mot · GI02Ub616 · 1995-01-25 00:00:00 — Vid det här laget har ett flertal utredningar arbetat medfrågan om kårobligatoriets vara eller icke vara samt om huren avveckling skall gå till. Man har varit överens om detprincipiellt felaktiga i att med tvång ansluta en gruppmänniskor -- i det här fallet studenter -- till en vissorganisation -- i det här fallet studentkårerna samt nationernai och . Gång efter annan har man dock avekonomiska, praktiska eller andra skäl inte nått fram tilllagstiftning.Våren 1993 lade dock den borgerliga regeringen enproposition i frågan och en riksdagsmajoritet beslutade ienlighet med denna att äntligen avskaffa det principvidrigaobligatoriet. Många trodde och hoppades i och med detta attsaken därmed var avgjord och att endast praktiska frågorkring avvecklingen återstod.Men ack vad man kan bedra sig. I sin stora återställariverföreslog den socialdemokratiska regeringen att avvecklingeninte skulle genomföras och den nya riksdagsmajoritetenbeslutade också så. De borgerliga partierna reserverade sigmot beslutet.Vi lever alltså fortfarande med denna otidsenliga kvarlevafrån då universitetsvärlden i de städer den förekomutgjorde ett mer eller mindre eget isolerat samhälle -- manhade till och med egna domstolar! Att medlemskap inationerna blev obligatoriskt berodde på att man ville göradet enklare att kontrollera studenternas leverne. , närvaldeltagandet i kårvalen är nere i ochmånga studenters enda kontakt med kåren sker när de ärtvungna att köa på banken för att betala terminsräkningen,framstår kårobligatoriet som synnerligen omotiverat.Hade det inte varit för att obligatoriet redan råkar finnas,hade den som vågat sig på ett förslag om införande av dyliktinstitut med all säkerhet mötts av ofantliga proteststormaroch beskyllningar om att vilja avgiftsbelägga rätten attstudera på akademisk nivå. Det faktum att någonting redanexisterar får dock inte medföra att man ser mildare påprincipvidrigheter än man hade gjort om man hade haft attta ställning till ett nytt förslag.Det finns ingen anledning att förneka att det finns en radfrågor som man måste hitta en vettig lösning på när manavvecklar obligatoriet. Att dock låta dessa få blockera ettavgörande i huvudfrågan är faktiskt ryggradslöst. Ettprincipiellt beslut fattar man utan att snegla på de praktiskadetaljerna. Att man sedan har ambitionen att när detta välär avklarat lösa de komplikationer som uppkommer på ettansvarsfullt sätt är självklart. Och att det går att klara avdessa saker är det knappast någon som på allvar kan tvivlapå.Det finns väsentliga sakargument som stöder avvecklingenav tvånget, inte minst de som handlar om den nödvändigavitaliseringen av kårverksamheten, men i konsekvens medvad vi just har anfört om att det är den principiella frågansom skall vara avgörande lämnas dessa argument ej i dennamotion.Den negativa föreningsfriheten borde vara en självklarprincip i varje demokratiskt samhälle. Det kan omöjligenfinnas något hållbart motiv för att inte också studenter skallomfattas av denna. Det kan inte vara riktigt att tvingasamtliga som studerar vid universitet eller högskolor att sesig företrädda av organisationer vars uppfattningar de kanskeöverhuvudtaget inte delar. Studentkårsverksamheten måste,som all annan verksamhet, bygga på enskilda människorsengagemang och intresse.Måtte högsta beslutande församling en gång föralla befria landets studenter. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar avveckla kårobligatoriet i enlighetmed vad som anförts i motionen.