mot · GJ02T2 · 1995-10-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:2 Lag om byggande av järnväg Regeringens förslag till lag om byggande av ärnväg reservissa principiella frågor både från rättssäkerhetssynpunkt avbetydelse för den enskilde markägaren och frångrundlagssynpunkt.Banverkets dubbla rollerEn sådan fråga gäller den dubbla roll som har delssom huvudman, dels som central sektorsmyndighet. Enligtlagförslaget skall fastställa såväl egna som andrajärnvägsbyggares planer. En sådan ordning framstår sombetänklig från rättssäkerhetssynpunkt eftersom den inte gernågra garantier för ett opartiskt agerande frånfastställelsemyndighetens sida. Även regeringen medger attdenna ordning kan ifrågasättas men låter tills vidareordningen gälla med hänvisning till effektivitetsvinster.Det är enligt vår mening angeläget att frågan om fastställelsemyndighetensopartiskhet blir föremål för uppmärksamhet, med sikte på att så snart sommöjligt eliminera de negativa effekterna av att beslutar i såvälegen sak som i angelägenheter som rör andra järnvägsbyggare. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Rättssäkerhetsbrister iöverklagandeordningenmåste avhjälpasBanverkets beslut om fastställelse av järnvägsplan berörpåtagligt den enskildes rätt eftersom ett fastställelsebeslutinskränker fastighetsägarens rådighet till sin fastighet. Enligtvår uppfattning är det därför mycket otillfredsställande attbeslut om viss järnvägsplan enligt regeringens förslag intekommer att kunna bli föremål för rättslig prövning. I ställetföreslår regeringen att beslut skall kunna överklagas ochprövas endast i administrativ ordning med regeringen somslutinstans.Vi vill erinra om att fällts iEuropadomstolen för just denna sorts brister i lagstiftningen. Tilläggas bör attEuropakonventionen numera är inkorporerad med svensk lag. Likväl har intedet nu framlagda förslaget öppnat för någon möjlighet till domstolsprövningför rättslig kontroll av reglernas efterlevnad. Dessutom går den av regeringenvalda ordningen stick i stäv mot den allmänna strävan att föra överbesvärsprövningen i motsvarande fall från regeringen till domstol.Det tillfälle som ges till att föra över den aktuella prövningen frånregeringen till förvaltningsdomstol bör enligt vår mening tas tillvara. Det börankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext.Rättssäkerhetsbristerna vidförfarandet medfastighetsreglering måsterättas tillFör att garantera viktiga samhällsfunktioner, som t.ex. ett välfungerande järnvägsnät, måste det naturligtvis finnastvångsinstrument för markåtkomst. Mot bakgrund av denyligen genomförda förstärkningarna av äganderätten, dels i2 kap. 18 § regeringsformen, dels genom inkorporering avEuropakonventionen med svensk lag, måste lagstiftningenom tvångsingripanden vara restriktiv vad gäller fastegendom.Mot denna bakgrund får det i och för sig ses som ett framsteg attpropositionen, till skillnad från vad regeringen föreslagit i den ursprungligapromemorian i ärendet, ger markägaren en möjlighet till markinlösen viddomstol. I de fall markåtkomstfrågan hanteras enligt förfarandet medfastighetsreglering hos fastighetsbildningsmyndighet framträder emellertidpåtagligt de brister, som allmänt följer vid användningen av detta förfarande,vad gäller den enskilde markägarens möjligheter att ta tillvara sinaäganderättsliga intressen. Bl.a. aktualiseras problemet med att fastighets-ägaren inte har möjlighet att få ersättning för sina ombudskostnader i ettförrättningsförfarande. Denna brist är särskilt allvarlig eftersom Banverketregelmässigt företräds av ombud med stor sakkunskap. Till skillnad mot vadsom gäller vid domstolsförfarande saknar den enskilde vid handläggningenhos fastighetsbildningsmyndighet möjlighet att få ersättning för sina egnakostnader för inställelse till förrättningssammanträde, möjlighet att fåersättning för kostnader för eget ombud eller biträde eller möjlighet att fåersättning för kostnader för egna utredningar. Vid förrättningsförfarandegäller inte heller de vanliga rättsskyddsförsäkringarna. Den enskildesförutsättningar för att driva och bevaka sin sak i en lantmäteriförrättning äralltså väsentligt sämre i jämförelse med handläggning inför domstol. Det ärvidare vanligt att markägarsidan helt saknar ombud. Detta leder till att fråganom marklösen få sin egentliga prövning först i fastighetsdomstol, vilket inteär tillfredsställande.I sammanhanget bör också framhållas att rättsläget är oklartför de fall en markägare vill utnyttja möjligheten till markinlösen viddomstol. Det är nämligen inte uteslutet att t.ex. genom att på etttidigt stadium i förfarandet ansöka om fastighetsreglering kan blockeramarkägarens möjligheter att välja markinlösen vid domstol. Detta kan bli enföljd av allmänna processuella regler om rättegångshinder på grund avpågående förfarande, s.k. lis pendens. Enligt vår uppfattning är det därförmycket angeläget att regeringen uppmärksamt följer hur lagstiftningenkommer att fungera i praktiken.Mot bakgrund härav bör som sin mening ge regeringen till kännavad som anförts om behovet av ett för den enskilde mer rättssäkert förfarandehos fastighetsbildningsmyndighet. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om dubbla roll,2. att avslår regeringens förslag till överklagandeordningoch att besvärsprövning i stället bör ske i förvaltningsdomstol,3.4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av ett för den enskilde mer rättssäkertförfarande hos fastighetsbildningsmyndighet..11FStockholm den 17 oktober 1995Anders ()(m)()()()()(m)()