mot · GI02So204 · 1995-01-25 00:00:00 — Århundradets sjukdomPå myntades i begreppet ''the disease ofthe century'' om det man då kallade Alzheimers demens. Ursträngt vetenskaplig synpunkt var detta otillfredsställande,eftersom man därigenom slog samman två olikasjukdomar -- den tidigt och den sent debuterande Alzheimerssjukdom. Vad gäller orsak och symtom är dessa sjukdomarolika och fordrar således helt olika forskningsinsatser ochbehandling.Men förde denna förenklade presentation medsig att allmänheten lättare kunde förstå informationen.Anhöriga behövde inte längre skämmas för en mamma ellerpappa som var åldrad och dement. Plötsligt hade dendrabbade en intressant sjukdom som hade ett namn --Alzheimers sjukdom. Patienten fick status liksom deanhöriga. De vågade träda fram och begära hjälp.Även läkarna fick intresse för sjukdomen -- i stället för attavfärda äldre patienter med att detta var något som höråldrandet till.Olika demens-sjukdomarDet är viktigt att understryka att demens orsakas avsjukdom -- inte av åldrande. Demens-sjukdomar kan drabbamänniskan i alla åldrar, men är vanligast i hög ålder. I daglider cirka 6--av dem som är av någotslags demenstillstånd. Den största gruppen finns bland demsom är , där man beräknar att andelen är så storsom . Som bekant är det den gruppenäldre som ökar mest i vårt samhälle i dag.Det är också viktigt att betona att det finns ett flertal olikademens-sjukdomar som var och en fordrar sin behandlingoch forskning. Att lida av demens är alltså inte liktydigt medatt lida av Alzheimers sjukdom, även om de två varianternaav denna, pre-senil Alzheimers sjukdom och Alzheimerssjukdom med sen debut, upptar av allademensfall och således är den största gruppen. En annan storgrupp demens-sjukdomar är den som orsakas av störningari hjärnans blodförsörjning -- vaskulära demens-sjukdomarsom t ex Binswangers sjukdom -- vilka upptar mellan 20 av fallen. Picks sjukdom, sjukdomoch Parkinsons sjukdom med demens är ytterligare exempelpå andra sjukdomar i ''demensfamiljen''.Pseudo-demensMånga av våra gamla som betraktas som dementalider inte av demens-sjukdom. Sannolikt har de en så kalladpseudo-demens -- en falsk demens. En sådan kan ha mångaolika orsaker, men den yttrar sig ofta som en äkta demens --i form av minnesstörning, tillfällig förvirring och kanskeockså exempelvis språksvårigheter.När en äldre människa börjar visa tecken som skulle tydapå en demens-sjukdom är det därför av största vikt att mannoga utreder orsaken till den gamlas förändrade beteende --för att förhoppningsvis kunna utesluta demens.Kanskelider hon av akut förvirring efter att ha tagits in på sjukhuspå grund av en långvarig infektion. En sådan förvirring gårtillbaka , om man förstår att behandla den rätt.Kanske har hon drabbats av en åldersdepression, ett ickeovanligt tillstånd som är botbart -- om bara rätt diagnosställs.Kanske lider hon av hög ålder i kombination medbrist på det för nervsystemet viktiga vitaminet B12 -- ocksådetta ett botbart tillstånd.Kanske är dock orsaken denalltför vanliga -- att en gammal, ensam, hemmaboendemänniska saknar sociala kontakter och mänsklig värme ochdärför gradvis går in i sin egen värld och så småningomuppvisar ett dement beteende. För precis som vår kropp ochvåra muskler behöver näring och träning för att fungera, ärockså vår personlighet och vår hjärnas aktivitet beroende avmänskliga kontakter och en viss ''hjärngymnastik''.En falsk demens är alltså ett botbart tillstånd -- om detupptäcks . Och ibland kan också medicinen till och medvara så enkel som yttre stimulans och medmänsklig värme.Vikten av demensutredningOvanstående ger belägg för hur viktigt det är att varjedemensfall utreds. Att ställa en säker diagnos är alltsåviktigt ur behandlingssynpunkt och det är allvarligt närSocialstyrelsen i sin senaste Ädelrapport konstaterar att 50procent av patienterna på sjukhem enligt personalen lider avdemens men att av dessa fått diagnosenfastställd.Under 90-talet kommer antalet äldre i allt högre åldrar attöka kraftigt. Detta kommer att ha till följd att allt flerinsjuknar i demens-sjukdom -- men sannolikt också att alltfler fall av ''falsk demens'' kommer att drabba våra gamla.För att kunna ge alla dessa gamla adekvat medicinskbehandling och rätt anpassad omvårdnad fordras att varjemisstänkt demensfall utreds.Alltså måste tillräckligt många utredningsenheter skapasför att alla oberoende av bostadsort skall kunna erbjudas endemensutredning.En demensutredning leder i merparten av fallen till enspecifik diagnos, utifrån vilken man sedan kan söka lämpligmedicinsk behandling, men kanske framför allt lämpligomvårdnad -- något som bara inte är humant för patientenutan också samhällsekonomiskt lönsamt.Rätt behandling -- human och lönsamVilken bot och behandling finns då för den demens-sjuke?I dag kan vi inte bota -- men vi kan lindra, dels genommedicinering, dels genom att anpassa omvårdnaden till justdessa patienters behov.På läkemedelsfronten pågår intensiv forskning och har vi verksamma medel som kan hjälpa till attkompensera de brister på vissa signalsubstanser -- de ämnensom är orsak till sjukdomen -- som kan påvisas hos dendemens-sjuke.Vidare sker en snabb och omfattande utveckling avomvårdnaden av de demens-sjuka. Dagens gruppboende förde dementa är ett gott exempel -- om man inte endast serdessa som en boendeform med viss bostadsyta, utan fastmersom en möjlighet att inom detta särskilda boende skapa ettgott socialt liv för den demens-sjuka människan.Forskning i världsklassPå 60-talet påbörjades i en medicinsk neurobiologiskforskning för att kartlägga ''hjärnans hemliga språk''. Meddenna som grund har sedan en förnämlig demensforskningutvecklats i vårt land. Det är inte överord att påstå att svenskdemensforskning är i världsklass.Även om vi inte kan bota demens-sjukdomarna kanvi lindra och i vissa fall fördröja deras förlopp. Undernittiotalet kommer dagens demensforskning att komma alltnärmare sitt mål -- att finna de olika demens-sjukdomarnasorsaker och botemedel. Det är inte osannolikt att tro att vikring kommer att kunna lösa gåtan kring någonav dem. Men forskning är ett långsiktigt arbete som ständigtmåste tillföras nya såväl personella som ekonomiskaresurser.Alltså måste demensforskningen göras attraktiv för nyastudentkullar inom vårdsektorn samt också tillförsäkrasekonomiska medel som kan garantera dess fortsattafortlevnad och utveckling.Vårdens anpassning till de demens-sjukaDå det gäller vården av de sjuka måste en kedja skapas avdifferentierade möjligheter anpassade till sjukdomarnasförlopp samt de anhörigas och sjukas villkor ochförutsättningar. När den medicinska vetenskapen nu ansersig vara på det klara med att det är fråga omsjukdomstillstånd och inte om ''normala''åldersförändringar kan ett världfärdssamhälle värt namnetinte rimligen slå sig till ro. Då kan av humanitära och socialaskäl med fog resas anspråk på att nödvändiga ytterligare intebara forsknings- utan också vårdresurser skapas.Detta har inte bara medmänskliga utan självklara etiskaaspekter. Även av privat- och samhällsekonomiska skäl ärdet betydelsefullt att inte blott hejda ett sjukdomsförloppsom innebär att människor tvingas bryta kontaktenmed sitt aktiva liv utan också ge dem som drabbas bästamöjliga vård.Demens-sjukdomar i utbildningenUnder 90-talet kommer alla kategorier av personal inomsåväl demensomvård som demens-sjukvård att öka. Dennapersonal måste vara kvalificerad på vilken nivå den änarbetar.Alltså måste specifika kunskaper om demens-sjukdomarna kraftigt betonas inom såväl grundutbildningsom kontinuerlig påbyggnadsutbildning för alla kategorierinom vårdsektorn.Stöd till anhörigaEn mycket stor insats i vården av demenssjuka utförs avanhöriga t.ex. barn eller make/maka. Mot bakgrund av de alltknappare resurserna inom den offentliga sektorn ökarbelastningen på dessa ''frivilliga''. Vi menar att det först ochfrämst är viktigt att erkänna att utan denna grupp skulle manej kunna ge de demens-sjuka en adekvat vård. Det är inte såatt ''de anhöriga är ett komplement till den offentligavården'', som förre biträdande socialministern () en gång uttryckte sig, utan faktiskt tvärtom.Vi moderater har föreslagit att den, som har rätt till t.ex.hemtjänst, skall få en ''hemtjänstpeng''. Detta innebär att detblir den enskilde som väljer den hjälp han eller hon behöver.För en demenssjuk kan det ofta vara omöjligt att välja. Istället bör pengen då kunna gå till den anhörige, t.ex. maken,som antingen väljer en utomstående hemhjälp, eller självfungerar som hemhjälp mot ersättning.Det har dessutom andra fördelar än att det offentliga visarde anhöriga uppskattning. Det mest positiva är att dendemenssjuke får möjlighet att bo kvar i sin hemmiljö, vilketur behandlingssynpunkt är viktigt. En annan fördel är attsocialtjänsten får möjlighet att på ett bättre sätt koncentrerasina resurser på dem som saknar anhöriga och som i dagriskerar stå helt utan hjälp.Om anhöriga saknas eller inte orkar med sitt vårdarbetebör hemsjukvård och dag(sjuk)vård i första hand utnyttjas.Den sjuke bör dessutom ges hjälp genom hemtjänst --eller enskild -- med mat, hygien och städning.Den goda vårdkedjanNästa steg i vårdkedjan kan vara avlastnings- ochväxelvårdsplatser på geriatriska eller psykgeriatriskavårdavdelningar eller lokala sjukhem. Den sjuke kan vistasnågra veckor i sitt hem och på vårdavdelning.Sådan vård kan ge både stimulans åt den sjuke och behövligavkoppling åt anhöriga. Det är viktigt att den berördapersonalen får adekvat utbildning och att vårdavdelningen ärliten och kan erbjuda en hemliknande miljö.Institutionsanknuten hemsjukvård utgör en utveckling avväxelvården och innebär att personalen vid en geriatriskavdelning ansvarar för den sjuke även när denne befinner sigi sitt hem. Detta kan vidareutvecklas med särskildaöppenvårdsteam som besöker patienten i hemmet eller påvårdinrättningen och ger stöd och råd till anhöriga och sjuka.För lindrigt sjuka -- det vill säga i början av ettsjukdomsförlopp -- utgör ålderdomshem eller servicehusmed helinackordering en mellanvårdsform som buffert tillsenare institutionsvård.Dagvård för demenssjuka i kommunens eller enskildasregi är ett angeläget vårdalternativ. Härigenom kan ävenrelativt svårt demenssjuka individer bo kvar hemma näromständigheterna i övrigt så tillåter. Dagvården erbjuderaktivering och social gemenskap samt avlastning och stöd tillanhöriga samt på så sätt möjlighet för dem att sköta egnaangelägenheter. Mot denna bakgrund är det oroande att vissakommuner väljer att dra in på denna vårdform.En förändring av institutionsvården genom övergång tillmindre vårdenheter och hemliknande miljöer pågår och ärnödvändig både för de sjuka och för möjligheten attbibehålla och nyrekrytera personal till denna vårdsektor. Detär dock viktigt att varje inrättning bedöms utifrån sin kvalitetoch inneboende resurser. Vårdbehoven är individuella varförvalmöjligheter mellan olika omsorgsformer måste finnas.Varken friska eller demenssjuka kan passas in i någonenhetlig riksnorm för boende. Om man vill och passar att booch leva mer ensamt eller i en större eller mindre grupp ären individuell fråga för såväl friska som sjuka. För ossmoderater är mångfalden av boende- och vårdalternativ detviktiga, inte vad formen kallas. Endast genom många olikaalternativ i vården, offentliga säväl som privata, kan deindviduella hänsyn tas som varje människa har rätt till.Eftersom ännu inte något effektivt botemedel står tillförfogande för patienter med demens går sjukdomsförloppetnära nog obevekligt mot en försämring. Som vi sagt bör dockalla stimulansmöjligheter och trygghetsaspekter beaktas ochvården steg för steg individuellt anpassas till förloppet. På såsätt kan meningsfull tid med god livskvalitet vinnas. I detallra sista helt hjälplösa skedet måste oftast något slagsinstitutionsvård i egentlig bemärkelse komma till stånd.Vårdbehovet är då så stort och tungt att oavsiktlig somatiskvanvård lätt sker med trycksår, onödiga katetrar medåtföljande infektioner m.m. som följd. Även i detta skedemåste också den psykiska omvårdnaden få kräva storaresurser. Denna sista tid när patienten närmast är i ettkroniskt vegetativt tillstånd kräver en speciell vård av enkunnig och motiverad personal. Den är ofta psykiskt myckettung.Det är angeläget att hälso- och sjukvården anpassas bättretill behoven hos dem som drabbas av en demenssjukdom.Vården måste bli mer differentierad. Den demenssjuke måsteså länge som möjligt, om han vill, kunna bo kvar och vårdasi sitt eget hem. Detta förutsätter en god samplanering av denvård som ges av den egna familjen och av andra vårdgivareoch en god kännedom om den sjukes egen inställning.Men utöver det som nämnts ovan är det centrala att detkommer an på var och en av oss att som medmänniskor bäramed oss tillräcklig kunskap och vilja till förståelse för att inseatt bakom en gammal människas förvirrade och grumligablick finns det alltid mer än vi anar. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om demensutredningar,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behandling av demenssjuka,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om forskning kring demens,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vårdens anpassning till dedemenssjuka,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om demenssjukdomar i utbildningen,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om stöd till anhöriga till demenssjuka.