt utenligt hela . Under större delen av 1992 förmåddeockså säkerhetsrådet i enighet fatta viktiga beslut inför detfolkmord i Bosnien som inleddes i april 1992.En ljusnande framtidDen perestrojka som inleddes under den sovjetiskepresidenten ledde till ett begynnande töväder såväli stormaktsrelationer som i strävandena till rustningskontrollframför allt på kärnvapenområdet. Men det var först isamband med Berlin-murens fall och de olikakommunistiska regimernas snabba fall som på ett radband iÖst- och veckorna därefter - uppenbarligenutan att ledningen i avsåg att ingripa för att rädda detkommunistiska imperiet - som frihetens och fredens timmetycktes slagen.Redan 1990 ägde det tyska återförenandet rum med desovjetiska ledarnas, och , välsignelse.Bland de fyra allierade från var detdäremot och särskilt som kände stortveksamhet inför det tyska enandet. Det var nu de förstainitiativen togs från franskt håll till den europeiska politiskaoch monetära union som beslutades iMaastricht. Syftet var att bygga in det nya, större idet europeiska samarbetet och att förhindra ett tysktlösgörande från det EG som därför skulle bli EU.I augusti 1990 inledde en militär ockupation avKuwait i massiv skala. reagerade enhälligt.Varken eller hade några avgörandeinvändningar mot de sanktioner som infördes mot SadamHusseins . Inte heller mot att FN gav en grupp stater medUSA i spetsen i uppdrag att, när säkerhetsrådets ultimatumlöpt ut, vidta de militära åtgärder som krävdes för att hävaden irakiska ockupationen och återge desssjälvständighet.Säkerhetsrådets hantering av innebardärmed ett stort steg i FN:s utveckling. Utan veto från någonständig medlem av säkerhetsrådet kunde FN nu ingripa fulltut enligt alla bestämmelser för att tvinga enmilitär angripare tillbaka och återställa internationell fredoch säkerhet. Utgången av blev i alla avseendenen stor framgång för FN. De militära stormakternas samsyngav FN:s generalsekreterare tillfälle att presentera sin "Agenda för fred", där hanskissade på en mer aktiv roll för FN i värnandet av fred ochsäkerhet. Frågan om fredsframtvingande åtgärder från FNfick en plats på den internationella dagordningen.I fick emellertid allvarligakonsekvenser. Strävanden efter en mer europeisk identitet iutrikes- och säkerhetspolitiken avslöjades i hög grad som ordutan täckning. FN-operationen blev i allt väsentligt endemonstration av ledande roll. EG spelade ingennärmare roll och EG:s medlemsstater följde ledning.Det europeiska fiaskot i Gulf-krisens hantering kastademörka skuggor över arbetet med att skapa en politisk unionav EG men underströk också EG:s behov av att ta tydligasteg framåt mot en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.Såväl glädjen över FN:s framgång i som deneuropeiska frustrationen över bristen på europeiskt ledarskapkom omvärlden att brista i uppmärksamhetoch framsynthet inför den alltmer tillspetsade utvecklingen iJugoslavien. Rådlöshet i kombination med en fruktan förvilka impulser en upplösning av skulle kunna gei , gjorde att och deeuropeiska stormakterna inte förmådde annat än halvhjärtadeuttalanden mot en jugoslavisk splittring.Omvärlden gav den serb-nationalistiska ledningen iBelgrad intrycket att den inte behövde komma ochZagreb till mötes i en verklig förändring av den jugoslaviskafederationen i riktning mot ekonomiska och politiskareformer. och den serbkontrollerade federalajugoslaviska armén såg sig ha fria händer att möta slovenskoch kroatisk separatism med militärt våld. Vidmidsommartid 1991 bröt krigen i det ut,vilka i skrivande stund är inne på femte året.I ett krampaktigt försök att skaka av sig fiaskot från Gulf-krisen sökte EG ta kommandot i hanteringen av kriget iJugoslavien. En vapenvila kom snabbt till stånd i Slovenien.Mycket till följd av att inte hade särskilt storaintressen där. I gick däremot kriget vidare. Mycketsnabbt förlamades det europeiska agerandet i avden omfattande oenigheten och misstron mellan å ena sidanFrankrike och och å andra sidan Tyskland.Gamla historiska intressesfärer färgade den europeiskaoenigheten inför det jugoslaviska sönderfallet.Först åstadkoms vapenvila i genomFN-medlaren, förre amerikanske utrikesministern . Då hade såväl som uppnåttinternationellt erkännande efter en djupgående splittringinom EG. Sönderfallet inom EG ökade ytterligare trycket påEG-ledarna att kunna enas omMaastrichtfördraget och skapandet av en europeisk politiskoch monetär union.Kriget i kom dessutom attöverskuggas av dramatiska händelser i . I augusti1991 ägde ett försök till statskupp rum i . Ensammansvärjning av ledare som önskade vrida klockantillbaka fick världen att stanna upp i en oroinför om och perestrojkan skulle störtas. Även omkuppförsöket misslyckades var dagar räknade.Den ryske presidenten tog snabbt kommandot ochgenomförde de sistadecemberdagarna 1991. hade fått ett stort antal nyasjälvständiga stater på det forna sovjetiska territoriet, somsnabbt vann inträde som fullvärdiga medlemmar av såvälESK som FN. övertog platsen som ständig medlemi . Kommunismen hade slutligen störtats iEuropa. var den europeiska tillförsikteninför framtiden trots skuggorna på mycket stor.Norden mot frihet i EuropaOckså i innebar kommunismens fall ochSovjetunionens upplösning mycket stora politiskaförändringar. sökte Sverigemedlemsskap i EG, senare EU. , som medSovjetunionens fall kunde lösgöra sig ur efterkrigstidensrestriktioner, följde efter. var såväl Sverigesom fullvärdiga medlemmar av EU. Deras respektivetraditionella neutralitetspolitik hade övergivits till förmån förfullständigt deltagande i EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik (GUSP) under upprätthållande av militäralliansfrihet. och har sökt observatörsskap iVästeuropeiska unionen. Medlemskapet i EU, och demöjligheter som det ger att medverka till demokratisk ochekonomisk utveckling i och särskilt att utvidgas tillatt omfatta de nya demokratierna i Öst- och , ärdet viktigaste bidraget till vår egen säkerhet i Europa.De baltiska staternas kamp för sin frigörelse bekräftadesslutligen med . Tre nyasjälvständiga stater breder nu ut sig på . når nu endast vid Kaliningradoch vid i inre ända. Hösten1994 kunde också slutförandet av de ryska truppernasåtervändande från de baltiska staterna genomföras enligttidtabell. , och är nu medlemmar avsåväl FN som och är på väg att erhållaEuropaavtal med EU.Skotten i SarajevoBelägringen av den alltmer sönderskjutna huvudstaden iBosnien-Hercegovina har blivit till en alltmer traumatisksymbol för ett nytt som körde fast på vägen mot enljusare framtid. Vapenvilan i 1992ackompanjerades av FN-trupper som skulle övervaka fredenoch skapa förutsättningar för fredsförhandlingar kring deotaliga öppna frågor som kriget aldrig löste. Den serbiskaockupationen i av Östra och av lämnade djupa sår, som världssamfundetvisade sig inte kunna reda upp.Inför de serbiska fascisternas massiva militära angrepp iapril 1992 på republiken , där ett parmånaders "etnisk rensning" snabbt skapade fullbordadefakta, stod såväl FN som handfallet. Djupgåendeintressemotsättningar och öppen inbördes misstro mellanEuropas stormakter i kombination med demokratiska statersovilja att riskera sina söners liv för en våldtagen liteneuropeisk nations skull gjorde att ett folkmord kunde få pågåi , mindre än efter att portarna tillAuschwitz slogs upp för en omvärld som inte längre kundeförneka Förintelsen.Kriget i har katastrofalt demonstreratsvagheten i de hittillsvarande europeiskasäkerhetsstrukturerna. Vad värre är, har det ocksådemonstrerat att det inte enbart handlar om strukturer ochmandat. Det nya som uppstått efter murens ochkommunismens fall har också fått se gamla geopolitiskaspänningar mellan de europeiska stormakterna återuppstå.Den atlantiska sprickan har vuxit så att allvarliga riskerföreligger att den kan tätas.Den amerikanska regeringen har hållit sig på tillbörligtavstånd från kriget i Bosnien. Endast har densett ut att mera påtagligt engagera sig i kriget i Europa.Frankrike och har tillsammans och ofta medhjälp av lyckats hålla stången. Förstsommaren 1995, sedan de bosnien-serbiska fascisterna lektkatt och råtta med FN-gisslan och därefter på det mestbrutala sätt överfallit och krossat de av FN som "fredadezoner" utropade och , medan FN hjälplösttittade på, tog kommandot och ställde och dessmedlare vid sidan. Starkt bidragande till denna utvecklingvar visserligen att den amerikanska kongressen var på väg attutsätta president för ett förödmjukandeutrikespolitiskt nederlag med allvarliga konsekvenser förhans möjligheter att bli återvald i presidentvalet hösten 1996.Den ryska björnen och TjetjenienDet nya under president fördjupade till enbörjan utvecklingen mot att bryta blockpolitiken. I maj 1992beslutade i enighet om sanktioner motSerbien-Montenegro för den federala jugoslaviska arménsangrepp i Bosnien. Sanktioner som sedermera skärptesytterligare fram , då säkerhetsrådetbeslutade om "fredade zoner" kring de av bosnien-serbernabelägrade städerna. Även i övrigt utmärktes den ryskautrikespolitiken av samförståndsträvanden, trots att kritikenstundom var hård i den ryska duman. Det var inte Rysslandsom hindrade FN från att stoppa folkmordet i Bosnien utanoenigheten mellan de västliga stormakterna.I september 1993 kom det till en våldsam kraftmätning iMoskva mellan president och hans kritiker i den ryskaduman. Sedan Jeltsin vunnit militärens stöd kunde deoppositionella krossas. De tidigarelagda parlamentsvalen idecember 1993 blev en chock för såväl Jeltsin somomvärlden, i och med att mer aggressivt nationalistiskapolitiker vann folkligt stöd. Redan innan valet i decemberkom dock alltfler tecken på att Jeltsin betalat ett högt pris förstödet från militären genom en omsvängning av den ryskautrikespolitiken. trädde alltmer de ryska intressena i det sk "nära utlandet" i förgrunden.Den ryska utrikespolitiken präglas av en igrannländernas ögon alltmer militant hållning. Dels anser sigden ha legitima intressen att bevaka iförhållandena för 25 miljoner ryssar bosatta i de fornasovjetiska republikerna. Dels anser den sig ha legitimaintressen att bevaka i form av stabilitet i de nyagrannländerna. anser sig utsatt för påtagliga hot avallehanda slag i olika väderstreck. Inte minst i harRyssland med all erforderlig styrka sett till att få till ståndsamarbetsarrangemang som säkrar ryskt militärt inflytande.I december 1994 gick ryska militära förband till storms mothuvudstaden i den ensidigt utropade självständigarepubliken i södra . Utan att ta störrenotis om de internationella protesterna bombades Groznyunder våldsam brutalitet sönder och samman. På samma sätthar de ryska trupperna gått fram i andra tjetjenska städer ochbyar. Den ryska armén kontrollerar men harinte lyckats tvinga motståndet på knä.Kanske allvarligast i fråga om är att särskiltstormakterna varit ganska lama i sina protester mot det ryskaöverfallet. I såväl FN som kan man skyla sig bakomden ryska vetorätten, som gör varje försök att resa frågan heltonödigt. I själva verket har världens stora klart visat att godarelationer till väger tyngre än folkrätten. Iblandskyller man på att starkare kritik bara skulle gynna Jeltsinskritiker, som önskar en än mer aggressivt nationalistisk kurs.Redan på vårvintern 95 beviljade IMF ett nytt stort lån tillRyssland trots kritiken mot överfallet på . Jeltsingjorde en kort paus i för att möjliggöra förvärldens ledare att komma till och tillsammas medhonom fira 50-årsjubileet av 2:a världskrigets slut. Närledarna åkt hem kunde kriget i återupptas i fullstyrka.Den strategiska utvecklingen i upplösning, de sovjetiska truppernasåtertåg från och de baltiska staternassjälvständighet har mycket påtagligt minskat det direktamilitära hotet mot säkerhet. Den ryska ekonominssönderfall och dess följder på samhällsmoralen har dessutomgenerellt urgröpt kvaliteten i många av de ryska militäraförbanden.Militärt sett är situationen i dock inteokomplicerad. Den ökade koncentrationen av ryskakärnvapen på har gjort området än merstrategiskt vitalt. Den nya ryska försvarsdoktrinen gervisserligen kärnvapnen en defensiv roll, men i takt med attförsvaret i övrigt minskat sin slagkraft ökar kärnvapnen ityngd. Försvarsdoktrinen innebär inte heller att Rysslandavstår från att vara först med att tillgripa kärnvapen. I denstrategiska maktbalansen utgör därför de ryska kärnvapnenbaserade på det enda allvarliga hotet för . framtida stormaktskonflikt blir därför områdena till landsoch till havs runt av strategisk betydelse för bådeUSA och Ryssland.Det välkomna tillbakadragandet av trupper och materielfrån och främst det f.d. DDR har emellertidlett till en klart kvalitativ förstärkning av S:t Petersburgsmilitärområde. I det ryska militära engagemanget i Tjetjenienhar de militära styrkorna i militärområdespelat en viktig roll. Där finns de kvalitativt sett bästutrustade styrkorna med hög insatsberedskap.CFE-avtalet innebär radikala nedskärningar avoffensiva konventionella stridskrafter i de gamla NATO- ochWarszawapaktsländerna. reglerarhur avtalets kvotbestämmelser fördelas mellan staterna i detforna . Avtalets flankbestämmelser innebärkraftiga begränsningar i de ryska styrkorna i , vilket inneburit klara lättnader för ,och . De ryska önskemålen om att kunnaförstärka sin militära närvaro i norra står i stridmed flankbestämmelserna, varför insisterar påreviderade flankbestämmelser, vilket skulle påverka denmilitärstrategiska situationen i i klart negativriktning. skall träda i kraft 15 november 1995.Fram till nu har vi nästan tagit för givet att CFE-avtaletsskulle öka säkerheten i vårt eget närområde. Bara någonmånad innan skall träda i kraft, finns det dockanledning att höja mer än ett varningens finger för vadMoskva kommer att leva upp till.Utvecklingen i och i har lett till från militärt ryskt håll hotat med att ensidigt bryta motCFE-avtalet, om man inte får till stånd en revidering avflankbegränsningarna. I debatten om en framtida NATO-utvidgning, men också om NATO-bombningarna i Bosnien,har från rysk sida ytterligare hotats med en ensidiguppsägning av . Det som kan tyckas irrationelltför en stats- eller militärledning i väst kan ses på ett heltannat sätt i ett annat perspektiv.Nu finns det de som säger, att oavsett den framtida ryskaledningens avsikter saknar den militär möjlighet att utgöra etthot mot . Men invasionshot är inte det endasäkerhetspolitiska eller militära hotet. Det finns en lång skalaav olika hot och utpressningssituationer. Det råder mycketbred enighet i rysk politik om att har särskildarättigheter i sitt "nära utland". Om de skulle riktas mot demilitärt än så svaga baltiska staterna, lämnar det inte Sverigeoberört. Fallet Bosnien visar ju, att omvärlden inte är bereddatt riskera sina söners liv för en hotad europeisk småstat.Utvecklingen i har tagit steg som görbedömningen av landets framtida ekonomiska och politiskautveckling mycket mer svårbedömd. finns detanledning för omvärlden att hoppas på och stödja en positivutveckling i . Det finns det förutsättningar för hosdet ryska folket. Men auktoritära traditioner och samhälletsekonomiska och sociala misär ger de nationalistiskakrafterna stora möjligheter. De ryska parlamentsvalen i höstoch presidentvalet kastar en mörk skugga överframtiden.Europeiskt samarbete om försvar och säkerhetFör liberalerna spelar EU en central roll i Europasframtida säkerhetsordning. Genom att stabilisera de nyademokratierna i Öst- och genom utvidgningösterut, genom en djupare utrikespolitisk samordning samtgenom samarbete kring fredsbevarande ochkonfliktförebyggande insatser kan EU bli en avgörandefredsfaktor i Framtidens . Det ligger i Sverigesintresse att framtida säkerhetsordning blir så starksom möjligt. I den mån aktivt kan bidra till dettaökar vårt lands och möjlighet att leva i fred.Folkpartiet liberalerna har en öppen attityd till hur denframtida säkerhetsordningen skall utformas.Den ofta påtalade risken för renationalisering är inte längreen risk utan redan förhärskande verklighet. statersagerande i Bosnien dikteras nästan uteslutande frånnationella utgångspunkter. Senast var det den italienskaregeringen som, i ett febrilt försök att återvinna ettinternationellt erkännande, som gått förlorat i deninrikespolitiska cirkusen senare år, utövade en fullständigtvettlös utpressning för att få en plats i den s kkontaktgruppen om f d . Serbiska fascistersangrepp på och folkmord i Bosnien har däremot fått äga rummedan tittat på.I har Jeltsin fått härja fritt. Liksom i falletBosnien värnar , , och - förden delen också - mer om goda relationer tillMoskva än om folkrätten och mänskliga rättigheter. Att hållaigen med kritik för att inte skada de demokratiska krafternager i bara de nationalistiska än mer vind i seglen.Det finns mot bakgrund av de allt tydligareutvecklingstendenserna inom den gamla västalliansen inteanledning att förvänta sig alltför stora steg mot en gemensamförsvarspolitik. Den pågående upplösningen av degemensamma grundvalarna för NATO-samarbetet liksom deallt starkare tecknen på oförmåga och rent av ovilja att gåvidare på den europeiska integrationen inför 96 årsregeringskonferens är olycksbådande. För bara några veckorsedan visade det svenska folket att inte heller vi i ärberedda att ta de nödvändiga stegen.Det är ytterst allvarligt att den saknarsåväl vision som strategi för ett kraftfullt svenskt agerande isyfte att börja förverkliga det mångåriga svenska talet om"Gemensam säkerhet". När förutsättningarna förändras ochGemensam säkerhet inte bara är en vacker utopi, tyckssvensk socialdemokrati se som sin huvuduppgift att definierahinder och svårigheter, som kräver särskilda villkor ochstatus för medverkan i strävandena att värna fred,frihet och demokrati i Europa.EU skall i enlighet med somträdde i kraft , vara en politisk och monetär union. EUskall utveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.EU:s regeringskonferens skall utvärdera unionen och taställning till dess vidare utveckling.