mot · GJ02Fi15 · 1995-11-21 00:00:00 — I denna riktning pekarHandelns utredningsinstituts mätningar, som visar enbetydligt svagare detaljhandelsförsäljning under förstahalvåret.För nästa år förutspår regeringen en ännu snabbare konsumtionsökning,som till större delen skulle bero på stora löneökningar och i mindre grad påen ytterligare neddragning av hushållens sparande. Det framstår dock somosannolikt att hushållens sparkvot sammantaget skulle minska så mycketsom . Enligt teorin om "Ricar-diansk ekvivalens" bör visserligen ökat offentligt sparande, i form av lägrebudgetunderskott, leda till att hushållen drar ned på sitt sparande, eftersomde behöver lägga undan mindre pengar inför framtida skattehöjningar. Att enbudgetförstärkning får expansiva effekter på ekonomin är emellertid mersannolikt, om den sker via utgiftsnedskärningar än via skattehöjningar.För det första ger en skattehöjning signal om att regeringen kan ta till nyaskattehöjningar inte bara för att amortera den nuvarande skulden utan för attfinansiera nya framtida utgifter. Den nuvarande regeringen kan knappast ingehushållen förtroende att skatten inte skall höjas ytterligare. Att hushållenskulle börja belåna sin bostäder för att betala fastighetsskatten och därefteröka konsumtionen i trygg förvissning om att regeringen tar hand omframtiden är exempelvis inte troligt.För det andra leder skattehöjningar till att ekonomin fungerar sämre ochdärmed även till att tillväxten blir lägre. Hushåll med rationella förväntningarinser med andra ord att skattehöjningar - totalt 1995 och16 miljarder - är ett sämre sätt att sanera budgeten och vågar därmedinte minska sitt eget sparande till förmån för konsumtion. Mot dennabakgrund förutspår vi en lägre konsumtionstillväxt för 1995 och 1996sammantaget än vad regeringen hoppas på.Vidare kan regeringen mycket väl ha överskattat exporten och investering-arna . Dels kan exporten komma att öka långsammare som en följdav en något mindre gynnsam internationell konjunktur. Dels kan den hållastillbaka som en följd av att svensk konkurrenskraft återigen försämras pågrund av större löneökningar än i omvärlden i kombination med enförstärkning av kronan. En sämre exporttillväxt skulle leda till sämrelönsamhet för exportindustrin och därmed till minskade incitament attinvestera, vilket också drar ner tillväxten.Mot bakgrund av att tillväxten når sin topp kommer ävensysselsättningsökningen att gå in i en lugnare fas. SCBs statistik för oktoberredovisar exempelvis en avsaktning av sysselsättningstillväxten samt en vissökning av arbetslösheten jämfört med samma månad . Den öppnaarbetslösheten väntas visserligen sjunka något , men ökararbetsmarknadsåtgärderna, varför nedgången i den totala arbetslöshetenväntas bli marginell. Att den totala arbetslösheten inte sjunker mer trots enstabil tillväxt måste anses som ett stort misslyckande för regeringens politik.Inflationen har utvecklats mer gynnsamt än vad regeringen räknade med ivåras. Man gör nu prognosen att den skall stanna under övregräns för inflationsmålet på både och . är detframför allt löneökningarna som driver upp prisnivån. Den förväntadekronförstärkningen verkar däremot dämpande på prisökningarna.Riksbanken räknar i sin senaste inflationsrapport med att inflationen kanhållas mellan 1996 och något högre än så 1997. Prognosenär därmed mer optimistisk än , då man bedömde att inflationenskulle överstiga det övre toleransintervallet på redan 1996.Såväl regeringens som inflationsprognoser liggerdock fortfarande närmare den övre toleransgränsen än själva målet på 2procent. Enligt krävs därför att någon av de inflationsindikatorerman använder sig av utvecklas mer positivt än man räknat med för attstyrräntan skall sänkas framöver. betonar exempelvis att enmarkant kronförstärkning eller en ytterligare förbättring av inflations-förväntningarna skulle vara skäl att sänka styrräntan.Av större långsiktigt intresse är några av övriga inflations-indikatorer, dels skillnaden mellan faktisk och potentiell tillväxt (det s.k.produktionsgapet), dels löneutvecklingen i förhållande till produktiviteten. ISverige har vi vant oss vid att snabb tillväxt och höga löneökningar leder tillinflation och därmed till höjda räntor. Snabb tillväxt behöver dock inte ledatill inflation, om den potentiella tillväxten ökar lika snabbt. En förutsättningför detta är bl.a. en flexibel arbetsmarknad. Höga löneökningar, exempelvisinom vården, behöver heller inte leda till inflation förutsatt attproduktiviteten ökar lika snabbt. En förutsättning för detta är sannolikt attvården utsätts för konkurrens från den privata sektorn.Eftersom det är en tillväxtproposition regeringen har presenterat hade mankunnat förvänta sig resonemang om hur en snabb tillväxt långsiktigt skallkunna kombineras med låg inflation. Detta måste vara det långsiktiga måletför den ekonomiska politiken. I stället förlitar sig regeringen på att den lågainflationen skall med hjälp av en kronförstärkning, som ju knappastkan pågå oavbrutet, samt på välvilliga fackföreningar som skall gå med pålåga löneökningar. Perspektivet mot år 2000För utvecklingen i ett medellångt perspektiv presenterarregeringen ett huvudalternativ och ett alternativ med högretillväxt. Huvudalternativet används som underlag vidavstämningen av konvergensprogrammet. Att utvecklingenblivit mer positiv än vad regeringen förutsåg medför enbättre utgångspunkt för långtidsberäkningarna och därmedett bättre slutresultat vad gäller de offentliga finanserna.Trots den snabbare tillväxten har arbetslösheten inte minskat lika snabbtsom regeringen räknade med . Mot den bakgrunden blir bedömning-en mer pessimistisk för framtiden. väntas den totala arbets-lösheten fortfarande ligga på 10 procent.Under valrörelsen lovade socialdemokraterna att på något eller någraår halvera arbetslösheten. Vi kan nu konstatera att löftet inte infriats.Regeringens egna bedömningar visar dessutom att den politik som förs inteleder till att massarbetslösheten elimineras, ens . Tvärtompermanentas arbetslösheten på orimliga nivåer och allt fler blirlångtidsarbetslösa. Socialdemokraterna medger nu att de misslyckats medoch kommer att misslyckas med att uppfylla sitt viktigaste löfte till väljarna.Högtillväxtalternativet bygger på samma kalkyler för den internationellaekonomin. Däremot förbättras förtroendet för den inhemska ekonomiskapolitiken snabbare. Dessutom fungerar arbetsmarknaden inklusivelönebildningen bättre än i huvudalternativet, vilket innebär att syssel-sättningen kan öka fortare utan att överhettningstendenser uppstår. Resultatetblir en högre tillväxt, lägre arbetslöshet, lägre inflation och räntor samt enlägre offentlig skuldsättning. Ändå väntas den totala arbetslösheten inte blilägre än 8 procent.Mot bakgrund av att regeringen själv betonar betydelsen av förtroendet förden ekonomiska politiken samt av arbetsmarknadens funktionssätt för denekonomiska utvecklingen är det anmärkningsvärt att man gör så lite för attförbättra dessa faktorer. Exempelvis hade regeringen kunnat öka sintrovärdighet genom att lägga specificerade förslag om de ytterligarebesparingar på som aviserades . Arbets-marknadens funktionssätt hade kunnat förbättras genom avreglering ochökade möjligheter till individuella löneavtal. Regeringen sänder i stället ut envädjan till arbetsmarknadens parter att diskutera lönebildningen medvarandra samt betonar de arbetsmarknadspolitiska åtgärdernas betydelse förarbetsmarknadens funktionssätt. Vi, liksom flertalet forskare på området,bedömer regeringens tilltro till dessa åtgärder som starkt överdriven.Den medelfristiga kalkylen för tillväxten bygger på att det s.k.produktionsgapet skall ha slutits . Kalkylen förutsätter medandra ord att ekonomin skall ha återhämtat sig från recessionen i början av1990-talet och åter ha kommit in på sin gamla tillväxtbana. Regeringenskriver själv att en ekonomis tillväxtbana bestäms av - utöverarbetsmarknadens funktionssätt - faktorer som befolknings- och produk-tivitetsutvecklingen. Den senare bestäms bl.a. av den tekniska utvecklingenoch produktionens kapitalintensitet. Det är därför märkligt att det inte försnågon diskussion i tillväxtpropositionen om hur man tänker lösa ett av degrundläggande problemen i svensk ekonomi, nämligen den svagakapitalbildningen, som både lett till en låg kapitalintensitet och medfört attny teknologi inte förs in tillräckligt snabbt. Detta problem kommer attmärkas relativt snart när den tidigare kronförsvagningens positiva effekter påinvesteringarna ebbar ut. Vår egen strategi för att förbättra kapitalbildningeninbegriper rejäla skattesänkningar på produktivt kapital.Inte heller väger regeringen in risken för att också en blygsam uppgång avefterfrågan och produktion, i likhet med vad som skett under konjunktur-uppgångarna , kan leda till flaskhalsproblemberoende på brist på utbildad arbetskraft. Orsakerna till detta kan sökas såväli arbetsmarknadens funktionssätt och lönebildningen som i arbetsmarknads-politiken och utbildningssystemet.Liksom i kompletteringspropositionen lägger regeringen inte in någotnormalt konjunkturförlopp med variationer i aktivitetstakten ilångtidsprognosen utan räknar med genomsnittliga tillväxttal. Ett regelrättkonjunkturförlopp skulle dock kunna ge högre arbetslöshet i slutet avkalkylperioden mot bakgrund av den stela svenska arbetsmarknaden. Detskulle dessutom kunna ge ett sämre utfall för de offentliga finanserna pågrund av risken för stigande räntor om budgetunderskottet åter skulle börjaöka i en lågkonjunktur. Avstämning avkonvergensprogrammetDen offentliga sektorns skuldkvot beräknas nu stabiliserasredan i år, d.v.s. än beräknat, vid av BNP. beräknas skuldkvoten ha sjunkittill av BNP, vilket är lägre än ikonvergensprogrammet.Underskottet i de offentliga finanserna beräknas underskrida referens-värdet på av BNP utan att ytterligare åtgärder vidtas.Därmed gör man bedömningen att de i ytterligarebudgetförstärkningar som aviserades i konvergensprogrammet inte behövs.En ny bedömning kommer att göras inför vårpropositionen. Mot bakgrund avde små marginaler som råder samt risken för såväl en internationell som ensvensk konjunkturnedgång är det äventyrligt att de tillkommandebudgetförstärkningarna inte nu preciseras och beslutas. Passiv propositionDen nu framlagda s.k. tillväxtpropositionen aviserades avregeringen . Det ingav förhoppningar om att denensidigt kamerala ansatsen i den ekonomiska politiken skulleomprövas till förmån för mer strukturella reformer itillväxtfrämjande syfte. prövadesförsöksballonger med denna inriktning, och förväntningarnabyggdes upp.Mot denna bakgrund är det inte konstigt att den starkt försenadepropositionen betecknats som "tillväxtflopp", "bromspropp" och "stillväxt-proposition". Tillväxten väntas successivt avta fram , ochregeringen förefaller godta en sådan utveckling. Dess förslag är långt ifråntillräckliga för att långsiktigt säkerställa tillväxt och utvecklingsförmåga isvensk ekonomi. Med denna proposition är risken stor att kommeratt förbli ett land utan förmåga att hävda sig bland världens främstaindustrinationer.Regeringen har presenterat en föredragningslista när det behövts en helt nysyn på tillväxtens drivkrafter och en handlingsplan därefter. Väntan påsittande utredningar och tillsättande av nya sådana skapar inte tillväxt utanvittnar om oförmåga att förstå de grundläggande problemen i svenskekonomi och internt komma överens om de skarpa förslag regeringentidigare ansett som så viktiga.Att socialdemokraterna saknar en modern syn på tillväxtens villkor är denfundamentala orsaken till att regeringens politik har gått istå. Tillväxtpropositionen är bara en lätt putsning på det socialdemokratiskasamhällsbygge som inte längre förmår skapa vare sig tillväxt eller trygghet.De dramatiskt nya konkurrensvillkor vårt land möter, inte minst gentemot desnabbväxande länderna i samt låglöneländer i Central- ochÖsteuropa, verkar ha gått regeringen förbi.Propositionen innehåller nyheter mest i form av meddelanden om en långrad nya utredningar. Av de konkreta förslag som ändå finns är flera direkttillväxthämmande. Hit hör höjningen av koldioxidskatten, som direkt drabbarföretagen och därmed möjligheterna att skapa nya riktiga arbeten. Förslagetatt ge AP-fonden rätt att köpa mer aktier i svenska företag är även detlångsiktigt tillväxtfientligt. Ett ökat statligt företagsägande går på tvärs motvad behöver.Mest anmärkningsvärt är ändå att man av regeringens prognoser ochresonemang i propositionen måste dra slutsatsen att den bedömer att denstrukturella arbetslösheten i ligger kring . Ändå föreslåsinte några strukturella åtgärder för att få till stånd en bättre utveckling.Däremot förekommer det i detta och andra sammanhang mycket fagert talom de svenska socialdemokraternas insatser för sysselsättningen.Kontrasten mellan ord och handling framträder inte minst i EU-arbetet.Vid Europeiska rådets möte i antogs femrekommendationer till medlemsländerna på arbetsmarknadsområdet, vilkasedan enhälligt bekräftades vid nästa möte i . Men ipraktiken motsätter sig regeringen åtminstone två av Essen-punkterna. Denavser inte att sänka indirekta arbetskraftskostnader eller att göra arbetsrättenmindre strikt.Vid Cannes-mötet beslöts att medlemsländerna skulle upprätta nationellasysselsättningsprogram, vilka skulle ligga till grund för ett gemensamtåtgärdsprogram att antas vid det instundande toppmötet i i december.Den kom sent igång med sitt bidrag, som skulle hainlämnats . sades det att det skulle ingåsom en bilaga till tillväxtpropositionen. I denna sägs visserligen att ettflerårigt sysselsättningsprogram redovisas i anslutning till propositionen ochatt detta skall överlämnas till EU . Men någon sådan bilaga finnsinte!Regeringen har däremot varit mycket aktiv med att inför den föreståendeöversynskonferensen (IGC-96) plädera för en "sysselsättningsunion" och förett nytt sysselsättningspolitiskt avsnitt i EU-traktaten. Det förslag tillutformning av det senare som presenterats tyder på att vad som föresvävarförslagsställarna mest är AMS-politik av svenskt märke.Men dagens stora arbetslöshet kan inte avhjälpas enbart medAMS-åtgärder. Det krävs strukturella reformer för att få till stånd den ökadetillväxt som leder till flera företag och nya jobb. Återstoden av denna motionskall ägnas åt förslag med denna inriktning. Tillväxtens förutsättningar Tillväxt alltid bra men svår att mätaInnebörden av ekonomisk tillväxt är att människorsönskningar och behov blir bättre tillfredsställda. När värdetav den samlade produktionen av varor och tjänster ökar,innebär det att konsumenterna uppskattar produktionen högreän tidigare, vilket är detsamma som att produktionen bättremotsvarar konsumenternas subjektiva behov och önskningar.Ekonomisk tillväxt är i dess egentliga betydelse därför fördet första alltid något positivt och för det andra inte ihuvudsak något materiellt.Det är dock inte helt lätt att mäta människors subjektiva värderingar,varför det även uppstår problem när man skall mäta tillväxt. Ett marknadsprisär dock ett direkt mått på konsumenternas värdering av varan eller tjänsten iförhållande till andra varor och tjänster. En ökning av BNP i enmarknadsekonomi är därmed ett relativt bra - om än inte heltäckande - måttpå människors ökade "välstånd", medan tillväxttakten i planekonomierknappast säger någonting om hur väl människors behov tillfredsställs.Några invändningar kan därmed göras angående vårt BNP-mått. Det ärtveksamt huruvida en ökning av den offentliga sektorns tjänsteproduktioninnebär att användarnas behovstillfredsställelse verkligen ökar, då tjänsternaaldrig har värderats via en marknadsprissättning. BNP-måttet tar heller intehänsyn till användarnas värdering av sådant som ligger utanför BNP-måttet.Själva konsumtionen av en vara kan värderas högt, vilket syns i BNP-måttet,som den leder till minskad tillfredsställelse på ett annat område,exempelvis genom miljöförstörelse. BNP-måttet kan på så sätt sägas varaofullständigt både därför att det inte fångar konsumenternas tillfredsställelsepå alla områden och därför att det helt utgår från att det är den enskildamänniskans behov som skall tillfredsställas. Tillväxt och miljöDet finns inget enkelt samband mellan ekonomisk tillväxtoch miljön. Tillväxten i sig löser inte miljöproblemen; detberor på hur tillväxten sker. Ekonomisk tillväxt kanåstadkommas dels genom att man använder mer resurser,t.ex. råvaror, dels genom att man ökar produktiviteten och fårut mer av de resurser man använder. Samma förändring avBNP kan alltså ha olika effekter på miljön beroende på hurförändringen genomförs.För att uppnå en hållbar utveckling i en värld med allt större befolkningmåste tillväxten ske på rätt sätt. Om tillväxten går via ökad resursanvändningi stället för ökad produktivitet får detta katastrofala följder för både miljönoch välfärden, vilket utvecklingen i och f.d. visar.Dessa länder har väsentligt större miljöproblem än , trots att manbefinner sig på en avsevärt lägre BNP-nivå.De marknadsekonomiskt inriktade industriländerna har lyckatsallt bättre när det gäller att kombinera den ekonomiska tillväxten medmiljöhänsyn. med gigantiska miljöproblem liksomVästtyskland () är typiska exempel på detta. Energi-användningen har planat ut och utsläppen av miljöföroreningar, t.ex. svavel,kvicksilver, klor m.m., har minskat kraftigt . Det harflera orsaker. Ett allt mer effektivt utnyttjande av resurserna genom ständigatekniska förbättringar är en starkt bidragande förklaring. Marknads-ekonomins prismekanismer stimulerar resurssnål teknik och alternativresursanvändning. Oljeprischocken ledde bland annattill att nya bostäder inom blev mer energieffektivamellan 1973 och 1990.Bättre kunskaper och mer avancerad teknik har gjort oss mindre beroendeav knappa naturresurser. 1900-talets kanske största teknologiska innovation- mikroprocessorn - bygger exempelvis på användningen av jordens nästvanligaste grundämne - kisel. Kunskapsintensiv tjänsteproduktion har ökatpå bekostnad av varuproduktionen. Detta avspeglas t.ex. i den ökadevärldshandeln vars struktur förändrats så att kunskapsinnehållet i varornaökat. 1965 utgjordes av världens samlade import av livsmedel,bränslen och andra primära, lågförädlade varor. 1990 hade den siffran sjunkittill . Utvecklingen går mot att vi flyttar kunskaper i stället förvaror.Tillväxten i västvärlden har skapat resurser, som har kunnat användas tillmiljö- och kunskapsinvesteringar. Människor har i ökad utsträckning fått rådatt efterfråga en god miljö, vilket banat väg för större miljöhänsyn.Dynamiken och det effektiva resursutnyttjandet är avgörande för enfortsatt positiv utveckling. Det lurar stora faror bakom regleringstänkandet.Bristande förståelse för politiska lösningars begränsningar minskar utrymmetför den dynamiska process som har skapat mer resurser än den förbrukat.Restriktioner som bottnar i utvecklingspessimism kan hindra sundekonomisk tillväxt med ökad produktivitet och göra utvecklingspessimismensjälvuppfyllande.Genom ständiga förbättringar av produktiviteten skapas förutsättningar fören hållbar tillväxt. Men skall vi lyckas åstadkomma en sådan tillväxt, kräverdet också strukturella förändringar för ett effektivare resursutnyttjande. Hur tillväxt skerEkonomisk tillväxt kommer till stånd genom ökade insatserav arbete och kapital eller genom att arbetet och kapitaletutnyttjas bättre, d.v.s. genom ökad produktivitet. Den tid ärförbi då politiker kunde skapa konstgjord tillväxt genom attblåsa upp efterfrågan genom finanspolitisk expansion.Politiken av måste i stället inriktas på att skapa ochvidmakthålla institutioner - i vid bemärkelse - vilka främjarutbudet av arbete och kapital samt stimulerarproduktivitetsförbättringar.Ekonomin växer när insatserna av arbete eller kapital ökar, d.v.s. när flerfår jobb eller arbetar längre eller när investeringarna ökar. Under senarehälften av berodde den snabba tillväxten i framför allt påatt fler människor började förvärvsarbeta. Att öka tillväxten genom höjdförvärvsfrekvens är möjligt så länge som det finns ett betydande antalpersoner som står utan jobb. Det fanns det , och detfinns det i ännu högre grad . Ett viktigt mål för vårtillväxtstrategi är därför att se till att vi får en tillväxt som också ledertill flernya arbeten.Även i en ekonomi där alla har arbete kan ekonomin växa, nämligen omfler och bättre varor och tjänster kan produceras av samma antal människor,d.v.s. om produktiviteten kan ökas. En långsiktigt högre tillväxttakt kräver attproduktiviteten inte bara ökas en gång utan kontinuerligt. Under 1980-taletminskade produktiviteten snarare än ökade, delvis som en följd av attfrånvaron ökade dramatiskt. Det krävdes fler människor på lönelistan för attfå ett visst arbete utfört. har produktivitetstillväxtendäremot varit snabb. Frånvaron har minskat, som privata företagoch den offentliga sektorn har rationaliserat sin verksamhet. Utmaningen ärdärför tvåfaldig och på kort sikt motstridig: att åstadkomma en snabbproduktivitetstillväxt och minska arbetslösheten.På lite är emellertid en snabb produktivitetsstegring enförutsättning för ökad tillväxt. När samma varor och tjänster produceras avfärre människor, sjunker företagets produktionskostnader vilket, beroende påhur hård konkurrensen är, leder till att priset på varan eller tjänsten sjunkereller till att företagets vinster och de anställdas löner ökar. Ju mer prisetsjunker, desto mer kommer efterfrågan på just denna vara eller tjänst att öka,och ju mer vinsterna och lönerna ökar, desto mer kan efterfrågan ökagenerellt. När efterfrågan ökar, behöver företagen anställa mer personal.Produktivitetstillväxten leder i det här fallet till högre sysselsättning ochtillväxt.För att denna positiva spiral skall uppstå krävs en hög rörlighet ochanpassningsförmåga hos arbetskraften och kapitalet. Den ökade produk-tivitetstillväxten måste med andra ord även öka utbudet av arbetskraft ochkapital. En viktig uppgift för politiken är därför att undanröja hindren ochöka incitamenten för arbetskraftens och kapitalets rörlighet.Vad gäller det finansiella kapitalet har sådan rörlighet redan skapats i ochmed kreditavregleringen och valutaliberaliseringen. Regeringens återinföran-de av dubbelbeskattningen på aktieutdelning innebär dock att kapitaletsrörlighet mellan företag förhindras. I stor utsträckning låses det in ibefintligaföretag, huvudsakligen de redan kapitalintensiva, ofta råvarubaseradestorföretagen. Detta är olyckligt i den meningen att dessa inte kommer attgenerera arbetstillfällen i samma utsträckning som . Det är därförviktigt att underlätta att risk- och investeringsvilligt kapital kan komma nyaföretag till del, framför allt sådana som är kunskapsintensiva och bygger påny teknik och innovationer och som kan väntas växa snabbt och därmedgenerera framtidens välavlönade arbetstillfällen.För arbetskraften finns det också rörlighetshinder kvar i form avarbetsrättsliga regler och kollektivavtal samt inte minst i form av ettutbildningssystem som inte förbereder människor inför de oundvikligaförändringar som sker på arbetsmarknaden. Det politiker kan bidra med föratt öka produktivitetstillväxten är att skapa förutsättningar för investeringariutbildning i form av ett utbildningssystem i toppklass samt ett skattesystemsom gör det lönsamt att utbilda sig. Sedan är det enskilda människor ochföretag som måste fatta besluten om att satsa tid och pengar på en längreutbildning. Medlemskapet i EU och tillväxtSverige har varit med i EU . En ökadproduktivitet inom EU är nödvändig för att kunna konkurreragentemot de mer dynamiska ekonomierna i ochNordamerika. Arbetet med den inre marknaden är emellertidlångt ifrån färdigt. finns det i praktiken mångahinder för en helt fri konkurrens inom EU. Vi vill att Sverigeskall verka pådrivande i arbetet med den inre marknaden,eftersom vi tror att det finns många fler positiva effekter atthämta från ökad konkurrens och handel inom EU.EU får dock inte bli en sluten handelsplats.