mot · GI02Fi205 · 1995-01-25 00:00:00 — Lönepolitiken i statlig verksamhet Lönerna för de högst avlönade i den privata sektorn harökat dramatiskt . Motiven till löneökningarnaär tveksamma. Det verkar handla om statustänkande, att desom har möjlighet premierar varandra och inte minst enmedveten lönespridning. Tyvärr har det här tänkandet ävenspridit sig till den offentliga sektorn och framför allt till denbolagiserade verksamheten.Till stora delar påminner handlingsmönstret om det sena80-talet när alla skulle vara med i spekulationsekonomin. ''Alla gör så'', var en vanlig ursäkt när bubblan sprack.Lönesättningen av chefspersoner verkar vara ett uttryck församma trend. Det är urbota dumt att ösa pengar över folksom redan har sitt på det torra och väldigt demoraliserandei tider när vanligt folk förväntas hålla igen på sin konsumtionoch ställa upp på hårdhänta besparingar.Lönesättningsfilosofin går dessutom på tvärs med de motivsom anfördes för skattereformens genomförande. Då sades,att visserligen får de högavlönade stora skattesänkningar,men detta får de gengälda genom att hålla igen pålöneökningarna. Verkligheten blev en helt annan.Löneökningarna blev störst hos höginkomsttagarna. om inkomster och skatter, ,visar att klyftan mellan höginkomsttagare och vanligalöntagare,vuxit starkt --1992.Studien visar att den reala inkomstökningen av inkomstoch kapital 1980--1992 i genomsnittär . För de 100 000 med de högsta inkomsterna ärökningen och för de 5 000, med de allra högstainkomsterna är ökningen . Skatteandelen förarbetare med en genomsnittslön på är . Förde 100 000 med de högsta inkomsterna, med i genomsnitt676 /år är den och för gruppen med de allrahögsta inkomsterna, i genomsnitt är den 40,1 %.Den förra socialdemokratiska regeringen tillsatte 1990 enkommitté för att utvärdera effekterna av skattereformen.Efter att ha fört en tynande tillvaro, kommer enslutrapport under 1995.Flera andra rapporter visar att skattereformen är orättvisoch gynnar höginkomsttagarna. har denborgerliga regeringen ytterligare förstärkt de härskillnaderna genom att införa lättnader inomkapitalbeskattningen, vilket till viss del återställdes av dennya höstriksdagen.Vi anser att regeringen bör ta tag i de här okynnesliknandelönesättningarna som belastar samhällsekonomin och retarupp den breda allmänheten. Föraktet för samhällets höjdareökar. Postchefens, , senaste lönehöjning är ettutmärkt exempel på detta.Vi har förståelse för att regeringen har svårt att stävja dettainom det privata näringslivet, men däremot går det att finnaformer för att sätta stopp för fantasilöner inom den egnaverksamheten.Om staten, i egenskap av arbetsgivare, går före när detgäller etik och värderingar i lönesättningen kan detta utgöraen moralisk norm för stora delar av arbetsmarknaden.Statliga företag och myndigheter bör via sinaarbetsgivarorganisationer aktivt verka för nya normer när detgäller chefslöner. Då bör även pensioner ochavgångsvederlag tas med.Inför ett ''lönetak'' i statlig verksamhet. De högstansvariga, talmannen och statsministern har löner som är ca65 /månad. Denna nivå kan vara ett lämpligtriktmärke. Vem kan vara värd mer? Taket behöver inte varastatiskt. Inkomster över tak skall vara möjliga om särskildaskäl för detta föreligger, men de skall vara ytterstvälgrundade och motiven bör granskas. Taket bör gälla underminst den här mandatperioden och utvärderas därefter. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om lönepolitiken i statlig verksamhet.