mot · GI02A278 · 1995-01-25 00:00:00 — InledningI den här motionen föreslås förändringar som skullebehövas för att undvika att de som är unga blir en''förlorad generation'' på arbetsmarknaden. Det är ettmycket högt spel man spelar om man motsätter sig deförändringar som behövs för att ge fler jobb totalt ochdärmed få unga människor i arbete.Vi har valt att ta upp konkreta problem som hindrarden nya generationen från att få in en fast fot påarbetsmarknaden. Motionen behandlar dock inte det somgivetvis är grundläggande för att få fram de nya jobben iSverige, nämligen betydelsen av en ansvarsfull ekonomiskpolitik samt en politik som verkligen går till grunden med destrukturella problem som bland annat våra höga skatter, storaoffentliga sektor och statsskuld utgör.UtgångspunkterDen generation som håller på att göra sitt intåg påarbetsmarknaden har naturligt nog också sin egengenerations syn på arbete och utbildning. Innebörden avdetta är absolut inte att alla dessa unga människor vill levasina liv likadant i den betydelsen att de alla bär på sammaslags drömmar, utan kanske snarare tvärtom. Vad de hargemensamt är ett i princip gränslöst tänkande kring allamöjligheter att kombinera ihop olika jobb, utbildningar,fritidsintressen, livsstilar, bostadsformer och annat som hörlivet till.För många som är unga är snarare det ständigasamlandet av upplevelser och erfarenheter det viktiga,viktigare än några speciella mål i sig. Den ironiskt uttaladedevisen ''den som dör rikast vinner'' är typisk försjuttiotalisternas mest kritiska beskrivning av sina föräldrarsliv -- det liv som inte lockar sjuttiotalisterna. I stället kan detänka sig att göra ''tusen saker'' -- det vill säga pröva på olikaarbeten och livsstilar utan att dessa ingår i någon långsiktigkarriärplan.För den nya generationen känns det främmande att någongång bestämma att man har utbildatsig färdigt och välja yrke för resten av livet. Tvärtom är detnaturligt att vilja varva eller kombinera arbete och utbildningkontinuerligt livet igenom och att byta yrkesinriktningemellanåt.Det behöver heller inte vara naturligt eller önskvärt attendast ha en arbetsgivare i taget, att alltid jobba mellan 9 och17 året om, att alltid jobba i samma landeller ens att ha ett eget kontor. kommer vårpersonliga identitet knappast att som förut bestämmas avvilket arbete man har. Fritid, vänner och familj blir minst likaviktiga identifikationsgrunder som yrkesrollen.Det finns mycket som är spännande med den nyagenerationens visioner som inte minst präglas av ett stortmått av gränslöshet och förkastande av den gamla tidensförutfattade meningar. Vår tids utveckling understöder dennya generationens drömmar. Internationaliseringen, IT-utvecklingen och de fria marknaderna är nog de tydligasteexemplen på detta. Det är mest fantasin som sättergränser för hur datorer och informationsteknologin kananvändas på den framtida arbetsmarknaden.Utan att det är menat som kritik kan man mena att de somvar unga förr inom samma generation hyste mer homogenaframtidsdrömmar. En yrkesutbildning som ledde till ett fastjobb, familj och en bra bostad var nog vad de flesta strävadeefter. Det är absolut inget fel på den drömmen, många villsäkert leva efter den även , men det kanske inte fannsså mycket svängrum för den som drömde om någonting mereller ville göra saker i en annan ordning. Och det var på någotsätt samma strikta karriär- och statusstege som alla försökteklättra upp för. Man mätte alla med samma mått, medkonsekvensen att ingen, oavsett om man hade lust att tävlaeller inte, kunde undgå att bli rangordnad i förhållande tillandra människor.Man kanske kan dra en parallell till vår tids mode som kanses som en spegling av detta. Om man förr hade en stil i tagetsom alla försökte ta efter, innehåller dagens mode samtidigten rad trender som man kan välja mellan eller till och medkombinera. Det är inte så att allt går lika bra jämt, men olikatrender ryms och väldigt lite känns omöjligt.Det finns många spännande och positiva effekter somdessa direkta värderingsförändringar håller på att föra medsig. Till exempel kommer knappast framtida generationer atti samma grad rangordna yrken i ''finhetsgrader'' för attsedan sträva efter det som de upplever som finast, oavsetteget intresse. Vi lär tack och lov vara på väg bort frånfenomenet att den som inte vill något hellre än att bli tillexempel lärare eller polis får frågan: ''Varför blir du inteläkare, du som har så bra betyg?'' På samma sätt kommerförhoppningsvis en ung man att kunna bli förskollärare ellersjuksköterska och en ung kvinna brandman eller stridspilotutan att behöva försvara dessa val.HotenDet kanske kan tyckas glättigt med dessa positiva ord omden nya generationens visioner i , när fler än på 60 årgår omkring och mår dåligt i en ganska hopplös arbetslöshet.Det finns onekligen ett antal hot som skymmer de kreativafunderingar som många unga människor har.Risken finns att det, i den generation som är ung , äveni ett längre perspektiv blir lika normalt att gå utan jobb ochleva på olika former av understöd som att arbeta för sinförsörjning. Många politiska partier och fackförbund verkartotalt oförmögna att se den nya tidens visioner och hämmarmed sin politik den dynamiska utvecklingen och därmedtillkomsten av nya jobb som enskilda och samhället i dagbehöver. Att inte reagera är att inte ta de hot som finns påallvar.Politikens uppgift är enligt vår mening en helt annan än atti detalj reglera varenda tänkbar företeelse påarbetsmarknaden. Risken är uppenbar att vi genom dennaoch annan politisk klåfingrighet håller på att slå sönder deoerhört positiva förändringar som övergången frånindustrisamhället till informations- och kunskapssamhälletför med sig. Det handlar både om ökad rörlighet och nyaimpulser, men också om förändrade värderingar som innebärökad tolerans och förståelse för människors olika livsval.Politiken får helt enkelt inte förstöra allt detta positiva. Förden nya generationens möjligheter att vinna inträde påarbetsmarknaden är det dessutom förödande om så sker.Hur fackförbunden tror att de ska kunna rekryteraframtidens medlemmar ur den grupp ung arbetskraft somidag så påtagligt märker att facket inte har något som helstintresse av att de överhuvudtaget ska kunna inträda iarbetslivet är mycket svårt att förstå. Från att ha varitorganisationer som fyllt ett behov på arbetsmarknaden, tycksfackförbunden tyvärr alltmer ha övergått till att vara rigidaoch stelbenta systembevarare som hindrar den utvecklingsom alla parter skulle vinna på.Förslag till förändringarDen socialdemokratiska regeringens förslagRegeringens två paradförslag som framställs som åtgärderför att minska ungdomsarbetslösheten framstår tyvärr somytterst kortsiktiga och ogenomtänkta. Det handlar dels omutbildningsinsatserna, att låta ett antal personer vidareutbildasig i naturvetenskap och teknik och få lön för detta.Det är svårt att se detta som annat än stor orättvisa gentemotde studenter som läser samma utbildning och bekostar dettagenom att ta i studielån. Varför skaen 22-åring låna för sin naturvetarutbildningnär ett äldre syskon får lön för samma utbildning?Satsningen är inte bara orättvis, utan dessutom mycket dyr iförhållande till vad man annars skulle kunna få ut avpengarna.Regeringens andra stora förslag är att skattesubventioneraanställning av personer som har varit registrerat arbetslösa enviss tid. Detta förslag skapar även det orättvisa och felaktigaincitament, men knappast några nya jobb.Det är knappast så att en engångsrabatt påarbetsgivaravgiften uppväger det långsiktiga ansvar ochkostnadsåtagande som en anställning innebär. Följaktligenfår vi inga nya jobb på grund av detta, däremot ett bidragsom kostar pengar för staten, allt medan vissa arbetsgivaretackar och tar emot. Vad bidraget däremot kan påverka ärvilken person arbetsgivaren anställer, och detta på ett mycketorättvist sätt.Man kan tänka sig tre personer med liknandekvalifikationer som efter examen som högskoleekonomerfinner att de inte får jobb. Den ene av dem anmäler sig somarbetslös och går på understöd i väntan på jobb. Den andretänker att han lika gärna kan komplettera sin utbildning iväntan på jobb och läser därför juridik och franska påuniversitetet. Den tredje väljer att jobba i en kiosk undertiden han söker ett jobb som är mer adekvat med tanke påhans utbildning. När dessa tre söker samma jobb kommerden av dem som har ''stämplat'' att ligga bättre till än de somhar utnyttjat tiden för ytterligare utbildning respektiveförsörjt sig på ett lågkvalificerat jobb. Den förres första tidsom anställd är nämligen statligt subventionerad. Hurorättvist behandlade känner sig inte de som ansträngde sig istället för att göra ingenting och vilka signaler ger inte dettasystem om vilka beteenden som lönar sig respektive intelönar sig?Begränsa och förändra de arbetsmarknadspolitiskastödåtgärdernaÄven om det kan vara svårt att bevisa är det ett känt faktumatt de olika aktiva arbetsmarknadsåtgärderna för ungdomar imånga fall missbrukas och därmed faktiskt förhindrarframväxten av, eller till och med tar bort, riktiga jobb.I somras möttes många av de ungdomar som år efter årvarit välkomna på samma sommarjobb av det faktum att deoch en stor del av den övriga arbetsstyrkan ersattes av andraskattesubventionerade ungdomar. Utbildade målare ochandra hantverkare kan berätta hur det känns när okvalificeradmen mer eller mindre gratis arbetskraft anlitas för de jobbsom hantverkarna ''vet'' att de annars skulle ha fått.25-åringar är ofta de som upplever läget som allramest hopplöst. De har nämligen precis hamnat utanför dengrupp som kan få ungdomspraktik, 18- till 24-åringarna.Ålders- och kompetensskillnaden mellan 25-åringen och 24-åringen är då så liten att det inte finns någon anledning attanställa den förre om man kan få den senare med kraftigtsubventionerad lön.System med aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder fåralltid oönskade konsekvenser. Vi måste inse attarbetsmarknadsåtgärder inte kan skapa flera jobb. Derassyfte är i stället att motverka passivisering av den som ärarbetslös. Vad man måste försöka se till är att dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna används sparsamt, att dei så liten utsträckning som möjligt motverkar riktiga jobbsamt att de är meningsfulla och ger rätt incitament för denarbetslöse att fortsätta sträva efter ett riktigt arbete.Sänk arbetsgivaravgifternaEtt spännande tankeexperiment är att fundera på hurmånga arbeten som skulle komma till om man sänktearbetsgivaravgifterna motsvarande vad de olikaarbetsmarknadsåtgärderna kostar. är det av naturliga skälinte möjligt att göra en sådan plötslig och genomgripanderockad, men det visar på det strukturella fel som det innebäratt vi straffbeskattar arbete hårt på samma gång som allasäger sig vilja få fram nya jobb.Det är minst sagt en ond cirkel som har hamnat i.På grund av de höga skatterna på bland annat arbete ochandra strukturella fenomen har vi en hög arbetslöshet. Avdenna höga arbetslöshet följer att vi betalar stora summor iarbetslöshetsunderstöd och dyra arbetsmarknadsåtgärder.Och så länge vi gör det är det svårt att sänka de skatter sommotverkar att vi får fler riktiga jobb.Någon gång måste vi bryta cirkeln, och höjningen avarbetsgivaravgiften visar bara attsocialdemokraterna inget har förstått. Vi vill i stället sänkaarbetsgivaravgifterna. Det är dock inte riktigt att ställagrupper på arbetsmarknaden mot varandra genom att tillexempel ha lägre arbetsgivaravgifter för vissa kategorier.Flexiblare lönesättningDet kan inte finnas någon annan anledning till att facketpressar upp ingångslönerna till så höga nivåer än att manmedvetet vill skydda sina medlemmar från den konkurrenssom ny, oorganiserad arbetskraft utgör. Talet om att det är förde lågavlönades skull som man driver dessa krav klingarfalskt när konsekvensen blir att många av dem blir helt utanjobb.Vad kan det finnas för skäl till att säga nej till att låtaarbetsgivare anställa unga människor till en lön i nivå medden de får som ungdomspraktikanter? De skulle på det visetfå riktiga jobb med goda möjligheter att stanna ochkvalificera sig för bättre lön och uppgifter inom företaget,företagen skulle kunna behålla en person acceptabel kostnad och vi alla skulle vinna på att lönenbetalades av företaget i stället för med skattemedel. Det finnsdessutom forskning som tyder på att de nya jobb för ungamänniskor som på det här sättet skulle komma till intebehöver konkurrera med de mer kvalificerade jobben utan istället kan komplettera dessa.Speciella ungdomslöner är däremot inte tilltalande utanlösningen är snarare en generellt flexiblare lönesättning. Enung människa som är lika kompetent som en äldre skagivetvis inte ha lägre lön på grund av sin ungdom. Dock ärdet ju rimligt att anta att det framförallt är unga människorsom kan behöva få visa vad de går för medlägre lön.Vem som helst kan hitta på jobb som skulle kunna görastill den rätta lönen och med lägre arbetsgivaravgifter. Att detskulle råda brist på arbeten är en myt, men lönebildningenhar dock en avgörande betydelse för om jobb ska finnastillgängliga.Sverige har inte råd att avstå från att göra de lågt avlönadejobben i den privata tjänstesektorn möjliga. Regeringensplan för arbetsmarknaden leder till en arbetslöshet på 9,5procent om allt utvecklar sig exakt som man vill.Och lär det vara dags att gå in i nästalågkonjunktur.Den del av arbetsmarknaden som har störst potential attskapa nya arbetstillfällen är tjänstesektorn. Vardagssysslor ihemmet, hjälp med inköp, barnpassning på hel- eller deltidoch sällskap åt ensamma människor, främst äldre, är någraexempel på uppgifter som tidigare främst har skötts avdubbelarbetande i den här delen oavlönade kvinnor, mensom mycket väl kan skötas av andra på professionell basis.Socialdemokraterna brukar under skallrop som''pigsamhälle'' vända sig mot dessa tankar. Detta visar igrunden på en ovilja att lämna gamla fördomar för att i ställetförsöka se var det finns möjliga arbetstillfällen.Tjänstesektorn innehåller fler arbetstillfällen än enbartdem som inriktas på hushållstjänster. En stor del avkonsultmarknaden och datatjänstsektorn är ocksåframtidsbranscher som är goda exempel på flexibla småenheter som säljer kunskap. Denna sektor skulle helt klartväxa med minskad beskattning och möjlighet att sätta lägrelöner.Dessutom är det viktigt för rörligheten påarbetsmarknaden att man går över till en mer individuelllönesättning. Det är otidsenligt att betrakta arbetstagare somingående i stora kollektiv där varje individ är lätt utbytbarsom en kugge i ett hjul och som därmed ska ha solidariskalöner och exakt likadana avtal med sin arbetsgivare. Dettastämmer knappast med den kommande generationens sätt attse på sin egen roll i arbetslivet.Sverige har en unik möjlighet att ta tillvara andraländers erfarenheter genom att kombinera den flexiblalönesättningen för att ge många jobb med vårutbildningstradition. Det vill säga att vi kan dra fördel av denflexibilitet och förmåga att balansera konjunkturer somlåglönejobben kan ge på samma gång som vi genomutbildningssystemet kan undvika att någon fastnar i dennatyp av anställningar.Förmodligen resonerar de flesta svenskar som så att det ärfullt rimligt och till och med en nyttig erfarenhet för en ungperson att ha den här typen avlågkvalificerade arbeten. Det är för många unga människorfullt naturligt att jobba som till exempel städerska för attdryga ut kassan medan man läser sin medicinarutbildning.Däremot vill man inte se att någon mer eller mindre tvingaskvar i den typen av arbets- och lönesituation, utan ser det somrimligt och humant att det alltid finns utvecklingsmöjligheteroch vägar att ta sig vidare genom till exempel olika formerav utbildning.Sänk ersättningarna i arbetslöshetsförsäkringarna ochskärp kraven på motprestationer i samband medkontantbidragEtt offentligt ekonomiskt stöd som i vissa lägen är så högtatt man lika gärna kan leva på detta som att ta de lägst betaldajobben, får oundvikligen konsekvensen att många människortappar motivationen att vilja arbeta. Särskilt i en sådan gruppsom dagens unga utgör, som kanske aldrig har haft någotjobb, kan det här grunda en inställning som inte gör någonskillnad på om man låter andras arbete försörja en eller omman gör det själv.Även de som gärna vill arbeta kan lockas att ta svartjobbdå de upptäcker att eget arbete inte uppmuntras med attlevnadsstandarden ökar. Av samma anledning är det viktigtatt ställa krav på motprestationer i samband medkontantbidrag. Inga människor ska kunna sätta i system attleva på bidrag och våra bidragssystem måste alltid geincitament att fortsätta söka arbete.Ta bort turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd(LAS)LAS premierar dem som har arbete men hindrar dem sominte har kommit in på arbetsmarknaden. De regler som harkommit till för att skydda anställda från godtyckligauppsägningar har i själva verket gett upphov till garanteradotrygghet för en viss del av arbetskraften och blivit ett storthinder för den nödvändiga utveckling och förnyelse sommånga företag behöver för att överhuvudtaget överleva.Eftersom unga människor hör till de sistanställda på en arbetsplats, medför ''sist in--först ut''-reglerna i LAS att de alltid sitter löst, oavsett kompetens.Den garanterade tryggheten för den äldre arbetskraften gesalltså på bekostnad av den yngres. Att ett företag genom dettalätt går miste om den unga arbetskraften med ny, uppdateradutbildning och färska idéer kan dessutom vara det som göratt en nedgång inte går att häva utan att det slutar med att allarbetskraft måste gå på grund av att företaget inte klarar sig.Dessutom är det ett hot mot utvecklingen och effektivitetenpå hela arbetsmarknaden när människor inte vågar byta tillett mer stimulerande jobb därför att de då ''hamnar sist ikön'' igen. Genom att den naturliga rörligheten påarbetsmarknaden på detta sätt motverkas får företagen alltsvårare att få tag i rätt arbetskraft vilket är nödvändigt inteminst om man ska kunna hävda sig i den internationellakonkurrensen.Den syn på arbetsmarknaden som turordningsreglernagrundar sig på, det vill säga att människor skulle vara kuggari ett hjul och lätt utbytbara mot varandra, hör tack och lovgårdagen, kollektivismen och industrisamhället till. Detbästa vore om även turordningsreglerna kunde förpassas tillgårdagen och ersättas av lagar som bättre passar dagenssamhälle.Förläng möjligheten till visstidsanställningEgentligen borde det inte vara det minsta konstigt att enarbetsgivare kan behöva anställa en person ellerkortare period för att till exempel genomföra ett projekt ellertäcka personalbehovet under en stor beställning ellermotsvarande. Det är knappast onaturligt att ett företagbehöver anlita fler medarbetare med mycketjobb och färre under andra.Inhyrning av arbetare för att komplettera det arbete somutförs av fast anställda kan förstås vara ett bra sätt att lösadessa toppar och dalar. Den arbetskraft som hyrs in kan juha sin fasta anställning i ett företag som sysslar just medarbetskraftsuthyrning. Det finns knappast något som talar föratt det skulle vara mindre tryggt att vara fast anställd iexempelvis en firma som har specialiserat sig på uthyrningav sekreterartjänster än att vara fast anställd sekreterare i ettvisst företag.Många övertidstimmar i företagen visar att man i dagtäcker dessa behov med befintligt anställda i stället för attlåta jobben gå till de arbetslösa som så väl behöver dem. Enfrån början tidsbegränsad anställning kan mycket väl leda tillatt man får den erfarenhet som behövs för att söka sig vidaretill andra jobb och med den nya generationens betraktelsesättbehöver inte det faktum att ett jobb är tidsbegränsat innebäranågon större nackdel.På sikt kan man anta att hela den företeelse som detinnebär att vara anställd kommer att försvinna. Kravet påflexibilitet för att parera de allt snabbareomvärldsförändringar som följer av den hårdarekonkurrensen i kunskapssamhället leder till att idén bakomatt vara fast anställd måste omprövas.Vi kommer att få inkomster från olika håll i kortare, meravgränsade projektanställningar. Det kommer efter hand attbli naturligt för allt fler att bli delägare eller bryta sig lossoch på konsultbasis sälja sina tjänster till större företag. Ingaföretag kommer att klara av att hålla sig med grupperanställda som statiskt förutsätts göra samma saker år ut ochår in. är det ganska vanligt att en person''frilansar'' som journalist, men av någon anledning inte omhon är dataexpert eller bartender.Förläng möjligheten till provanställningDet är heller inte underligt att en arbetsplats kan behöva entid för att se om den de anställer passar på arbetsplatsen ochför arbetsuppgifterna. På samma sätt som en anställd givetvistar ett jobb med inställningen att hon får pröva på om det ären miljö och uppgifter som hon trivs med, och i annat fallsöka sig vidare, är det naturligt att man, inte minst på enmindre arbetsplats, är angelägen om att se till att alltingstämmer innan man gör ett sådant omfattande åtagande somen fast anställning innebär.Inte minst unga människor riskerar att väljas bort på grundav den begränsade möjligheten att provanställa en någotlängre period. Detta eftersom det är naturligt att enarbetsgivare då tar det säkra före det osäkra och anställer enperson med erfarenhet och betyg från tidigare tjänstgöringar.Följden blir att den unge har mycket svårt att ta sig in påarbetsmarknaden. Det faktum att man har svårt att fåanställning på grund av att man inte har haft någonanställning blir en ond cirkel som är svår att ta sig ur omingen vågar ge den unge en chans, vilket oftare hade varitmöjligt med goda möjligheter till provanställning.Semester-, arbetstids- och ledighetsregleringar måsteutformas för största möjlighet till individuell anpassningTänk så många olika sätt det finns att vilja disponera översin tid och fördela arbete och fritid! Varför ska man intekunna ha dubbla heltidsjobb om det gör det möjligtatt resa ? För en person som pendlarlångt är det kanske vettigt att jobba fyra långa dagar varjevecka för att möjliggöra längre i hemmet. Sammalösning kan vara idealisk för den som vill studera ochföredrar att disponera en hel dag till detta i ställetför att sitta över böckerna då hon är trött efter en arbetsdag.Den som har småbarn kan vilja slå ut sin arbetsvecka påsex lite kortare dagar för att barnen inte ska behöva så långbarntillsyn , eller kanske jobba färre timmar totaltunder en period då det kan vara värt den löneminskning dettainnebär att få vara mer med barnen när de är små. Mankanske till och med kan tänka sig att två personer vill delapå en tjänst och sinsemellan fördela arbetstiden efter vadsom för tillfället passar dem bra. Överhuvudtaget lärutvecklingen gå mot att man löser upp de skarpa gränsernamellan arbete, fritid och utbildning.Vad det handlar om är givetvis inte att tvinga arbetsgivareneller arbetstagaren att gå med på alla möjliga och omöjligalösningar, utan att ge parterna rätten att på egen hand skrivade avtal som gynnar dem båda. Det kan väl knappast finnasnågon anledning att hindra att arbetstagare och arbetsgivareskriver individuella avtal som de ömsesidigt gagnas av. Dettaär också en bra väg att gradvis reformera arbetsrätten -- attlåta parterna välja mellan att teckna individuella avtal elleratt följa de lagar och kollektivavtal som finns.Det är långt ifrån självklart att en person ska ha rätt tilllånga ledigheter för att exempelvis studera. Man måstekomma ihåg att dessa lagar, som har tillkommit för att getrygghet åt de personer som har fasta tjänster, i andra ändenförhindrar att andra människor som kanske åravis vikarierarför dessa kommer till en stabil tjänst.SlutordFör oss hade de ovan skisserade förändringarna varitönskvärda även om inte hade haft det högaarbetslöshetsläge som vi har .