mot · GI02Jo812 · 1995-01-25 00:00:00 — Grävlingen förekommer över nästan hela den europeiskakontinenten. I finns den i hela landet från tillNorrland, dock inte på . Grävlingen har mycket lättför att anpassa sig och kan t.o.m. påträffas inne i tätorter. Bästtrivs den där skogar omväxlar med öppna marker.Grävlingens gryt är dess hem och dess borg, där dentillbringar större . Grytet är ett omfattande ochsinnrikt system av gångar och rum. Det kan bli fem till sexmeter djupt och kan användas av generationerdjur.En naturligt mänsklig inställning borde vara att grävlingenlämnas i fred i sitt gryt. Så är dock tyvärr inte fallet. Underförevändning att grytjakt behövs för att träna grythundar ochför uppsökande av skadade grävlingar pågår på sina håll ivårt land en veritabel ''klappjakt'' på grävlingar. Förutomjakt på grävlingar i deras naturliga gryt försiggår s.k.grytanlagsprov i konstgryt. Dessa används för träning avhundar, vilka egentligen avses att användas vid praktiskgrytjakt. Anlagsproven motiveras med behov av att testahundens skärpa, något som ofta leder till regelrätta slagsmål,vilket inte sällan innebär otäcka bitskador hos både hundenoch ''provdjuret''. I flera fall har grävlingar lämnatslemlästade i sina gryt efter att ha attackerats av jakthundar.På senare år har bl.a. terrierklubbar fått för sig att det är enfin sport att bedriva grytjakt. Denna jakt får ibland formenav något slags ''gladiatorspel'' med ett utslag av primitivtleklynne på djurens bekostnad, präglat av brutalitet ochkänslokyla.För de s.k. grytanlagsproven användes viltfångad grävling.Enligt djurskyddslagen skall djur som hålls i fångenskapbehandlas väl och skyddas mot onödigt lidande ochsjukdom. framhåller i en rapport att det ärviktigt att grythundar tränas och testas under ordnade formerinnan de börjar användas för praktisk jakt. Detta kan tolkassom en motivering från verkets sida att godkänna ettförfarande som innebär ett visst lidande, dvs. lidandet skulleinte vara onödigt. har riktat starkainvändningar mot detta synsätt och gör bedömningen att detingalunda är nödvändigt att använda levande grävling vidgrytanlagstestning av hundar. Det bör enligt förbundet varamöjligt att testa hundars lämplighet med andra metoder, t.ex.genom användande av attrapper. Veterinärförbundetframhåller också att det ur etisk synpunkt är helt förkastligtatt på detta sätt utnyttja ett viltfångat djur som saknar allachanser att fly.Sveriges Veterinärförbund reagerar också starkt mot den ijägarkretsar ofta förekommande argumenteringen attgrävlingar ofta i vilt tillstånd får bitskador i samband medslagsmål med artfränder. Dessa argument, som tycks syftatill att bevisa att grävlingarna inte utsätts för otillbörligtlidande i samband med grythundsproven, är irrelevanta,anser förbundet. Att vilda djur i naturen utstår lidande fåraldrig tas som en ursäkt för människor att medvetet åsamkadjur i fångenskap skador.Vid behandling av motion 1993/94:Jo803 hänvisarutskottet i bet. 1993/94:JoU27 till att det efter utredning i denändrade jaktförordningen intagits en ny paragraf, §16 a, med skärpta regler för hur hundar skall tränas förgrytjakt och hur sådana gryt skall vara utformade.Vi kan emellertid inte finna att sådana regler tar hänsyntill djurskyddslagen eller på något påtagligt sätt beaktar denkritik som framfört mot jakt pågrävling i gryt över huvud taget. Det torde stå utom allatvivel att det inte är förenligt med djurskyddslagen attanvända levande grävlingar i grytanlagsprov för hundarliksom att sådan ''träning'' med grävling är oförenlig med §27 i jaktlagen om att villebrådet inte får tillfogas onödigtlidande. Av dessa skäl bör enligt vår mening förbud införasmot jakt på grävling i gryt, jaktträning i konstgryt och likasåvad gäller privat innehav av grävlingar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förbud mot jakt på grävling i gryt,jaktträning i konstgryt och privat innehav av grävlingar.