mot · GI02Fi31 · 1995-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /96, m.m. (kompletteringsproposition) Innehåll1Inledande sammanfattning3 1.1En politik som misslyckats på nytt3 1.2Sverige behöver en politik för företagande3 1.3Vägen vidare4 1.4Kursomläggning istället för planlöshet ochglädjekalkyler5 2Den internationella ekonomin6 2.1Fortsatt högkonjunktur6 2.2...men finansiell oro6 3Den svenska ekonomin8 3.1Regeringen överskattar tillväxten8 3.2Än större tudelning de närmaste åren9 3.3Risken för inflation ökar10 3.4Arbetslösheten fortsatt hög vid sekelskiftet11 3.5Effekter av hög realränta11 3.6Antagna skuldutvecklingen för optimistisk12 4Regeringens ekonomiska politik15 4.1Löften och verklighet15 4.2Bristen på tillväxtstrategi16 4.2.1Tillväxthämmande åtgärder16 4.2.2Skattechocken17 4.2.3En arbetsmarknad i obalans18 4.2.4Näringspolitik19 4.3Saneringen av statsfinanserna20 4.3.1Sparbluffen20 4.3.2Skattehöjningarna försvårar budgetsaneringen20 4.3.3Otillräcklig omfattning21 4.4Tid för omprövning225Den moderata strategin22 5.1Utgångspunkter för ökad tillväxt22 5.2Budgetpolitiken25 5.2.1Vägen vidare25 5.2.2Långsiktig effekt av våra nya förslag25 5.2.3Budgetalternativet26 5.3Skattepolitiken32 5.3.1Tillväxt tryggar välfärden32 5.3.2Bättre näringsklimat32 5.3.3Sänkt skatt på arbete33 5.4En politik för nya arbeten33 5.5Kommunal ekonomi35 5.6Penningpolitiken36 5.7Konvergensprogrammet38 6Hemställan391 Inledande sammanfattning 1.1 En politik som misslyckats på nyttBara efter det att Socialdemokraterna bildaderegering har den socialdemokratiska politiken mött vägsände. Löften utan täckning ledde till en politik som förtSverige djupare in i krisen och har återigen tvingatSocialdemokraterna till svek och löftesbrott.Splittringen i det socialdemokratiska partiet är ett uttryckför oförmågan att lägga en realistisk grund för politiken.Konfrontationen mot näringsliv och företagande har avslöjaten anmärkningsvärd oförmåga att förstå förutsättningarnaför tillväxt och nya arbeten. Höga räntor och sänkt kronkurshar blivit resultatet av en politik som inte förmått skapaförtroende vad gäller stabiliseringen av de offentligafinanserna. Urholkningen av den egna budgetensbesparingsförslag i riksdagsarbetet har visat attSocialdemokraterna till och med internt saknar den förSverige nödvändiga parlamentariska kraften.Regeringens misslyckande är uppenbart och drabbar detsvenska folket hårt. Skillnaderna mot utvecklingen i densvenska ekonomin är betydande. Då varräntan lägre och den svenska kronan starkare. Det svenskanäringslivet präglades av optimism och framtidstro. Ökatföretagande och växande investeringar gav goda utsikter attkraftigt pressa ner arbetslösheten . Densvenska ekonomin var på väg ut ur krisen. Det var dårealistiskt att tro att vi skulle få 500.000 nya jobb i denprivata sektorn genom en politik för fler och växandeföretag.För ett år sedan trodde företagen att villkoren för attanställa och bedriva produktion i stegvis skulleförbättras. Förväntningarna om att beskattningen av arbeteoch investeringskapital skulle minskas och att onödigthindrande regleringar skulle liberaliseras bidrog till ett alltbättre företagsklimat.Idag har det svenska näringslivet sedan drygt ett halvt årtillbaka tvingats uppleva en politik som direkt motverkatföretagsamhet och tillväxt. Sedan regeringen tillträdde ioktober har skatterna höjts med närmare 55 miljarder kronor.Det är den största skattechocken i modern tid för det svenskasamhället. Skattehöjningarna drabbar hushåll och företagoch motverkar såväl efterfrågan, sparande, arbete somföretagande.Därför har optimismen förbytts i en lika tydligframtidspessimism. Inte ens regeringen tror längre att denlångsiktiga arbetslösheten skall kunna pressas ned annat änmarginellt. En anti-företagspolitik blir också en anti-tillväxt-och en anti-arbetspolitik i ett läge där var och en inser att detär i företagen de nya riktiga arbetena måste komma.Med den bristfälliga sparpolitik regeringen presterat är detallt färre som tror att kan klara nästa lågkonjunkturutan att statsskulden på nytt skjuter i höjden.Socialdemokraternas oförmåga till en konsekvent ochuthållig besparingspolitik får varje svensk betala för genomräntor som är väsentligt högre än i andra länder.1.2 behöver en politik för företagandeDet är bara genom en politik för företagande och tillväxtsom arbetslösheten kan pressas ned och den offentligaskuldbördan stabiliseras. Det ställer krav på strategiskaskattesänkningar och en politik som genom besparingar ochreformer minskar den offentliga utgiftsnivån.Det är en avgörande förutsättning för utvecklat välståndoch företagande att kan minska de offentligautgifterna. Det är dessa som är för höga, inte de svenskaskatterna som är för låga. Därför krävs sänkta offentligautgifter för att den svenska ekonomin skall kunna geförutsättningar för tillväxt och företagande i den privatasektorn och en stabiliserad skuldbörda.Under de borgerliga regeringsåren genomfördesomfattande reformer och förändringar för att göra tillett ledande tillväxtland i . Sänkta skatter på arbete,sparande och företagande gav ett av världens bästaföretagsklimat. Strategiska satsningar på forskning ochutveckling liksom på infrastruktur gav nyaförutsättningar för tillväxt. Genom avregleringar ochavskaffade monopol stärktes växtkraften i den svenskaekonomin. Genom att samtliga offentliga försäkringssystemreformerades skapades både bättre kostnadskontroll, lägreoffentliga utgifter och ökat personligt ansvarstagande.En växande produktivitet utvecklade både offentlig ochprivat verksamhet. Omfattande besparingar, präglade av enstrategi för tillväxt och omsorg om dem som hade det svårastatt klara av offentliga utgiftsminskningar, gav en varaktigsänkning av den offentliga utgiftsnivån. Detta uppnåddestrots att den borgerliga regeringen tillträdde vid då densvenska ekonomin befann sig i ett fritt fall till följd av att1980-talets ekonomiska politik hade fört in i enfinansiell kris med en kris i form av mycket snabbtväxande arbetslöshet och urholkad konkurrenskraft.Från slutet av 1993 började trots dettaindustriproduktionen att öka som öppenarbetslöshet och budgetunderskott började minska.Riksdagen beslutade om utgiftsminskningar ochbudgetförstärkningar syftande till en stabiliserad skuldbörda1998. Nytt företagande var i växande. De långsiktigaförutsättningarna för den ekonomiska tillväxten var goda.1.3 Vägen vidareEfter misslyckandet för den socialdemokratiskaregeringens vänsterpolitik med skattehöjningar ochåterställare måste nu börja om på nytt. Det ställerkrav på en politik som förmår samla svenska folket kringärliga besked och konsekvens i politiken. Det är endast såen uthållig politik för sanerade statsfinanser och tillväxt kanvinna respekt.Utmaningen att göra till ett ledande tillväxtlandmåste på nytt sättas i centrum genom en öppen och hederligdiskussion om vad som är företagandets villkor ochpolitikens ansvar. måste få en politik som gör detmöjligt att skapa 500 000 nya arbeten i den privata sektorn.Det kan bara ske genom en politik för företagande ochföretagsamhet. Den är en sådan politik som ModerataSamlingspartiet ställer som alternativ till den vänsterpolitiksom misslyckats redan efter ett halvår.För att underlätta för företagande och tillväxt och för attpressa ner den offentliga utgiftsnivån föreslår vi i dennamotion besparingar på nära . För attåterge det företagsklimat som gav en rejäl uppgång iekonomin föreslår vi skattesänkningar på drygt 47 miljarderkronor. Tillsammans med vissa andra förslag leder detta tillett minskat upplåningsbehov på mer än 22 miljarder kronorjämfört med regeringens alternativ somförutsättningarna för tillväxt och företagande stärks på ettavgörande sätt.Inriktningen och omfattningen av våra besparingsförslagoch förslag till skattesänkningar är så utformade att destimulerar tillväxt och företagande. De står därmed i enmotsatsställning till regeringens förslag ikompletteringspropositionen som vad gäller besparingarpräglas av Socialdemokraternas brist på strategi för tillväxtoch utveckling. Regeringens förslag till besparingar inom ettområde äts upp av planerade, planlösa eller oplaneradeutgiftsökningar inom andra områden.1.4 Kursomläggning i stället för planlöshet ochglädjekalkylerNär regeringen nu föreslår en nödvändig sänkning aversättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen och ettbibehållande av karensdagen -- efter att hämningslöstattackerat en sådan politik under valrörelsen -- sökerSocialdemokraterna skyla över detta med hjälp av centernoch förslag om sänkt matmoms. Det innebär att man sökermotivera att sjuka och arbetslösa skall få en lägre ersättninggenom en omvänd fördelningspolitik som mest gynnar demsom är friska och har arbete. Det är planlöst och leder till attbesparingens positiva effekter slösas bort.Följden av regeringens planlöshet och oförmåga att föreslåtillräckligt omfattande besparingar är att summan avföreslagna besparingar och ökande utgifter leder till attförbättringen av budgetsaldot bara blir 1,4 miljarder kronor.Sett i relation till budgetunderskott och statsskuld är det enförsumbar förbättring, som tyder på att regeringen saknarförståelse för allvaret i problemen.Även om det vore så att regeringens antaganden omtillväxt, valutakurser, ränteutveckling och privat konsumtionpräglades av realism, skulle så begränsade besparingar likvälvara otillräckliga för att ge någon som helst marginal för attskapa förtroende för kronan och stabiliseringen avskuldbördan. saknar prognoserna om tillväxt,valutakurser, ränteutveckling och privat konsumtionförankring i verkligheten.Regeringen kan inte motivera varför räntan skulle sjunkakraftigt eller varför tillväxten skulle hålla sig på den nivå somregeringen förutsätter i sina kalkyler. Tvärtom harregeringens förda politik lett till fortsatt höga räntor,sjunkande kronkurs och minskande privat konsumtionsamtidigt med att utländska och svenska prognoser om dekommande årens ekonomiska tillväxt skrivs ner.Verkligheten och den pågående utvecklingen i ekonomingör att regeringens prognoser och mål saknar trovärdighet.Regeringens förslag i kompletteringspropositionen framstårdärför som ansvarslösa i sin kraftlöshet. Det är en politik somhotar både välstånd och välfärd i det svenska samhället.Stabilitet och förtroende skapas inte genom ett samarbetesom syftar till att så långt som möjligt undvika besparingaroch förnyelse. Det behövs istället en samling kring enomläggning av politiken i den riktning som redovisas i vårmotion. Det innebär ett fullföljande av den politik som fördesav den borgerliga regeringen. Det är den vägen vidare somkan leda ut ur krisen. Ju tidigare en sådanomläggning av politiken kan ske, desto bättre är det förSverige.2 Den internationella ekonomin 2.1 Fortsatt högkonjunkturDen internationella högkonjunkturen kan bedömasfortsätta och . Tillväxten är särskilt snabb i länderutanför som i och Central- och Östeuropa.Världshandeln väntas enligt öka med över 7 %både 1995 och 1996, vilket är något lägre än menbetydligt mer än . Inom OECDberäknas tillväxten bli 1995 och något mindre1996. I och flertalet EU-länder har tillväxtenbörjat mattas något, medan den är på väg uppåti och . Mönstret att industriländernaskonjunkturer är ur fas kvarstår. Detta är positivt såtillvida attdet alltid finns exportefterfrågan för ett lands produkter pånågon kontinent, vilket medför att konjunktursvängningarnakan begränsas, men negativt i den mån det bidrar till fortsattfinansiell oro.Det finns några riskfaktorer i den internationella bildensom är speciellt värda att notera. En är huruvida denamerikanska ska klara av att balanserapenningpolitiken så att inflationen hålls nere utan att denreala ekonomin går in i recession. Farhågorna härför verkaremellertid ha avtagit . Samma orosmoment kanuppstå i EU-länderna, när dessa kommit längre fram ikonjunkturfasen, särskilt mot bakgrund av att inflationenredan i början av högkonjunkturen överskridit den övre gränspå som EU-länderna själva beslutat om i sinagemensamma riktlinjer för den ekonomiska politiken.2.2 . . . men finansiell oroDen största riskfaktorn är emellertid effekterna på denreala ekonomin av vårens finansiella turbulens. USA-dollarnhar försvagats kraftigt, sannolikt som en följd av denfinansiella krisen i och de fortsatt stora underskotteni den federala budgeten och bytesbalansen. Kapital har istället sökt sig till länder med ett högre sparande och enbättre inflationshistoria, framför allt och Tyskland.Dollarfallet har troligtvis även förstärkts av att flera asiatiskaländer nu byter ut dollar mot yen i sina valutareserver, ävendet en följd av det låga sparandet i . Deprecieringen avdollarn är dock sannolikt ett större problem för ochTyskland, som fått se sin konkurrenskraft försämras kraftigt,än för , vars utrikeshandel är relativt liten.Svängningarna mellan dollar, yen och D-mark påverkaräven andra länder. Exempelvis får de EU-länder som ärknutna till D-marken inom alltid problem när dollarnfaller. För att försvara valutan blir de tvingade att bedriva enräntepolitik som är stramare än vad som kan motiveras avden reala efterfrågan i landet. Så har skett även denna gångtrots att det bredare fluktuationsbandet sedan augusti 1993tillåter valutorna att svänga mer mot varandra.Svängningarna mellan de tre stora valutorna skaparemellertid störst problem för länder som inte är nära knutnatill ett block genom växelkursen och som har stor handel medflera block. är ett sådant land. Den storaförsvagningen av kronan gentemot yenen och D-markenriskerar att leda till importerad inflation för Sverige.Samtidigt skulle konkurrenskraften ha försämrats för denhandel som sker i dollar, om kronan inte delvis hade följtmed dollarn nedåt.Att kronan har försvagats även mot dollarn är emellertidanmärkningsvärt. Kronan är redan konkurrenskraftig i ,den svenska exporten väntas öka kraftigt både och nästaår och överskottet i bytesbalansen växer. En jämförelse medFinland, vars utrikeshandel också till stor del prissätts idollar, visar att den finska marken inte alls har fallit likamycket som den svenska. Därmed måste kronförsvagningenbero på något annat än tillståndet i den reala ekonomin. Denviktigaste förklaringen är sannolikt ett större förtroende förden ekonomiska politiken i än den i Sverige.Diagram 1Diagram 23 Den svenska ekonomin 3.1 Regeringen överskattar tillväxtenRegeringen förutspår liksom att BNP kommer attväxa och något mer . Det får ansesvara anmärkningsvärt att inte underdenna konjunkturcykel skulle nå i tillväxttakt.Ändå framstår regeringen som förhållandevis optimistisk,vilket framgår av vidstående prognosjämförelse. Vidare görregeringen kalkylen att BNP-tillväxten fram , med2,i årsgenomsnitt, ska bli snabbare än normalt förSverige. Vi tror inte att den ekonomiska politik somregeringen bedriver kommer att leda till den förväntadetillväxten vare sig på kort eller lång sikt.Vi ifrågasätter framför allt att regeringens politik kommeratt inge hushållen sådant förtroende att de vågar minska sittsparande och i istället konsumera mer. Aktuella mätningarvisar tvärtom att medborgarnas förväntningar på denekonomiska utvecklingen faller. Uppgifter finns om nedgångi detaljhandeln och bilförsäljningen. Den aktuellaosäkerheten gör det mer sannolikt att sparkvoten bliroförändrad och att därmed den privata konsumtionenförsvagas i takt med de disponibla inkomsterna. Tillväxtenblir då än mer beskedlig. Vi tror heller inte att politikenkommer att inge de finansiella marknaderna ett sådantförtroende att räntorna kan gå ned i förhållande till D-marksräntan såsom regeringen räknat med. Med lägrekonsumtion och tillväxt samt högre räntor än vad regeringenförutser kan arbetslösheten samt statsskuldens andel av BNPheller inte sjunka i den utsträckning regeringen hoppas.3.2 Än större tudelning de närmaste årenSedan regeringen presenterade budgetprognosen i januariär det framför allt ränteoron och kronförsvagningen somändrar förutsättningarna för den ekonomiska utvecklingende närmaste åren. Regeringen räknar med att den expansivaeffekten av kronfallet på exportindustrin och därmed förinvesteringarna blir ungefär lika stor som den dämpandeeffekten av ränteoron på konsumtionen men att bådaeffekterna klingar av . Tudelningen ökar därmed. Vibedömer också att tudelningen ökar, men att de negativaeffekterna av kronfallet och ränteoron sammantagetöverväger.Ränteturbulensen kan antas få en dämpande effekt på såvälinvesteringar som privat konsumtion. Hushållen harvisserligen minskat sina skulder , varför enränteuppgång inte får lika negativa effekter för den privataekonomin som under recessionen. Situationen är emellertidinte tillbaka till den som rådde , eftersombl.a. de sänkta fastighetspriserna håller uppebelåningsgraden, vilket ökar hushållens räntekänslighet.Den höga räntan gör dessutom sparande mer attraktivt iförhållande till konsumtion men utgör framför allt en signalom att regeringen inte har läget under kontroll och att nyapålagor och krispaket därmed kan väntas.Den höga räntans effekt för investeringarna gäller inte deexportinriktade storföretagen i någon högre grad, mendäremot de hemmamarknadsinriktade företagen ochbostadsbyggandet. Även här är det inte enbart räntans nivåsom är avgörande utan dessutom svårigheten att görainvesteringskalkyler när den framtida räntenivån är såosäker.En positiv effekt av tudelningen av ekonomin är att denkonkurrensutsatta delen av svensk ekonomi, dvsexportindustrin och den importkonkurrerandehemmamarknadsindustrin, får möjlighet att expandera påden skyddade sektorns bekostnad, framför allt den offentligasektorn. Problemet uppstår när den reala deprecieringen gårlängre än vad som kan anses vara realistiskt . Vi ärsannolikt där . vågar räkna med att nuvarandekonkurrenskraftssituation ska bestå, varför regeringensannolikt överskattar den expansiva effekten avdeprecieringen för investeringarna i exportindustrin, om äninte för själva exporten. Signaler om en viss avmattning avefterfrågan på exportmarknader samt en dämpningav orderingången indikerar att även exportutvecklingen kanvara överskattad. Skulle dessa tecken slå in, kan den storalageruppbyggnaden som utgjorde två tredjedelar av förraårets BNP-ökning, komma att dras ned, vilket verkarförsvagande på tillväxten.Kronförsvagningens dämpande effekt på den privatakonsumtionen är däremot ett faktum, eftersom importeradevaror blir dyrare. Även för de företag som verkar på deninhemska marknaden dämpas efterfrågan. Risken för attföretagen avvaktar med investeringar är därmed större änregeringen tror och utvecklingen såväl av exporten sominvesteringarna blir således överdriven i dess prognos.Mot bakgrund av de dämpande effekter som finansiell orohar på den reala ekonomin och de trögheter som finns isvensk ekonomi, framför allt på arbetsmarknaden, är detosannolikt att en så snabb överflyttning, från den skyddadetill den konkurrensutsatta sektorn, som regeringen räknarmed kan komma till stånd. Därmed är det vår bedömning attregeringen överskattat såväl ökningen av efterfrågan somsysselsättningen i svensk ekonomi och nästa år.3.3 Risken för inflation ökarDe flesta bedömare är ense om att kronan för närvarandeär undervärderad köpkraftsmässigt. Det är helt enkeltbilligare för utlänningar att handla i än i hemlandet.Regeringen räknar mot denna bakgrund med att kronansväxelkurs ska förbättras. En sådan förbättring av kronkursenvore önskvärd av flera skäl. Möjligheterna tillreallöneförbättringar är exempelvis större om vi kankonkurrera med kvalitet i stället för med låga priser.Regeringens ekonomiska politik har dock inteskapat något större förtroende på de finansiella marknadernavarför det är tveksamt om någon växelkursförbättringkommer till stånd. Det finns i stället risk för att köpkraftenurholkas genom högre inflation än i omvärlden. I värsta fallfår vi både se en uppgång i inflationen och en försvagningav kronkursen.Än så länge är det inhemska inflationstrycket måttligt,sannolikt därför att den höga arbetslösheten har hållittillbaka lönekraven och därför att detaljhandelsföretagen harskurit ned vinstmarginalerna i stället för att höja priserna.Den fortsatt höga arbetslösheten kommer förmodligen att haen nedhållande effekt på löneutvecklingen. Den kraftigatudelningen av ekonomin medför emellertid en risk för attdevalveringsvinster i exportföretagen skall omsättas i snabbalöneökningar som sedan sprider sig till den skyddadesektorn. Anmärkningsvärt är att regeringen, som brukarligga lägst bland prognosmakare vad gäller löneutveckling,inte tror att den sk Edin-gruppens norm på 3,5 procentslöneökningar ska hålla 1996. Då antas lönerna ökamed 4 %.Förutsatt att produktiviteten även ökar behöver enlöneökningstakt på inte medföra att prisstabilitetsmåletmåste överges. Risken på kort sikt är då större att inflationenstiger via importen, särskilt om kronan mot regeringensförhoppningar fortsätter att vara svag. Den aviseradesänkningen av mervärdesskatten på livsmedel nästa årkommer visserligen att minska den i konsumentprisindex(KPI) uppmätta prisstegringen, men mot bakgrund avdetaljhandelns magra marginaler är det sannolikt att en stordel av matmomssänkningen kommer att stanna ihandelsledet .Situationen är alltså den att höga realräntorsamt stigande import- och producentpriser verkaruppdrivande på konsumentpriserna. För att klara det 2-procentiga inflationsmålet har sedan någon tidhöjt styrräntan i många små steg. Denna åtstramning avpenningpolitiken som är en följd av att regeringen intetillräckligt inriktat finanspolitiken på utgiftsminskningarriskerar dock att framkalla recession.3.4 Arbetslösheten fortsatt hög vid sekelskiftetUtöver prognosen har regeringenäven gjort kalkyler för utvecklingen fram till sekelskiftet.Skillnaden i tillväxt i de tre scenarier regeringen presenterarberor framför allt på hur väl förtroendet för den ekonomiskapolitiken utvecklas och hör väl arbetsmarknaden fungerar. Iscenariot för låg tillväxt förblir förtroendet lågt med högreräntor och lägre kronkurs som resultat. Arbetsmarknadenfungerar sämre med följden att arbetslösheten inte går nedsärskilt mycket. Även mellanscenariot med en genomsnittligtillväxt på 1996--2000, vilket är regeringenshuvudscenario, innebär att den totala arbetslösheten inte gårned mer än till år 2000.Finansdepartementet har inte lagt in någonkonjunkturcykel i kalkylerna för utvecklingen mellan 1996och 2000, utan kalkylerar i stället med en genomsnittligtillväxt. I och för sig är det svårt att prognostisera hurkonjunkturförloppet kommer att bli framåt.Problemet med det valda tillvägagångssättet är emellertid inte tar hänsyn till de speciella kostnader som enkonjunkturnedgång för med sig. Regeringen nämner självförekomsten av persistens på arbetsmarknaden, dvs att i enkonjunkturnedgång slås arbetskraft ut som sedan intekommer tillbaka på arbetsmarknaden när läget förbättras. Vikommer sannolikt att få uppleva ytterligare enkonjunkturnedgång samt början på en uppgång under dettasekel. Risken är att denna cykliska variation medför högretotal arbetslöshet än om tillväxten skulle bli jämn fram till år2000.Att arbetsmarknadens funktionssätt är avgörande förtillväxten återspeglas inte i en ekonomisk politik för attförbättra den. I stället för en avreglering av arbetsmarknadeni syfte att öka flexibiliteten, ägnar sig regeringen sig somvanligt åt arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som låser inarbetskraften och medför tveksamma effekter för dearbetslösas anställningsutsikter när åtgärderna tar slut.Om flexibiliteten på arbetsmarknaden är betydelsefull förtillväxten så är tillväxten avgörande för utvecklingen avsysselsättningen. En genomsnittlig svensk tillväxt på 2,2 %per år efter en djup lågkonjunktur är inte särskiltimponerande.