mot · GI02Fi211 · 1995-01-25 00:00:00 — SammanfattningOmfattande åtgärder för nya jobb i privata sektorn.Regeringens sparprogram förstärks. Utöver ca 15 miljarderkr, som accepteras i regeringens förslag, tillkommerytterligare ca i besparingar.Budgetsaldot förbättras enligt en statisk beräkning varaktigtmed 7 miljarder kr.Om syftet med förslagen uppnås ocharbetslösheten 1998 ligger lägre än i regeringenskalkyler innebär förslagen, inklusive engångseffekter, enförbättring av budgetsaldot 1998 med (2 %av BNP). Det innebär att statsskuldkvoten har stabiliseratsoch börjat sjunka och att budgetunderskottet eliminerats.Socialförsäkringarna görs enhetligare och merförsäkringsmässiga med en ersättningsnivå på somhuvudregel -- bibehållande av en karensdag, ytterligareförändringar utöver regeringens förslag i beräkningen avsjukpenninggrundande inkomst (SGI), höjning aversättningen till långtidssjuka till , nej till sänkningenav barnbidragen och nej till utspärrningen av ungdomarunder från A-kassan.Besparingar genom höjdpensionsålder, minskade bostadssubventioner, avskaffandeav delpensionen, minskat presstöd, billigare åtgärder inomarbetsmarknadspolitiken m m.Privatiseringar av statligaföretag.Skattesänkningar för att stimulera arbete ochföretagande: återställande av ''hälften kvar'' i skatteskalan,slopad dubbelbeskattning, sänkt arbetsgivaravgift, återinfördkvittningsrätt för nyföretagare m m.Offensiv för att främjatillväxt: lägre ränta genom snabbare skuldsanering,reformerad arbetsrätt, satsning kvalitet och långsiktighet iutbildning och forskning med bl a utbyggnad av fyrabefintliga högskolor till universitet , fortsatt stimulans av vinstdelning i företagen,särskild satsning på kvinnligt företagande m m.Höjdaskatter på miljöförstöring som ett första steg i enskatteväxling.Nej till det nya anställningsstödet RAS.Nejtill utvidgningen av AP-fondernas rätt att köpa aktier.1. Inledning 1.1 Ett preciserat mandatFolkpartiet begärde inte ett öppet mandat av väljarna. Vivar noga med att före valet presentera vår analys av landetsekonomiska läge och i valprogram och rapporter preciseranödvändiga åtgärder.Det är den politiken som fullföljs i denna motion.Det är en fara för demokratin att partier -- somsocialdemokraterna nu gör -- så lättvindigt ändrarståndpunkter och retorik efter ett val.Tre tankegångar dominerade valbudskap.Den första handlade om jobb och den dramatisktförändrade bakgrunden till den frågan. Massarbetslöshet harnu blivit en realitet också i . Vårt budskap var, att vivill föra en politik som gör att lyckas med något sominget annat västeuropeiskt land lyckats med: att ta sig urmassarbetslöshetens förlamande grepp. Vi begärdemandat för radikala åtgärder för att främja tillkomsten avhundratusentals nya jobb i den privata sektorn: EU-medlemskap, lägre skatter på företagande, mindre krångeloch en budgetpolitik för lägre räntor.Den andra handlade om behovet av en handlingskraftigregering, alltså om det politiska systemets långsiktighet,beslutsförmåga och legitimitet. Återkommande ränte- ochvalutakriser bidrog till vår övertygelse att efter valet1994 behövde en regering som dels hade egen majoritet iparlamentet, dels hade en sådan sammansättning ochinriktning att den kunde vinna nationellt och internationelltförtroende. Vi begärde mandat att medverka tillbildandet av en sådan regering, i första hand med de andraborgerliga partierna, i andra hand med socialdemokraterna --i båda fallen på villkor att regeringens kurs kunde förankrasi det politiska mittfältet.Den tredje gällde välfärden. Den liberala visionen ärett brokigt, mångfacetterat samhälle, fyllt av dynamik ochalternativ, som ändå binds samman av solidaritet ochgemenskap. I ett sådant samhälle finner människor sintrygghet och självrespekt i familjen eller bland vänner, igemensamma normer och värderingar, men också i ett välutbyggt system av skattefinansierad service och i etttrovärdigt socialförsäkringssystem. Vi begärde mandatatt få fortsätta att försvara och utveckla den svenskavälfärden.Det som hänt efter valet har för oss bekräftat bärkraften ivårt valbudskap.Sverige är på väg att fastna i massarbetslöshet.Regeringens egna siffror visar det. Tillväxten blir otillräckliggenom den vänsterinriktade och gentemot företagandefördomsfulla politik som förs.Regeringen är för svag. Dess politik präglas aveftergifter åt LO och . Den förmår inteövertyga om sin förmåga att lösa långsiktigaproblem. ligger räntan kvar på denförfärande nivå, som den gick upp till när det stod klart atten socialdemokratisk valseger var sannolik.Välfärden gröps ur. För det första känner vi stor oroför det som händer i kommunerna. Å ena sidan hållersocialdemokraterna sina löften om att återreglera sektorn ochminska konkurrensutsättningen. Därmed försämrasmöjligheterna att få ut mer välfärd för pengarna. Å andrasidan bryter socialdemokraterna sina löften att tillföra störreresurser till kommunerna. Resultatet av detta är sämreservice. För det andra saknar regeringen en genomtänktstrategi för hur socialförsäkringarna skall reformeras. Detläggs ett antal förslag som är strukturellt felaktiga. Systemenblir mindre enhetliga och mindre försäkringsmässiga. Viavstyrker därför flera av de förslag på detta område somframförs i budgetpropositionen.1.2 liberalernas alternativI det följande utvecklar vi en politik som på avgörandepunkter skiljer sig från den nya regeringens.Skillnaden ligger framför allt i det långsiktigareperspektivet. All erfarenhet säger att ekonomisk politik börbedrivas med ett långt tidsperspektiv.Vår tyngdpunkt ligger på jobb. Genom en helt annanpolitik vill vi stimulera tillkomsten av fler nya arbetstillfälleni den privata sektorn:Lägre skatt på riskkapital.Återinfördkvittningsrätt för nyföretagande.Moderniserad arbetsrätt.Sänkta arbetsgivaravgifter.Lägre marginalskatt.Privataalternativ och konkurrens i kommunerna.Privatisering avstatliga företag.Bibehållande av en karensdag.Snabbareavveckling av budgetunderskottet.Satsning på utbildningoch forskning.Stora delar av regeringens sparplan överensstämmer med,eller ligger nära, våra tidigare förslag. Det är bl a uppenbartatt den nya regeringen delar Nathalie-planens ambition atthålla offentliga sektorns utgifter realt oförändrade.Folkpartiet har t ex förordat åtgärder för att minska antaletpersoner som förtidspensioneras och vi har krävt besparingarinom försvaret. De förslag som ligger nära våra stöder vi avnaturliga skäl. Av regeringens sparförslag på ca 20 miljarderkr stöder vi ca . Därutöver föreslår vi (till1998) ytterligare besparingar på ca ,skattehöjningar på ca och skattesänkningar förca . Vi föreslår vissa reformer, främst enhöjning av ersättningen till långtidssjuka från till 80 %och avvisar därutöver några av regeringensbesparingsförslag.Våra budgetförstärkningar är, för att låna ett av den nyefinansministerns favorituttryck, mera ''framtunga''.Försäljningar av statliga företag bör kunnaförstärka statskassan med . Dyra åtgärderinom sysselsättningsprogrammet bör inte genomföras, vilketminskar budgetbelastningen med nära 9 miljarder kr.Sammantaget innebär vårt budgetförslag att genomslaget avförstärkningar blir ca större budgetåret1995/96 än regeringens.2. Det ekonomiska läget 2.1 En otillräcklig uppgångSvensk ekonomi befinner sig i en stark uppgångsfas. Vi harfått den exportledda konjunkturuppgång som vårt land så välbehövde. Bytesbalansen, ett av de viktigaste måtten påhälsan i ett lands ekonomi, är positiv. Vår konkurrenskraft ärutomordentligt god. Investeringarna stiger och kan förväntasfortsätta stiga, bl a till följd av EU-medlemskapet.Inflationen är alltjämt låg.Ändå är uppgången inte tillräcklig.Problemen i svensk ekonomi kan just nu nästan helt sägasha sitt ursprung i politiskt beslutade åtgärder -- ochunderlåtenheten att vidta rätt typ av åtgärder. Osäkerhetenom de långsiktiga förutsättningarna för företagande i landetoch om hanteringen av det stora budgetunderskottet gör atträntan ligger kvar på en hög nivå. De höga räntorna hotar isin tur saneringen av statsfinanserna, hushållensinköpsplaner, investeringar och nyföretagande. De högaräntorna hotar att ta ett strypgrepp om svensk ekonomi.Det är just , , som de avgörande stegen måstetas för att sanera de svenska statsfinanserna. Det är nukonjunkturen är i sin starkaste uppgångsfas, det är nu vi ännuär i inledningen till en fyraårig mandatperiod. Det som intesker , riskerar att aldrig bli gjort.Vi tror att utväxlingen mellan budgetförstärkningar ochräntesänkningar just nu är mycket god. Att låna för attsysselsätta människor i onödigt dyraarbetsmarknadsåtgärder motverkar sitt syfte. Det är bättre attlåna mindre, välja billigare åtgärder inomarbetsmarknadspolitiken, och på så sätt medverka till atträntan sjunker och därmed öka chansen att personerna i frågafår jobb på den öppna marknaden.Enligt finansplanen beräknas tillväxten under de närmaste4 åren bli mellan . För innevarande årförutses , vilket är en nedrevidering jämfört medhöstens prognos, även med hänsyn tagen till den tekniskaförändring som uppkommer på grund av att SCB har byttbasår. är prognosen för lägre ängenomsnittet för EU-länderna, vilket innebär att Sverigehalkar efter. Jämfört med , som också har en svårnedgång bakom sig, är skillnaden avsevärd till Sverigesnackdel.Resultatet är att den totala arbetslösheten ligger kvarmycket högt , på . Sverigefastnar i långtidsarbetslöshet. Antalet nya arbetstillfällenunder dessa år är helt otillfredsställande.Regeringens prognoser bygger dessvärre på någraförutsättningar, som enligt vår uppfattning är särskilt osäkra.Den mest betydelsefulla av dessa torde vara utvecklingen avsparkvoten. Den väntas enligt regeringen sjunka från 8,5procent till , dvs med merän . Även --98 väntas enfortsatt sänkning, till blygsamma , dvssammantaget med . Om sparandetskulle förbli något högre blir konsumtionsutvecklingensvagare, vilket i sin tur medför att tillväxten sänks. Tillexempel skulle en högre sparkvot medföraatt BNP-ökningen reduceras med ca 0,5 procentenhet.Arbetslösheten skulle i ett sådant läge bli ännu högre och år1998 ligga kvar på över 11 procent.En annan central förutsättning gäller ränte- ochvalutakursutvecklingen. Regeringen bedömer att differensengentemot för de långa räntorna sjunker från dagensca till 1996 och till 1procentenhet 1998. Detta vore naturligtvis mycketvälkommet. Utvecklingen -- sedan budgetenpresenterats -- illustrerar emellertid hur sårbart är förränteoro i omvärlden. Vid politisk oro i eller problemi stiger inte bara de italienska eller mexikanskaräntorna utan även de svenska. När liran eller pesonförsvagas får det negativa återverkningar på den svenskakronan. Den appreciering som de flesta bedömare väntat påsedan något år tillbaka har ännu inte påbörjats. En annanillustration av sårbarhet ges av den internationellapressens tendens att diskutera utvecklingen i ''svaga'' länderi klump. , och bildar då en grupp. Detär också ett faktum att det ansedda kreditvärderingsinstitutetMoody's nedgradering av samt deras betygsättningav svensk kronupplåning har försämrat möjligheterna tillsnabb och stor räntenedgång.Av regeringens kalkyler över utvecklingen till och med1998 framgår att de totala offentliga utgifterna förblirmycket höga. I förhållande till BNP ligger utgiftskvoten dåkvar på . Skatterna som andel av BNP har stigittill . Denna utveckling är en följd avregeringens betoning på skattehöjningar för att sanera deoffentliga finanserna och det är enligt vår uppfattningfelaktigt. Vi tror att det är svårt att förena denförtroendeökning som förutsätts i den antagnaränteutvecklingen med så höga utgifts- och skattekvoter somi den nuvarande regeringskalkylen. Vi konstaterar t.ex. attden borgerliga regeringens sparprogram enligtkompletteringspropositionen skulle ha sänktutgiftskvoten till och skattekvoten till under 50procent.Vi är med andra ord oroliga för att den förstärkning avväxelkursen och den räntenedgång som regeringensprognoser bygger på inte infrias. Om detta skulle bli falletblir effekten på tillväxt och arbetslöshet negativ. Det får i sintur konsekvenser för statsskuldens utveckling, inte minstefter 1998. Vi återkommer till det perspektivet i avsnitt 10.6.En sådan utveckling skulle också innebära störresvårigheter att hålla inflationen på låg nivå. Regeringensprognoser innebär att konsumentpriserna håller sig inomramen för målet på +/- alla år utom1996. Om emellertid den förutsedda förstärkningen av densvenska kronan inte skulle realiseras eller om räntelägetskulle förbli högt, finns stor risk att inflationen stiger. Detfinns tyvärr tecken på att inflationsförväntningarna redan harbörjat öka.Den utpräglade tudelningen av ekonomin innebär också enrisk inför årets avtalsrörelse. Om kompensationskrav skulleuppträda och realiseras kan resultatet bli attinflationstendenserna förstärks än mer.Som framgått ovan anser vi att dagens starka uppgångsfasmåste utnyttjas för den budgetförstärkning som ärnödvändig. Regeringen hävdar att så sker. Redan på sid 1 ifinansplanen påstås: ''Aldrig har en såkraftig neddragning av statens utgifter förelagts . ''Detta är tyvärr inte korrekt. Regeringen säger sig föreslåbesparingar på och i t ex 1992 årsbudgetproposition föreslogs besparingar på ca 27 miljarderkronor.Det är också uppenbartt att ett stort antal miljarder av denämnda 21 inte är s k skarpa förslag. Det gäller kommandeopreciserade besparingar inom justitiedepartementetsområde, inom flyktingpolitiken, inom regionalpolitiken,inom miljöpolitiken, beträffande tandvården och ett flertalandra områden.Därtill kommer att flera presenterade förslag inte harfinansierats. Det gäller inomarbetsmarknadspolitiken samt den föreslagna skatterabattenRAS. Detta innebär att den föreslagna politiken inte alls ärså ''framtung'' som regeringen hävdar. Genomslaget /96 av besparingarna uppges vara ca 12miljarder kronor men därifrån måste ca 9 miljarder kronorsom är ofinansierade räknas av. För /96begränsas således effekten till blygsamma 3 miljarderkronor. Vi presenterar nedan vårt alternativa budgetförslagsom har ett betydligt kraftigare genomslag under budgetåret1995/96, på ca 17 miljarder utöver regeringens.2.2 med exceptionell tillväxtSkall lösa sina ekonomiska problem behöver vinågra år av -- för svenska förhållanden -- mycket hög tillväxt.Om vi exempelvis 1996 och 1997 kunde nå en tillväxt påmellan 3,5 och skulle vi vid slutet av dennamandatperiod kunna vara i en situation med avvecklatbudgetunderskott och en öppen arbetslöshet strax under 4 %.Viktiga förutsättningar föreligger redan: EU-medlemskapet, , pensionsreformen,förlängning av mandatperioden, enigheten om en nybudgetprocess m m.Men andra förutsättningar har försämrats:riskkapitalmarknaden hotar kvävas i sin linda avdubbelbeskattningen, räntorna är för höga, arbetsrätten är förstel, den offentliga sektorn återregleras. Det sistnämndahotar att föra oss tillbaka till en situation med sjunkandeproduktivitet i denna stora och viktiga del av ekonomin.Vi har nämnt vilken tillväxt som krävs för att vi skallkunna komma tillbaka till något som liknar fullsysselsättning. Samma sak kan uttryckas så, att omhuvuddelen av de som är utanför den ordinariearbetsmarknaden kommer in på den och får jobb i privatasektorn, kommer det i statistiken registreras som en ovanligthög tillväxt. Den som argumenterar emot en tillväxt på dennivån talar alltså också emot en återgång till fullsysselsättning.2.3 Varifrån skall tillväxten komma?En central fråga i den ekonomiska politiken är denna:varifrån kommer tillväxtimpulserna?Hittills har konjunkturuppgången varit heltutlandsbaserad. Det är utomordentligt sunt och har lett välbehövlig ''återindustrialisering'' av och en radpositiva spridningseffekter, bl a till industrinäratjänstesektor. Det finns anledning att tro att utlandet, om vifår fortsatt låg inflation, kan förbli tillväxtmotor underytterligare en relativt -- ligger tidigt i detvästeuropeiska konjunkturförloppet.Men för att nå en tillväxt på räcker inteutlandet som lokomotiv. Det krävs också inhemskatillväxtimpulser. Problemet är att mycket talar för att deninhemska efterfrågan stagnerar eller sjunker. Det stimulerarinte tillväxten.En tillväxtmotor är tidigare arbetslösa som kommer iarbete. Men den gruppen är i regeringens ekonomiskakalkyler för liten. Det finns fortfarande behov av den ''kick-start'', som det talats om att svensk ekonomibehöver.Lösningen ligger enligt vår bedömning på två nivåer. Denena ligger på det psykologiska planet. Svensk ekonomibehöver nu en ''förtroendechock'', en överraskandeuppvisning i politiskt mod och ledarskap. Det var enliknande bedömning som ledde oss till attförespråka en majoritetsregering. Om det blir trovärdigt attstatsskuldutvecklingen är under kontroll, att de långsiktigaspelreglerna för företagande och arbete kommer att varagoda och att inflationstendenser kommer att hållas tillbakamed finanspolitiska medel, kommer räntan att sjunka ochden privata konsumtionen öka.Den andra lösningen ligger på utbudssidan snarare än påefterfrågesidan. Vad behöver är en kraftig våg aventreprenörer som startar nya verksamheter, där en del avden lediga arbetskraften kan få anställning. Vi räknar medandra ord med att många nya och gamla företagare vågar troså mycket på sina egna idéer och , att de vågarstarta eller bygga ut, trots att de aktuellaefterfrågeprognoserna inte är uppmuntrande. Det har sagtsatt de flesta affärsidéer är omöjliga vid en strikt analys, menlikväl har många av dem fungerat och växt till starka företag.Genom att undanröja så många hinder som möjligt för demänniskor som vill våga språnget att bli ''sina egna'' kan densvenska ekonomin få en välbehövlig draghjälp. Vi behövernytänkarna, uppfinnarna och de driftiga affärsmännen för attlösa en ekvation som annars inte går ihop. Vi behövermänniskor som startar produktion som genererar enefterfrågan. Det handlar inte minst om kvinnligt företagande,ungt företagande och invandrarföretagande.3. Det ekonomiska arvetRegeringen ägnar ett avsnitt i finansplanen med rubriken''Det ekonomiska arvet'' åt ett försök till ekonomisk-politiskmytbildning.Avsikten med avsnittet är att lägga ansvaret för denekonomiska krisen på den förra regeringen. Därmed skall deborgerliga partierna också -- indirekt -- kunna lastas för deåtgärder socialdemokraterna nu tvingas föreslå. Texten ärsåledes mycket förutsägbar.Den bortser från av alla kända fakta, som att svenskekonomi vid regeringsskiftet befann sig i ''fritt fall''genom en serie missgrepp , somsocialdemokraterna rimligen hade ett betydande ansvar för.Vi redovisade i vår partimotion (1994/95:Fi3) vårsyn på de senaste årens ekonomiska händelseutveckling.1994 års kompletteringsproposition innehåller ett utförligareresonemang i samma anda. Man skulle med detta kunna låtasaken bero. Vi tror att många medborgare känner en avsevärdtrötthet inför olika politikers försök att bolla ansvaret förbegångna misstag mellan varandra.Det är emellertid också angeläget att det politiska systemetförmår lära av de missgrepp som begåtts i det förflutna.Ekonomisk politik bedrivs alltid under ytterst stor osäkerhet.Dessa osäkerheter har ökat i takt med bl.a.den växande internationaliseringen av ländernas ekonomieroch de finansiella marknaderna. Om vi då och då jämför debedömningar som gjorts med denfaktiska händelseutvecklingen får vi bättre perspektiv på debeslutssituationer vi hamnar i framöver. Men den analysregeringen presenterar är dess värre inte utformad i dettasyfte.Socialdemokraternas huvudtes är nu att den borgerligaregeringen bedrev en oskicklig konjunkturpolitik. Denstramade åt i lågkonjunktur. Därav den ekonomiska krisen.Detta är en helt felaktig verklighetsbild. Det liggernaturligtvis i vårt intresse att hävda det. Men vi tycker ossha mycket goda skäl för vår ståndpunkt. Det betyder inte attden politik vi förordat och bedrivit under 80- och 90-talenskulle vara invändningsfri.När vi blickar bakåt kan vi t.ex. konstatera att dendevalveringspolitik som först borgerliga regeringar ochsedan socialdemokraterna förde haft starkt negativ inverkanpå omvandlingstryck och produktivitet i det svenskanäringslivet. Detta bidrog till att 80-talets samhällsekonomikom att utvecklas så olyckligt.En skillnad mellan regeringens propagandistisktutformade analys och den vi själva har gjort är i själva verketatt vi betraktar dagens ekonomiska problem i ett väsentligtlängre tidsperspektiv. Socialdemokraterna vill av politiskaskäl ge sken av att läget var ganska gott vid maktskiftet 1991.Vi ser att rötterna finns väsentligt djupare än så.På många sätt är det alldeles uppenbart. Den osundafastighetsmarknad som drev fram finanskrisen tillkom under80-talets överhettning. Industrisysselsättningen började falla1990, inte efter valet . Räntekriserna med åtföljandekrispaket började dugga tätt ett bra tag före regeringsskiftet1991.Vi tror att socialdemokraterna starkt underskattar tvåfaktorer: för det första det sena 80-talets svagafinanspolitik som innebar att överhettningen fick så väldigaproportioner. När svängningen från lånefinansieradkonsumtion till skuldsanering sedan kom blev fallet närmastofrånkomligen dramatiskt.Socialdemokraterna försöker ge intryck av attefterfrågefallet snarare har sina rötter i borgerligåtstramningspolitik. Vi kan då konstatera att de disponiblainkomsterna -- ett åtstramningens år enligtsocialdemokraternas finansplan -- steg !Skälet till att efterfrågan föll var i stället att realräntechockentvingade fram en omfattande skuldsanering.Det finns också en inbyggd motsägelse isocialdemokraternas argumentation. Å ena sidan hävdar deatt den borgerliga regeringen stramade åt för mycket. Detstämmer i huvudsak med deras uppfattning underoppositionstiden: att en ofinansierad momssänkning skullegenomföras för att stimulera konsumtionen. Men å andrasidan hävdar nu att socialdemokraterna medsina budgetsaneringsåtgärder gör vad de borgerliga borde hagjort. Det är en kritik från rakt motsatt håll.Budgetförstärkningarna borde i så fall varit större under åren1991--94. Vi utesluter inte att det kan ligga något i denkritiken, men vi kan konstatera att socialdemokraternaförespråkade motsatt politik i opposition.För det andra menar vi att socialdemokraterna starktunderskattar problemet med de svaga drivkrafter förföretagande och tillväxt som kännetecknat svensk ekonomiunder . Devalveringarna drev fram en expansion i detraditionella industrisektorerna som skylde över Sverigeslångsiktiga tillväxt- och budgetproblem.Till de strukturella problem som alltför längenonchalerades hörde den bristande konkurrensen på viktigaområden, inte minst bygg- och jordbrukssektorerna. Små-och nyföretagandet har haft en alldeles för liten omfattningbl.a. till följd av ett ogynnsamt företagarklimat. Skatternasutformning och för småföretagen illa anpassade regelverkhar varit återhållande faktorer.Den borgerliga regeringen tog itu med en rad storastrukturella problem i svensk ekonomi i syfte att ökaekonomins utvecklingskraft. Det lade en god grund för enstark uppgång framöver.Vi bedömer att det är en central uppgift för politiskabeslutsfattare att söka identifieratillväxtens och företagandets drivkrafter och pröva vilkamöjligheter som finns att stärka dem ytterligare. Men enförsta förutsättning är att man inser att en viktig del avgångna missgrepp och försummelser berör just detta.Finansplanens avsnitt om det ekonomiska arvet visar attsocialdemokraterna inte på något sätt tagit till sig dessalärdomar.4. Den ekonomisk-politiska strateginFolkpartiet liberalernas ekonomiska politik har treövergripande mål.För det första att åstadkomma en uthålligt högsysselsättningsnivå i det svenska samhället och därmedavvärja hotet om en bestående massarbetslöshet.För det andra att skapa en stabil ekonomisk bas för dengenerella välfärdspolitiken.För det tredje att åstadkomma en omställning av denekonomiska aktiviteten i samhället i riktning motkretsloppstänkande och ekologisk balans.Vi har inledningsvis redovisat huvuddragen i vår politik.Vi kan här konstatera att det krävs en samlad strategi för attde mål vi har satt upp skall kunna nås.