ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GI02A809 · 1995-01-25 00:00:00 — För att vi ska uppnå jämställdhet måste varje människavara ekonomiskt oberoende och kunna försörja sig självgenom ett eget arbete med en lön som det går att leva på.I dag är det inte så, därför att kvinnodomineradeyrkesgruppers arbete värderas lägre än manliga yrken.Arbeten inom t.ex. vård och omsorg värderas lägre änarbeten med maskiner. Detta är inte acceptabelt. Att arbetamed människor måste värderas högre i vårt samhälle.Skillnader mellan kvinnors och mäns löner har diskuterats imånga år, men resultatet låter vänta på sig. Flera utredningarhar genomförts, många förhandlingar mellanarbetsmarknadens parter har förevarit, men fortfarande tjänarkvinnor mindre än män.Vi behöver inte se på lönestatistik, utredningar ochprotokoll för att belysa detta; det är ett mycket känt faktumatt det förhåller sig på det här sättet.Det här är i grunden en facklig fråga, men den behöverpolitiskt stöd. Regeringen måste med kraft verka för attjämställdhet uppnås i denna för kvinnor så viktiga fråga.Direktiv bör utfärdas för att arbetsmarknadens parter skavidta konkreta åtgärder. En lönestrategi behövs för att brytadenna utveckling och ett rättvist arbetsvärderingssystemutarbetas, som sedan ska användas av arbetsmarknadensparter. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om uppvärdering av kvinnors löner.
mot · GI02A810 · 1995-01-25 00:00:00 — De omotiverade löneskillnaderna mellan kvinnor och mänbestår, trots lagstiftningen om lika lön. Kvinnorna är i stormajoritet i de lågavlönade yrkena, och kvinnodomineradeyrken har haft en sämre löneutveckling änmansdominerade yrken. Inräknat deltidsanställda finns det1,3 miljoner personer som tjänar högst imånaden. Av dessa är 995 000 kvinnor, 330 000 män. Totaltsett ligger männens löner i praktiken 10--högre änkvinnornas, till stor del beroende på att manliga branscheroch yrken har ett högre löneläge.Sedan 1994 måste alla företag med mer än tio anställdaredovisa löneskillnaderna mellan könen. Vi betvivlar inte attdetta har haft en viss självsanerande effekt, men det är intetillräckligt. Utöver själva redovisningen krävs nämligeningenting av företagen, och det finns inga egentligasanktionsmöjligheter mot de företag som uppvisar osakligalöneskillnader mellan könen.Vi anser att lika lön för likvärdigt arbete är en självklarhet.Därför kan vi varken acceptera den individuellalönediskrimineringen som sker på åtskilliga företag, ellerden kollektiva lönediskrimineringen som sker ilöneförhandlingarna. Vi kräver skärpta åtgärder motlönediskrimineringen, med sanktionsmöjligheter motföretag och andra arbetsgivare som har oskäligalöneskillnader mellan könen, och med större makt åt JämOatt initiera frågan för rättslig prövning. Därutöver avkrävervi ett större ansvar från staten som stor arbetsgivare vadjämställdheten i lönehänseende anbelangar. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om sanktionsmöjligheter mot företagsom uppvisar omotiverade löneskillnader mellan könen,2. att begär att regeringen vidgar JämO:sbefogenheter i enlighet med vad i motionen anförts,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om statens jämställdhetsmässigaansvar som stor arbetsgivare.
mot · GI02A811 · 1995-01-25 00:00:00 — Kvinnor har traditionellt sett använts som en buffert iarbetslivet. De har kallats in som arbetskraftsreserv närtiderna varit goda, och varit de första som tvingats lämna sinajobb när tiderna blivit sämre. Denna utveckling har vi endastdelvis kommit till rätta med, bland annat genom regler omturordning vid uppsägande. Antalet kvinnor som tvingasjobba deltid när de egentligen skulle vilja ha heltidsarbete ärdock mycket stort, och lågkonjunkturen har spätt påproblemet. Var femte kvinna inom LO arbetar änhon skulle vilja göra.Speciellt kvinnor har drabbats av senare års kraftiga ochibland mindre välövervägda nedskärningar i den offentligasektorn. av de anställda där är kvinnor, ochkvinnan är i dagens samhälle mer beroende än mannen avtjänsterna från den offentliga sektorn. När det exempelvisinte finns en väl fungerande barnomsorg, så är det i de flestafall kvinnan som får avstå från sitt arbete och sinakarriärmöjligheter. tiders nedskärningar hardessvärre lett till en icke önskad anpassning till ett merkontinentalt , där samhället i hög grad förlitar sig påatt kvinnan tar hand om barn och gamla. Annorlunda uttrycktså har nedskärningarna inneburit ett stort steg bakåt förjämställdheten.Kvinnors förbättrade ekonomiska ställning och inflytandeär ett grundläggande mål för oss, eftersom det påverkarjämställdheten på alla plan. Utan ett brett ekonomisktinflytande och en god ekonomisk bas kan kvinnan inte blijämställd med mannen. För att få ett bättre underlag förfortsatt jämställdhetsarbete vill vi tillsätta en parlamentariskutredning, som belyser hur stor del av våra skattemedel somgynnar kvinnor respektive män, såväl direkt som indirekt. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen tillsätter enparlamentarisk utredning som belyser hur stor del av våraskattemedel som gynnar kvinnor resp. män.
mot · GI02A812 · 1995-01-25 00:00:00 — Enligt EU:s definition är sexuella trakasserier ett oönskatuppträdande av sexuell art, eller annat uppträdande baseratpå kön som skadar kvinnors och mäns värdighet på arbetet.Trakasserierna kan innefatta ovälkommet fysiskt, verbalteller icke verbalt uppträdande.Det viktigaste kännetecknet för sexuella trakasserier är attde är oönskade av den som utsätts för dem. Det är varjeindivids ensak att avgöra vilket uppträdande som kanaccepteras och vad som är kränkande. Sexuelluppmärksamhet övergår i sexuella trakasserier om den somstår för beteendet fortsätter, trots att det har gjorts klart attmottagaren anser att den sexuella uppmärksamheten ärkränkande. Ett enda tillfälle kan emellertid utgöra sexuelltrakasseri om beteendet är tillräckligt allvarligt. Att densexuella uppmärksamheten inte är önskad skiljer sexuellatrakasserier från beteenden som välkomnas och ärömsesidiga.Europadomstolen har fastslagit att även om dess definitionav vad som avses med sexuella trakasserier inte har lagligstatus måste den beaktas av de nationella domstolarna.Konsekvenser av sexuella trakasserierFlera utredningar visar på att många kvinnor blir utsattaför sexuella trakasserier på arbetsplatser eller vidläroanstalter. Av de utsatta är kvinnor och avförövarna är män.De flesta som utsatts för sexuella trakasserier tiger, blandannat för att de tror att det inte skulle hjälpa att berätta det.Många känner också stort obehag, ilska och maktlöshet.Sömnlöshet, stress m.m. är vanliga konsekvenser. Det finns de som på grund avsexuella trakasserier känt sig tvungna att hoppa av enutbildning eller tackat nej till ett jobb, vilket i sin tur kan ledatill både sociala och ekonomiska förluster.ÅtgärderMiljöpartiet anser det nödvändigt att informera och talaöppet om sexuella trakasserier. Både kvinnor och män måsteförstå trakasseriernas effekter och möjligheterna att ageraemot dem. En starkare lagstiftning mot sexuella trakasserierär också nödvändig. är det endast trakasserier som ärförbjudet i jämställdhetslagens 22 §. Det innebär att den somutsätts för just sexuella trakasserier ej får stöd ijämställdhetslagen utan måste göra en polisanmälan.I dag finns inga sanktioner mot studerande som sexuellttrakasserar en annan studerande eller lärare. Däremot kanandra hindrande och störande beteenden i undervisningensanktioneras. Att inte betrakta sexuella trakasserier somhindrande eller störande är absurt och måste rättas tillså att lagstiftning överensstämmer med verklighet.Miljöpartiet de Gröna föreslår att ändringar görs ijämställdhetslagen och högskoleförordningen för att stärkade utsattas ställning. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt det i 22 § jämställdhetslagen görs ett tillägg så att ävensexuella trakasserier förbjuds,2. att som sin mening ger regeringen till kännaatt i 11 kap. högskoleförordningen bör inbegripas sexuellatrakasserier såsom störande beteende.1
mot · GI02A813 · 1995-01-25 00:00:00 — Jag har tidigare i motioner till framfört flera kravpå förbättringar av jämställdhetslagen. De flesta kraven hartillgodosetts genom den förra regeringensjämställdhetsproposition och beslut medanledning av den. Mitt krav att JämO bör få uttala sig överhela samhällsområdet har däremot avvisats. Kravet ärfortfarande aktuellt.Jämställdhetslagen är begränsad till arbetslivet. Medlagens utformning är denna begränsning motiverad. En heltannan sak är egentligen inom vilket område som JämO skallverka. Allmänheten har den föreställningen attJämO bevakar jämställdhetssträvanden inom helasamhällslivet. får JämO in en mängd förfrågningarutanför arbetslivet exempelvis inom utbildningsväsendet,idrottsrörelsen, familjelivet, skatte- och bidragsregler ochförsäkringsvillkor. JämO blir även kontaktad i frågor som rörannan lagstiftning med jämställdhetsanknytning, särskiltföräldraledighetslagen.Förordningen med instruktion förjämställdhetsombudsmannen är så utformad att JämO endastbör agera i frågor som rör jämställdhet inom arbetslivet. Ivissa fall har JämO ansett att en fråga har haft en sådananknytning till arbetslivet att den ändock bör tas upp tilldiskussion. Detta har främst rört frågor inomutbildningsväsendet.Även om lagens utformning inte ändras till att avseområden utanför arbetslivet borde JämO:s uppgifter utvidgastill att avse bevakning av jämställdhetsfrågor inomsamhällslivet i dess helhet. Med eventuellt negativauttalanden som enda sanktion är det svårt att se någranärmare betänkligheter mot en sådan ordning.I sitt betänkande 1993/94:AU1 anförde utskottet följande:Utskottet har förståelse för de framförda önskemålen omen breddning av JämO:s verksamhet till fler sektorer avsamhället. Mot bakgrund av relativt nyligengjorda ställningstagande i frågan anser utskottet att nyaöverväganden bör anstå till ett vidare sammanhang.Jag anser att det är lämpligt att nu övervägerdenna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att JämO:s uppgifter bör utvidgas tillatt avse bevakning av jämställdhetsfrågor inom samhällsliveti dess helhet.
mot · GI02A815 · 1995-01-25 00:00:00 — Enligt jämställdhetslagen § 10 behöver inte upprättasnågon jämställdhetsplan på arbetsplatser med färre anställdaän 10. Detta innebär att ett mycket stort antal arbetsplatserinte behöver göra någon jämställdhetsplan.Enligt vår mening måste det övergripande målet vara attjämställdhetslagen och dess olika instrument skall omfattasamtliga arbetsplatser på arbetsmarknaden.Kvinnor upplever ofta att de saknar inflytande ochbefogenheter inte minst på små arbetsplatser där man oftastår i en direkt beroendeställning till chefen eller ledningenför verksamheten. Det måste därför vara lika angeläget fördessa arbetsplatser att en plan innehållandekompetensutvecklingsambitioner, lönejämförelser,föräldraledighetspolicy och regler förorganisationsförändringar m.m. finns som för störrearbetsplatser.Det kan inte vara svårare att göra en plan för att det är färreanställda. För att förstå vidden av hur många arbetsplatsersom har färre anställda än 10 kan nämnas, att av landets c:a870 apotek har c:a 500 färre än 10 anställda.Vad som framförts i motionen bör beaktas i samband medden av regeringen förutskickade propositionen omjämställdhet 1996. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ändring i jämställdhetslagen.
mot · GI02A818 · 1995-01-25 00:00:00 — Regeringen har i budgetpropositionen för budgetåret1995/96 under anslag E 5 Bidrag tillkvinnoorganisationernas centrala verksamhet anvisat ettförslagsanslag med . Regeringen anser attstödet till kvinnoorganisationer bör vara oförändrat och attdet i fortsättningen också bör kunna ges för utveckling ochförnyelse.Med utveckling och förnyelse avses bl.a. projekt somsyftar till att finna nya former för verksamheten eller för attengagera nya grupper av kvinnor. I propositionen sägsdessutom följande: ''Det kan också handla om att finnastrategier för att stärka den egna organisationens ekonomiskaoberoende. En fjärdedel av stödet bör därför avse stöd till sådanakonkreta utvecklingsprojekt och verksamheter'' (se prop.1994/95:100, Bil. 14, s 69).Detta är minst sagt häpnadsväckande och vittnar om enskrämmande likgiltighet inför de närmast gigantiskastatsfinansiella problem som har. Här anser densocialdemokratiska regeringen att vissa organisationer skallfå skattemedel för att utreda förutsättningarna för att inte fåskattemedel. Vilket resultat väntar sig regeringen av dennalogiska kullerbytta? I och för sig är bidraget litet iförhållande till statsbudgetens övriga anslag, men vad jagreagerar mot är den signal som förslaget innebär. Alla måsteta ansvar för den svåra ekonomiska situation landet befinnersig i. Men även om landets ekonomiska situation hade varitbättre anser jag att den här typen av bidrag inte bör delas ut --i synnerhet inte med den typ av motivering som regeringenhar! Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att under anslaget E 5 Bidrag tillkvinnoorganisationernas centrala verksamhet anvisa ett iförhållande till regeringen med minskat anslagför /96 i enlighet med vad som anförts imotionen.
mot · GI02A819 · 1995-01-25 00:00:00 — Jämställdhetslagen och sexuella trakasserier vid sin kongress1984 uppmärksammade problemet med sexuella trakasserierinom arbetslivet förnekade de flesta företeelsen ochförbundet utsattes för härskartekniken förlöjligande.I dag erkänns företeelsen av de flesta.Jämställdhetslagen § 6 och § 22 behandlar arbetsgivarensansvar i denna fråga.I § 6 fastslås att arbetsgivaren skall verka för att inte någonarbetstagare utsätts för sexuella trakasserier eller förtrakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering.Arbetsgivaren har alltså ett i lagen fastlagt ansvar för att detpå arbetsplatsen klart markeras att ett sådant beteende ej ärtillåtet samt att det finns regler för hur en överträdelse skallhanteras.När det gäller situationer där arbetsgivaren själv utsätteren arbetstagare för sexuella trakasserier regleras detta i § 22.I § 22 fastslås att en arbetsgivare inte får utsätta enarbetstagare för trakasserier på grund av att arbetstagaren haravvisat arbetsgivarens sexuella närmanden eller anmältarbetsgivaren för könsdiskriminering.§ 22 begränsas till att arbetsgivaren ej får trakassera pågrund av att arbetstagaren avvisat närmandet. Däremotskyddar lagen ej mot själva behandlingen.När en arbetstagare utsätts för sexuella trakasserierfrån sin arbetsgivare finns enbart möjligheten att anmälahändelsen till polisen för att få sitt ärende prövat enligtbrottsbalkens bestämmelser. Om den som utsatts orkar tadetta steg är det oftast en lång och för individen svår process.Behandlingen av ärendet kan dra ut medpolisutredning, åtal, domstolsförhandling, dom,överklagande. kanske personen måste vara kvarpå arbetsplatsen för sin försörjning.Som ett alternativ till denna process bör det vara möjligtatt hantera situationen inom jämställdhetslagens ram. Dettaförutsätter ett tillägg i lagen som slår fast att en arbetsgivareej får utsätta en arbetstagare för sexuella trakasserier. Dettaskulle ge JämO och arbetstagarens fackliga organisationmöjlighet att agera.Det skulle innebära flera fördelar för den som utsatts försexuella trakasserier från sin arbetsgivare. En snabbarehantering blir det troliga resultatet. Detta på grund av att högkompetens om sexuella trakasserier finns hos dessa och attmöjligheten till förlikning är ett första steg. Vid förlikningfår den utsatte arbetstagaren bekräftelse på att händelsernaskett samt får möjlighet till skadestånd. Om ärendet går tillArbetsdomstolen är även det en snabbare process.Att komplettera jämställdhetslagen med detta förbudskulle dessutom klart markera att detta inte är en privat frågautan är starkt kopplad till relationen arbetstagare--arbetsgivare. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett tillägg i jämställdhetslagen.
mot · GI02A820 · 1995-01-25 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att studie- och yrkesorienteringbör inriktas på att varje elev oberoende av kön får stöd attvälja studier eller yrke efter intresse och förmåga,416. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kvinnoforskningen,17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att både kvinnors och mänsnormalvärden skall gälla som norm i vetenskapligasammanhang,18. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kvinnors hälsa i sammautsträckning som mäns skall vara föremål för forskning,19. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att forskning som beaktarskillnaderna i biologi, aktiviteter under arbete och fritid,livsstil och andra aspekter av den sociala miljön börstimuleras,20. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att separata vårdhem bör inrättasför missbrukande kvinnor,221. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att vård och behandling avmissbrukare skall vara inriktad på hela familjen,222. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kvinnomisshandelns orsaker,symtom och möjliga behandling skall ingå i den reguljärautbildningen i grundskola, gymnasieutbildning samt iutbildningar till olika vårdyrken,223. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att och hälso- ochsjukvårdens personal bör ha gemensam fortbildning omkvinnomisshandelns och barnmisshandelns orsaker ochkonsekvenser samt hur de kan förebyggas,224. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kvinnojourer, dit denmisshandlade kan vända sig i en akut situation, bör fåstöd,225. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att kvinnor som utsatts förmisshandel eller våldtäkt skall få tillgång till juridiskt biträdeunder hela förundersökningen och rättegången,526. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att reklam som är kränkande förkvinnor bör motverkas genom lagstiftning.6
mot · GI02Bo201 · 1995-01-25 00:00:00 — Inom flera bolåneinstitut föreligger långt framskridnaplaner på att införa differentierade räntesystem som skallgälla hela landet.I korthet innebär förändringen att det skall vara högre räntaom villan ligger i ett svårsålt område och lägre ränta i merattraktiva lägen.Om ett sådant system genomförs kommer detta attytterligare förstärka centraliseringstendenserna som finns isamhället. Det kommer att bli avsevärt dyrare att bo pålandsbygden och i mindre orter ute i landet än ikoncentrationsområdena.Detta är en oacceptabel utveckling. Om hela skallleva måste bl.a. förutsättningarna för att kunna ha en egenbostad vara någorlunda likvärdiga oavsett var man bor ilandet.Systemet kan sägas vara en marknadsanpassning avboräntorna. Långivaren kan hävda att det är en större riskförknippad med att låna ut pengar till ett egnahemsbygge iglesbygden och därmed skulle en högre ränta motiveras.Marknaden måste få arbeta så fritt som möjligt. Samhälletmåste dock sätta ramar och gränser inom vilka marknadenskall agera. Förslaget om geografiskt differentieradeboräntor är ett exempel där samhället måste korrigeramarknadskrafterna.Regeringen bör därför återkomma till medförslag om hur bostadsfinansieringen skall kunna ske pårättvisa och lika villkor oavsett var i landet man bor. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om rättvisa boräntor.
mot · GI02Bo203 · 1995-01-25 00:00:00 — Enligt en undersökning utförd av Arbetsmiljöinstituteträknar man med att av befolkning ärelöverkänslig. De flesta som blivit elöverkänsliga harskadats i samband med bildskärmsarbete. Av dessaelöverkänsliga kan en del genom egna åtgärder sanera sinhemmiljö och arbetsmiljö. För en stor andel är detta dockinte möjligt, utan stora insatser är nödvändiga för att de skallkunna leva ett drägligt liv.De som drabbas av elöverkänslighet påverkas inte bara avbildskärmar utan även av TV, lysrör, kyl, frys osv. Ävengrannars elutrustning påverkar den elöverkänslige. För denelöverkänslige som inte får hjälp att sanera sin bostadinnebär det att han eller hon tvingas fly från sitt hem ochbosätta sig i en ensligt belägen stuga. Självklart påverkashela familjen av detta.I allmänhet leder en elsanering till att hälsotillståndetförbättras och därmed till att även känsligheten för elminskar. Elsanering är således en viktig del irehabiliteringen.I vissa kommuner beviljas bostadsanpassningsbidrag förelsanering, men någon självklar rätt till detta finns inte.Enligt en undersökning som gjordes hade då 63personer av 100 fått bidrag till elsanering. Erfarenheten visaratt de flesta som genomfört en elsanering mår bra eller bättreefter saneringen. Saneringen bör gälla både för hem ocharbetsmiljö. Även samhällsekonomiskt blir detta en vinsteftersom de flesta efter sanering kan återgå i arbete.Det bedrivs kvalificerad forskning kring elöverkänslighet,men fortfarande har inte vetenskapen lyckats få grepp omorsaker och samband. Forskningen bör inriktas mot attdokumentera och utvärdera åtgärder för rehabilitering ochsymptomlindring som elöverkänsliga och arbetsgivarevidtagit i sina bostäder resp. arbetsplatser. Fortsatt forskningbehövs också för att vetenskapligt kunna fastställaelöverkänslighet. De påbörjade studier av hudförändringarsom vidtagits vid måstevidareutvecklas. Slutligen måste forskningen bedrivas i närasamarbete med berörda patienter och patientförening (FEB). Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att elöverkänsliga skall ha rätt tillbostadsanpassningsbidrag,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om regler för kommunalt stöd tillbostadsanpassning vid elöverkänslighet,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om elöverkänsligas rätt till bidragäven till annan utrustning som krävs för att minska densociala isoleringen,4. att hos regeringen begär förslag om hur enfördjupad forskning kring elöverkänslighet skall utvecklasenligt vad i motionen anförts om studier i nära samarbetemed drabbade personer.
mot · GI02Bo204 · 1995-01-25 00:00:00 — Stödet till icke-statliga kulturlokaler Stödet till icke-statliga kulturlokaler fördelas genomBoverkets samlingslokaldelegation i samråd med Statenskulturråd. Projekten är väl spridda över landet. De ärfärdigprojekterade och får således en omedelbarsysselsättningseffekt. Fler angelägna projekt har kunnatkomma till stånd med hjälp av detta stöd.Enligt regeringen har handläggningen skötts effektivt ochgivit ett gott resultat. Ändå avser regeringen återkomma omhandläggningsansvaret i kompletteringspropositionen.Icke sällan har och hamnat iolika ståndpunkter beträffande olika projekt. Statenskulturråd bedömer de olika projekten utifrån dess kulturellavärde, medan gör en samlad bedömning av bådedetta värde och realismen i projekten. Skulle Statenskulturråd ta över beslutanderätten i dessa frågor riskerar fleraprojekt att aldrig bli av. Vi anser att handläggningsansvaretav stödet till icke-statliga samlingslokaler ävenfortsättningsvis bör ligga på Boverket.En av avsikterna med detta stöd är att bidra tillbyggsysselsättningen. Detta skulle förfelas vid en felaktighandläggning.Samlingslokaler är ej endast en kulturfråga. De bidrar tilloch berikar människors sociala liv och utveckling. De utgören naturlig del i ett bostadsområde. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ansvaret för handläggningen av stödettill icke-statliga kulturlokaler.