mot · GI02So279 · 1995-01-25 00:00:00 — Den svenska narkotikapolitiken är fast förankrad iriksdagen och har sällan kritiserats för att vara förkonservativ och hård. Snarare har den kritik som väcktssyftat till att på olika sätt föra en stramare narkotikapolitikmed fler insatser och aktivare åtgärder.Ändå finns det anledning att ifrågasätta huruvida dennanarkotikapolitik ses som naturlig och självklar även för allasvenska ungdomar. I och med internationaliseringen och deallt starkare banden till , genom bland annattågluffning och de nya möjligheterna att lättare väljastudieort eller arbetsplats utomlands, kommer mångaungdomar i kontakt med en annan narkotikatradition än densvenska.I den av många ungdomar uppskattade satellittevekanalenMTV har förts en ingående diskussion om hur länge detskulle dröja innan narkotikan, och kanske främst marijuanan,blev legal att köpa. Tittarna fick ringa in och delge sin syn.De flesta tyckte att åtminstone cannabisen skulle kunnasläppas fri, eftersom den inte upplevdes som lika farlig.Andra vanliga synpunkter var att staten inte skulleintervenera i människors privatliv och att alkohol är farligare.Programledaren avslutade med att säga att det är olyckligtatt det inte förs en seriös diskussion i och Frankrikeom liberalisering av narkotika, när erfarenheterna frånHolland varit så goda. Av de som ringde in och svarade påfrågan om de rökt cannabis, svarade avungdomarna ja.Det är sannolikt att liknande diskussioner påverkarsvenska ungdomar. Ungdomar som träffar vänner från andraländer, som har en helt annan inställning till narkotikan, kanförr eller senare komma att underkänna den svenskanarkotikapolitiken.En diskussion om legalisering av narkotikan förs nu i helaEuropa. Inget land har officiellt tagit ställning för enliberalisering, men drygt 15 europeiska storstäder har ställtsig bakom Frankfurtresolutionen. Resolutionen utgår ifrånatt drogproblemen är storstadproblem och därför något somstorstäder i tillsammans måste ta itu med. Manräknar således inte med att något parlament vågar ta ställningför en liberalisering.Det liberaliseringsförespråkarna för fram är ettkonstaterande att strävandena att eliminera tillgången ochefterfrågan av narkotika har misslyckats trots storasatsningar. Narkotikan finns i samhället och kommer, enligtFrankfurtresolutionen, alltid att finnas i samhället.Det samhället kan göra är därför att ge upp kampen och istället stödja och hjälpa missbrukare. Fria sprutor, så kallade''shooting galleries'' under överinseende av medicinsktkunnig personal, utbildning av missbrukarna så att demissbrukar rätt droger och rätt mängd samt en legalisering avdrogerna är de ståndpunkter som intellektuella och ledandepolitiker från många länder nu för fram som ett program föratt få bukt med narkotikaproblemet.Enligt legaliseringsförespråkarna är drogberoendet ettsocialt fenomen. Det kan ej utplånas genom politiskaåtgärder eller aktivt motverkande. Dessa insatser kanvisserligen ha en viss effekt, men tvångsåtgärderna harmisslyckats. Drogproblemet består, enligtFrankfurtresolutionen, i att innehav, konsumtion och handelär illegalt. Kriminaliseringen gör drogerna dyra och av dåligkvalitet. Olagligheten gör även att missbrukaren hamnar isocial misär.Legaliseringsförespråkarna för på ett mycket sofistikeratsätt ut sina ståndpunkter. Förutom att respekterade politiker,vetenskapsmän, läkare och intellektuella för framsynpunkterna på exempelvis seminarier under rubriker som''Narkotikan avmystifierad'', skrivs det även böcker ochdebattartiklar i ämnet. Man talar på socialhögskolor ochdriver en aktiv lobbyverksamhet bland politiker.Legaliseringsförespråkarna försöker även använda WHO() för att få fotfäste för sinasynpunkter.För några år sedan skulle liberaliseringstankarna ha ansettssom oseriösa och inget att ta hänsyn till. har dock alltflerbörjat ifrågasätta om det inte är rätt att avkriminaliseranarkotikan. Det visar kanske det faktum attEuropaparlamentet endast med en knapp majoritet för två årsedan avvisade en legalisering.Den metod man använder för att vinna fotfäste för sinasynpunkter är steg-för-steg-principen.Legaliseringsförespråkarna säger officiellt att det knappastär realistiskt att anta att en liberalisering av all narkotikaskulle vinna gehör . Därför riktar man in sig på enkamp för att legalisera cannabis. Genom MTV, musikvideor,T-shirts och annonskampanjer riktade till ungdomar spridsen livsstil förknippad med cannabisemblem och ''ofarlig''rökning.I är motståndet mot en legalisering stort. Det ärbland annat här initiativet togs till en motorganisation tillFrankfurtresolutionen i form av sammanslutningen CitiesAgainst Drugs.Den grupp som kommer att påverkas mest avlegaliseringsförespråkarnas åsikter är ungdomarna. Det ärinom denna grupp som resandet är som högst, som nyamusikstilar och trender med olika budskap snabbast vinnergehör och som motståndet mot narkotika är som minst.För att våra ungdomar ska kunna motstå det tryck deutsätts för bl a genom TV och andra medier behövsutbildning. Legaliseringsförespråkarna använder mediernaför att på ett mycket sofistikerat sätt föra ut sitt budskap ochpåverka ungdomar. Ett utbildningsmoment i grundskolanoch på gymnasiet kan vara att lära ungdomar att genomskådadetta.En passivitet i i frågan om legalisering kanske intekommer att märkas . Däremot finns riskenatt kravet förr eller senare kommer att leda till enuppluckring av den svenska narkotikapolitiken och dessstarka förankring hos medborgarna.Frågan om aktiva insatser mot legalisering, både i Sverigeoch utomlands, bör därför utredas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utbildningsmoment i grundskolaoch gymnasium,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning om aktiva insatsermot legalisering av narkotika.