mot · GI02So207 · 1995-01-25 00:00:00 — Kvalitet och valfrihet i äldrevården Moderata utgångspunkterDe har ekonomiska situation blivitallt allvarligare. Vi tvingas nu betala förförsyndelser som sträcker sig långt tillbaka i tiden och somfick sin kulmen kasinoekonomi.I tider av svår ekonomi tvingas prioriteringar fram. Frågandagens politiker ställs inför är hur prioriteringarna skall skevad gäller välfärdspolitiken. Hur fungerar den ''generellavälfärden''? Ger välfärdspolitiken stöd och hjälp till demsom verkligen behöver, eller gör de generella systemen att desom föga behöver ändock får stöd av samhällets begränsaderesurser så att de individer som verkligen behöver inte kanfå adekvat hjälp?Det kommer enligt vår mening inte att vara möjligt att iframtiden behålla stora generella system som utanurskiljning gör det mer lönsamt att ta emot bidrag och stödän att arbeta eller ger stöd utan åtskillnad även till dem sominte har ett absolut behov därav. Vi kommer att tvingas skapasystem som bygger på större enskilt ansvar, på att ge stödetindividuellt till dem som bäst behöver stöd och hjälp.Moderata Samlingspartiet vill fördjupa välfärden och dåmåste den enskildes och familjens ställning stärkas.Välfärdspolitiken måste därför reformeras. En av de allraviktigaste uppgifterna under detta decennium är att avregleraden monopoliserade sociala tjänstesektorn, d.v.s. attfortsätta den valfrihetsrevolution som inleddes under deborgliga regeringsåren. Den nytillträdda regeringens''återställarpolitik'' är enligt vår mening ett allvarligt hot motvälfärden då den åter konfirmerar kostsamma, kravlösamonopolsystem.Den nya välfärdspolitiken måste ha som utgångspunkt ettsystem med gemensam finansiering men där resurserna styrsmot de reella behoven och i stor utsträckning följer de valsom den enskilde själv träffar. Därmed kombinerasmarknadens fördelar som valfriheten med det gemensammaansvarets rättvisa och solidaritet med dem som ej kan välja.Det allmännas uppgift blir att säkerställa att även deindivider som av olika skäl ej själva kan föra sin talan ellergöra meningsfulla val garanteras med andra jämbördigaförhållanden.En välfärdspolitik med denna inriktning kommer attmöjliggöra en bättre service och ge helt nya möjlighetersåväl för dem som arbetar inom vård, omsorg och utbildningsom för dem som är beroende av dessa tjänster. Dessutomleder ett ökat inslag av konkurrens till bättre utnyttjande avresurserna och därmed till att köer och brister i dagenssystem kan angripas. En allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring ger alla rätt till valfri sjukvård utan attdet kostar den enskilde något extra.Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö inklusivevårdinriktningen i betydligt större utsträckning än vad somsker i dag.Även svårt sjuka och handikappade måste få bestämmaöver sin vardag genom att på lika villkor få välja mellan olikaformer av service, vård och boende. Så långt detta ärekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mestvårdbehövande också få behålla ett eget hem i äldrevården --även sedan man flyttat till institution. Här måste särskilduppmärksamhet riktas mot de personer som behöver stöd föratt föra sin talan och få sina intressen tillgodosedda.Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyllerrimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från detallmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet.Utgångspunkten för vår politik är att ansvaret skall läggasså nära den enskilda människan som möjligt.Visionen kan sammanfattas på följande sätt: är ettvälfärdssamhälle och att få färdas väl genom livet motålderdomen och att få nå denna med behållen värdighet,integritet och med bibehållen respekt för ens önskningar ochval är ett framtidsmål att sträva efter.Allt fler äldreSvenskarna blir allt äldre. 1983 fanns det i vårt land 1,4miljoner människor . 1993 hade antalet stigit till1,5 miljoner. 1983 fanns det 290 000 människor över 80 år.1993 hade det antalet stigit till nästan 400 000. Statistikenvisar att andelen personer kommer att fortsätta attöka.Svensken blir allt friskare och lever . Behovet avvård kommer allt senare i livet men när det väl uppstår är detoftast större och mer omfattande och tar en allt större del avde offentliga utgifterna i anspråk. De som är över 80 årkonsumerar t.ex. av de totala utgifterna försjukvården. De som är har 38 gånger flervårddagar än de som är och yngre. avsjukvårdens resurser och av slutenvårdsplatsernaanvänds för vård av 75-åringar och äldre. Detta belysernågot det stora problem vi står inför då vi måste slå vakt omen värdig äldreomsorg.Låt oss exemplifiera ytterligare. 1980 kostade den socialahemhjälpen kommunerna (priser) 7,2 miljarderkronor. 1991 var kostnaden för kommunerna (i 1990 årspriser) , d.v.s. en ökning med mer !Detta visar att även om våra äldre blir friskare i den tidigaålderdomen så blir behovet av stöd och hjälp allt större ochallt mer kostnadskrävande för den växande gruppen mycketgamla. Det ställer helt nya krav på åtgärderna och på deprioriteringar som måste göras.Äldreomsorgen -- ett vårdsystem i krisÄldreomsorgen är fortfarande ett vårdsystem i kris.Rapporter som visar hur illa det är ställt kommer fortfarande.Bl.a. visar tredje utvärdering av Ädel-reformen att brister i vård och omsorg, och kanske speciellti medicinsk kontinuitet i vården, kvarstår. Rehabiliteringenav äldre liksom avsaknaden av adekvata diagnoser viddemens är otillfredsställande. Hemsjukvård ochhjälpmedelsförsörjning brister. Gamla människor far illa avatt vårdas och bo på fel sätt. Detta beror till stor del på attÄdelreformen inte löste de organisatoriska problem somhängde samman med gränsdragningen mellan huvudmännenutan bara flyttade gränserna. Vi moderater påtalade myckettydligt vid införandet av reformen att risken var stor att attde nu beskrivna problemen skulle uppkomma.Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ettkollektivistiskt tänkande. Det uppbrytande av monopol ochfrisläppande av konkurrerande vårdgivare och vårdmodellersom påbörjades under de borgerliga regeringsåren harstannat upp inför den socialistiska återställarpolitiken. Förliten hänsyn tas till de enskildas önskemål. Äldre är oftasthänvisade till det boende eller den vård som det offentligaanvisar.Operationsköerna och det stora antalet medicinsktfärdigbehandlade åldringar som ligger kvar påakutsjukhusen, därför att de inte har någon annanstans att tavägen, ökar igen.Riskerna är uppenbara att kommunerna återgår till att sehemtjänsten som ett kommunalt monopol, där valfriheteninskränker sig till att de som önskar tjänsten kan tacka ja ellernej till det som erbjuds. har de anställda ingenmöjlighet att förverkliga egna idéer eller välja en annanarbetsgivare om man blir oense om hur vården bäst kanbedrivas.Välfärdsstaten har glömt bort de gamla, särskilt dedementa. Antalet dementa ökar -- och med vår ökandelivslängd blir de ständigt fler. Oavsett om grundorsaken ärAlzheimers sjukdom eller multiinfarktsjukdom ärmöjligheterna till effektiv bot ytterst begränsade. Det ärangeläget att så långt möjligt vidmakthålla och utveckla detfriska. Dessa patienter behöver mer än andra kontinuitet ivården utan omflyttningar och med en fast vårdpersonal ochstöd i små grupper.Kanske är det just här som det både ur vårdtagarens ochpersonalens synpunkt är viktigt med flera alternativ. Fleraarbetsgivare gör det möjligt att byta arbete utan att lämnavårdområdet. För den som så önskar ges möjlighet att startaen egen verksamhet. För den som vill vara kvar inom denoffentliga vården är det bättre med en mer decentraliseradoganisation, som fungerar i konkurrens med andra alternativ.Förutsättningen för att vården skall fungera väl är också attdess lönestruktur avspeglar de krav vården ställer. Det görden knappast . Det är viktigt för vården attvalfrihetsrevolutionen åter får ta fart.Ofullgången äldrevårdsreformI och med Ädelreformen fick kommunerna ansvaret för alläldreomsorg, bortsett från den rent sjukvårdande delen. Alläldrevård flyttades över från landstingen till kommunerna.Bakgrunden till reformen var att den dåvarande ordningenmed två huvudmän, kommuner och landsting, ofta medfördegränsdragningsproblem och en risk för att äldre ''hamnademellan stolarna'' där ansvaret var otydligt. Vi moderater vardock tveksamma till reformens utformning. Vi menade attdet enda sättet att undvika de problem med gränsdragningarsom fanns vore att införa en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring, där valet av vård -- oavsett vem som ärhuvudman för vården -- helt lades över på den enskilde ochdär landstingen blev obehövliga. Vi kan nu konstateraatt de uppföljningar och utvärderingar som gjorts ger oss helträtt. Gränsdragningsproblemen finns kvar liksom oförmåganatt fullt ut nyttja resurserna vilket leder till att de gamla imånga fall fortfarande får en otillfredsställande vård ochrehabilitering.Enligt vår mening är det bästa sättet att lösagränsdragningsproblemen att ansvaret för valet av sjukvårdoch omsorg överförs från kommuner och landsting till enallmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring som följer denenskilde patienten oavsett vilket sjukhem eller vilket sjukhushan eller hon väljer. Den av den borgerliga regeringentillsatta utredningen om sjukvårdens framtida organisationoch finansiering (HSU 2000) bör få i uppdrag att klara utdetaljerna vid en förändring av Ädelreformen i dennariktning.Ett annat resultat av Ädelreformen var att kommunernafick ta över sjukhemmen och också sätta avgiften för boendepå dem. har detta tyvärr inneburit orimliga avgifter.Det händer att kommunerna inte tar hänsyn till att boende påsjukhem inte alltid kan jämföras med boende på servicehuseller ålderdomshem. Flerbäddsrum och omfattandevårdbehov är exempel på förhållanden som gör att detknappast går att jämställa boende på sjukhem med boende iandra former.Den moderata utgångspunkten är att avgifterna måstesättas med hänsyn tagen till om man på sjukhemmet delarrum, om man har möjlighet att komma hem eftersjukhemsvistelsen och/eller om man har en kvarvarandemake i bostaden. Avgifterna får inte vara sådana att detvingar en kvarboende make/a att lämna sin bostad avekonomiska skäl. En sammanvägning av hur allavårdavgifter slår måste också göras.Genom husläkarreformen har varje svensk fått möjlighetatt få en ''egen'' läkare. Detta är en viktig valfrihetsreform.Men utvecklingen har visat att det uppstår praktiska problemmed husläkarsystemet för boende vid sjukhem. Var och enkan och har rätt att ha en egen läkare varför ett sjukhem kanbetjänas av många läkare. Ingen känner då ansvar försjukhemmet som helhet eller för att personalen bibringas denutbildning som situationen vid just det vårdhemmet kräver.Lösningen med en medicinskt ansvarig sjuksköterska() har visat sig bara lösa smärre delar av detta problem.Vi menar att det bör finnas endera en geriatriskspecialistläkare som har det övergripande ansvaret förhemmet, eller en allmänspecialist som har möjlighet till näraoch täta konsultationer med en geriatrisk elllerpsykogeriatrisk specialist. Detta får givetvis inte hindra attvar och en ändock kan välja och ha en egen husläkare somhåller nära kontakt med den övergripande medicinsktansvarige.Enligt vår uppfattning löses de väsentligaste problemeninom äldreomsorgen med ett sjukvårdsförsäkringssystemsom grund för reformen. Då undviks byråkratiska irrgångaroch man får i stället en rikstäckande och rättvisandefördelning av kostnaden för äldresjukvården.Ett samlat kommunalt ansvarHuvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgen äri dag överfört till kommunerna men gränsdragningarna ärsvåra i fråga om vad som skall hänföras till sjukvård eller tilläldreomsorg. Många gamla har hamnat ''mellan stolarna'' ihuvudmannaskapstvister. Detta är oacceptabelt.Socialstyrelsens utvärdering av Ädelreformen understrykeratt problemen kvarstår.Dagens gränsdragningar mellan primärkommunernas ochlandstingens uppgifter i äldrevården skapar såledesfortfarande onödiga problem. Många människor far illamedan kommun och landsting diskuterar vem som ansvararför vad t.ex. rehabiliteringen av de gamla. somproblemen växer fortsätter skattetrycket att stiga bådekommunalt och nationellt genom regeringensvänsterpopulistiska politik. Det är en dubbel socialnedrustning när det offentliga inte klarar problemen ochhushållens ekonomi till följd av det höga skattetrycketundergrävs så att de saknar möjligheter att lösa problemenpå annat sätt. Endast det fåtal som har mycket god ekonomihar någon reell valfrihet.För att en förändring skall innebära en rejäl förbättring förde enskilda måste flera viktiga krav uppfyllas. Det får intebara bli så att verksamheter flyttas från en stor organisationtill en annan.Monopolsituationen måste brytas, inte enbart organiserasom. Finansieringsansvaret måste bli sammanhållet och skiltfrån verksamhetsansvaret. Huvudmannaskapet, ibemärkelsen ansvaret för att erforderliga resurser finns, skallvara sammanhållet. Verksamheten, däremot, skall kunnabedrivas av många olika vårdgivare. Den borgerligaregeringens inledda avreglering och brytande avvårdmonopol måste fortsättas.Det är de äldres och de sjukas villkor som skall formavården och omsorgen. Det ligger en stor trygghet i att kunnautöva ett eget val och det kräver en ändrad syn på vad somligger i begreppet huvudmannaskap. betyder detalltför ofta att och kommunen finansierar och iegen regi producerar vård eller omsorg. De olika vårdgivaresom under den moderatledda borgerliga regeringen kunnaterbjuda sina tjänster hotas nu av ''återställarpolitiken'' ochdärmed hotas mångfalden och respekten för människors friaval. Huvudmannaskapet borde, som ovan anförts, i stället sessom ett yttersta ansvar för att alla har tillgång till nödvändigvård eller omsorg, men verksamheten skall kunna bedrivasav många olika vårdgivare på lika villkor. Etthuvudmannaskap för äldrevården och äldreomsorgenutformat enligt dessa principer kan sammanföras och liggahos primärkommunerna. Då tas alla goda krafter till varagenom att enskild och offentlig verksamhet verkar på sammavillkor.Mångfald ger kvalitet genom att det blir de enskildasönskemål som styr. För att mångfalden skall kunna utvecklaskrävs att också finansieringen ändras. En allmän ochobligatorisk sjukvårdsförsäkring ger en bättre vård än omsjukvården finansieras via landstingsskatten. Patienten kandå välja mellan många olika vårdgivare genom att resursernaföljer patientens val.Sjukvårdsförsäkringen skall omfatta alla, ävenpensionärer, och innebära ett solidariskt betalningsansvar.Liksom den landstingsskatt den ersätter skall finansieringenske efter inkomst. Även de som till följd av alltför lågainkomster inte betalar till försäkringen skall ges rätt attutnyttja den.Valfriheten i den sociala servicen kan också garanterasgenom att enskilda omsorgsgivare tillåts arbeta på likavillkor som den kommunala äldreomsorgen. Finansieringenförblir gemensam men valet den enskildes.VDN-märk äldreboendetI detta sammanhang vill vi föra fram tanken på att ''VDN-märka'' äldreboendet. I korthet skulle det innebära att man iförväg skulle veta vad varje boendeform innhåller.Väljer man ett serviceboende värderar man sitt boende merän behovet av eller önskan om kringservice och vård. Ettålderdomshem prioriterar omsorgen och den socialagemenskapen, medan ett sjukhem understryker vården påboendets bekostnad. Gruppboendet är en boendeformsärskilt anpassad för den som lider av demenssjukdom.Servicehusen kan utvecklas vidare genom att dagensfunktioner i form av långvårdsklinik, gruppboende,ålderdomshem och rehabilitering samlas under samma tak.Den som flyttar sitt hem till servicehemmet och är frisk fårstanna i sitt ''hem'' också när vederbörande blir sjuk. Dettakan åstadkommas genom att servicehuset kompletteras medresurser för sjukvård. I servicehuset skall man kunna erbjudaen gammal människa en bostad -- ett eget hem -- där honhar möjlighet att stanna livet ut. Det har stor beydelse för deanhöriga att kunna fortsätta besöken i ett hem som hållsintakt. Med en sådan inriktning av den praktiska politikentorde det vara möjligt att nå den självklara målsättningen, attge våra gamla ett eget hem i äldrevården.Ålderdomshemmen är den vård- och boendeform sompassar bäst för många äldre med behov av en betydandetillsyn utan att för den skull behöva sjukvårdens resurser.Den debatt som varit om ålderdomshemmen har illustrerathur viktigt det är att låta människors önskemål och intepolitikers behovsbedömningar styra vården och omsorgen.Det handlar således om att renodla de olikaboendeformerna och att också ge valfrihet och inflytande ivalet av boende och vårdform, att visa respekt för människanså att hon inte känner sig utlämnad. Vi vill understryka dettamed citat ur boken ''Konsten att bli gammal'' av och berättar: När jag bodde hemma var jag mig själv.Fick visserligen be om hjälp. Men det fanns saker jag kundegöra. Här får man ge upp allting. Här känner man ettfullkomligt beroende. Får be om allt. Sätter de en på ett ställehar jag inte förmåga att komma iväg. Finns inte rullatorn pånära håll kan jag inte klara mig... Det är alltid så bråttom.Sen sitter jag tills någon förbarmar sig över mig. Jag är heltutlämnad.Så skall det inte vara för de äldre, och vi moderater kaninte acceptera den storskaliga kollektivistiska syn ochplanering som lett till detta. Vem minns inte hursocialdemokraterna genom planekonomiska styrsystemnästan lyckades få kommunerna att lägga ner allaålderdomshem.Äldrevårdens inriktning skall vara att de patienter som såönskar så långt möjligt skall kunna erbjudas vård i det egnahemmet. Om vård på institution är nödvändig skall den gesvid små hemliknande enheter nära hemorten eller därden äldre så önskar.Mångfald, valfrihet, respekt för den enskilda människanÖkningen av antalet mycket gamla ställer stora krav påsåväl akutvården som på olika alternativ som svarar för merlångvarig vård och omsorg. Tidig rehabilitering, välutvecklad dag- och hemsjukvård och effektivt samarbetemed anhöriga, distriktssköterskor och den kommunalahemtjänsten kan ge förbättrad vård och ett mer effektivtutnyttjande av resurserna med bibehållen respekt för denäldres frihet och värdighet.Mångfald och valfrihet hör samman liksom med respektenför alla människors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet. Behovet att kunna välja,önskemål om hur man vill ha det och att kunna påverka sinsituation blir inte mindre därför att åldern stiger ochkrafterna avtar. Tvärtom är det så att behovet avmångfald ökar i skeden då bl.a. fysiska begränsningar sätterin. För att åter citera Konsten att bli gammal:Jag önskar bo i en liten våning med kök och rum som ärganska rymligt och har fönster åt söder och väster ochmotsvarande åt öster eller norr. I närheten skulle bo en frisk,vänlig och hjälpsam medmänniska, som hade möjlighet attkomma kväll och morgon och ordna med nödiga tjänster.Den kommunala och landstingskommunala vården ochomsorgen skall utsättas för konkurrens. Vården är mångagånger mycket bra, men den kan bli bättre om det finnsalternativ. Den offentliga verksamheten kan dra nytta av vadalternativen utvecklar och prövar. Alternativen kan och börfinnas på alla områden som , ålderdomshem,sjukhem och hemtjänst. Genom mångfald nås såväl socialasom ekonomiska fördelar. Erfarenheten visar att alternativensnarare är mindre kostnadskrävande än de traditionella vård-och omsorgsformerna i offentlig regi, inte minst därför attkostnaderna för administration och byråkrati minskar. Därförär det så viktigt, för att ge de äldre en värdig vård, attvalfrihetsreformen som den borgerliga regeringen inleddefår fortsätta. Även det informella frivilliga arbetet måstestimuleras om en god omsorg med många alternativ skallkunna finnas.Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller dekvalitetskrav som alltid måste ställas, det må gälla såvälinstitutionell omsorg som hemtjänstverksamhet, bör enligtvår mening berättiga till bidrag från stat och kommun påsamma villkor som motsvarande offentliga verksamhet.Vi har i motion 1994/95:So206 av m.fl.(m) hos regeringen begärt förslag till lagstadgad rätt tillvalfrihet för de äldre.Vi anser mot denna bakgrund att i hälso- ochsjukvårdslagen tydligt skall inskrivas respekt för allamänniskors lika värde och för den enskilda människansfrihet och värdighet. På så sätt respekteras hennes valfrihet.Riksdagen bör därför hos regeringen begära förslag tilllagstiftning med denna innebörd.Hemtjänsten nödvändig -- men otillräckligAtt de allra flesta gamla är nöjda med den hjälp de får visarstudier som gjorts i några kommuner. De kritiska synpunktersom framförts är främst att de äldre vill ha mer hjälp. De harockså små möjligheter att påverka vilken hjälp de får och påvilket sätt den ges. Detta beror inte bara på brist på personal.Det är också brist på organisation. Hemhjälpen byggdes utkraftigt , antalet hjälptagaretredubblades. stoppades detta upp. Vi fickfärre hjälptagare än vi hade tidigare, och från flera håll ilandet kom indikationer på att antalet hjälptimmar minskat.Det är alltså inte så att det är färre som får mer. Delvis berordetta på att man rationaliserat, man har blivit effektivareinom den offentliga sektorn vilket är bra och var nödvändigtmen vi måste vara uppmärksamma på var gränsen tillförsämrad vård går.Kommunerna måste medverka till flexibla lösningar. Mankan t.ex. bilda små arbetslag där schema och arbetstiderläggs efter de äldres behov och med en grundbemanning somgör det möjligt att täcka kortare frånvaro med ordinariepersonal. Det skall också vara möjligt att få anställa engranne eller anhörig efter samma taxa som gäller i övrigtinom hemtjänsten.Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmetom vederbörande själv får bestämma utformningen och tidenför insatserna och likaså vem som skall hjälpa till hemma.Redan från början kan man då i större utsträckning kommaöverens om arbetets uppläggning. Detta kan också påverkade personliga relationerna positivt. Att själv kunnabestämma när och hur maten skall lagas och serveras, närpromenaden skall tas eller vid vilken tid man skall gå tillsängs måste vara en självklarhet även för de äldre.Kyrkor, samfund, pensionärsföreningar och andra ideellaorganisationer och enskilda personer kan också i störreutsträckning och med samma stöd från det allmännaengageras i hemvårdsarbetet. Anhöriga gör mycket. Detfinns mängder av studier över detta. Sannolikt kommeranhöriga att behöva gör ännu mer. Vi måste alltså starta endiskussion om hur vi på bästa sätt skall och kan stötta deanhöriga för att anhörigvården skall bli så bra som möjligt.Även bostadsföretag och bostadsrättsföreningar kanengageras i äldrevårdsarbetet. Företag kan skapa servicehusför sina pensionärer. Ett alternativ, som kan få speciellbetydelse, är ''grannskapskollektiven'', där de boende i ettområde hjälps åt med service och fritidssysselsättningar. Inteminst i storstädernas höghusförorter kan föreningar ochorganisationer, bildade av de boende själva, göra väsentligainsatser för de äldre.Hemtjänst i enskild regi innebär en välkommenförstärkning. Genom sin organisation som företag med ettbegränsat antal hemvårdare bör sådan hemtjänst kunnaerbjuda stor kontinuitet och kanske också en bättrehelhetssyn och högre servicenivå. Även för dem som arbetari är det bra att kunna välja arbetsgivare. Dettakan också underlätta rekryteringen till detta viktiga yrke. Detär därför mot de äldres intresse när privata etableringarmotarbetas av ideologiska skäl.Inför framtiden vet vi att antalet äldre medinvandrarbakgrund kommer att öka. Det kommer att ställadelvis nya krav på hemtjänstpersonal vad gällerspråkkunskaper och kunskaper om andra kulturer. Det ärockså tänkbart att invandrarorganisationerna kan varaintresserade av att starta egen hemtjänstverksamhet.Matlag, telefonkedjor, larm, s.k. väntjänst ochorganiserade besöksrundor med hjälp avpensionärsorganisationer kompletterar och underlättar förhemtjänsten.