mot · GI02A289 · 1995-01-25 00:00:00 — I ett läge där ca 600 000 personer står utanför den ordinarie arbetsmarknadenär situationen prekär för svaga grupper på denna marknad.Enligt handikapputredningens huvudbetänkande saknade1991 av de svårast funktionshindrade arbete ellersysselsättning. Kön av funktionshindrade, som vill ha ettarbete men inte får något, är naturligtvis mycket hög i en sådjup lågkonjunktur som vi upplevt de senaste åren.Andelen sysselsatta av befolkningen har --1994 minskat från till . I handikappgrupperna finns ca 90 000 personer som antingen är öppet arbetslösa eller iåtgärder. Det kan tilläggas att ca 500 000 svenskar är förtidspensionärer, varav nära 63 000 nya under 1993.Alla människor måste ha rätt till arbete oberoende avindividuella skillnader i förutsättningar och behov avstödinsatser. Människor med funktionshinder behöver imånga fall extra stöd av samhället för att kunna finna, få ochbehålla ett arbete. Trots de särskilda åtgärder förhandikappade som finns inom ramen för AMS anslag, saknaralltså en mycket stor grupp funktionshindrade arbete.Den aktiva arbetsmarknadspolitiken, som reformerasytterligare och utvecklas, syftande till allas rätt till ett arbete,måste bibehållas. Anställningsbefrämjande åtgärder förpersoner med funktionshinder bör på ett aktivt och offensivtsätt ge den enskilde frihet att välja arbete efter personligaförutsättningar och intressen. Både generella ochindividuella åtgärder behövs för att människor medfunktionshinder inte skall missgynnas i arbetslivet.Försämringar i arbetsrättslagstiftningen är därförsynnerligen oroande.Arbetsgivare skall inte tillåtas missgynna en arbetstagareeller en arbetssökande på grund av hans eller hennesfunktionshinder. Återställandet av rättigheterna för löntagarei arbetsrättslagstiftningen är av stor vikt för defunktionshindrade. Den enskilde måste ges förutsättningaratt på likvärdiga villkor med andra söka, erhålla ochupprätthålla anställning. Tillgången till arbetshjälpmedel ärav stor betydelse. Primärt bör skyldigheten att tillhandahållahjälpmedel åligga arbetsgivaren.Förutom nödvändiga anslag på en hög nivå behövsytterligare förslag och resurser som underlättar inträdet påarbetsmarknaden för handikappade.LönebidragenLönebidragssystemet har till syfte att kompenseraarbetsgivare för de merkostnader det kan innebära attanställa en person med funktionshinder.Övergången till flexibla lönebidrag var i princip ett riktigtbeslut och är ett viktigt arbetsmarknadspolitiskt hjälpmedel.Det finns dock synpunkter som måste tas med i det vidarearbetet med dessa lönebidrag.Resultatet av det flexibla lönebidraget i kombination medont om medel till lönebidrag kan bli att enskilda sökandemed funktionshinder upplever att de skall ''utackorderas''till mer eller mindre villiga arbetsgivare. För att värna omden sökandes integritet och tillgodose behovet av arbeteerfordras att det finns tillräckligt med lönebidragsmedel.För att lönebidrag skall vara ett effektivt stöd för denarbetssökande krävs att anslaget till lönebidrag är tillräckligt.Det är oacceptabelt att människor inte kan ta erbjudnaarbeten på grund av att medel saknas hosarbetsförmedlingarna.När det gäller arbetsmarknadsläget för psykiskt störda såär det dystrare än för andra grupper. Över hälften av deförtidspensionerade i gruppen yngre människor har någonform av psykiatrisk diagnos på pensionsbeviset.Lönebidraget har visat sig vara ett utmärkt medel förrehabilitering och hjälp att komma ut på arbetsmarknaden --de får t.o.m. svårt att konkurrera om lönebidraget. Det kanvara ett skäl till att utöka antalet lönebidrag.Det finns när det gäller det nya systemet med enbartflexibla lönebidrag skäl att peka på risken för nyasvårigheter.Ett problem som arbetsmarknadsutskottet också beskrev isitt betänkande är de som redan är anställda och har t.ex. ettbidrag om . När man omprövar detta bidrag kanskearbetsförmedlingen anser att det skall minskas beroende påatt den handikappade enligt bedömningarna har behov aveller rätt till ett lägre bidrag på grund av sitt handikapp. Dettakan skapa problem om t.ex. en ideell organisation inte harråd eller möjlighet att öka sin del av lönebidraget.Ett annat problem kan självfallet vara att en organisationhar arbetsuppgifter och en lämplig person (t.ex. medlem),men inte har resurser mer än . Detta betyder attden handikappade inte får chansen att komma ut påarbetsmarknaden. kan man kanske säga att i dessasituationer så är lönebidraget ett arbetsmarknadspolitisktinstrument och inte något organisationsstöd. Detta ärnaturligtvis riktigt i sak, men det kan trots allt betyda ökadesvårigheter för handikappade att få arbete. Det kan ocksåkonstateras att organisationsstödet från samhället de senasteåren inte ökat utan snarare minskat.När det flexibla lönebidraget infördes 1/7 -91 och därmedblev ett bidrag som utgår från individens förmåga, inte frånarbetsgivarkategori, blev oron hos arbetsgivare och anställdainom handikapprörelsen stor. Risken för att de 90-procentigabidragen skulle sänkas var och är överhängande.Möjligheten att nyanställa personer med funktionshinderminskade.Den höga arbetslösheten samt speciella skrivningar iförordningen har gjort att effekten ännu inte blivit sådramatisk som väntat.När nu konjunkturläget vänder och efterfrågan påarbetskraft ökar torde situationen snabbt förändras. För atthandikapprörelsen i län och kommuner skall kunna fortlevabehövs en lösning som inte är baserad på det flexiblalönebidraget.Det finns säkert också ytterligare skäl att efter några årmed flexibla lönebidrag utvärdera de nya reglerna och deeventuella negativa konsekvenser som de fört med sig.Oberoende av hög- eller lågkonjunktur har den tidigare''kön'' av kvarstående arbetshandikappade sökande varittämligen . Under rådande lågkonjunktur äremellertid situationen annorlunda. Antalet kvarståendearbetssökande med arbetshandikapp har ökat drastiskt.Under i stort sett skedde en kontinuerligökning av antalet arbetshandikappade i olika åtgärder. Trotsden ökande arbeslösheten har dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna för gruppen inte ökat.Under det första halvåret 1992 uppgick det totala antaletarbetshandikappade i lönebidragsanställningar, ochoffentligt skyddat arbete, till i genomsnitt 81 000 personer.Detta kan jämföras med ca 81 700 under första halvåret 1990och ca 57 000 1982.Under 1992 var ca 42 500 personer anställda medlönebidrag medan siffran 1990 var 45 000, alltså en minskning med ca 2 500 personer.Handikapputredningen visar på att arbetslösheten blandfrämst de med svåra funktionshinder är mycket hög. Trotsden goda konjunkturen var arbetslösheten igruppen 60--. Projekt som ''Arbete åt ungahandikappade'' visar emellertid att aktiva insatser gerresultat, men också att insatserna för dessa grupper måste fåta tid. Det krävs kunnande, personligt engagemang ochflexibilitet hos dem som skall medverka till att den enskildefår arbete.Viktigt är att den aktiva arbetsmarknadspolitiken bibehållsoch utvecklas samt att de riktade åtgärder som behövs förpersoner med funktionshinder ger den enskilde en möjlighetatt välja arbete eller sysselsättning efter personligaförutsättningar och intresse. Sannolikheten för ett lyckatresultat ökar därmed. Flera arbetsmarknadspolitiska åtgärderbehövs. visar på att arbetslösheten ärmycket stor bland personer med svåra funktionshinder, menvisar inte på hur många som står till arbetsmarknadensförfogande. Det skulle vara intressant med en ordentligstatistik över de handikappades situation påarbetsmarknaden, inklusive hur hög den verkligaarbetslösheten är i denna grupp, för att kunna göra enbedömning av vilka arbetsmarknadspolitiska åtgärder som ärmest relevanta.Regeringen föreslår nu i budgetpropositionen att de högstalönebidragsnivåerna skall förbehållas personer med svårafunktionshinder. Regeringen redovisar att till denna gruppskall räknas LSS personkrets, svårt psykiskt sjuka ocharbetslösa med mer än ett svårare funktionshinder. Det ärviktigt att prioritera de mest utsatta grupperna. Dock kaneffekterna bli allvarliga för personer med allvarligafunktionsnedsättningar som inte räknas till den prioriteradegruppen.För att dessa skall ha bra möjligheter att etablera sig påarbetsmarknaden bör inget tak sättas för lönebidragsnivånvid anställningstillfället. Däremot bör avtrappning kunna sketill rimlig nivå med hänsyn till graden av handikapp.Med den föreslagna modellen underlättas inträde påarbetsmarknaden, vilket är nödvändigt för personer medfunktionsnedsättningar.De kostnader som detta medför på kort sikt bör kunnatäckas genom omfördelning inom ramen för de totalaanslagen för arbetsmarknadsåtgärder.ArbetsbiträdeNär det gäller möjligheten för en handikappad att fåarbetsbiträde så finns den begränsningen att om manhar lönebidrag så får man inte arbetsbiträde. Dennabegränsning är enligt vår uppfattning något underlig, då deti själva verket är troligt att förutsättningen för att fåarbetsbiträde är att man har ett större eller mindrelönebidrag. Begränsningen bör enligt vår uppfattning tasbort.AMS har också till förra årets budget föreslagit att denbegränsning slopas vilken innebär att lönebidrag och bidragtill arbetsbiträde sammanlagt inte får överstiga den totalalönekostnaden. Inte heller i årets budget finns denna lösningmedtagen.Arbetslivets tillgänglighetI handikapputredningens slutbetänkande presenterades ettförslag om lag om arbetslivets tillgänglighet. Förslagetinnebär ett förbud mot diskriminering av funktionshindradei arbetslivet. Lagförslaget är viktigt och bör genomföras såsnart som möjligt.Mot bakgrund av den ökade konkurrensen omarbetstillfällen som skapas när åtgärder införs för andragrupper på arbetsmarknaden (ALU, ungdomspraktik)behövs lagen för att inte attityden till funktionshindrades rätttill arbete skall hårdna. Lagen om anställningsfrämjandeåtgärder är föremål för översyn och arbetsrättsutredningensslutbetänkande kan förmodas innehålla förslag på attfrämjandelagen urholkas. Detta innebär att främjandelagensandemening försvinner och det kan i sin tur leda till ökadutslagning av funktionshindrade från arbetsmarknaden.NäringshjälpVi vill föreslå att näringshjälp till handikappad höjs från30 till maximalt och skall prövas likvärdigt med andra åtgärder.Näringshjälp skall också kunna lämnas med ett årligt belopp,högst , som kompensation för merkostnader som enegen företagare har till följd av sitt handikapp.Det nuvarande maximibeloppet har varit oförändrat undermånga år. De som inte får starta-eget-bidrag kan fåytterligare i näringshjälp, sammanlagt 42 000 kronor.AMS förslag till årets budget om ett årligt belopp som stödtill handikappade egna företagare syftar till att kompenseradem för merkostnader som handikappet medför. Dessamerkostnader, som bör kunna preciseras i en förordning ellerAMS-föreskrift, försvårar för egenföretagaren att konkurrerapå lika villkor.Det finns säkerligen ytterligare möjligheter att minskaarbetslösheten bland de handikappade. Vi vill att enutredningsman tillsättes med uppgift att vidgaarbetsmarknaden för handikappade och dessutom föreslååtgärder för att skapa nya arbetstillfällen förfunktionshindrade.Handikappombudsmannen bör också varaprocessdrivandeFrågan om att handikappombudsmannen bör varaprocessdrivande i vissa principiella mål har diskuterats underflera år. blev motionerna i dessa ärendenpositivt behandlade. Men ännu har inget hänt. Det krävslagändringar för att detta skall bli möjligt.De lagar det är frågan om är lagen om diskriminering avfunktionshindrade i arbetslivet som handikapputredningenlade fram förslag om och lagstiftningen om diskriminering inäringsverksamhet. När det gäller denna lag så har den blivitaktuell i flera konkreta fall . Flera motioner harredan väckts i denna fråga. Det är nu dags att gå från ord tillhandling. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de handikappades situation påarbetsmarknaden,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lönebidrag för handikappade,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en långsiktig lösningpå handikappkansliernas möjligheter att anställa personalmed lönebidrag,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om arbetsbiträde för handikappade,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en lag om arbetslivetstillgänglighet och att främjandelagen i avvaktan på dettaskall gälla,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att göraHandikappombudsmannen till processförare i vissaprincipiella frågor,17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ytterligare åtgärder föratt skapa nya arbetstillfällen för handikappade.