mot · GI02L25 · 1995-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:155 Investeringar i arrendejordbruket m.m. I propositionen föreslår regeringen att generella reglerinförs till skydd för jordbruksarrendatorers investeringar påarrendeställen. tar regeringen i propositionenockså upp frågan om rätt till friköp vid s.k. historiskaarrenden. Regeringen avvisar en lag om sådan friköpsrätt.Det sker bl.a. med hänvisning till det nu föreslagnainvesteringsskyddet samt att en sådan lag enligt regeringensuppfattning vare sig skulle tillgodose något allmänt intresseeller vara förenlig med bestämmelserna om egendomsskyddi regeringsformen. Det finns anledning att rikta starkainvändningar mot dessa slutsatser.Skydd för investeringarSom bl.a. anför i sitt remissvar över1990 års arrendekommittés (SOU 1991:85) förslag tillfriköpslag, är det angeläget att lagförslag om friköpslag ochinvesteringsfrågan hålls isär vid analyser och bedömningarav behov, funktion och konsekvenser. Investeringsrätten äravsedd att bli generellt tillämplig på samtliga arrendeställenmedan friköpsrätten är begränsad till s.k. historiskaarrenden. Dessa är i huvudsak jordbruks- ochbostadsarrenden under s.k. fideikommisser, staten ochkyrkan, vilka inte varaktigt brukats avfastighetens ägare. av det totala antaletarrenderade jordbruk berörs av friköpsrätten. Skyddet förjordbruksarrendatorers investeringar på arrendeställen är avsynnerligen begränsat värde när det gäller redan gjordainvesteringar i mark och byggnader. Mot denna bakgrund ärdet något missvisande att tala om ett generellt skydd förinvesteringar. Förutsättningarna för såvälinvesteringstillstånd som inlösen och överlåtelse avarrenderätten är förknippade med villkor som sannolikt iflera fall kommer att leda till rättstvister. Erfarenheterna pådetta område visar att arrendatorn i regel är den klart svagareparten vid rättstvister.FriköpsrättFriköpsfrågan för den berörda befolkningsgruppen är enmedborgarrättslig angelägenhet och en samhällsfråga mer änen arrendefråga. Det är en fråga som väntat i mer än 200 årpå sin lösning. Att avskaffa den sista resten av ett feodaltsystem är ett led i en politik för ökad social och ekonomiskrättvisa och ett fullgörande av samhällets främsta plikt att setill att medborgarna i alla delar av landet ges en rätt tillsjälvständighet och en frigörelse från ett tidsfrämmandeförmynderi. En lag om friköpsrätt förjordbrukarbefolkningen under de historiskt betingadeägarsystemen kränker ingen enskild äganderätt till någonjord som någon ägare aktivt brukat, bebott eller är beroendeav för sin utkomst. Det historiska arrendejordägarsystemet,särskilt under fideikommissen, har också på ett förödandesätt hämmat landsbygdens utveckling. En sammanställningav utvecklingen vid ett fideikommiss i ochjämförbar intilliggande självägande bygd ger följande bild:Under fideikom.195079gårdar+hus bodde353personer'' ''198021'''' ''53''Bygden själväg.195055'''' ''325'''' ''198044''+bosättn.440''Vid ett fideikommiss i drogs vid mitten av70-talet på 7 gårdar in sammanlagt 840 ha. Värdefullabyggnader gick till spillo och vägar kördes upp.Fideikommissen och deras efterföljare har onekligenförblivit en stat i staten utan att beröras av jordförvärvslagensstadganden eller lantbruksnämndernas insyn.Att en friköpsrätt har en stark förankring hos såvälfolkmajoriteten som dess företrädare i riksdag tordeockså stå utom alla tvivel. Under hela detta sekel har fråganom friköp varit aktualiserad ett otal gånger. Bara sedan 1976har ett drygt 20-tal motioner från fem olika partier väckts iSveriges riksdag med yrkanden om friköpsrätt förjordbrukarbefolkningen under historiskt betingadearrendesystem. beslutade riksdagenmed stor majoritet att en sådan friköpsrätt borde införas. Isin motivering för beslutet skriver lagutskottet (bet.1989/90:LU6) bl.a.:Enligt utskottets mening måste de krav på en friköpsrättvid historiska arrenden som framförts sesmot bakgrund av att det saknas generella regler som geren jordbruksarrendator rätt till ersättning för de investeringarsom gjorts på arrendestället.-- -- -- Det värde somarrendegårdarna representerar för jordägarna har således tillstor del skapats genom det arbete som arrendatorerna ochderas släkt utfört och de ekonomiska uppoffringar som degjort. Det är därför inte svårförståeligt att arrendatorernaönskar att genom en friköpsrätt få trygghet för att de gjordainvesteringarna kommer dem och deras familjertill gagn.-- -- -- För alla jordbruksarrendatorer gällergenerellt sett att de -- i den mån annat inte avtalats medjordägaren -- själva får svara för investeringarna och för helariskkapitalet och därmed bära den totala företagsekonomiskarisken för växtodling och djurhållning.-- -- --Utskottet vill vidare hänvisa till vad utskottet anförde vidfrågans behandling (LU 1982/83:27), nämligen atten friköpsrätt kan bidra till fortsatt allsidigbefolkningssammansättning på landsbygden. -- -- --Utskottet vill även peka på att en friköpsrätt ligger i linje medden jordbrukspolitiska målsättningen att ägande ochbrukande av jordbruksmark bör vara förenat. Det finnssåledes enligt utskottets mening starka skäl som talar för atten friköpsrätt till historiska arrenden bör införas.Dåvarande justitieministern (s) tillkallade efterriksdagsbeslutet arrendekommitté med uppgift att''i vissa avseenden se över arrendelagstiftningen''.Friköpsfrågan behandlades på det ansvariga statsrådetsinitiativ med förtur.I sitt delbetänkande ''Historiska arrenden'' (SOU1991:85) framlade kommittén enhälligt en lag om rätt attfriköpa historiska arrenden. I sin motivering skriverkommittén bl.a.:Grunden för den föreslagna inlösenrätten kan i korthetbeskrivas så, att i ett fall där arrendestället i generationerbebotts och brukats av arrendatorer tillhörande samma släkthar arrendatorerna och deras familjer fått mycket starka såvälekonomiska som personliga bindningar till arrendestället,medan motsvarande bindningar typiskt sett är betydligtsvagare för jordägarsidan, varför förhållandena påbrukarsidan motiverar att den nuvarande arrendatorn ges rättatt få nyttjanderätten omvandlad till äganderätt.Härefter har två gånger (och )med knappa majoriteter avslagit motioner (s) och (c) medkrav på påskyndande av riksdagsbeslut medmotiveringen att ''frågan om förslag till friköpslag förnärvarande bereds i ''. meddelade dåvarandeansvariga statsrådet att en proposition var attvänta under vårriksdagen. I proposition 1994/95:155 skriverregeringen bl.a. att en lag om friköp ofrånkomligen kommeratt bli godtycklig. Det anförs sålunda att en arrendator varsfamilj innehaft arrendet riskerar att inte fåfriköpsrätt om man, som föreslagit,kräver att arrendestället inte sedan den 1 januari 1900varaktigt brukats av fastighetens ägare. Mot detta kan sägasatt gränsdragningar i fråga om tider för innehav m.m. alltidmåste göras i lagar av detta slag. Sådana gränsdragningar harförekommit i vår tidigare friköpslagstiftning --ensittarlagen -- som tillkom och gällde i ca 60 år.Den gränsdragningen uppfattades aldrig som godtycklig.En annan -- enligt vår mening -- inte bärande invändning moten friköpslag är att endast ett begränsat antal personer kanha intresse av att få friköpa mark. Detta är en ovidkommandesynpunkt. Såvitt vi kunnat utröna har den aldrig tillmättsnågon betydelse i praxis eller i andrarättsliga sammanhang. Och om en friköpslag anses gynnaendast ett begränsat antal personer, så är det ju ännu färrepersoner -- godsägarna -- som kan ''drabbas'' därav.Den ändring av 2 kap. 18 § regeringsformen som trätt ikraft har angetts innebära en precisering av detegendomsskydd som ställs i (KU1993/94:24 s. 28). Syftet med grundlagsändringen är alltsåatt uppnå en anpassning till konventionen, inte att ställahögre krav på denna. Tolkningen av konventionen, sådan dengjorts av , bör därför bli avgörande förbedömningen av vad som kan anses utgöra angelägnaallmänna intressen enligt den ändrade paragrafen iregeringsformen.Det föreligger en beaktansvärd risk att en friköpslag skullestå i strid med , hävdar regeringen(prop. s. 53), som inte delar uppfattningen att fallet Jamesm.fl. mot beträffande de sakligaförutsättningarna företer likheter med den situation somavhandlas här. Till detta kan först sägas, att den lag somträdde i kraft är samma konvention somså utförligt genomgåtts av . Ingen av defyra juristerna, ledamöterna eller de fem sakkunniga harfunnit att vad som föreslås skulle strida mot konventionen. Isjälva verket finns det både likheter och skillnader. De senaretorde snarare tala än starkare till förmån för ett friköp avhistoriska arrenden i . I vårt land rör det sig bl.a. i änhögre grad än i om historiska företeelser därägarparten från början genom kronan/statsmakten kommitatt bli betraktad som ägare av befintliga jordbruk och bygder.Det ekonomiska värdet av arrendatorernas egendom på ofrigrund torde också väsentligt överstiga motsvarandeförhållanden i . I föreslås friköp tillmarknadspris medan ersättningen i Storbritannienregelmässigt torde ha understigit marknadsvärde. Men detviktiga är inte om omständigheterna i ett visst rättsfall är heltlikartade med fall som kan uppkomma i . Detväsentliga är givetvis vilka uttalanden Europadomstolengjort i sin dom. I fallet m.fl. mot , vilketrefereras av (s. 35--36), sträcker sigdomsmotiveringen principiellt, vilket ökar dess betydelse. anges de nationella organen vara bättre skickade ändomstolen att avgöra vad som skall anses vara i detallmännas intresse. Dessutom måste uttrycket ''i detallmännas intresse'' av nödvändighet vara extensivt. Varjeland måste följaktligen ges ett betydande mått av frihet(of appreciation) när det gäller lagstiftning medsocial och ekonomisk anknytning. Europadomstolenförklarade sig med hänsyn härtill komma att respektera dennationelle lagstiftarens bedömning av vad som var i detallmännas intresse, om inte denna bedömning uppenbarligensaknade rimlig grund (manifestly without reasonablefoundation). Här redovisade uttalanden av Europadomstolenger klart stöd för att det inte med hänsyn tillEuropakonventionen finns några rättsliga hinder mot ensvensk lag om friköp som grundas på sociala skäl ochpolitiska värderingar. Inte ens , som iövrigt är kallsinnigt inställt till en friköpslag, och som sedan1650-talet förlänats ett antal historiska arrenden, gör såsnäva bedömningar av begreppet ''allmänt intresse'', somregeringen. Tvärtom är inställning mycketklargörande på denna punkt: ''Allmänt intresse behöver inteendast föreligga i fall, då egendom överförs till staten ellerkommun, utan ett sådant intresse kan finnas även näregendom överförs från en enskild till en annan enskild.Hinder föreligger därför inte i och för sig mot att överföraegendom från fastighetsägaren till arrendatorn.'' Detförhållandet att ''en klar majoritet av remissinstanserna''ställt sig negativa till en friköpslag är mot bakgrund av defaktiska förhållandena inte heller något tungt vägande skälför att avstå från att införa en sådan lag. För det första hartolv av remissinstanserna sagt ett klart ja till friköpslag. Ochav de oberoende instanserna föreligger ungefär en lika stordel tillstyrkanden som avstyrkanden.För det andra saknas bland de instanser som beretts tillfälleatt avge remissvar bl.a. Glesbygdsdelegationen som medutgångspunkt från att en friköpsrätt kan bidra till fortsattallsidig befolkningssammansättning på landsbygden redan1983 ställde sig positiv till att införa friköpsrätt för historiskaarrenden. För det tredje ger nedanstående utdrag ur ettprotokoll från ett styrelsemöte i () en klar illustration tillvilka metoder som kommit till användning för att till varjepris förhindra tillkomsten av en friköpslag:Utdrag ur protokoll från sammanträde i SJA 157§:SJA:s, LRF:s och Jordägareförbundsremissyttranden avseende arrendekommittésbetänkanden hade utsänts. yttrande ärsvårt att tyda, men stark kritik riktas mot den föreslagnarätten till investeringar på arrendeställen, vilket ansågs brytaden överenskommelse, som finns om att SJA stöttar nej tillrätt att friköpa historiska arrenden mot att Jordägarförbundetstöttar ja till rätt till investeringar.nProtokollsutdraget torde tala för sig självt. Det finns motovanstående bakgrund sålunda synnerligen starka sociala,medborgarrättsliga och politiska skäl att nu fatta ett definitivtbeslut om införande av en lag om friköp av historiskaarrenden. Det handlar om fullvärdig medborgarrätt förjordbruksbefolkningen under publika ägoslag och adelnsfideikommiss . Det handlar om generationerskamp för friköp av sina fädernegårdar. Det handlar ombrukarna i de bygder som ställdes utanför deskatteköpsreformer, som är grunden för nästan all enskilt ägdjordbruksmark sedan århundraden tillbaka. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till ny lag om rätttill friköp av historiska arrenden i enlighet medArrendekommitténs förslag (SOU 1991:85).