mot · GI02So410 · 1995-01-25 00:00:00 — Rätt för folktandvården att utföra viss barn- och ungdomstandvård mot avgift Tandvårdslagen anger att folktandvården skall svara förregelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomaroch att denna vård skall vara avgiftsfri för patienten.Tandvårdslagen har ändrats för att öka konkurrensen ochskapa lika villkor för privata och offentligatandvårdsproducenter. är det möjligt för landstingenatt även anlita annan vårdgivare än den egna folktandvårdenför att utföra barn- och ungdomstandvård. Det är angelägetatt även andra skillnader när det gäller villkoren för privatoch offentlig barn- och ungdomstandvård utjämnas.Någon tydlig beskrivning av innebörden i begreppet''regelbunden och fullständig tandvård'' finns inte. Det angesdock i förarbetena till tandvårdslagen, att med regelbundenbehandling avses att tandvård skall ges så ofta att en godtandhälsa kan upprätthållas. Med fullständig behandlinganges att både allmäntandvård och specialisttandvård skallerbjudas samt att det också skall erbjudas tandvård för akutatandbesvär.När det gäller specialistvård är folktandvårdens ansvar inteabsolut i den meningen att en patient i varje särskilt fall skallfå den tandvård som önskas. Liksom all annan vård berorvårdansvarets omfattning på de vårdresurser som kan ställastill förfogande och vad som är rimligt med hänsyn tillutvecklingen på området inom landet.I bestämmelserna till tandvårdsförsäkringen för vuxnaföreskrivs att tandvårdsersättning endast lämnas förbehandling som är nödvändig för att uppnå ett funktionelltoch utseendemässigt godtagbart resultat. All tandvård ersättssåledes inte.Det är uppenbart att det vårdbehov inom såväl barn- ochungdomstandvården som inom vuxentandvården, som enligtstatsmakternas mening bör tillgodoses och bekostas avallmänna medel, är mindre än vad som odontologiskt ochtekniskt går att tillgodose.Inom vuxentandvården finns genomtandvårdsförsäkringens utformning dock en möjlighet förpatienten att -- under förutsättning att tandläkaren är villigatt utföra den -- på egen bekostnad få utförd sådan vård, sominte är av så stort behov att den ersätts inomtandvårdsförsäkringen.Inom barn- och ungdomstandvården finns intemotsvarande möjligheter för patienterna att inomfolktandvården få vård utöver vad som egentligen behövs föratt nå ett godtagbart resultat, även om så önskas.Tandvårdslagen hindrar folktandvården att ens mot fullbetalning utföra sådan vård. Hos privatpraktiserandetandläkare kan emellertid patienten mot ersättning få all vårdsom önskas, även om det objektiva behovet inte är så stort.Detta gör att konkurrensen snedvrids.Ett exempel då föräldrar kan önska få ett objektivt sett lågtvårdbehov tillgodosett finns inom den specialiseradetandregleringsvården. Endast de tandställningsfel, sommedför risk för funktionsstörningar eller skador på tänderoch omgivande vävnader, behandlas inom folktandvården.Mer än en fjärdedel av alla barn och ungdomar får på dettasätt avgiftsfri tandreglering. Trots detta önskar mångaföräldrar till barn med mindre tandställningsfel att dessa fårvård. Inom folktandvården får då inte denna vård erbjudasoch utföras ens mot betalning. Patienterna måste hänvisas tillprivata specialister, som är oförhindrade att mot betalningutföra vården. Detta ligger då helt utanför den barn- ochungdomstandvård som landstingen finansierar och anlitarprivata tandläkare för att utföra.Ett annat exempel är när föräldrarna önskarhälsokontroller oftare än vad som enligt tandläkarensbedömning behövs och som landstingen anser bör bekostasmed skattemedel. Folktandvården är då förhindrad att motbetalning erbjuda tätare hälsokontroller medan sådana utanhinder kan erbjudas inom privattandvården.I motion 1993/94:So433 har jag tidigare framfört dettaförslag om rätt för folktandvården att mot avgift få utföraviss barn- och ungdomstandvård på samma sätt som medgesför privattandvården. I socialutskottets betänkande1993/94:SoU21 avstyrktes yrkandet utan att den egentligasakfrågan diskuterades. Utskottet hänvisade i stället tillbetydelsen av att skilja på offentlig kontroll och finansieringå den ena sidan och produktionen hos offentliga och privatavårdgivare å den andra sidan. Vidare hänvisades till vikten avatt valfriheten för den enskilde måste öka inom den offentligtfinansierade vården.Vad som i motionen anfördes gällde emellertid inte dettautan möjligheten att få valfrihet även för sådan vård sominte finansieras av allmänna medel därför att den gårutanför den standard, som anses rimlig att tillgodose medsådana.Genom en möjlighet för landstingen att mot bakgrund avvetenskap och beprövad erfarenhet definiera vilken standardsom skall gälla för ett funktionellt och utseendemässigtgodtagbart resultat och en möjlighet att för ytterligare ochdyrare vård hänvisa till avgiftsfinansiering hosfolktandvården eller andra vårdgivare, bör landstingenskostnader för barn- och ungdomstandvården också kunnaminska.Tandvårdslagen bör ändras så att det blir tillåtet förlandstingens folktandvård att mot betalning utföra sådanbarn- och ungdomstandvård som ligger utanför vad sombehövs för att uppnå ett funktionellt och utseendemässigtgodtagbart resultat. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheter att inom folktandvårdenmot avgift utföra viss barn- och ungdomstandvård.