mot · GI02Ub901 · 1995-01-25 00:00:00 — Innehåll 1.Våra utgångspunkter 2 1.1Agenda 2000 -- med sikte på 3 av utveckling och förnyelse 4 2.1Målstyrning och lokalt ansvar 4 2.2Rätt att välja skola och fler friskolor 4 2.3Friare högskolor och universitet 5 2.4Oppo(s)itionen en bromskloss 6 3.Socialdemokratisk återställarpolitik 7 3.1Infrastruktur eller arbetsmarknadspolitiskt dragspel? 8 3.2Kvalitetspremien slopas 9 4.Långsiktig utbildningsstrategi i stället försocialdemokratiskt tuvhoppande 9 4.1Ersättningen för grundutbildningen minskas10 4.2Professurer vid mindre och medelstora högskolor10 4.3Forskning och utveckling11 4.4Fria universitet och högskolor12 5.Kvalificerad eftergymnasial utbildning i nya former13 6.Ett nytt ledarskap13 6.1Utvärdering13 6.2Lärarutbildning, ledarskaps- och kompetensutveckling14 7.Andra områden där förnyelse behövs15 7.1Kommunernas ansvar för vuxenutbildningen15 7.2Arbetsmarknadspolitiskt motiveradeutbildningsplatser15 7.3Fortsatt utveckling av gymnasieskolan16 7.4Elever med svårigheter16 7.5Invandrareleverna och skolan17 7.6Skolornas arbetsformer och datoranvändningen iskolan18 7.7Tekniska och naturvetenskapliga ämnen18 7.8Studiestöd20Hemställan221. Våra utgångspunkterSambandet mellan bildning, utbildning och kunskap å enasidan och humanism i samhället samt värdighet ochlivschanser för människor å den andra är lätt att påvisa.Likaså är naturligtvis sambandet mellan kunskap ochekonomiskt framåtskridande uppenbart och känt.Det ekonomiska framåtskridandet och inte minstden explosionsartade utvecklingen i möjligheterna att tillsmå kostnader samla och sprida information ökar betydelsenav utbildning och kunskaper inom snart sagt alla områden,som kraven på kunskapen förändras.Snabb utveckling och informationsspridning förkortarlivslängden hos åtskillig kunskap. ökar betydelsenav människors förankring i sin kultur och historia. I en världmed krympande avstånd och internationell integration växerkraven på språkkunskaper och kommunikativa färdigheter.Enligt vår mening är denna utveckling en utmaning och enmöjlighet. Men den kräver att ett antal grundläggandeutgångspunkter i synen på utbildning slås fast och därmedatt ett antal myter som tidigare satt sin prägel på svenskutbildnings- och forskningspolitik avlivas.För det första finns det inga substitut för kvalitet. Syftetmed all utbildning, från första grundskoleklass till högstadoktorandkurs, måste vara att uppnå hög kvalitet i form avgoda kunskaper hos den studerande. Det faktum attresursinsatser är lättare att kontrollera än utfall eller attkvantitativa variabler är lättare att mäta än kvalitativa, äringen orsak för staten att avstå från att utveckla styr- ochutvärderingssystem som fokuserar på kvalitet och utfall. Detär också viktigt att slå fast att det inte är att visa respekt förden enskilde att förtiga sanningen för den elev som intetillägnar sig tillräckliga kunskaper eller att ett lärosäte inteär så bra som det borde. Tvärtom är detta ansvarslöst motde studenter som spenderar tid i utbildningsväsendet och demedborgare som bekostar detsamma.Det är därför beklagligt att den socialdemokratiskaregeringen genomfört förändringar som förbudet mot betygi vissa årskurser, avskaffandet av godkändgränsen igrundskolan och föreslagit borttagande av kvalitetspremieni den högre utbildningens resurstilldelningssystem. Dennanedtoning av kvalitetsaspekten innebär också en utvecklingsom går på tvärs mot tendenserna inom alla andra , tillbaka till ett 70-talstänkande.För det andra kommer utbildningens uppgift att förändrasfrån att vara en introduktion till arbetsmarknaden till att varaen del av det livslånga lärandet. Alltfler kommer att behövabyta arbete eller yrkeskunskap under livet ochalla kommer att kontinuerligt behöva förnya och kompletterasin kompetens. För att idén om livslångt lärande skall varamer än en paroll krävs dock att arbetet med att utvecklaekonomiskt och praktiskt genomförbara former för detta geshög prioritet. Hit hör exempelvis idéerna om individuellautbildningskonton som presenterades under den borgerligaregeringstiden.För det tredje är all kunskap och inlärning individuell.Inlärning av god kvalitet är inte passiv konsumtion av färdigamenyer utan något som måste skräddarsys och kontinuerligtutvecklas av dem som lär och dem som lär ut. Detta innebäratt decentraliseringen och avregleringen av helautbildningsväsendet måste fortsätta som familjersoch studerandes rätt och praktiska möjlighet att väljalärosäte -- oavsett ägandeform -- måste värnas och utvecklasvidare.Inom skolan får inte decentraliseringen bara bli enöverflyttning av statlig politisk styrning till kommunalpolitisk styrning. Ambitionen måste vara att göra denenskilda skolan till en autonom enhet, primärt ansvarig införde berörda eleverna och föräldrarna, men med distinktakvalitetsmål och mått att uppfylla.Inom den högre utbildningen måste en ökad mångfald avlösningar, arbetsmetoder och utbildningsutbud eftersträvas.Till följd av den nya friheten men även internationaliseringensom leder till ökad konkurrens mellan universitet ochhögskolor i olika länder, sker denna utveckling snabbt. Detär därför lätt att förstå den oro som sprids bland studenter,lärare och forskare efter den nya regeringens signaler omåtergång till mer av likriktning, hierarki och statlig styrning.För det fjärde måste utbildningsväsendets traditionellagränser övervinnas. Kulturskillnaderna mellan skolans olikanivåer, mellan skola och högre utbildning, mellanyrkesutbildning och teoretisk utbildning och mellanutbildning och forskning, måste överbryggas.Moderaterna förordar en ordning där varje nivå inomutbildningssystemet också ges ett ansvar för tidigare nivå,genom exempelvis ett faddersystem där enskildagymnasieskolor och universitet får ett speciellt ansvar för attstödja och informera vissa grund- och gymnasieskolor. Detblir också alltmer angeläget att utveckla nyautbildningsformer som inte kan komma till stånd därföratt de inte entydigt uppfyller kraven för vare sig gymnasialeller högre utbildning.Viktiga initiativ på detta område togs , bl.a. med förslag om kvalificeradlärlingsutbildning och en särskild utredning om kvalificeradeftergymnasial utbildning.Lärarutbildningen måste reformeras i syfte att höjalärarnas kompetens och status, skapa större bredd ilärarkompetensen och kombinationer av kunskaper menockså för att markera framtida lärares roll som handledare iinlärning snarare än undervisare.Ytterligare några högskolor bör ges en i förhållande tillstaten fristående ställning. En satsning på ytterligare ettuniversitet i är av nationell betydelse.1.1 Agenda 2000 -- med sikte på sekelskiftetI projektet påbörjades en bred diskussion om detsvenska samhällets långsiktiga kompetensbehov och omutbildningens och forskningens villkor och roller. I form avuppsatser och analyser och genom ett antal större regionalakonferenser skapades och samlades underlag om kunskaps-och kompetensfrågor i ett längre perspektiv. De förstaanalyserna av resultaten visade på behov av ytterligareförändringar. Starkt sammanfattade berör de nödvändighetenav att långsiktigt bygga ut utbildningsväsendets kapacitet,behovet att stärka incitamenten för kunskapsutnyttjande ochkompetensutveckling och behovet av en fortsatt förändringav utbildningens och forskningens organisation och struktur.Resultaten ligger till grund för Moderata samlingspartietslångsiktiga utbildningspolitiska strävanden.2. av utveckling och förnyelse 2.1 Målstyrning och lokalt ansvarI slutet av beslöt om ett nyttstyrsystem för hela det offentliga skolväsendet som hargenomförts. Riksdag och regering skall lägga fast generellaoch riksgiltiga mål för skolan, medan det fulla driftsansvaretför verksamheten ligger hos kommunerna. Statsbidraget tillskolan ingår numera i det samlade statsbidraget tillkommunerna.Det grundläggande styrdokumentet är skollagen.Regeringen fastställer läroplaner och för delkursplaner. Dessutom tas en nationell utvecklingsplan förskolväsendet fram . Mål och resultatstyrningförutsätter uppföljning och utvärdering samt tydliga ochutvärderingsbara mål.Den borgerliga regeringen lade 1993 fram förslag till enny gemensam läroplan för det obligatoriska skolväsendet(Lpo 94) som antog. Den nya läroplanen träder ikraft och skall vara fullt /99. antogs en ny läroplan för detfrivilliga skolväsendet (Lpf 94), dvs. för gymnasieskolan,kommunala vuxenutbildningen, gymnasiesärskolan ochsärvux som i huvudsak redan trätt i kraft. De nyaläroplanerna tydliggör skolans ansvar att förmedla ochförankra de värden vårt samhällsliv vilar på. Barn ochungdomar måste lära sig vad som är rätt och fel och isamverkan med hemmen har skolan här en viktig uppgift.Kraven på allsidig undervisning av hög kvalitet markeras.Utrymmet för lokala pedagogiska bedömningar vidgasliksom valmöjligheterna för eleverna.Riksdagen beslöt vid samma tillfälle införa nyabetygssystem för såväl som gymnasieskolan.De nya betygen var målrelaterade, dvs. skulle sättas iförhållande till i förväg bestämda kunskapskriterier.Kursplanernas utformning med tydliga ''mål att uppnå''säkrar elevernas grundkunskaper. Skolornas ansvar attkontinuerligt informera elever och föräldrar om skolansbedömning av den enskildes studieresultat i form avutvecklingssamtal slogs fast, obligatoriska skriftligaomdömen fr.o.m. årskurs 5 och nationellt reglerade betyg i6 steg fr.o.m. årskurs 7. I gymnasieskolan, som ärkursutformad, skall de nya målrelaterade betygen sättas eftervarje avslutad kurs.2.2 Rätt att välja skola och fler friskolorUnder fördes debatt om valfriheten iskolan. Bakgrunden var att svenskt skolväsende genomsocialdemokratisk politik likriktats och att förutsättningarnaför att starta och driva fristående skolor var dåliga.Socialdemokraterna tvingades också, av en mycket starkopinion, att i några steg öka utrymmet för alternativ inomoch utanför det offentliga skolväsendet. De verkligaförändringarna kunde dock genomföras först under ledningav en borgerlig regering. Genom ett antal reformer har rättenatt välja skola blivit en möjlighet för alla. Rätten att väljaskola också inom det offentliga skolväsendet skrevs in iskollagen. Reglerna för bidrag till de fristående skolornareformerades med syfte att de skall ha med de offentligaskolorna likvärdiga ekonomiska villkor.Resultaten av dessa valfrihetsreformer är mycket positiva.Antalet fristående skolor har ökat. Vid regeringsskiftet 1991fanns cirka 80 fristående skolor. 1994 var motsvarande siffracirka 250. Dessutom ligger cirka 150 ansökningar omgodkännande av nya fristående skolor för prövning hosSkolverket. Antalet elever i fristående skolor fördubbladesunder perioden --1994. Det faktum att de friståendeskolorna tillförsäkrades bidrag samt tydliga regler förelevavgifter har gjort att dessa avgifter minskat kraftigt, genomsnittlig nivå som innebär att de numera är lägre änavgifterna för barnomsorg.De nya fristående skolorna finns över hela landet, i tätorteroch i glesbygd. Den kritik som hävdade att ökad valfrihetenbart skulle gynna storstäder har visat sig vara fel. Mångafristående skolor har startats på mindre orter, ibland isamband med att kommunen lagt ner en offentlig skola.Fristående skolor förutsätter och skapar ett frivilligtengagemang av föräldrar, personal och andra i närområdet,vilket gör det möjligt att driva också mindre skolor, någotsom visat sig svårt i regi. De nya friskolorna harolika inriktning och profil. Många skolor har en alternativpedagogisk inriktning.Genom att alla familjer numera har ekonomiskamöjligheter att välja också en fristående skola har valfrihetenvidgats. Det är ett av skälen till att denna fråga är central imoderat politik. Ett annat skäl är att fler skolor medvarierande profil och huvudmän vitaliserar skolväsendet ochbidrar till dess utveckling.Syftet med valfrihet i skolväsendet är i första hand attskapa fler möjligheter för elever och familjer och i andrahand att skapa drivkrafter för pedagogisk förnyelse ochkvalitetsförbättring hos lärare och skolledare. Närsocialdemokraterna talar om valfrihet, tycks syftet däremotprimärt vara att ge kommunerna fler val. Att, såsomsocialdemokraterna förutskickat, låta kommuner besluta omstödet till friskolorna och utöva tillsyn över dessa riskerar attreducera valfriheten och tillkomsten av nya fristående skolor.Det kommer dessutom att leda till rättsosäkerhet hos defristående skolorna och deras elever och bana vägen för ettgodtycke, där den enskildes möjligheter att välja är beroendeav om kommunen är borgerligt styrd eller ej.2.3 Friare högskolor och universitetBeslutet att frigöra universiteten och högskolorna frånstatlig detaljreglering bygger på insikten om att statens rollvad avser högre utbildning och forskning måste vara tydligmen begränsad om goda resultat skall nås. Därigenom gesfriare spelrum för högskolor, universitet och forskare attfinna optimala former för att nå sina långsiktiga mål. Enhörnsten i ett system med fria och oberoende universitet ochhögskolor är varje lärosätes rätt och ansvar att svara för denegna antagningen och sätta kvalitetskraven. Studentensönskemål, rätt och förmåga sätts därigenom i centrum förden bästa utbildningen.Genom ett nytt resurstilldelningssystem gavs studenternasval och kvalitetskrav stor och konkret betydelse för denhögre utbildningens utveckling. Statens ansvar för den högreutbildningen utövas numera i form av s.k. långsiktigautbildningsuppdrag samt genom kvalitetskontroll underledning av Universitetskanslern. Universitets- ochHögskoleämbetet lades ner. Två högskolor, ChalmersTekniska högskola och , överfördes istiftelseform och fler fria högskolor gavs examensrätt.Under borgerlig ledning utökades satsningen på svenskforskning kraftigt, bl.a. med hjälp av medel från de nuavvecklade löntagarfonderna. En målmedveten och entydigsatsning på kunskapsinvesteringar angavs som avgörande förom skulle kunna återta en tätposition bland världensindustriländer.De nya forskningsfinansiärerna är av särskild betydelse.Sammanlagt tio stiftelser med ett kapital om nära 20miljarder kronor etablerades. för strategiskforskning inom teknik, naturvetenskap och medicin, enstiftelse för miljöstrategisk forskning samt en särskilduppgift inom för stöd tillkulturvetenskaplig forskning spelar en speciell roll för attstödja forskare med förutsättningar att nå världsklass. Medelhar också reserverats för en vidgad internationalisering avutbildningen och forskningen, till stöd för mindre ochmedelstora högskolors forskning i samarbete mednäringslivet, till forskning på vårdområdet och till insatserför att öka användningen av modern informationsteknologi.Mellan åren 1991 och 1994 ökade antalet platser vidhögskolor och universitet i syfte att inledaen nödvändig utbyggnad av den mest kvalificeradeutbildningen. På detta område släpar efter till följdav mångåriga socialdemokratiska försummelser. Flerungdomar än tidigare påbörjade en högre utbildning. Läsåret1992/93 beräknades av landets 19-åringar hapåbörjat en sådan utbildning. Motsvarande siffra under1980-talet var . Fler och fler studenter slutförde sinastudier och tog examen. Nivåerna var vid periodens sluthögre än under de tidigare rekordåren i början av 1970-talet.2.4 Oppo(s)itionen en bromsklossDen förnyelse av svensk utbildning som genomfördesunder den borgerliga regeringens mandatperiod suffleradesinte av nytänkande och framtidsinriktade förslag från densocialdemokratiska oppositionen. Den decentralisering avansvaret för skolan som inletts av en tidigaresocialdemokratisk regering ifrågasattes kontinuerligt medkrav på statliga ingripanden och pekpinnar motkommunerna. I betygsfrågan uppnåddes relativ enighet i denförsta delen av arbetet. Inför de avgörande besluten ombetygen i valde socialdemokraterna att återgåtill en för partiet mer traditionell, betygsfientlig inställning.Den borgerliga regeringsperioden gav hög prioritet både åtstrukturella förändringar och resurser inom högre utbildningoch forskning. Morgondagens samhälle kräver en flexibilitetoch dynamik i de administrativa strukturer som omgerutbildning och forskning.Socialdemokraternas ståndpunkt i frigörelse- ochmoderniseringsarbetet var negativ eller starkt motsträvig.Förslaget att avveckla de centrala ämbetsverken motsatte sigsocialdemokraterna. Resurstilldelningssystemet förgrundutbildningen försökte man bromsa med i sigmotsägelsefulla argument. Satsningarna på forskningmotarbetades.3. Socialdemokratisk återställarpolitikRegeringsskiftet 1994 innebar ett stopp förförnyelsearbetet. Två förslag för att riva upp fattade besluthar redan hunnit passera . De nya betyg förgrundskolan som fattat beslut om revs upp innande hunnit träda i kraft. Det socialdemokratiska betygssystemsom nu kommer att införas har inte varit föremål för vare signågon mer grundlig beredning eller något remissförfarande.Betyg i tre steg skall ges först i årskurs 8 och skriftligaomdömen kommer endast att ges till de föräldrar som begärdet.Förutom att den politik socialdemokraterna nu slagit in påinnebär att betyg ges , innebär denminskning av antalet steg som genomförs att betygen blirsämre när det gäller att informera om elevens kunskaper ochdärmed också som pedagogiskt verktyg. Att skriftligaomdömen endast skall ges på föräldrarnas begäran innebäratt elever som saknar aktivt stöd hemifrån missgynnas.Sammantaget anser vi att det är de elever som harstudiesvårigheter och låg motivation som förlorar allra mestpå den socialdemokratiska betygspolitiken. Risken är ocksåstor att invandrarföräldrar inte kan eller vågar ställa krav påskolan och därför inte får den tydliga information om elevensstudieresultat som skulle behövas.Socialdemokraternas förändring av det fattadebetygsbeslutet innebär också att godkänd-nivån igrundskolan avskaffas. Den förändringen är ologisk ochriskerar att drastiskt reducera kvaliteten i skolväsendet. Enmålstyrd skola innebär att staten formulerar klara ochmätbara kvalitetsmål för skolan som sedanskolhuvudmannen får uppnå med stor frihet vad gällerarbetsmetoder och resursallokering. Nivån ''godkänd''markerar just minimikravet på vilka kunskaperskolhuvudmännen är skyldiga att ge eleverna i grundskolan.När denna nivå avskaffas, finns en entydig ochmätbar norm för kvaliteten och därmed försvåras eller t.o.m.omöjliggörs för statsmakten att ställa kvalitetskrav påskolan. är detta ett grundskott mot den goda skolan.Från regeringen har aviserats att stödet till friståendeskolor skall försämras och att reglerna för godkännande avnya skolor skall skärpas. En debatt mellan olikasocialdemokrater om hur valfriheten skall begränsas harförts. Av budgetpropositionen framgår att regeringen skalltillsätta en parlamentarisk beredning för att bl.a. behandlafrågor som rör bidrag, avgifter, godkännande av och tillsynöver de fristående grundskolorna. Enligt vår mening är detonödigt att tillsätta en beredning för att reda utsocialdemokraternas interna politiska bekymmer. Detta börges regeringen tillkänna.När det gäller den högre utbildningen har regeringen visaten påtaglig irritation över universitetens, högskolornas ochforskningens ökade frihet från statlig styrning. Omedelbartefter regeringstillträdet inleddes en kampanj mot denybildade forskningsstiftelserna. Sedan förhoppningarna omatt på laglig väg kunna konfiskera stiftelsernas kapitalkommit på skam, inleddes i stället påtryckningar motstiftelsernas ledningar för att få dessa att uppge sinsjälvständighet.I årets budgetproposition beskriver regeringen sin syn påden högre utbildningens förhållande till staten.Beskrivningen signalerar ett återtåg till ett centralistiskt 70-talstänkande som varken är idémässigt acceptabelt eller ensmöjligt med den snabba förändring som kännetecknar detmoderna samhället. Socialdemokraterna accepterar intevärdet av fria intellektuella centra utan ser universitet ochhögskolor blott och bart som myndigheter under den centralastatsmakten.I detta hänseende går en skarp skiljelinje gentemotmoderaternas syn på den avancerade utbildningen ochforskningen.Universitet och högskolor fick genom regeringens förslagi prop. 1994/95:25 med hänvisning till arbetsmarknadslägeti uppdrag att utbilda ytterligare 4 000 studenter. Regeringenaviserade också på mycket lösa grunder en återgång tillcentral antagning inom den högre utbildningen. Ett förslag idetta syfte aviseras i budgetpropositionen.3.1 Infrastruktur eller arbetsmarknadspolitiskt dragspel?Utbildning och forskning utgör intellektuellainfrastruktur. Eftersätts den intellektuella infrastrukturen blirskadorna allvarliga, långsiktiga och svåra att reparera. Detvisade sig tydligt då den dåvaranderegeringen trots många propåer, t.ex. från UHÄ 1989,vägrade att öka dimensioneringen av den högreutbildningen. uppkom svåra problemmed underhåll av fastigheter m.m. för universitet ochhögskolor.Under perioden 1991--94 byggdes den högre utbildningenut kraftigt, kombinerat med stora ansträngningar att höja ochsäkra kvaliteten. Expansionen försvårades och begränsadesav åttiotalets försummelser. Bristande tillgång påkvalificerade lärare, utrustning och godtagbara lokaler kaninte korrigeras eller ens ett par år.Högre utbildning måste bedrivas i ett långsiktigtperspektiv. Underlåtenhet att respektera detta drabbar bådede anställda inom utbildningssystemet och framför allt destuderande. Högre utbildning innebär dessutom ett stortekonomiskt åtagande för den enskilde studenten genomstudiefinansieringen. Denne har därför ett rättmätigt krav påhög standard i undervisningen. Kan inte en sådan garanterasblir den högre utbildningen en form av förvaring, inte eninvestering för den enskilde och för samhället.När regeringen nu föreslår att också universiteten ochhögskolorna skall bli en del av arbetsmarknadspolitiken, närmedvetna kvalitetssänkande överinskrivningar föreslås ochnär förslag framläggs om nedskärningar avgrundutbildningsanslagen går man på tvärs med Sverigeslångsiktiga kunskapsintressen.Socialdemokraternas snabba ''återställare'' visar att maningenting lärt av gamla misstag. Ambitionen från den förraregeringens sida att ge långsiktiga förutsättningar för denhögre utbildningens och forskningens kvantitativa ochkvalitativa utveckling bryts. De riktlinjer i detta avseendesom godkände på grundval av förslag ipropositionen 1993/94 ''Konkurrenskraft genom kvalitet''elimineras.Budgetpropositionen står i bjärt kontrast till tidigaresocialdemokratiska vallöften. deklareradesocialdemokraterna att de var beredda att över statsbudgetenförstärka forskningen med samma volym resurser som denya forskningsstiftelserna skulle generera. Så sent som den16/9 1994 skrev nuvarande utrikesministern , då (s)-talesman i utbildningsfrågor i :''Forskning är för socialdemokraterna ett prioriteratområde. Vi har inga planer på att sänka nivån på samhälletsforskningsinsatser. Socialdemokratin kommer även iframtiden att vara en garant för en stark svensk forskning. ''Av detta måste man dra slutsatsen att socialdemokraternaslöften inte är avsedda att hållas. På sådana grunder kan inteett lärandets samhälle byggas.3.2 Kvalitetspremien slopasNär den borgerliga regeringen utarbetade det nyaresurstilldelningssystemet skedde det i etapper. I en förstadel utformades förslag till dels en prestationsrelateradersättning, dels s.k. studentpeng. Då förslaget redovisadesbetonade regeringen att en tredje del, ämnad att stimulerakvalitetsutvecklingen, senare skulle komplettera systemet.Socialdemokraterna gick längre ochhävdade att det nya systemet inte borde införas förränkvalitetsfaktorn var tillgodosedd, trots att man var positiv tillhuvudinriktningen.När regeringen efter ett omfattande utredningsarbeteåterkom i frågan och föreslog införandet av dens.k. kvalitetspremien i resurstilldelningssystemet, byttesocialdemokraterna åsikt och motsatte sig förslaget. Dennapolitiska kovändning följer regeringen nu upp med en -- miltuttryckt -- förbluffande motivering.