mot · GJ02Fi16 · 1995-11-21 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:25 En politik för arbete, trygghet och utveckling VisionenDet sägs ibland att svensk politik av är visionslös. Men det gäller inteoss. I någraavseenden har vi en tydlig bild av ett mycket anorlunda Sverige.Vi tror på ett med många fler entreprenörer. I Sverigesprudlar initiativen - affärsmässiga,idéella, sociala, kulturella. För nya idéer om hur viktiga mänskliga behov kantillgodoses har den egenskapen attde skapar nya resurser. I ett sådant samhälle kommer alla att behövas - den så vanliga tanken att ransoneraarbetsuppgifterna kommer att framstå som omodern. I finns,just därför att allas skaparkrafttas till vara, större möjligheter att ge också medmänniskor på livets skuggsidaett värdigt liv. För oss ärvälfärdspolitiken inte ett skällsord utan ett instrument i anständighetens ochden mänskliga växtens tjänst.Vi tror också på ett som spelar en större roll i vår tids stora globalaprojekt. Det drag av nationellsjälvgodhet och isolationism som finns i dagens är i vår vision ersattav öppenhet och internationellsolidaritet. Förutsättningarna för resultat i det internationella arbetet haraldrig varit bättre: demokratinsinspirerande framgångar, marknadsekonomins segertåg, världshandelns tillväxt,informationsteknologinshäpnadsväckande utveckling. Allt detta kan bli avgörande medel för att trängatillbaka hunger och fattigdom,besegra förtryck, minska krigshoten samt hindra livshotande klimatförändringaroch rovdrift på naturen.I en del andra avseenden har vi inga visioner och tycker heller inte attpolitiska rörelser ska ha några.Morgondagens samhälle ska formas av människornas drömmar och förhoppningar, merän av politiskaplanritningar. Vi tror att ett sådant samhälle blir mycket bättra att leva i, än ett där politiken också formulerarlivsmålen. I 1995 dominerarkrisstämningenEn optimistisk framtidsvision kan inte förändra det faktum att vi nu skriver ien känslaav djup oro för . Massarbetslösheten har fått grepp om vårt land.I massarbetslöshetens spår har följt yttringar som är tecken på en allvarligsocial kris i vårt samhälle.Tilltagande främlingsrädsla, skrämmande våldsutbrott, misstro mot välfärdensinstitutioner, misstro också motpolitik och politiker. En djup pessimism tycks breda ut sig, trots att vi sedanett par år befinner oss i enhögkonjunktur.Arbetslösheten är den enskilda faktor som betyder mest för social utslagning,segregation och växandealkohol- ocdh narkotikaproblem. Därför är vårt samhälles - vår kulturs -oförmåga att generera nya arbeten ettallt överskuggande problem, som ropar efter politiska lösningar och politisktledarskap.Dramatiken i utvecklingen framgår av kurvar i diagram 1 och tabell 1a, som visar hur antalet arbetslösa ochframför allt andelen långtidsarbetslösa ökat drastiskt . Diagram 2 illustrerar på ett tydligt sätt enav orsakerna till problem: hur andelen företagare av den totalaarbetskraften har minskat sedan 1950-talet.Ur diagram 2 kan också utläsas det vi menar är den enda realistiska lösningen.Kurvan måste böjas uppåtigen. Målet bör vara att andelen företagare på nytt skall bli lika hög som på50-talet. Då skulle med säkerheteffekten bli att antalet sysselsatta växte så mycket att kom nära detsom kan kallas full sysselsättning.En följd av att allt färre är i arbete och att allt fler ska försörjas genombidrag är att stora svårigheter uppståratt få fram tillräckliga resurser till den offentliga sektorn. Vi ser med stororo på rapporterna från olika delar avden offentliga sektorn som talar om sjunkande kvalitet, växande vårdköer etc.Viktiga resultat som uppnåttsunder tidigare mandatperioder äventyras . Vårdgarantin blir t ex allt merainnehållslös när vårdköerna på nyttväxer. Det finns ute i samhället också en stor oro för och bitterhet införförsämringar i trygghetssystemen.Diagram 1. Öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende åtgärder 1963-1995Tabell 1 a. Andelen långtidsarbetslösa mer än 6 resp. 12 månaderParallellt med firandet av slut har vi tvingats åse hurnynazismenväxer i vårt land. Flera våldsdåd med rasistiska förtecken har registrerats iår. I de storaoch medelstora städernas förortsområden tilltar segregationen. Allt detta formar en bildsom borde tvinga det politiska systemet till handling. liberalernaär redo attmedverka till de beslut som krävs för att skall inleda en era avuthållig växt, föratt skall bli helt igen. Vari består ekonomiskaproblem? Tillväxten har varit för svagUnder har utvecklingskraften i svensk ekonomin varit för svag.Skillnadengentemot andra jämförbara länder är inte dramatisk mätt i BNP/capita, mentillräckligtstor för att skall ha halkat ner i välståndsligan och fått störrebalansproblem iekonomin än de flesta jämförbara länder. Se diagram 3.Tillväxten i var i genomsnitt , mot 2 %för hela och 1,8 %för europeiska medlemmar. Den tillväxt uppnådde var uppenbarligen för låg för att detpolitiska systemet och lönebildningssystemet skulle kunna hantera situationen.Resultatet blev att Sverigenästan fick ta upp stora lån utomlands (se diagram 4) och attpenningvärdet försämrades snabbt. Deflesta år gick statens budget med underskott. Närmöjligheterna att ytterligare expanderaoffentliga sektorn stängdes , blev resultatet att arbetslösheten sköt i höjden kraftigt.Under lång tid möttes problemen med växelkursförändringar. Mycket talar för attdetta förvärrade delångsiktiga problemen och mer djupgående lösningar försenades.Den centrala frågeställningen är hur långsiktigautvecklingskraft skall kunna öka.Denna fråga saknas dock helt i regeringens proposition. Regeringen räknar med en potentiell tillväxt på 1,7 %per år, vilket är en låg nivå. Inte heller förs någon egentlig diskussion om hur politiken bör läggas om för attförbättra tillväxtpotentialen.Den svaga utvecklingen i framstår som än mer bekymmersam i ett globaltperspektiv. Dagenstillväxtcentrum återfinns i där flera s k låglöneländer växer mycketsnabbt. Massproduktion till låga priserkännetecknar dessa länder. Reala ökningstakter på eller än högre nivåeruppmäts år . Geografisktnärmare finns de tidigare kommunistiska länderna i Öst- ochCentraleuropa med en förhållandevis högutbildingsnivå men fortfarande låga löner/kostnader. Kännetecknande för dessaländer är att de frustar avambition och växtiver. Dessutom finns några snabbt växande länder iLatinamerika. liksom en del andras k mogna ekonomier riskerar att klämmas mellan asiatisk lågpriskonkurrens ochösteuropeiskkvalitetskonkurrens. Insikten om detta är en av drivkrafterna bakom EU:sekonomiska samarbete, utvecklingenav den inre marknaden och satsningar på att höja konkurrenskraftgentemot omvärlden.Den har uppenbarligen mer blygsamma ambitioner med EU:sekonomiska samarbete. Detviktigaste tycks vara att skapa opinion för en aktiv arbetsmarknadspolitikenligt svenskt mönster i de andramedlemsstaterna. Vi tror i och för sig att en aktiv arbetsmarknadspolitik ärviktig och kan ge positiva effekter,men det löser inte huvudproblemet med långsiktiga växt- ochkonkurrenskraft.I synnerhet torde det vara uppenbart att enbart en aktiv arbetsmarknadspolitikinte löser ekonomiskaproblem. Vi har nämligen redan en mycket omfattande sådan och våra ekonomiskaproblem är ändå avsevärda.Inte ens regeringen hävdar att en en utökning av arbetsmarknadspolitiken vorebra för . Det blir därmedmycket tydligt att regeringens EU-politik och dess förord för en s ksysselsättningsunion inte väntas ge någrapositiva bidrag till förmåga till tillväxt.Vi vill här fördjupa analysen på fyra problemområden. Den offentliga sektorns långsiktiga finansieringUnderskottet i de offentliga finanserna sjunker . Skillnaden gentemot denförraregeringens s k Nathalieplan ligger främst i att den nya regeringen hargenomförtmycket kraftiga skattehöjningar. Det gäller i synnerhet sådana skatter sombelastarföretagandet och enskilda människors inkomster från arbete, studier ochsparande.Värnskatt, återinförd dubbelbeskattning, slopad kvittningsrätt, höjdaarbetsgivaravgifter,höjd skatt på pensionssparande och kapitalförsäkring, skatt påindustribyggnader, förtidamomsinbetalning, höjd fastighetsskatt och mycket annat leder till att ett redanhögtskattetryck ytterligare stiger. De skatter som sänkts kan räknas på ena handensfingrar -det är matmomsen, temporärt riskkapitalavdrag och återinförd kvittningsrätt förnyföretagande.Mot denna skattepolitik har vi två invändningar. För det första instabiliteten i reglerna. Hattandet fram ochtillbaka med temporära skatteregler samt återställare och åter-återställareleder till ökad osäkerhet om deframtida skattereglerna. Sådan osäkerhet är negativ för företagande ochinvesteringar. I stället behövs stabilitet iskatteregler utformade med företagandets och arbetsinsatsernas villkor iblickfånget.I detta sammanhang är det särskilt viktigt att skattereglerna utformas så att en växande tjänstesektor verkligenkan uppstå. Före skattereformen 1990/91 var flertalet tjänster inte momsbelagda, men i samband medskattereformen infördes full moms. Många tjänster som i huvudsak förbrukas ochköps av företag kan möjligenbära full moms. Men det är uppenbart att s k hushållsrelaterade tjänster, därproduktivitetsutvecklingen synesvara långsammare och konkurrensen med gör-det-själv är större, har svårt attbära dagens totala skattebörda.Det vore därför angeläget med sänkt eller slopad moms för sådan verksamhet.Detta är emellertid inte möjligtom inte EU ändrar sina momsregler. En sådan förändring tar förmodligen ganskalång tid och har intetid att vänta. Vi förespråkar därför att arbetsgivaravgifterna i stället sänksför tjänsteverksamheter. En betydandedel av arbetsgivaravgifterna är ren skatt, och en sådan förändring skulle därför inte försvåra övergången till ettstarkare samband mellan avgift och förmån inom socialförsäkringssystemet. Viåterkommer nedan till denkonkreta utformningen av en sådan sänkt tjänstebeskattning.Vår andra invändning mot dagens skattepolitik gäller skatternas totalaomfattning. Vi vidhåller denbedömning som vi framfört , att det är ekonomiskt-politisktriskfyllt att låta skattetrycketväsentligt överskrida nivån av BNP. Det är vad som sker efterregimskiftet . Skattetrycketväntas dessutom stiga ytterligare framöver.Ett högt skattetryck innebär att statsbudgeten blir mycket känslig förkonjunktursvängningar. Därmed ökarrisken att budgetens underskott åter skulle öka vid en kommandekonjunkturförsvagning.Flera studier (, , ) av konjunkturkänsligheten i olikaländers offentliga finanserhar gjorts och därvid visat att den är mycket högre i än i andra länder(Se diagram 5). Den viktigasteorsaken uppges vara just de offentliga inkomsterna, både det totalaskattetrycket och den relativt hårdabelastningen på konjunkturkänsliga skattebaser. Enligt spelar de offentliga utgiftssystemen något mindreroll för budgetens konjunkturkänslighet, så det hjälper föga att utgiftssystemen blivit något mindrekonjunkturkänsliga bl a genom lägre ersättningsnivåer sedan just denundersökningen genomfördes år 1993.Skattetrycket har ju ökat.Visst belägg för de offentliga finansernas stora känslighet för variationer iden ekonomiska aktivitetsnivån gesav den snabba försämringen och den likaledes snabbaförbättringen . I båda fallen blevförändringarna av inkomster, utgifter och budgetsaldo avsevärt större änförutsatt, huvudsakligen därför att BNPförändrades snabbare. var nedgången större än väntat, ochskatteinkomsterna föll mer änväntat - är uppgången större än väntat, och skatteinkomsterna harökat mer än väntat.Mot denna bakgrund finns en risk att dagens budgetförbättring inte är så robustsom vore önskvärt. Vårslutsats är att budgetsaneringen i högre grad måste ske med minskade utgifteroch i mindre grad med höjdaskatter. Det är angeläget både från budgetsynpunkt och tillväxtsynpunkt att ettantal skatter sänks. Viåterkommer nedan till vilka.Naturligtvis måste skattesänkningar motsvaras av minskade offentliga utgifter.Dessa bör i själva verket varastörre än skattesänkningarna för att skynda på budgetsaneringen. I regeringenslångsiktsperspektiv sjunkervisserligen utgiftstrycket i ekonomin från dagens , men det ligger kvarpå av BNP. En sådanutgiftskvot är enligt vår bedömning inte förenlig med en skattekvot på rimlignivå varför målet bör vara attpressa ner den ytterligare.En politik som begränsar de offentliga utgifterna måste grundas på politiskaprioriteringar och värderingar. Vi tycker regeringen i stor utsträckning saknatsådanaoch i stället i alltför hög grad använt sig av den s k osthyvelsmetoden. Vianser det varasjälvklart att ett kommande utgiftstak för de offentliga utgifterna måsteinnehålla tydligapolitiska värderingar om vilka uppgifter och vilka verksamheter som bör varaoffentligtfinansierade. Vi anser att en tyngdpunkt i budgetsaneringen framövermåsteligga på området transfereringar till företag. Att dessa uppgår till över 40miljarderkronor är ett uttryck för en kvarlevande gammaldags socialdemokratisknäringspolitikdär politiker ansågs bättre än företagare att avgöra hur företag skulle skötasochinvesteringar göras. Det går också att spara ytterligare statsutgifter inomsocialförsäkringarna, men det ska ske på ett helt annat sätt änsocialdemokraterna gjort.Systemen ska göras mer försäkringsmässiga, inte mindre. Rundgången i a-kassanmåstebrytas för att ta ett exempel. Ytterligare ett viktigt besparingsområde ärförsvaret,framför allt genom att ge armén en modernare utformning med färre men bättreutbildade och utrustade värnpliktiga.Regeringen påstår sig värna om verksamheter framför transfereringar, om vård,omsorg och utbildningframför socialförsäkringsutgifter. Ett sådant påstående är dock inte korrekt.Verksamheterna inom vård, omsorg och utbildning bedrivs eller finansieras avkommuner och landsting.Deras ekonomiska villkor har dels beskurits genom införandet av avdragsgillaegenavgifter, dels ytterligareförsämrats genom den socialdemokratiska aversionen mot förnyelse, enskildaalternativ och konkurrens.Resultatet är ett ökande och berättigat missnöje mot kvaliteten i viktiga delarav vård och omsorg. Exemplen ärmånga, särskilt inom äldreomsorgen. Medborgarna litar helt enkelt inte längre på att de får bra vård när de blirgamla. Arbetsmarknadens funktionssättEn frågeställning som ständigt dyker upp i samband med en diskussion om Sverigeslångsiktiga utvecklingskraft är den om arbetsmarknadens funktionssätt. Så ocksåiregeringens tillväxtproposition. Skillnaden mellan högtillväxtscenariet ochhuvudalternativet beskrivs som en skillnad främst i arbetsmarknadensfunktionssätt.Om arbetsmarknaden blir mer flexibel och fungerar bättre kan tillväxten blihögre, omden fungerar som blir tillväxten lägre. Regeringen tycks emellertid inte dranågonkonkret slutsats av detta påstående, troligen på grund av bindningar till defackligaorganisationerna.Regeringen och de fackliga organisationerna till trots håller arbetsmarknaden på att förändras. Permanentaheltidsanställningar i ett och samma företag blir mindre vanliga. I ställetutvecklas nya kontraktsformer,tidsbegränsade anställningar, uppdragstagande, underentreprenörskap,företagande, växling mellan dessa olikaformer etc. Arbetsmarknadens institutioner och regelsystem förändras däremotmycket långsamt, knappast alls,och riskerar därmed att bli en bromskloss.Detsamma gäller lönebildningen. har lönebildingen varit densvenska ekonomins akilleshäl.Kompensationstänkande mellan olika grupper har i hög grad styrt löntagarnasorganisationer och en snedmaktfördelning vid konflikter och förhandlingar har reducerat arbetsgivarnasmotståndskraft. De återkommandedevalveringarna har likaledes "lärt" arbetsgivarna att det är ofarligt attacceptera höga lönekrav - när företagenhar prissatt sig ur marknaden på grund av för högt kostnadsläge harstatsmakterna ändå sänkt reallönerna genomdevalvering av kronan.Regeringen har insett att lönebildningen är ett problem. Deras förslag tilllösning är emellertid föganydanande - parterna på arbetsmarknaden inbjuds till överläggningar i Rosenbadoch uppmanas att inom ett årkomma fram med förslag till lösning. Sådana uppmaningar har givits många gångertidigare. Senast i sambandmed Rehnberg-överenskommelsen 1991 var tanken att parterna skulle utnyttja denlånga avtalsperioden förinstitutionellt nytänkande. Därav blev intet.Ett antal uttalanden under årets avtalsrörelse illustrerar fortsattkompensationstänkande. Handeln skulle halika stora löneökningar som exportindustrin, kommunalanställda ville ha likamycket som handeln och destatsanställda vill naturligtvis då också ha lika mycket. Vare sig påarbetstagar- eller arbetsgivarsidan tycks manha tagit hänsyn till den dystra verklighet som kännetecknar arbetsmarknaden.Resultatet är attlönekostnadsökningarna tycks bli avsevärt högre än i vår omvärld med försvagadkonkurrenskraft och minskadsysselsättning som följd.Med rörlig växelkurs och en riksbank som håller inflationen i schack är detfrämst sysselsättningen som blirförloraren när kostnadsökningen blir för stor. Med utgiftstak (vilket ju ipraktiken också innebär ett skattetak)för den offentliga sektorn gäller även där att det är antalet arbetstillfällensom blir mindre än eljest vid storalönekostnadsökningar.Det är parterna på arbetsmarknaden som har det yttersta ansvaret för attproblemen med lönebildningen löses.Vi har fört fram ett antal förslag som ligger inom det politiskasystemets ram att beslut om. Dit hört ex ett skattesystem som gör att det lönar sig att arbeta och utbilda sig. Attåterställa grundtankarna i den storaskattereformen är mycket angeläget. En allmän arbetslöshetsförsäkringfinansierad med egenavgifter skulle delsge individen ett verkligt val om han eller hon vill tillhöra en fackföreningeller ej, dels öka motivationen förarbetstagarna att inte medverka till löneavtal som höjer arbetslösheten. Det ärockså viktigt att motverka denutveckling som tycks vara på gång där facken, förutom a-kassan, skalladministrera kollektivatilläggsförsäkringar på t ex sjukförsäkringsområdet. Förändringar i arbetsrätten som dels gör den meralättadministrerad för småföretagare, dels stärker individens ställning är ocksåangelägna. Vi har också, även omdet med en strikt tolkning ligger utanför vad det politiska systemet bör läggasig i, tillåtit oss att framföra denvärderingen att det skulle vara bra om lönesättningen premierade kompetens ochutbildning och att den inteförsvårade ungdomars inträde på arbetsmarknaden.För att en situation där kompetens och erfarenhet ger en relativt högre lönskall accepteras krävs sannolikt attutbildnings- och fortbildningssystemet är sådant att den som vill öka sinkompetens har goda möjlighet att göradet. Vi tar avstånd från en utveckling likt den amerikanska där ett stort antalmänniskor tycks ha låsts fast ilåglöne- och lågkunskapsjobb. Vi kan inte heller se att det skulle vara någonstor risk att så skulle ske i Sverige- trots sina brister är det svenska utbildningssystemet, inte minstvuxenutbildningen, i detta avseende mycketbättre än det amerikanska.De nya utvecklingstendenserna på arbetsmarknaden ställer krav på förändring avlagstiftningen. Vad betyderregler om arbetsmiljö när allt fler personer arbetar på distans i hemmet, på "arbetsplatsen"? Vadbetyder avtal om semestertillägg eller ersättning för obekväm arbetstid när allt fler personer harkontraktsanställning för ett visst uppdrag, oberoende om detta utförs på treeller , på vardagar ellerhelgdagar, eller ? I lagstiftningen om arbetsmiljö,medbestämmande och anställningsskyddmed flera lagar är det de fackliga organisationerna som kan ställa krav och harrättigheter. På den nyaarbetsmarknaden blir därmed många medarbetare, som inte låter sig lika lättinordnas i existerande fackligaorganisationer, utan sådant inflytande. Det var ett svårt misstag av densocialdemokratiska regeringen att avrena demonstrationsskäl avskaffa den sittande arbetsrättskommittén och ersättaden med ett arbete ikorporativistiska former. Vi kräver att en parlamentarisk arbetsrättskommittéåterinrättas med uppgift att snabbtkomma med förslag på bl a de områden vi här nämnt. När det gäller de s kåterställare som skett i fråga om t exprovanställningstid och uppsägningsregler kan de ändras tillbaka utan utredning.Vi har stor tilltro till den den aktiva arbetsmarknadspolitiken och den svenskaarbetslinjen. Det är viktigt attmänniskor hjälps med utbildning, flyttning och annat aktivt stöd under enomställningsperiod i stället för enbartkontanta bidrag. Det synes oss emellertid uppenbart att arbetsmarknadspolitikenför närvarande bär en alltförstor börda i den ekonomiska anpassningen och att den därmed inte uppfyllernödvändiga effektivitetskrav.Tidvis tycks det rent av vara svårt för arbetsmarknadsmyndigheterna att göra avmed anslagna medel. De mångaolika stödsystem som finns för företagen riskerar att tränga undan normalaarbetstillfällen. Det tycks också varaså att många enskilda människor söker sig till s k aktiva insatser enbart föratt kvalificera sig för en ny period avkontantstöd. Vi föreslår därför att anslagen till arbetsmarknadspolitikenbegränsas och att reglerna förarbetslöshetsförsäkringen reformeras. Bristen på konkurrens inom näringsliv och offentligverksamhetPå inleddes en våg av avregleringar. Över hela världen avskaffadesoffentligamonopol och regleringar till förmån för konkurrens, mer av privat ägande ochmarknadslösningar. Även har haft sin beskärda del av avregleringar. Ivårt landhar genomförts avregleringar avkreditmarknaden,valutahandeln, taxitrafiken, inrikesflyget och mycket annat.Trots det som skett tyder mycket på att förekomsten av monopol, oligopol,regleringar och omfattande statligasubventioner till företagssektorn är en gigantisk hämsko på enrationell ekonomisk aktivitet i vårtland. Sannolikt är situationen i flera avseenden sämre i än i andrajämförbara länder.Flera rapporter och utredningar har beskrivit de effektivitetsförluster bristenpå sund konkurrens innebär.Konsultföretaget har exempelvis pekat på den bristande konkurrenseninom livsmedelssektorn. AttSverige, tvärt emot den beskrivning vi ofta ger av vårt land som en liten menöppen ekonomi, är ett land därstora sektorer av ekonomin kännetecknas av obefintlig eller otillräckligkonkurrens, vilket leder till högakostnader, krav på subventioner, låg produktivitet och svag förmåga att alstranya arbeten.Bristen på konkurrens inom bostads- och byggsektorn leder till för dyra bostäder och för höga hyror. Bristenpå konkurrens inom jordbruks- och livsmedelssektorn leder till för dyr mat.Bristen på konkurrens inomoffentligt producerad vård och omsorg leder till för dyr service.De statliga transfereringarna till företagssektorn uppgår (exkl bankstödet ochsådant jordbruksstöd som integår över statsbudgeten) till . Vi har i många sammanhang förespråkatnedskärningar på detta område, t ex sänkta bostadssubventioner, lägre presstöd,mindre jordbrukssubventioneretc. Ändå kan konstateras att alla politiska partier i , från vänstertill höger, har ett medansvar för att visitter så hårt fast i subventionssystemen. Men det är ingen tvekan om att det är socialdemokraterna med sinideologi om det s k "starka samhället" (varmed avses den starka staten) som lett utvecklingen i riktning motreglerings- och subventionssamhället.Det väckte därför berättigad uppmärksamhet när näringsministern i en intervju väckte frågan om ensänkning av arbetsgivaravgiften med en neddragning av företagsstöden somfinansiering. Vi stöder helhjärtatstatsrådet ambitioner men vi misstror hans och socialdemokraternasförmåga att komma särskiltlång på avregleringens och subventionsneddragningens väg.