mot · GI02Fi33 · 1995-05-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1994/95:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /96, m.m. (kompletteringsproposition) reviderade finansplanSammanfattningDen ekonomiska politiken måste enligt Vänsterpartietsmening med full kraft inriktas på en bekämpning avarbetslösheten, på en rättvis fördelningspolitik samt på ensanering av statsfinanserna. Regeringen har sagt sig varaöverens om dessa mål som den kallat ötre hörnstenarö förden ekonomiska politiken.I och med kompletteringspropositionen inriktar regeringensin politik ensidigt på enbart den sistnämnda --budgetsaneringen -- av dessa tre hörnstenar. Frånvaron avåtgärder mot arbetslösheten och den dåligafördelningspolitiken gör att tvingas avvisamerparten av de nu tillkommande förslagen.Regeringen föreslår att kommuner och landsting inte skallfå kompensation för det inkomstbortfall som följer av höjdaegenavgifter samt att ersättningsnivån i a-kassa,sjukförsäkring och föräldraförsäkring skall sänkas till 75procent. På detta sparar staten ungefär lika mycket som manförlorar på den sänkta matmomsen. Sammantaget innebärdessa tre förslag en direkt omfördelning till nackdel för demedborgare som har de allra största sociala och ekonomiskaproblemen.Indragningen av kommunpengar är ett angrepp på den''välfärdsstatens kärna'' regeringen själv sagt sig vilja slåvakt om. Åtgärden är också ett hårt slag mot kvinnojobben.Det är häpnadsväckande att en sådan politik presenteras aven regering som säger sig stå för en avanceradjämställdhetspolitik. Det är besynnerligt om en sådan politikkan accepteras av en riksdag som sägs vara världens mestjämställda.Vänsterpartiet lägger i denna motion förslag som om degenomförs betyder väsentligt lägre arbetslöshet än denregeringsförslagen innebär, dels genom att vår finanspolitikär något mer expansiv, dels genom att våra förslag tillåtgärder innebär att pengar flyttas från passiv till aktivanvändning, från exportindustrins övervinster tillhemmamarknadens tjänsteproduktion, från individer medlåg till individer med hög konsumtionsbenägenhet. Viavvisar regeringens stelbenta penningpolitik ochinriktningen mot deltagande i EU:s ekonomiska ochmonetära union. I konsekvens med detta säger vi nej tillförslagen om utgiftstak och låneförbud i avvisar bestämt de ytterligare minskningarpå biståndet som föreslås och hävdar som tidigare att denekonomiska politiken måste ges en långt starkare miljöprofil.Vi föreslår också i denna motion att det tillsätts enkommission för att granska de företag och institutioner sombedriver och bedrivit spekulation mot den svenska kronan.1. Den ekonomiska politikens inriktningI budgetpropositionen framhävde regeringen ''trehörnstenar'' för den ekonomiska politiken: sanering avstatsfinanserna, bekämpning av arbetslösheten och en rättvisfördelningspolitik. I finansplanen betonades också att dessahörnstenar hänger ihop. Om inte arbetslösheten sjunkerordentligt så kommer statsfinanserna att vara utsatta för ettfortsatt starkt negativt tryck; om intebudgetsaneringspolitiken upplevs som rättvis kommer denekonomiska politiken oundvikligen att misslyckas -- denvinner ingen acceptans hos människor, och då kommer allaprognoser om privat konsumtion, privat sparande och tillväxtatt gå om intet. betonade i ekonomimotioneni januari att vi står bakom de ''tre hörnstenarna''. Det gällerockså nu inför vårbudgeten. Politiken bör ha som riktmärkeatt utifrån rättvisa fördelningsprinciper sanerastatsfinanserna, minska arbetslösheten och befordra enuthållig ekonomisk utveckling. Den absolut viktigasteuppgiften är att få ner arbetslösheten. Vänsterpartietpresenterar i denna motion en rad förslag som skallmöjliggöra att den öppna arbetslösheten sjunker ordentligtunder 1998.Förutsättningarna för den ekonomiska politiken harförbättrats. Den reala ekonomin blir allt starkare, trotsturbulensen på finansmarknaderna. Det gäller emellertid attutnyttja de möjligheter som erbjuds på ett korrekt sätt. Denpolitik som regeringen presenterar i åretskompletteringsproposition är enligt Vänsterpartietsuppfattning otillräcklig och på avgörande punkter direktfelaktig. Den absolut allvarligaste bristen i regeringensproposition är frånvaron av åtgärder för att få bortmassarbetslösheten. Besparingarna fortsätter påarbetsmarknadspolitikens område. Den öppnaarbetslösheten beräknas enbart minska marginellt och ligganärmare . Detta tyder på att regeringennu definitivt lämnat målet om full sysselsättning bakom sig.Regeringens politik drabbar framför allt kvinnorna. Manföreslår ingenting som skulle kunna förbättra utsikterna påarbetsmarknaden för den kvinnliga delen av arbetskraften.Istället drabbar besparingspolitiken just de delar därkvinnojobben dominerar. Det är häpnadsväckande att ensådan politik presenteras av en regering som säger sig stå fören avancerad jämställdhetspolitik. Det är besynnerligt om ensådan politik kan accepteras av en riksdag som sägs varavärldens mest jämställda.Nedskärningarna inom kommunsektorn fortsätter.Regeringen föreslår inte enbart att kommunsektorn inte skallfå någon kompensation för egenavgifterna, utan också att ettutgiftstak inrättas för hela den offentliga verksamheten. Detinnebär att den kommunala handlingsfriheten kringskärs. Ipraktiken kan kommunerna inte längre styra över sin egenekonomi utan den fastställs genom riksdagsbeslut. I sinförlängning hotar utgiftstaket såväl det kommunalasjälvstyret som kommunernas beskattningsrätt. Ipropositionen utgår man dessutom från att den totalakommunala konsumtionen kommer att sjunka mycketkraftigt ner till av BNP vid sekelskiftet.Sysselsättningen kommer naturligtvis att fortsätta att minskai motsvarande grad. menar att utrymmet förden kommunala sektorn måste vara betydligt större. Viföreslår att kommunsektorn får sin beskärda andel avtillväxten motsvarande av BNP under denärmaste åren. I en separat motion om kommunsektornutvecklas förslag ytterligare.Vänsterpartiet menar dessutom att dagensmassarbetslöshet talar för att vi måste göra offensivasatsningar där morgondagens arbeten kommer att finnas --inom tjänstesektorn och inom den gröna sektorn. Vi föreslårdärför ett program för offensiva investeringar i gröna jobboch en riktad arbetsgivaravgiftssänkning för att öka antaletjobb i tjänstesektor. Dessutom avsätterVänsterpartiet resurser motsvarande 5 miljarder konor till enstimulans av privat tjänstesektor. Denna stimulans kanutformas på olika sätt: som sänkt tjänstemoms, som engenerell arbetsgivaravgiftssänkning, som ett selektivt stödoch/eller som en marginell sysselsättningssubvention.Vilken utformning man bör välja för att få maximal positivsysselsättningseffekt bör beredas genom en parlamentariskutredning. Utredningen skall arbeta skyndsamt så att beslutkan fattas av . Beslutadeåtgärder kan därmed träda i kraft den 1 januari 1996.Den här politiken kombinerar önskemålen om snabbasysselsättningseffekter med ambitionen att skapa stabilajobb i framtidsnäringarna. satsar resurser därvi kommer att ha komparativa fördelar, bl.a. påmiljöteknikområdet. Den politik som föreslårbryter den uppenbara handlingsförlamning och fantasilöshetsom präglar regeringens politik idag.Vänsterpartiet har och varitmed och drivit igenom kraftiga förstärkningar avstatsbudgeten. Partiet har accepterat en totalbudgetförstärkning motsvarande ca 110 miljarder kronornivå 1998. Under /96 ligger den föreslagnabudgetförstärkningen på ca , varav drygt50 miljarder kronor utgörs av skatteförstärkningar.Budgetsaneringspolitiken får nu positiva effekter. Den bidrartill att statsfinanserna utvecklas i mer positiv ochkontrollerad riktning. Under såväl innevarande somkommande budgetår så ökar statens inkomster betydligtsnabbare än vad som antogs i januaribudgeten.Mot bakgrund av omfattningen på de budgetförstärkningarsom redan beslutats och nödvändigheten av att brytadödläget när det gäller arbetslösheten anser Vänsterpartietinte att det är nödvändigt med ytterligare mer omfattandenettobesparingar. presenterar ettbudgetalternativ med ett saldo som är ca 25 miljarder kronorstarkare än , men svagare än detsaldo regeringen presenterar i sin vårbudget. Tillsammansmed föreslagna skattehöjningar och skattesänkningar bruttogör detta att kan presentera mer omfattandeåtgärder för att stimulera hemmamarknaden, stärkakommunerna och öka sysselsättningen.Det är vår bestämda övertygelse att debudgetförstärkningar på av BNP somVänsterpartiet medverkat till är och varit nödvändiga. Mendet är som regeringen framhävde i finansplanen intetillräckligt med enbart budgetförstärkningar. Vi kommer inteur de statsfinansiella problemen enbart genom besparingaroch skattehöjningar netto -- det behövs också stimulanser förfler jobb. Med en högre uthållig tillväxt ökar ocksåförtroendet för den svenska ekonomin och trycket på räntoroch kronkurs minskar. Långsiktigt leder Vänsterpartietsekonomiska politik till en högre ekonomisk aktivitet och enbättre sysselsättningsutveckling, vilket kommer att geavkastning i form av en snabbare förbättring avstatsfinanserna.Vänsterpartiet avvisar såväl regeringens förslag till sänktmoms på livsmedel som förslagen att sänkaersättningsnivåerna i socialförsäkringarna och a-kassan . Regeringens politik har en felaktig inriktning. Vigör denna bedömning mot bakgrund av att alla krafter måsteutnyttjas för att stärka hemmamarknaden, stimulerasysselsättningen och stärka den uthålliga tillväxten. Gör viinget nu riskerar vi framöver att fastna i permanentmassarbetslöshet, svag ekonomisk aktivitet och förstärktmisstro vad gäller möjligheterna att sanera statsfinansernautan kraftfulla destruktiva ingrepp i välfärdsstaten.Budgetförstärkningar /96Besparingar:Ekonomisk-politiska propositionen: ca 13 miljarderkronorBudgetpropositionen: ca 15 miljarder kronorInkomstförstärkningar: Ekonomisk-politiskapropositionen: ca 33 miljarder kronorEU-finansieringen: ca 12 miljarder kronorBudgetpropositionen: ca 8 miljarder kronorSumma budgetförstärkning: ca 80 miljarder kronorVänsterpartiets reviderade budget:Ökade skatteinkomster i förhållande tillbudgetpropositionen: ca 10 miljarder kronorSkatteökningar netto: ca 12 miljarder kronorSumma budgetförstärkningar i Vänsterpartietsreviderade budget: +25 miljarder kronorSkillnad mellan (v) och (s): --3,2. Den ekonomiska utvecklingenDen förbättrade ekonomiska utvecklingen och denkraftfulla budgetsaneringspolitiken gör att underskotten iden offentliga sektorns finansiella sparande faller i snabbtakt. 1993 utgjorde, enligt , underskotteti statens finansiella sparande av BNP och . Prognosen är och för . inkomstberäkning våren1995 visar också den på en förbättring av statens finanser.Jämfört med prognoserna i budgetpropositionen förväntasstatens inkomster öka med 32,6 miljarder kronorinnevarande budgetår och budgetåret1995/96. Statens lånebehov som spåddes uppgå till240 miljarder kronor beräknas nu stanna vid 196 miljarderkronor /95. Budgetunderskottet beräknas bli 161miljarder kronor. prognos ärförmodligen mycket försiktigt tilltagen. Flera bedömare harberäknat att lånebehovet för /95 stannar vid170--. Mycket talar således för attstatsskulden som andel av BNP ska kunna stabiliseras redan1996. Det är också regeringens prognos.Den ekonomiska tillväxten och den allmänt stigandeaktiviteten i svensk ekonomi bidrar till ökadeskatteinkomster. togs inte tillräcklighänsyn till tillväxten av den totala lönesumman ochökningen av företagens intäkter. Den mycket expansivautvecklingen i industrisektorn utgör följaktligen en viktigförklaring till att statens inkomster nu ökar snabbare änförväntat. Industriproduktionen når samma nivåer som underden mycket starka högkonjunkturen vid 1980-talets slut.Samtidigt utvidgas produktionskapaciteten genom mycketomfattande investeringar. Investeringarna i näringslivetökade 1994. Ökningen beräknas blihela 22 %.Den höga investeringstakten och den stora tillgången påledig arbetskraft gör att flaskhalsar elimineras och attprisökningarna ligger på en acceptabel nivå. Det storaexpansionsutrymmet borde utgöra en garanti för en låginflation även i ett medellångt perspektiv.Konjunkturinstitutets barometer för mars månad visarockså att företagare i har relativt lågainflationsförväntningar. uppgifter för mars1995 visar dessutom att penningmängden sjönk med 2,8 %denna månad. Det avspeglar en dämpad aktivitet och ett lågtinflationstryck på den svenska hemmamarknaden.Ökningarna av producentpriserna är dock betydligt större änökningarna av konsumentpriserna. Men prisutvecklingen påinsatsvarorna har ett begränsat inflytande på varupriserna ikonsumentledet. Att prisökningarna på insatsvaror är högrebör heller inte förvåna mot bakgrund av den kraftigakonjunktur industrin upplever samt den svaga kronkursen.Risken att höga producentpriser spiller över i hög inflationär mycket liten när hemmamarknaden är så svag som idag.Det svenska folkhushållets överskott i utbytet medomvärlden antar nu mycket höga nivåer. I februari i åruppgick överskottet i bytesbalansen till ,vilket är den högsta månadsnoteringen . 1996förväntas överskottet i bytesbalansen motsvara av BNP,detta trots att vi har ett negativt sparande i den offentligasektorn. Det stora överskottet i bytesbalansen motsvarasföljaktligen av ett mycket stort sparandeöverskott i hushålloch företag.Bostadsinvesteringarna, som fallit mycket kraftigt undernågra år och därigenom bidragit till det tryckta läget påhemmamarknaden, tycks nu återhämta sig. Detta ärhoppingivande med tanke på att byggandet har betydandeindirekta effekter på ekonomin i övrigt, på inhemskefterfrågan och sysselsättning. Prognosen pekar på att detkraftiga fallet i bostadsinvesteringarna vänds i en uppgång1996. Vändningen på bostadsmarknaden kommer på lite siktockså att påverka priserna på bostäder och fastigheter. Enuppgång i priserna på bostads- och fastighetsmarknadenförbättrar hushållens soliditet och ökarkonsumtionsbenägenheten. Hushållens snabbaskuldanpassning, som förstärktes av den kombineradeeffekten av ett nytt skattesystem och stigande realräntor, börnu också i största utsträckning vara avslutad. Mycket talardärmed för att det finns ett uppdämt konsumtionsbehov efternågra år av negativ utveckling av den privata konsumtionen.Konjunkturuppgången drivs inte längre enbart av densnabba exporten utan investeringarna har också enstimulerande effekt. Men trots de många positiva dragen i''realekonomin'' finns allvarliga problem och faror.Konjunkturen är obalanserad, sysselsättningsökningen ärsvag och hemmamarknaden slumrar. Utan starkare kraft påhemmamarknaden blir det svårt att få nermassarbetslösheten.Vidare råder stor dramatik på finansmarknaderna vilkethåller kronkursen låg och räntenivåerna höga. Detta haringen motsvarighet i den reala ekonomin. De offentligafinanserna och näringslivet utvecklas i positiv riktning. Denhöga räntenivån i relativt sägs utgöra ettslags riskpremie för en inflation som överstigerkonkurrentländernas med 3--. I själva verket liggerinflationen i på nivåer som inte påtagligt skiljer sigfrån omvärlden. Den höga nominella räntan tillsammansmed den låga inflationen resulterar i en realräntenivå somligger långt över konkurrentländernas. Denna höga realräntafår en mycket återhållande effekt på svensk ekonomi.3. Den ekonomiska politikenDen nya politiken måste framför allt inriktas på att få nerarbetslösheten till anständiga nivåer, så snabbt som möjligtunder . Sysselsättningspolitiken inrymmer nyckeln till enlångsiktigt hållbar tillväxt, sundare statsfinanser och enrättvisare fördelning. Den nu höga arbetslösheten gerdessutom högern ett politiskt övertag -- den fräter på deoffentliga finanserna och den splittrar arbetarrörelsens led.Den nya politiken kan inte bygga på ett forceratkonvergensprogram, med sikte på svenskt deltagande iEMU, som sätter prisstabilitet och låga räntor framför ökadsysselsättning och ökad produktion.Finans- och penningpolitikenVänsterpartiet gör samma bedömning om behovet avbudgetsanerande åtgärder som . Det betyder attytterligare budgetförstärkningar utöver de 80 miljarderkronor som regeringen i likhet med ansågtillräckligt , för /96, inte ansesnödvändiga. De kraftfulla insatserna och vårenför att sanera budgeten har fått önskad effekt på budgeten.De har emellertid inte avspeglats i en sjunkande räntenivåoch en stärkt kronkurs. Utvecklingen på finansmarknadernahar en mycket svag koppling till den realekonomiskautvecklingen.Finans- och penningpolitiken präglas av en svårbalansgång mellan önskemålen om snabbbudgetförstärkning å ena sidan och ökad aktivitet påhemmamarknaden å andra sidan. I den mån ytterligarebudgetförstärkningar inte har negativa återverkningar påaktiviteten på hemmamarknaden eller har negativa socialaeffekter bör de naturligtvis genomföras för att minskastatsskulden och räntebelastningen. tillkommer enökning på inkomstsidan i statsbudgeten -- utöver vad somantogs i budgetpropositionen -- motsvarande drygt 32miljarder kronor för innevarande budgetår och 9 miljarderkronor för kommande budgetår. Uppgången i den realaekonomin stärker statens finanser. Vänsterpartietsbudgetförslag innebär i praktiken en förbättring av saldot iförhållande till januaribudgeten med ca 25 miljarder kronor.Samtidigt ökar sysselsättningsstimulanserna.Vänsterpartiets budgetförslag ger därmed en mer expansiveffekt än den av regeringen föreslagna politiken, dels via enmer aktiv fördelningspolitik som stärker köpkraften hosgrupper med hög konsumtionsbenägenhet, dels genomriktade stimulanser till bl.a. tjänstesektorn motsvarande ca10 miljarder kronor.Den ekonomiska politiken störs ständigt av oron påfinansmarknaderna. Realräntan är för hög och kronan försvag. En mer balanserad utveckling i svensk ekonomiförutsätter en sjunkande realränta. Enligt ärdet emellertid inte möjligt att uppnå denna målsättning medden penningpolitik som bedrivs . Under hösten 1994inledde en renodlad högräntepolitik. Samtligaräntor som har till sitt förfogande för att styrakredit- och penningtillgången i ekonomin höjdes kraftigt.Detta medförde att den expansiva effekten av den lågakronkursen försvagades i motsvarande utsträckning.Samtidigt är finanspolitiken inte tillräckligt expansiv för attuppväga den åtstramande effekten av den höga spar- och lågakonsumtionsbenägenheten i den privata sektorn. Dedisponibla inkomsterna sjunker som en följd avbudgetsaneringsarbetet. är den svenskastatsskuldspolitiken egentligen mycket restriktiv. Den störstadelen av upplåningen sker i , vilket bidrar till attpressa upp räntenivån och minska varu- ochtjänsteefterfrågan på hemmamarknaden.Riksbankens högräntepolitik bidrar till att skapaförväntningar om kontinuerligt stigande långräntor. Denpressar inte bara ner aktiviteten på hemmamarknaden utanfördyrar också den svenska statsskuldspolitiken via dyrareupplåning och allt högre statliga ränteutgifter. Dennuvarande inriktningen på penningpolitiken utgör därmed enonödigt stor belastning för det svenska folkhushållet. Ettförsta nödvändigt steg för att stabilisera förhållandena äremellertid att göra verksamheterna på finansmarknadernatydliga och synliga. anser att en kommissionbör tillsättas för att undersöka vilka företag och institutionersom bedrivit och bedriver omfattande spekulation mot densvenska kronan. måste också verka för enuppstramning av förhållandena på de internationellafinansmarknaderna. En skatt på internationella spekulativakapitalrörelser -- en s.k. Tobinskatt -- skulle inte bara geytterligare resurser till FN:s biståndsverksamhet utan ocksådämpa trycket mot små och utsatta valutor som kronan.InflationenVänsterpartiet delar uppfattningen att prisutvecklingen börhållas under kontroll. En hög inflation snedvrider ekonominoch får negativa fördelningspolitiska konsekvenser. Men denuppfattning om inflationens betydelse för långsiktig tillväxtsom presenteras i propositionen är alldeles för förenklad.Den ekonomiska politiken måste ta hänsyn till vissamålkonflikter mellan tillväxt och sysselsättning å ena sidansamt valuta- och prisstabilitet å andra sidan. Även ifall dessamålkonflikter inte existerar i ''den perfekta marknadens''förtrollade skolboksvärld, med omedelbar pris- ochlöneanpassning, så är de ändå i högsta grad en realitet. Enekonomisk politik som inte tar hänsyn till detta bidrar tillstora kostnader i form av bortfallen produktion och socialutslagning av grupper med små materiella resurser.Erfarenheten från våra grannländer i är att den typenav prisstabilitet som regering och riksbank förespråkar ärhelt oförenlig med arbetarrörelsenssysselsättningsambitioner. Därmed är den också oförenligmed den nivå har på trygghetsförsäkringar ochoffentlig verksamhet.Den antiinflationspolitik som företräder taristället sikte på att prisökningar kan hållas tillbaka om viunderlättar för produktionsökningar på marginalen,förenklar och förbilligar sysselsättningsökningar och raderarflaskhalsar vad gäller arbetskraftsutbudet, tillgång påkompetens och riskvilligt kapital i små och medelstoraföretag. Vi måste satsa mer på framtidsnäringarna -- påinformationsteknologi, på miljöteknik och ny energiteknik.Sverige måste bättre utnyttja sina komparativa fördelar:kvalificerad arbetskraft, rörlighet och en välutveckladteknisk och social infrastruktur. En sådan inriktning påprispolitiken är förenlig med full sysselsättning och högasociala anspråk på offentlig verksamhet och transfereringar.SysselsättningenArbetslösheten måste ner ordentligt. Vänsterpartietföreslår i detta sammanhang inte bara kortsiktigaarbetsmarknadspolitiska insatser utan också mer omfattandeinvesteringsprogram för gröna jobb och riktadearbetsgivaravgiftssänkningar. Att minska skatten på arbeteoch, som föreslår, öka skatten på miljöskadligverksamhet är ett steg på vägen mot skatteväxling.Arbetsmarknadspolitiken kan inte ensam bära ansvaret föratt upprätthålla sysselsättningsnivåerna, till det krävs ocksåen övergripande ekonomisk politik och en långsiktig strategiför en hållbar ekonomisk utveckling. Ingredienser i en sådanlångsiktig ekonomisk-politisk strategi är bl.a.bostadssaneringsinsatser, skatteväxling, riktadearbetsgivaravgiftssänkningar för att stimulerasysselsättningen i delar av tjänstesektorn och avslutningsvisstörre utbildningssatsningar. Vi föreslår att en framtidsfondinrättas, finansierad med vinstavsättningar från det privatanäringslivet. En sådan framtidsfond skall framför alltutnyttjas för kompetensutveckling av arbetskraft, för atttrygga jobben och höja produktiviteten. När det gäller merkortsiktiga insatser föreslår bl.a. åtgärder sombegränsar och fördyrar de omfattande övertidsuttagen ochobligatoriska ungdomspraktikantplatser i större företag.Vänsterpartiet avvisar sänkningen av a-kassenivån till 75procent. Regeringens avsikt med detta förslag är bl.a. attsmygvägen sänka de lägsta lönerna.Arbetstiderna ingår som en integrerad del i diskussionernaom hur vi skall lösa arbetslöshetsfrågan och hur framtidensarbetsliv kommer att gestaltas. uppfattning äratt arbetstiden måste få sjunka för att ge utrymme för flerjobb, rikare liv och högre produktivitet. Staten måste på olikasätt stimulera och underlätta företags och institutionersförsöksverksamhet med kortare arbetsdag. En rimligmålsättning är att vi skall kunna uppnå sju timmars arbetsdag1997. För mer detaljerade diskussioner och förslag vill vihänvisa till en inlämnad motion omarbetsmarknadspolitiken.Tjänstesektorn är och kommer än mer att bli dendominerande delen av arbetsmarknaden i Sverige.Tjänsteproduktionen är arbetskraftsintensiv ochlönekostnaderna utgör därmed den helt dominerande delenav de totala produktionskostnaderna. I kommunsektorn antarman t.ex. att av de totala kostnaderna utgörs avlönekostnader. Dessutom är efterfrågan på tjänster mycketelastisk. Vid ökade inkomster stiger den relativa efterfråganpå tjänster. Enbart en tredjedel av den privata konsumtionenriktas mot varor. Det är bakgrunden till tjänstesektornstillväxt i alla rika länder. är detsysselsättningen i den privata tjänstesektorn som ökat,medan industrisysselsättningen minskat och ökningen avkommunanställda stannat upp.