mot · GI02Fi215 · 1995-01-25 00:00:00 — Att få ned budgetunderskottet, att hejda den fortsattaökningen av statsskulden och därmed skapa ett förtroendeför svensk samhällsekonomi som kan ge lägre räntor och enstärkt valuta kommer att vara en avgörandeuppgift för svensk politik.En sådan period av ekonomisk återhämtning måste ocksåske med bibehållen kontroll över pris- och löneutveckling.Tudelningen i svensk ekonomi med en expanderande ochvinstrik exportsektor och en andra del som vänder sig moten svag hemmamarknad (där stat och kommuner har starkasparkrav och där hushållen sparar på grund av osäkerhet)riskerar att komplicera den svenska lönebildningen.Kompensations- och lönekrav kan drivas fram iexportsektorn för att därefter spridas till den övrigaarbetsmarknaden. Kapplöpningen mellan löner och priserriskerar i så fall att åter ta fart.För en uthållig krispolitik kommer att krävas disciplinbåde i lönebildning och i användningen av de vinster som nusnabbt ökar i stora delar av näringslivet.Politiskt och psykologiskt är det dessutom angeläget attföretag, organisationer, stat och kommuner är restriktiva medlönebildningen för de högavlönade. Stora löneökningar(eller andra bonus- och belöningssystem) för redan myckethögt avlönade gör det ännu svårare att klara löne- ochprisutveckling inom den övriga arbetsmarknaden.Inom såväl näringsliv som offentlig verksamhet kandessutom EU-medlemskapet komma att innebära ökat''tryck'' att anpassa topptjänstemännens löner till ofta högrelöner för motsvarande tjänster i åtskilliga andra EU-länder. (Jämförelserna görs dessutom ofta utan hänsyn till de högraavgifter för familjeekonomin som högavlönade där kan haför boende, utbildning, försäkringar m.m.).Lönebildningen kan också komma att påverkas genom IT-teknikens snabba utveckling på ett sätt som ökarinkomstklyftorna i samhället.I många fall tjänar lönebildningen mer somstatusmarkering för avgränsade grupper än som uttryck förmarknadsmässig konkurrens om specifik kompetens ochkunskap.Höga löner för en begränsad grupp i större företags ochorganisationers toppskikt är för respektiveföretag/organisaton relativt sett ingen större kostnad. Denverkligt kännbara kostnaden och för samhällsekonominskadliga verkan uppstår när lönekrav sprids till stora grupper.Det vore av stort värde om någon form av ekonomisktstyrmedel inrättas som för arbetsgivare mer omedelbartklargör dessa konsekvenser av kraftigt ökade topplöner.För att motverka den extremt höga lönespridningen imånga företag har i den amerikanska kongressen förslagväckts att företagens arbetsgivaravgift för samtliga anställdasätts högre ju större lönespridningen är i företaget.Arbetsgivaren får en ekonomisk stimulans såväl avförsiktighet med topplönen som av en bättre lön till den lägstavlönade.En annan möjlighet kan vara att en progressivitet, somgenom skattereformen begränsats för den statligainkomstbeskattningen, i stället läggs påarbetsgivaravgifterna för anställda med mycket höga löneroch ersättningar.Ytterligare en metod kan vara att arbetsgivarna fullt uttäcker egenavgifter för sjukvårds-, social-, pensions- ocharbetsmarknadsförsäkringar även om den anställdes avgifterbegränsas för den lön som ligger över försäkringarnasersättningsnivåer.Dessa exempel anges för att illustrera tänkbara åtgärder föratt med ekonomisk-politiska medel motverka de ökadelöneskillnaderna.Utskottet hänvisar i betänkande 1993/94:FiU10 till attLångtidsutredningen tar upp denna fråga i sin redovisningunder slutet av 1994. Vi har inte uppfattat något förslag frånLångtidsutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att den tillsätter enutredning med uppgift att föreslå medel att motverka storalöneskillnader.