mot · GI02K605 · 1995-01-25 00:00:00 — Enligt kommunallagens bestämmelser får en kommun iprincip inte sälja sina tjänster på den allmänna marknaden,vare sig till andra kommuner eller till privata köpare.Bestämmelserna på området är sammanfattade i 2 kapitlet 1paragrafen i kommunallagen. Det innebär bland annat att enkommunal verksamhet skall vara anknuten till kommunensgeografiska område eller dess innevånare och att kommunerinte får driva sådan verksamhet som åvilar enbart staten, enannan kommun eller någon annan att sköta. Med uttrycket''någon annan'' skall förstås det privata näringslivet.Såsom praxis utvecklats på området finns det dock ingenriktigt tydlig gräns mellan den kommunala sektorn ochnäringslivet. Kommunerna driver således affärsverksamhetpå t.ex. områdena kommunikationer, energi,bostadsförsörjning, vatten-och-avlopp och renhållning.Dessa områden för verksamhet omfattas numeraav en särskild kompletterande kompetensregel som gör detmöjligt för kommunerna att driva sådan verksamhet om detsker utan vinstsyfte och de tillhandahålles de egnakommunmedlemmarna.Rättspraxis visar att kommuner bara i mycket speciellaundantagsfall har möjlighet att erbjuda sina tjänster ochprodukter på den allmänna marknaden, t.ex. till andrakommuner. Således är det helt uteslutet att ett kommunaltrenhållningsverk får totalentrepenad på renhållningen i enannan kommun, alldeles oavsett om detta kommunala verkerbjuder det klart förmånligaste alternativet. Här gäller inteden fria konkurrensen.I sådana och liknande fall finns enbart alternativet att drivaverksamheten i någon av de former som den nuvaranderättsordningen för interkommunala verksamheter medger,t.ex. kommunalförbund, gemensamt bolag eller annan formav samarbetsavtal.Åtskilligt har hänt som understrykerbehovet av en förändring av dessa lagbestämmelser.Kraven på ett effektivt resursutnyttjande inomkommunsektorn har kraftfullt strukits under som ett resultatav såväl den allmänna ekonomiska utvecklingen som avstatliga beslut som rör kommunsektorn. För att en effektivhushållning med skattemedel skall bli möjlig är det förståsnödvändigt att fullt ut utnyttja kapitalinvesteringar ochöverkapacitet i den kommunala sektorn. Det kräver ökademöjligheter att bedriva interkommunal verksamhet på t.ex.nämnda områden.De regler för upphandling som tidigare följdeav och som gäller genom EU-medlemskapetunderstryker också de behovet av en förändring avlagreglerna på området.Till detta kan läggas att gränsdragningen mellankommunal verksamhet och affärsverksamhet i störstaallmänhet luckrats upp genom det utbreddamarknadstänkandet -- privatiseringsvågen och det ökadeantalet entreprenader -- också på områden som varitförbehållna kommunsektorn och som inte drivits ikommersiella former. Alldeles oavsett vilken uppfattningman har om privatisering och kommersialisering på dessaområden så pekar också dessa förändringar på det orimliga iatt kommunala verksamheter är bundna av nuvarande regler.Konkurrenskommittén föreslog i sitt betänkande''Konkurrensen i den offentliga sektorn'' (SOU 1991:104)bl a att kommunerna skulle tillåtas bedrivauppdragsverksamhet i andra kommuner och landstingförutsatt att verksamheten upphandlats i konkurrens i denegna kommunen.Den tidigare borgerliga regeringen gick emellertid inte påden linjen utan valde, som man uttryckte saken i proposition1992/93:43, att ''avvakta utvecklingen'' och tyckte att fråganborde ''övervägas och belysas ytterligare i ljuset av denutveckling som sker''.Lokaldemokratikommittén fick därför i uppdrag att utredaförutsättningarna för kommuner och landsting att bedrivauppdragsverksamhet och att särskilt pröva möjligheten attinleda försöksverksamhet. Detta uppdrag är redovisat idelbetänkandet ''uppdragsverksamhet'' (SOU1992:128) och kommittén föreslår att ett begränsat antalkommuner skall ha rätt att under en treårig försöksperiodbedriva uppdragsverksamhet ''under regeringens ledningoch kontroll''.Man kan konstatera att trots denna påbjudna försiktighet,som närmast får betraktas som unik i förhållande till mångaandra oreflekterade systemförändringar, kom det ingetförslag från den numera avsuttna borgerliga regeringen.Något lagstiftningsarbete påbörjades inte och förklaringentorde vara att den dåvarande regeringen fick signaler från detprivata näringslivet innebärande att man inte var intresseradav någon fri konkurrens på berörda områden.En motion med samma innebörd som denna behandladesi betänkande 1993/94:KU40.Utskottsmajoriteten valde då att avstyrka motionen medhänvisning till att regeringen ''mot bakgrund avremissutfallet'' inte ansett sig vara beredd att ''nu lägga framnågra förslag''. Man konstaterade dock att frågan skulleberedas vidare och majoriteten utgick från att regeringenskulle återkomma till . I en socialdemokratiskreservation som också ville ge detta regeringen till kännakonstaterades bl.a. att ''det är av största vikt att frågan ommöjligheterna för kommunerna att bedrivauppdragsverksamhet får sin lösning''. Riksdagsmajoritetenbeslutade som utskottsmajoriteten ville.Det finns alltså goda skäl att åter aktualisera frågan om attsnarast, med eller utan föregående försöksverksamhet,genomföra en förändring av lagbestämmelserna på områdetkommunal uppdragsverksamhet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att skyndsamt igångsätta arbetet medsikte på en ändrad lagstiftning om kommunaluppdragsverksamhet.