mot · GI02Sf610 · 1995-01-25 00:00:00 — har storstäderna i allmänhet och isynnerhet tvingats ta emot ett betydligt större antalasylbeviljade än man tecknat avtal för med Invandrarverket.Detta har skapat en närmast kaotisk situation.Sveriges tre storstäder har tagit sitt ansvar för den avregeringen, (ibland väl enväldigt), och av fördaasylpolitiken. Man har tecknat avtal om att ta emot ett stortantal asylbeviljade flyktingar. rasar flyktingmottagandetsönder och samman likt ett korthus, och läget är alltmerakaotiskt.Skolundervisning, yrkesutbildning och sjukvård står inte iproportion till det stora antal asylbeviljade som kommit. Alltberoende på att antalet asylbeviljade som bosatt sig istorstäderna vida överstiger de avtal som tecknats medInvandrarverket.Ett liknande problem har också aktualiserats i och med attasylsökande nu kan bosätta sig utanförförläggningen. Detta innebär att främst större städer ärintressanta och då asyl sedan beviljas har det visat sig attföreslagen kommunplacering inte accepteras.Detta beroende på att man ''rotat'' sig i den förstakommunen och inte vill flytta därifrån. Därmed uppstårproblemen med nuvarande sneda fördelning av asylbeviljadeöver Sverige.Många synpunkter finns på asyl- och flyktingpolitiken.Det är min bestämda uppfattning att det finns ingen stor frågadär så många medborgares åsikter strider mot förd politik,som flyktingfrågan.Men är det min absoluta åsikt att asylbeviljadeoch sökande skall behandlas likt alla andra, det vill sägavärdigt. Dock är jag lika bestämd på en annan punkt.Nämligen att nämnda grupp för egen del måste hjälpa till attlösa de problem som skapats på grund av de signaler som ettstort tryck av alla asylsökande som vill till skapar.Alla ansvariga säger sig inse problemen. Dock undvikerman att tala om vad som kan tänkas göras.Invandrarministern refererar som alltid till utredning, men ärabsolut motståndare till kravet på att asylbeviljade skulle''tvingas'' vara kvar i den kommun där de blivitplacerade.Samma svar erhöll jag av socialministern i enriksdagsdebatt . Jag föreslog då attasylbeviljade skulle ''tvingas'' vara bosatta ikommun där de blivit placerade. Mitt förslag innebär intenågon form av kommunarrest av den typ vi införde för vissakurder . Jag menar att man under viss tidinte får flytta från anvisad kommun, om inte försörjninggaranteras eller annan kommun accepterar inflyttning.Dessutom skall rätten att resa i , besöka släkt ochvänner, söka arbete m.m. behållas under tiden.Inskränkningen är att man inte självsvåldigt får bosätta sig iannan kommun.Jag är medveten om att förslaget f.n. strider motsocialtjänstlagen, men den är inte tillkommen och tänkt föratt hantera den aktuella situationen. Dessutom finns det somalltid i flyktingfrågor tabun som ingen vågar röra vid.Tänk om man då en asylsökande utlänning söker asylställer följande fråga: ''Om ni erhåller asyl i , är nidå beredda att acceptera denkommunplacering ni erbjuds av ''. Dennafråga får följas av en förklaring baserad på rent praktiskaproblem med hanteringen och förmågan att skapa godaförutsättningar för asylbeviljade.Jag är övertygad om att svaret på ovan nämnda frågagaranterat hade blivit -- ett ja!Fortsätter vi att inte tala klarspråk återstår bara att statenanvisar mer pengar. Men sådana är som väl bekant en akutbristvara.De tre storstäderna måste fullt ekonomiskt kompenserasför regeringens och asylpolitik. Något annatalternativ finns inte. Det har högtidligt sagts att hela Sverigeskall ansvara för flyktingpolitiken. Det är nu dags att omsättadetta i konkret handling.Skall inte problemen bli oöverstigliga för måstenågot konkret göras och det snabbt.Mitt förslag borde inte vara störande eller stötande.Åtminstone inte för asylbeviljade som säkert inte hadeprotesterat mot detta -- den dagen då de stod vid vår gränsoch sökte skydd och i . Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om vikten av att hela skall taansvar för den svenska flyktingpolitiken.