mot · GI02A215 · 1995-01-25 00:00:00 — Det rör sig emellertid, enligt vårbedömning, i allt väsentligt om anställningar som företageni alla fall skulle ha gjort. För dessa företag är stödetnaturligtvis välkommet, men inte avgörande föranställningsbesluten.För företag som bidraget förutan inte skulle anställa flermedarbetare är ettåriga lönesubventioner av ytterligtbegränsad betydelse. I förhållande till det ansvar enanställning är förknippad med är den kortsiktigalönesubventionen på gränsen till betydelselös.Det vi nu sagt gäller desto mer som regeringen genom''återställarna'' inom arbetsrätten förstärkt rigiditeten påarbetsmarknaden och höjt den ansvarströskel somanställningsförhållandet är förknippat med.Ett annat sätt att bedöma det föreslagna anställningsstödetär att se det tillsammans med de skattehöjningar förföretagen som regeringen drev igenom hösten 1994.Sammantaget uppgick dessa, som vi tidigare nämnt, till ca 36miljarder kronor. De är dessutom varaktiga till sin karaktär.Av dessa skattehöjningar erbjuder regeringen nu en mindredel i retur , men endast på villkor att företagenanpassar sig till regeringens vilja. En politik som förstundergräver företagens naturliga växtkraft för att därefterhoppas att samma företag skall stimuleras av selektivastatliga sysselsättningsåtgärder har inga förutsättningar attbli framgångsrik.De utbildningsinsatser regeringen föreslår, bl.a. enmycket speciell naturvetenskaplig-tekniskhögskoleutbildning, fler och ökadeinsatser inom folkbildningen kan naturligtvis ses somvällovliga försök att bidra till ökade kunskaper åt fler. Vårkritik gentemot dessa insatser gäller inte heller avsikten attbidra till en kompetenshöjning av unga och äldre. Kritikengäller den ad hoc-prägel insatserna har, i synnerhet sett iperspektivet av de samtidiga rekordstora nedskärningar somregeringen gör av den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden.Ad hoc-utbildning i arbetsmarknadssyfte har, som vitidigare understrukit, historiskt haft begränsade positivaeffekter. Ofta, t.ex. när det gäller tekniska utbildningar påhögskolenivå, saknar eleverna de grundläggandeförkunskaperna. Arbetsmarknadserbjudna utbildningar gerinte heller den personliga motivation som goda studieresultatkräver.Svårigheterna skall heller inte underskattas när den högreutbildningen utnyttjas av den mer kortsiktigt inriktadearbetsmarknadspolitiken. Orättvisorna, t.ex. i fråga omersättningssystem studenterna emellan, ökar somdet finns risk för att universitetens och högskolornaslångsiktiga uppgifter åsidosätts. Som regeringen självmedger utsätter dess egna förslag kvalitetsambitionernainom den högre utbildningen för stora påfrestningar.Förslaget om att erbjuda 9.000 äldre möjlighet att med ettsärskilt utbildningsarvode genomgå teknisk ellernaturvetenskaplig utbildning till en akademisk examen är ettsärskilt tydligt exempel på ett missriktatsysselsättningsinitiativ. Kostnaden för dessa 9.000utbildningsmöjligheter uppgår till mer än 3miljarder kronor eller mer än kostnaderna för ett stortuniversitet. Förutom att snedvridastudiefinansieringsvillkoren inom den högre utbildningenutgör den föreslagna utbildningen en exceptionellt dyr formatt erbjuda vissa personer fördelar som inte alla kan få delav.Mot den här bakgrunden avstyrker vi dels regeringensförslag om anställningsstöd, dels särskildautbildningsinsatser i de delar de innebär ytterligarearbetsmarknadsmotiverade insatser utöver dagensåtgärdsvolym, bl.a. 9.000 extra högskoleplatser inom, teknikoch naturvetenskap för äldre och 4.500 allmänna extrahögskoleplatser.Vi skall i det kommande avsnittet visa hur de resurserregeringen föreslår avsatta för dessa båda inslag iarbetsmarknadspolitiken -- det riktade anställningsstödetoch utbildningsinsatserna -- kan utnyttjas bättre, såväl för attstimulera företagens utveckling och därmed dessas uthålligaanställningsförmåga som för att främja en långsiktigtgagnelig kompetensuppbyggnad.8 Strategi för fler arbetenFör att skapa varaktiga arbetstillfällen förordar vi enstrategi i sju punkter:1. En politik för expansion av företag 2. En skattepolitik för arbete 3. En större lönespridning 4. En avreglering av arbetsmarknaden 5. Socialförsäkringar som stimulerar till arbete 6. Ett utbildningssystem som genom hela livet utvecklarallas kompetens 7. En arbetsmarknadspolitik som snabbt återför arbetslösatill arbeteUtgångspunkten för denna strategi är att ge varje människabästa möjliga förutsättningar till personlig växt och därmedmöjlighet att bidra till att skapa välstånd för sig själv och förhela samhället.8.1 Fler och växande företagSverige behöver fler företag och företag som växer. Denenskilda, varuproducerande sektorn måste bli större. Detgäller i synnerhet inom områden med stora kunskapskrav.Den privata tjänsteproduktionen har en stor tillväxtpotential.Som vi tidigare redovisat är tillväxten av gamla företag ochetablering av nya företag, såväl inom varu- somtjänsteproduktionen otillräcklig. Det leder till för fånyanställningar.Sverige har enligt vår mening en för litenvaruproducerande företagssektor. Åtgärder för att bringadenna i nivå med vad som förekommer i viktigastekonkurrentländer är väsentliga såväl för att främjavälståndsutvecklingen som för att öka möjligheterna för fleratt få riktiga arbeten.För att företag skall etableras och expandera måstelönsamheten vara god. Det kräver att kostnadsläget äracceptabelt, skatterna rimliga, tillgången på riskkapitaltillfredsställande och arbetsmarknadenutvecklingsbefrämjande. I flera av dessa hänseenden är i dagbristerna stora.I senare avsnitt återkommer vi till skatterna,lönebildningen, arbetsmarknaden, socialförsäkringarna,utbildningen och arbetsmarknadspolitiken. Här diskuterar viövriga frågor av betydelse för företagsutvecklingen.Som vi har understrukit förändrasarbetsmarknadens karaktär snabbt. Behoven ökar också avolika anställnings- och arbetsformer.Vi vill för vår del se en utveckling där företagsamhet blirsjälva fundamentet för framtid. Att ta ansvar, att tasig för, att ta initiativ är värden som bl.a. politiken skallstödja. Konkret innebär detta, i de sammanhang vi härdiskuterar, att fler måste få chansen att starta eget.Regeringen föreslår i budgetpropositionen att sju miljarderkronor skall avsättas till ett till företagen riktatanställningsstöd. Vi har redan föreslagit att avslårregeringens förslag.Intressant är emellertid att regeringen i motiven för detriktade anställningsstödet vältaligt argumenterar för attutvecklingen av företagens lönekostnader också påverkaranställningsbenägenheten.Hösten 1994 genomförde samma regering, som medgeratt lönekostnadsutveckling och anställningsbenägenhethänger samman, betydande skattehöjningar påproduktionen. En del av dessa var utformade som en höjningav arbetsgivaravgifterna (särskild löneavgift) med 1,5procentenheter.Vi anser att en sådan politik undergräver de fasta spelreglerföretagen behöver för sin utveckling. Den är, som vi tidigarepåpekat, bara begränsat verkningsfull för detsysselsättningsstimulerande syfte regeringen vill främja.I stället för regeringens kortsiktiga insats, där bara vissaföretag får ett tidsbegränsat kortsiktigt stöd, föreslår vi attden särskilda löneskatten på avskaffas.Kostnaden för denna sänkning är densamma somkostnaden för regeringens riktade anställningsstöd.Effekterna av en arbetsgivaravgiftssänkning är emellertidlångsiktigt positiva för företagens utveckling och därmed försysselsättningen. Stimulanseffekten av en allmänarbetsgivaravgiftssänkning blir därigenom väsentligt störreän effekten av en kortsiktig insats.Lägre skatter på arbete ger fler jobb. För attföretagsamheten skall kunna växa är emellertid en sänkningav löneskatten inte tillräcklig. Härutöver krävs insatser inombl.a. följande områden:Företagsbeskattningen behöverförbättras. Inte minst gäller det att stärka företagens egenkapitalbas. Riskkapitalförsörjningen bör stimuleras.Särskilt för de mindre företagen, där tillkomsten av nyaarbeten skulle kunna bli särskilt stor, ärriskkapitalförsörjningen ett problem. Enligt vår meningbör en möjlighet till avdrag införas i skattsystemet för medelsom satsas som eget kapital i företag. Regeringen böråterkomma med ett konkret förslag till ett riskkapitalavdragenligt dessa principer.Konkurslagstiftningen måsteförnyas. Bl.a. är det viktigt att skatteskuldersförmånsställning vid konkurser avskaffas.Privatiseringar av statliga företag, avregleringar ochstörre möjligheter för privata företag att ta över uppgiftersom sköts av framför allt kommunala monopol, skulleförstärka utvecklingskraften i ekonomin. Ett uppbrott frånkommunala monopol skulle kunna verka särskilt positivt förde enskilda tjänsteföretagen.8.2 Skattepolitik för arbete och investeringarSkattepolitiken måste ge bra förutsättningar för arbete ochföretagande. Särskilt företag med högt kunskapsinnehåll iproduktionen måste ha goda möjligheter att växa. Enexpansion av tjänsteföretagandet kan markant öka antaletarbetstillfällen.För att stimulera den nödvändiga expansion avföretagandet, som är förutsättningen för fler riktiga arbeten,är lägre skatter av helt avgörande betydelse. Oräkneligautredningar har visat hur negativt de s.k. skattekilarna verkar.Höga skatter slår in en bred kil mellan å ena sidanproduktionsresultatet och å andra sidan ersättningen för detutförda arbetet. Skattekilen på arbete är skillnaden mellanvad arbetsgivare får betala för arbetsinsatser och vadarbetstagaren får behålla efter att alla skatter är betalda. Allaskatter, inkomstskatten, mervärdesskatten och löneskatten,dvs. den del av arbetsgivaravgifterna som inte ger någonmotsvarande förmån, leder till skattekilar.Många arbeten blir genom skattekilarna så dyra att alltförfå är beredda att betala priset. Därigenom slås arbeten ut ellerförpassas från den vita till den svarta delen av ekonomin.Skattekilarna på avkastning av kapital får motsvarandeeffekter. Den relativt sett stora skattekilen på avkastning avriskkapital leder till sämre förutsättningar för kapitalbildningoch investeringar.Det privata tjänsteföretagandet har, som vi tidigareframhållit, en särskild tillväxtpotential.Tjänstesektorn rymmer en stor variation av företag ocharbetsuppgifter. Inom denna sektor finns många av de mestavancerade företagen, men också viktiga uppgifter inomvården och omsorgen. En del av tjänsterna utförs påannat sätt än över den öppna arbetsmarknaden, oavlönat,t.ex. i hemmen, eller svart. Andra tjänster kommeröverhuvudtaget aldrig till utförande, eftersom framför allt deekonomiska villkoren är för oattraktiva.Att stimulera utvecklingen av öppet och avlönat arbete pådetta område är av stor betydelse. Det kan bidra till vårt landsekonomiska tillväxt som arbetslösheten pressastillbaka.Enligt vår mening krävs det en rad åtgärder för atttjänsteföretagandet och annat arbete inom tjänsteområdetskall utvecklas på ett sätt som vore önskvärt. Den sänkningav löneskatterna för alla företag, som vi just har förordat, harstor betydelse också för tjänsteföretagandet.Lägre mervärdesskatt på tjänster är en annan väg attstimulera tjänsteföretagen genom att minska skattekilarna.En momssänkning kan göras antingen allmän eller riktas motvissa typer av tjänster.Enligt gällande EU-regler kan emellertid inte denna typ avselektiva skatteförändringar genomföras. Enligt vår meningbör regeringen fullfölja de initiativ som togs under den förramandatperioden i syfte att undanröja detta hinder för enreformering av tjänstebeskattningen.En tredje väg att stimulera tjänsteutvecklingen harutvecklats i utredningen sysselsättning (SOU1994:43). Hem- och omsorgstjänsterna har, enligt utredaren,stora utvecklingsmöjligheter. Enligt vår mening gäller dettainte minst vården och omsorgen om gamla.Avdragsrätt för hem- och omsorgstjänster är ett viktigt sättatt öka kvaliteten, inte minst för äldre, att tillskapa flerarbetstillfällen och att nedbringa den svarta sektorn.Införandet av en sådan rätt ingår som ett naturligt inslag ien serie åtgärder för att främja utvecklingen av tjänster ochtjänsteföretagande.Som vi redovisat finns hinder för vissaskatteförändringar på tjänsteområdet. När dessa undanröjtsbör regeringen återkomma till med ett samlat ochsammanvägt program för en utveckling av tjänstesektorn.En uppmuntran av tjänsteföretagandet har betydelsefullalångsiktiga effekter, men kan, som vi just nämnt, också bidratill att motverka arbetslösheten. Skulle t.ex. avarbetskraften kunna erbjudas arbete inom tjänstesektornskulle inte bara trycket på, utan också kostnaderna för,arbetsmarknadsåtgärder kunna reduceras. Åtgärder för 1,5procent av arbetskraften motsvarar kostnader på drygt femmiljarder kronor. En mindre åtgärdsvolym står dessutombättre i överensstämmelse med vad Arbetsmarknadsverketeffektivt kan hantera.8.3 Utvecklingsstimulerande lönebildningLönebildningen måste främja både nyanställningar ochkarriärer. Det innebär att unga medarbetare måste kunnaanställas till lägre löner . Löneutvecklingen eftergenomgången kompetensförstärkning måste vara tydlig.Lönebildningen har stor betydelse för möjligheterna atthålla arbetslösheten på en acceptabel låg nivå. Mycket talarför att , i en internationell jämförelse, starktsammanpressade lönestruktur är en viktig orsak till dagenshöga arbetslöshet.Vi har tidigare pekat på de amerikanska förhållandena.Skillnaden mellan och i fråga omlönebildningen är en förklaring till den lägre arbetslösheteni . Den amerikanska arbetslösheten är ungefär hälftenjämfört med arbetslösheten i Sverige.Särskilt tydlig är skillnaden när det gäller unga.Ingångslönen i för 18--19-åringar var i slutet av1960-talet av lönen för en vuxen, merkvalificerad medarbetare. hade ingångslönenstigit till av den kvalificerade lönen. IUSA är motsvarande siffror 1968 och 61 procent1988.Ungdomsarbetslösheten som andel av den totalaarbetslösheten ligger i på en i internationelljämförelse hög nivå.I (SOU 1994:73, kap 7)konstateras att ungdomars relativa arbetslöshet ökattrendmässigt , jämfört med denmedelålders arbetskraften.En flexibel lönebildning frigör arbetsmarknaden ochtydliggör att det inte finns någon brist på arbete utan snarastpå arbetstillfällen.I finansplanen hävdar regeringen, bl.a. med utgångspunkti de amerikanska erfarenheterna, att en större rörlighet i frågaom löner skulle leda till en sämre produktivitetsutvecklingoch därmed lägre välstånd. Detta argument är svårt att förstå.Det är naturligtvis sant att de arbeten som skulle tillkommatill lägre löner sannolikt är mera lågproduktiva än åtminstoneen del av de arbeten som betalas med högre lön.Poängen är emellertid att de nytillkomna arbeten är just nya.Om arbeten som inte kan finansieras på marknaden iframtiden kan betalas öppet, är detta enligt vår mening, envälståndsvinst. Det gäller så mycket mera än arbetslöshetensom därigenom också kan pressas tillbaka.Vi är alltså övertygade om att åtskilligt arbete skulle kunnafinnas tillgängligt på arbetsmarknaden om lönebildningenoch skatterna medgav detta. Det är sant att en del av dessaarbeten skulle ersättas på en lägre nivå än de lägre betaldaarbetena . Detta är emellertid enligt vår mening intenågot stort problem under förutsättning att arbetsmarknadensamtidigt är så rörlig att den medger avancemang ochpersonlig utveckling.I detta hänseende är utbildningsmöjligheternabetydelsefulla. Till denna fråga skall vi återkomma i ettsenare avsnitt. Låt oss i detta sammanhang bara understrykaatt det är utbildningserbjudanden livet igenom som kan göraatt skulle kunna förena en låg arbetslöshet genomtillkomsten av nya jobb med möjligheter för alla att underlivets olika skeden finna arbeten som utnyttjar ambitioneroch tar tillvara personlig potential.Större möjligheter till nya arbeten inte minst till unga ären konsekvens av en mer flexibel lönebildning. En annan --och minst lika viktig -- är att kompetens kan belönas bättre.Sverige är ett av de länder i Västvärlden som belönarkompetens sämst, vilket framgår av nedanstående diagram:Långsiktigt kommer en sådan lönebild att utarma Sverigepå den högkvalitativa arbetskraft som den långsiktigakonkurrensen kräver. Det kommer i sin tur att undermineraföretagens utvecklingsmöjligheter och därmedförutsättningarna för att erbjuda fler arbete.I ett kommande avsnitt diskuterar vi vilkautbildningsinvesteringar vi anser vara nödvändiga. Dessakommer emellertid inte att kunna genomföras framgångsriktmed mindre än att lönebildningen för såväl unga som äldreger besked om att utbildning och kompetensutveckling livetigenom också är personligt lönsam.8.4 Avreglering av arbetsmarknadenArbetsmarknaden måste bli en verklig marknad därenskilda arbetstagare och arbetsgivare kan ingå för bådaparter givande avtal. Parallellt med en successiv förnyelse avarbetsmarknadslagstiftningen bör generella möjligheteröppnas för att inom ramen för allmänna rättsregler kunnasluta individuella avtal. Skillnader mellan arbetare ochtjänstemän bör avvecklas.Förhållandena på den svenska arbetsmarknaden reglerasgenom ett stort antal ofta mycket detaljerade lagar samtdessutom genom avtal mellan arbetsgivarnas ocharbetstagarnas organisationer. Avtal finns också på områdensom inte täcks av lagstiftning. Regelsystemet, såväl detavtalade som det legala, har successivt tillkommit under merän 50 år.Viktigare lagkomplex gäller bl a följande områden:anställningsskyddmedbestämmandevillkor vidvärnpliktstjänstgöringförtroendemannafrågorrättegång iarbetstvisterrätt till ledighet för utbildningledighet förvård av barnledighet för föreningsverksamhet i skolanledighet för svenskundervisning för invandrarestyrelserepresentationjämställdhetsemesterfrämjandefrågorarbetstidarbetsmiljöSammantaget utgör den svenskaarbetsmarknadslagstiftningen och kollektivavtalen enkollektivisering av arbetsmarknadsförhållandena som gör desvenska villkoren till de mest rigida i världen. I vissa andraeuropeiska länder finns motsvarigheter i vissa delar men i fåandra länder en reglering med en sådan total omfattning.Det finns starka belägg för att regleringen av den svenskaarbetsmarknaden hämmar en dynamisk utveckling ochdärmed också tillkomsten av nya arbeten. Flera avarbetsmarknadslagarna, t ex lagen om anställningsskydd,premierar dem som har arbete, men försvinner för dem sominte redan fått en fast fot på arbetsmarknaden. Lagstiftningenbidrar därmed till en utslagning av människor.Karaktären av skyddslagstiftning för dem som redan finnspå arbetsmarknaden får till effekt att den rörlighet som dennya tiden kräver kommer till stånd i mindre utsträckning änvad som vore önskvärt. Förutom de arbetslöshetsskapandeeffekter som detta ger upphov till kommer det att bli alltsvårare att få tillgång till just den arbetskraft som behövs iolika företag och branscher.Det var i medvetande om detta som den förra regeringeninledde förnyelsen av arbetsrätten. Också de mycketblygsamma förändringar till gagn för de arbetssökande ochför dynamiken i företagen, som beslutades av riksdagen1993, har emellertid återtagits. Viktig tid i den hårdnandeinternationella konkurrensen har därmed gått förlorad.Regeringens utformning av lagreglerna med anledning avEU-direktiv vid övergång av verksamheter och kollektivauppsägningar kommer dessutom att leda till ytterligarehinder för den nödvändiga omstruktureringen.Vi är övertygade om att väsentliga förändringar avvillkoren på arbetsmarknaden måste genomföras om Sverigeskall kunna klara konkurrensen och bereda flera riktigaarbeten. Den nuvarande lagstiftningen motverkar denmänskliga utveckling som ett samhälle i frontlinjen måstefrämja.Den förändring vi vill se tar sin utgångspunkt i detframträngande personliga inslaget i det nya arbetslivet. Detinnebär att tvingande kollektiviserad lagstiftning, en gångtillkommen för det gamla industrisamhällets behov, börersättas med så individuella relationer som möjligt.Kollektivavtal kan i detta sammanhang vara väl såutvecklingshämmande som någonsin lagstiftning.Vägen bort från en reglering med en halvsekel gammalhistoria och med starka organiserade förmånstagare är inteokomplicerad. Vi vill förorda en process efter två linjer:Den gradvisa reformeringen avarbetsmarknadslagstiftningen bör återupptas, men med meramålmedvetna ambitioner. måste allarbetsmarknadslagstiftning ha utvecklats på ett sådant sätt attden främjar den angelägna förnyelsen av arbetsmarknaden.Parallellt med denna reformering måste en generellmöjlighet öppnas för varje arbetstagare och arbetsgivare attteckna individuella avtal. Till stöd för sådana avtal kanbehovet av en lagstiftning som reglerar grunderna föranställning och -- eventuellt -- andra villkor behöva prövas.Genom en dubbel utvecklingsstrategi av detta slag gesarbetstagare och arbetsgivare valmöjlighet mellanregelverken. Tillsammans med de övriga inslagen i en politikför fler arbeten kommer det att ge flera människor tillgångtill arbetsmarknaden.Den gradvisa reformeringen av lagstiftningen påarbetsmarknaden bör koncentreras på bl.a. följandeområden:Möjligheterna till visstidsanställning börförlängas från dagens till tolv.Möjligheternatill provanställning bör likaså förlängas från tilltolv.Reglerna om uppsägning på grund av arbetsbrist börbättre anpassas till vad som krävs för att säkerställaföretagens utvecklingsmöjligheter, också då behov avpersonalminskningar uppkommer.Den fackliga vetorättenmot entreprenader bör avvecklas för att underlätta företagensanpassningsförmåga till nya strukturer påarbetsmarknaden.Förbud mot blockad av enmans- ochfamiljeföretag bör införas.Reglerna vid övergång avverksamhet bör inte gå längre än vad kräver avSverige.Semesterfrågor, arbetstidsfrågor ochledighetsregleringar bör ges en utformning som främjardynamik och ett effektivt resursutnyttjande.Förändringar av arbetsmarknadslagarna i denna riktning ärnödvändiga om företagen skall kunna utvecklas på enarbetsmarknad präglad av andra och rörligare villkor än vadsom gällde förr.Vi är emellertid övertygade om att inte ens de härskisserade förändringarna är tillräckliga för att säkerställaden dynamik som krävs för att tillräckligt många jobb skallkomma till stånd.Utöver reformeringen av arbetsmarknadslagstiftningensenskildheter behöver därför generella möjligheter öppnasockså för enskilda avtal mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Innebörden härav är att arbetsgivaren ocharbetstagaren kan välja huruvida de vill utnyttja detregelverk -- lagar och i förekommande fall kollektivavtal --som finns eller om anställningsavtalet skall slutas påallmänna civilrättsliga grunder.Hur rätten att begära individuella avtal mer i detalj böranges kan diskuteras. Största effekten uppnås uppenbarligenom såväl arbetstagare som arbetsgivare tillerkänns dennarätt. Det enligt vår mening väsentliga är att ett system förindividuella avtal utformas på ett sådant sätt att deneftersträvade dynamiken på arbetsmarknaden uppnås.Utvecklingsmöjligheterna för individuellaanställningsavtal tror vi är betydande. Det gäller naturligtvisi hög grad för de nya kunskapsföretagen. Vi anser emellertidockså att det inom traditionella industriföretag finns ett stortutrymme för sådana personliga anställningsavtal som viförordar.I en särskild motion utvecklar vi våra förslag om dengradvisa reformeringen av arbetsmarknadslagstiftningen.Härutöver föreslår vi att rätten att sluta enskiltanställningsavtal snabbutreds. Förslag till erforderligalagändringar bör föreläggas med skyndsamhet.8.5 Arbetsstimulerande försäkringarSocialförsäkringarna skall ha en utformning som gertrygghet i ett arbetsliv med allt större rörlighet.Ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna bör främja arbeteoch arbetssökande.Vi har i föregående avsnitt argumenterat för att fler arbetenkräver företag som både kan och vill expandera. Detförutsätter goda villkor för företagsamhet och förutsättningarpå arbetsmarknaden som klarar en omställningshastighetsom är långt större än tidigare.För att en arbetsmarknad av detta slag skall möta denenskildes krav och ambitioner krävs emellertid också attdrivkrafterna för arbete är starka.