bet · GI01KU14 · 1995-03-21 00:00:00 — Att överföra de etiskabestämmelserna till lag lät sig enligt departementschefenknappast göras utan att införa bestämmelser om att ettutomstående organ skall avgöra när anspråk på genmäle resp.beriktigande är befogat. Någon annan lösning än att anordna ettdomstolsförfarande för prövning av tvister var inte tänkbar. Denskulle enligt departementschefen i så fall innebära ettkrångligt och tidsödande förfarande och i många fall förtaeffekten för den förfördelade, därför att hinnerförflyta från det att en felaktig uppgift eller missvisandeuppgift publiceras till tidpunkten för införande av genmäleeller beriktigande.Enligt departementschefen fanns det inte tillräckliga motivför att frångå den uppfattning som rådde vidtryckfrihetsförordningens tillkomst, nämligen att frågan omgenmäle och beriktigande bäst lämpade sig för pressenssjälvsanerande verksamhet.Vissa uttalanden i anslutning till satellitlagenI lagstiftningsärendet om satellitlagen ansåg Lagrådet att mankunde uppfatta EG-direktivet så att det utgick från attberiktigande skulle ske i TV-programmen. Lagrådet fann att medden nuvarande grundlagsregleringen rätten till beriktigandekunde ha ett begränsat värde och ifrågasatte om inte grundlagenborde ändras så att det blir möjligt att besluta om attberiktigande skall ske i ett program som företaget sänder. Någraförslag med den innebörden lades dock inte fram (prop.1992/93:75).I sin bedömning anförde att de frågorsom Lagrådet aktualiserat kunde tas upp i Radiolagsutredningensarbete. Utskottet avstyrkte därmed motionsyrkanden om sådanaändringar i grundlagen som skulle medge tvingande lagstiftningom rätt till genmäle eller beriktigande (bet. 1992/93:KU12).Riksdagen följde utskottet (rskr. 1992/93:117).Riksdagsbehandling /94Med anledning av ett motionsyrkande om genmälesrätt hänvisadeutskottet vid föregående till Radiolagsutredningensarbete och uttalade att utredningens arbete inte bordeföregripas med några uttalanden från sida i den frågasom väckts i motionen. Utskottet avstyrkte motionen ochriksdagen följde utskottet (bet. 1993/94:KU2).RadiolagsutredningenRadiolagsutredningen avgav sitt betänkande (SOU 1994:105) Nylagstiftning om radio och TV . Utredningenkonstaterar (s. 357) att frågan om införandet av en genmäles-och beriktiganderätt har diskuterats sedan i vart fall år 1912och att man i de flesta fall har kommit fram till att grundlageninte skall ändras, eftersom något större behov av en lagstadgadgenmälesrätt eller beriktiganderätt inte förelegat samt att deorganisatoriska och lagtekniska svårigheterna dessutom varit förstora. Utredningen anser att den osäkerhet som kan finnas om denangivna bestämmelsen uppfyller EG:s TV-direktiv inte utgörtillräckliga skäl för en grundlagsändring med hänsyn till debetänkligheter och problem en sådan skulle vålla. Det rentinhemska behovet av en sådan reglering torde enligt utredningenvidare inte vara särskilt stort.Utredningen anför att det följer av reglerna för godpublicistisk sed att ett tillrättaläggande skall publiceras såatt det har den åsyftade effekten. Enligt utredningen har ettsådant frivilligt tillrättaläggande förmodligen också störreeffekt än ett som den sändande tvingats införa. Utredningenanser inte heller att det finns något behov av att införa enrätt till beriktigande i det egna mediet. Utredningen anför attde grundläggande principerna i yttrandefrihetsgrundlagen om detredaktionella oberoendet och utgivarens ensamrätt således intebör inskränkas. Utredningen konstaterar att TV-direktivet förnärvarande ses över. Om översynen leder till motsatt resultat,bör enligt utredningen naturligtvis denna ståndpunkt omprövas.Riksdagsuttalande om pressetik /94Utskottet uttalade vid föregående att det med hänsyntill vikten av vidast möjliga yttrandefrihet i första hand börankomma på pressen själv att vidta åtgärder för att hållajournalistiken på en önskvärd kvalitativ nivå. Utskottet vardärför inte berett att förorda en statlig utredning ellerprojektgrupp om pressetiska frågor, vilket hade begärts i någramotioner (bet. 1993/94:KU3).MotionernaI motion 1993/94:K428 av () vänder sigmotionären mot den i hans tycke aggressiva personjournalistiksom förekommit i pressen . Motionären anför att småföretag saknar skydd mot oriktig och skadande publicitet. Hananför vidare att det negativt hämmar småföretagens utvecklingatt tidningar utan någon som helst risk för korrektiv frånsamhällets sida eller skadeståndsansvar utsätter små företag försådan publicitet. Vissa personer får härigenom enligt motionärenen total frihet utan något krav på ansvar. Motionären föreslåratt en parlamentarisk arbetsgrupp tillsätts med uppdrag attutvärdera situationen på det pressetiska området och att läggafram förslag som stärker allmänhetens samt juridiska personers-- främst små företags och organisationers -- ställning gentemotpressen, radio och TV.I motion 1993/94:K409 av (-) anser motionärenatt den enskilde skall ha en lagstadgad rätt till genmäle i allamedier. Också i motion 1993/94:K441 av ochIan (nyd) förespråkas en utvidgad rätt tillgenmäle och beriktigande för den enskilde i alla medier.I motion 1994/95:K411 av () anförs att detårligen förekommer ett antal grova övertramp inom journalistikendär enskilda oförskyllt blir skadelidande. Motionären ställersig avvisande till lagregler om rätt till repliker utankommentarer och andra ingrepp i yttrande- och pressfriheten. Hanmenar att det i stället finns skäl att undersöka hurutformningen och tillämpningen av bestämmelserna om förtal itryckfrihetsförordningen och skulle kunna ändras såatt det blir en reell möjlighet för alla som genom förtal liditskada att få sin sak prövad genom allmänt åtal utan attändringen innebär någon risk för inskränkning av tryck- elleryttrandefriheten.Enligt motion 1994/95:K422 av () finnsdet anledning att diskutera om rättsskyddet är tillräckligt förde enskilda människor som utsatts för kränkande publicering avtexter eller bilder i massmedia. Motionären menar att ett starktskydd för den personliga integriteten borde vara en självklarheti ett rättssamhälle och föreslår att hos regeringenbegär tillsättandet av en parlamentarisk utredning omförstärkning av det personliga integritetsskyddet.Utskottets bedömningDen svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning. Engrundläggande förutsättning för ett sådant samhällsskick är envidsträckt yttrandefrihet. har den svenskarättsordningen också gett medborgarna stora möjligheter attuttrycka sina åsikter och meddela upplysningar i olika frågorutan risk från ingripanden från myndigheternas sida. Under långtid har tryckfriheten som en central del av yttrandefrihetenhaft ett särskilt skydd genom tryckfrihetsförordningoch dess föregångare. För andra medier än det tryckta ordetgäller yttrandefrihetsgrundlagen som har utformatsefter mönster av tryckfrihetsförordningen. Genom grundlagarnahar yttrandefriheten i vårt land ett internationellt sett uniktskydd.Tryck- och yttrandefriheten är inte obegränsad. En avvägninggörs mellan intresset av en vidsträckt tryck- och yttrandefrihetoch andra intressen som det allmänna skyddar. Avvägningen kommertill uttryck genom straffbestämmelser mot vissa yttranden.Bestämmelserna anger sålunda gränserna för tryck- ochyttrandefriheten. Allt som inte strider däremot får publiceras.Inom dessa gränser förekommer dock frivilliga publiceringsreglersom syftar till att förhindra oriktiga eller alltförofullständiga meddelanden och skydda den enskilde mot onödigtlidande. Regler om sådana publicitetsinskränkningar har av hävdinte ansetts få förekomma i grundlagarna. En grundläggandeprincip är nämligen att missbruk av tryckfriheten elleryttrandefriheten bara skall kunna beivras som tryckfrihetsbrotteller yttrandefrihetsbrott i den utsträckning och i den ordninggrundlagarna anger. Å andra sidan tillåter grundlagarnafrivilliga publiceringsregler så länge friheten att trycka ochatt yttra sig därigenom inte förhindras.Journalistiken i svenska massmedier ligger allmänt sett på enhög nivå. Det har emellertid -- inte minst --förekommit missförhållanden som inger oro. Utskottet vill härsärskilt peka på journalistik som kränker privatlivets helgdgenom att enskildas privata förhållanden offentliggörs utangodtagbara skäl. Det bör vara en angelägenhet för massmediernasjälva att vidta åtgärder för att hålla journalistiken på en ietiskt hänseende godtagbar nivå. De pressetiska frågorna ägnasockså en betydande uppmärksamhet bland massmedierna. Det finnssåledes förutsättningar för att missförhållandena kan rättastill på frivillighetens grund. Med hänsyn till berördatryckfrihetsrättsliga principer bör däremot ingripanden i formav lagstiftning eller andra åtgärder från det allmännas sida moträtten att publicera inte få förekomma. Utskottet avstyrkerdärför motionerna.Nya medier och grundlagarna m.m.UtredningsdirektivDen snabba tekniska utvecklingen på informationsteknikområdethar lett till att en kommitté har tillsatts med uppgift attutreda nya medier och grundlagarna m.m. I kommitténs direktivredovisas ett antal aktuella frågeställningar när det gällernuvarande teknik och grundlagsreglering. Det sägs vidare attmedierna utvecklas i snabb takt och att det t.ex. nu tordefinnas möjlighet att använda en på samma sätt somett videoband, dvs. möjlighet att radera ut vad som lagras ochdärefter på samma skiva lagra ny text eller nya bilder.Utvecklingen av datatekniken innebär enligt direktiven att dethela tiden uppkommer nya medieformer och därmed nya möjligheteratt sprida information och åsikter till allmänheten. Som ettytterligare exempel på en frågeställning pekar direktiven på dennya tekniska företeelse som brukar kallas virtuell verklighet.Frågan om ansvar för innehållet i information som förmedlas tillnya medier har ställts i samband med utvecklingen på dataområdetsärskilt när det gäller yttranden som förekommer i s.k.elektroniska anslagstavlor. Elektroniska anslagstavlor utgörenligt direktiven ett exempel på att nya former av medier oftakan innefatta ett utbyte av information, dialoger.När det gäller kommitténs uppdrag anförs att den efter enanalys av i vilken omfattning nya medieformer omfattas avtryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen skallutreda behovet av ett grundlagsskydd efter detryckfrihetsrättsliga grundsatserna för yttrandefriheten i nyamedieformer som används till att förmedla yttranden och annaninformation till allmänheten. Utgångspunkten bör vara atteftersträva att, för de moderna medierna, tekniken inte skallvara av avgörande betydelse för grundlagsskyddet. Därvid bördock inte bortses från att effektiviteten i ett grundlagsskyddför friheten att yttra sig i nya massmedier kan vara beroende avatt skyddet avser användningen av en mer eller mindre definieradteknik. Enligt direktiven skall frågor om ansvar för detförmedlade innehållet särskilt tas upp (dir. 1994:104).MotionernaI motion 1993/94:K208 av m.fl. (v) anförmotionären att lagstiftningen ofta ligger efter när teknikenutvecklas snabbt och att detta gäller inte minst påmedieområdet. Genom spridningen av persondatorer har enligtmotionären uppstått s.k. publika databaser från vilka man kanhämta information och kommunicera med datorinnehavare viatelenätet. Detta är en utveckling med många positiva sidor.Samtidigt medför denna teknik problem. Då ansvarsförhållandetför vad som sprids över datanätet inte är klarlagt ges enligtmotionären möjlighet att sprida allehanda meddelanden varsförekomst i andra medier skulle vara i strid mottryckfrihetsförordningen eller yttrandefriheten. Motionärenpekar på att det via datanät förekommer uppmaningar tillvåldshandlingar riktade mot vissa organisationers medlemmar ochlokaler samt tips om vapen, rasistiska vidrigheter, spridande avbarnpornografi m.m. som i andra medier skulle vara åtalbara.Motionären efterlyser en utredning med uppgift att lägga framförslag i ämnet.Också motion 1994/95:K420 av () behandlaransvaret för innehållet i den information som sprids genom olikaformer av datornät, elektroniska anslagstavlor och liknande.Motionären menar att man på detta område borde införa enansvarighetsreglering som liknar den som gäller för tidningar.I motion 1993/94:K431 av och ()tar motionärerna upp kommunikationen med telefax. Enligtmotionärerna är telefaxkommunikation ett av flera segment inomområdet datorkommunikation. Skilda tekniska förfaranden smälterockså snabbt samman som t.ex. telefaxsändning, elektroniskdatorpost, elektronisk meddelandeutväxling mellan datorer m.fl.Motionärerna menar att lagstiftningen inte har hunnit hållajämna steg med den tekniska utvecklingen. De begär därför enutredning med uppgift att komma med förslag till lagstiftning påområdet.I motion 1994/95:K432 yrkande 3 av m.fl.(fp, s, c, v, mp, kds) anförs att spridningen av barnpornografivia datoriserad kommunikation såsom disketter och CD-ROM-skivorär ett särskilt problem. Enligt motionärerna omfattas sådanamedier inte av tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen. Deanser att hos regeringen bör begära förslag tilllagstiftning som kriminaliserar innehav av disketter ochCD-ROM-skivor med barnpornografiskt innehåll.I motion 1994/95:K430 av och () vänder sig motionärerna mot data- och TV-spel medvåldsinslag. De menar att medvetenheten hos föräldrar om spelensinnehåll inte är tillräcklig och att det därför behövsytterligare information om data- och TV-spel (yrkande 1). Vidareanser de att det behövs lagstiftning mot våldsförhärligandedata- och TV-spel (yrkande 2). En liknande uppfattning förs frami motion 1994/95:K423 såvitt nu är i fråga av . (mp).Utskottets bedömningSom framgått av det föregående kommer frågor av det slag somtas upp i motionerna att behandlas i utredningen om nya medieroch grundlagarna m.m. Utredningens arbete bör inte föregripasgenom uttalanden från sida. Utskottet avstyrkerdärför motionerna.Grundlagsreglering av frekvensfördelningBestämmelser i grundlagenAv 3 kap. 2 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen följeratt rätten att sända ljudradio- och televisionsprogram tillallmänheten på annat sätt än tråd får regleras genom lag sominnehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända.Det allmänna skall enligt andra stycket eftersträva attradiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder tillvidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet.MotivuttalandenI propositionen med förslag till yttrandefrihetsgrundlaganförs att det torde råda full enighet om att det är nödvändigtatt någon kontroll utövas över hur radiofrekvensspektrum tas ianspråk och att redan konstateradeatt det begränsade sändningsutrymmet utesluter en fullständigetableringsfrihet när det gäller etersändningar av radio- ochTV-program. I propositionen uttalas att det givetvis är av storvikt för den fria opinionsbildningen att radiofrekvensspektrumtas i anspråk för sändningar till allmänheten. Frånkonstitutionell synpunkt finns det därför goda skäl att sökaomgärda frekvensfördelningen med vissa grundläggande regler.Dessa kan inte i detalj ange hur fördelningen skall gå till. Attnärmare ange hur frekvenser skall fördelas kräver ett omfattandearbete och komplicerade hänsynstaganden till olika faktorer.I propositionen erinras om att en särskild utredare hadetillkallats för att bl.a. utarbeta förslag till föreskrifter ilag om fördelningen av radiofrekvenser(). Enligt propositionen kan enreglering på konstitutionell nivå inte gärna gålängre än att uttryckligen framhäva den grundläggande betydelsesom måste tillmätas yttrandefrihetens intresse vid allaöverväganden om fördelningen av radiofrekvenser. I propositionenföreslås därför att det i yttrandefrihetsgrundlagen tas in enföreskrift av innebörd att det allmänna skall eftersträva attradiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder tillvidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Vidareföreslås en särkild bestämmelse om närradion. Enligt denbestämmelsen skall det finnas möjlighet för sammanslutningar attfå tillstånd att sända ljudradioprogram i lokala radiosändningari den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger.Lagrådet utgick från att man i den aviserade lagstiftningen omfrekvensfördelningen tog upp dessa frågor. Lagrådet fannemellertid att yttrandefrihetsgrundlagen redan i det dåvarandeläget borde tillföras en föreskrift om att grunderna förtillståndsgivningen i fråga om användningen av radiofrekvenserskall anges i vanlig lag. Lagrådet lade också fram förslag sådan bestämmelse. Varken regeringen ellerkonstitutionsutskottet följde dock Lagrådets förslag i den delen(prop. 1990/91:64, bet. 1990/91:KU21).FrekvensrättsutredningenFrekvensrättsutredningen ansåg inte att den av Lagrådetföreslagna regleringen, på grund av den nära anknytningen tillrent tekniska förhållanden, var lämpad att tas in i grundlag(SOU 1991:107). Inte heller i den efterföljande propositionen(prop. 1992/93:200) lämnades något sådant förslag. Vidlagrådsföredragningen upplystes Lagrådet om att övervägandenskedde inom . Med beaktande härav avstodLagrådet från att göra något uttalande i frågan (a. prop. s.392).RadiolagsutredningenRadiolagsutredningen har i fråga om utformningen av 3 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen funnit att det inte behöver vidtasnågon ändring i paragrafen och att inte heller grunderna för denprövning som regeringen gör i ärenden om tillstånd till attsända radio- eller TV-program behöver anges i lag. Den nuvarandeordningen bör enligt utredningen bestå oförändrad, i vart falltill dess att en förändrad rättslig, teknisk ellermassmediepolitisk verklighet tydligt kan skönjas (SOU 1994:105).Utredning om etableringsfrihet för etermedierDen beslutade regeringen direktiv till enutredning om nya medier och grundlagarna m.m. (dir. 1994:104). Idirektiven anförs att utvecklingen innebäratt antalet företag som bedriver trådlösa radio- ochTV-sändningar till allmänheten har ökat väsentligt. Om demedieformer som möjliggörs genom den nya informationsteknikenfår ett utökat skydd för yttrandefriheten kommer enligtdirektiven rätten att vända sig till allmänheten genom sådanamedier att bekräftas. Mot denna bakgrund bör kommittén enligtdirektiven överväga en ändring i yttrandefrihetsgrundlagen sombättre ger uttryck för den i praktiken allt friareetableringsfriheten för trådlösa radio- och TV-sändningar än vadsom nu gäller enligt 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen (dir.1994:104).Regeringen beslutade genom tilläggsdirektiv den 2 februari1995 att kommittén inte längre skall ha till uppgift attöverväga någon ändring i yttrandefrihetsgrundlagen som avserfrågor kring etableringsfriheten för trådlösa radio- ochTV-sändningar. Regeringen hänvisar till Radiolagsutredningensståndpunkt och anmärker att utredningens betänkande harvarit ute på remiss och att ingen remissinstans har motsatt sigförslaget om att inte ändra 3 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen anger som sin uppfattningatt det inte finns något behov av att nu ytterligare låta dennafråga utredas (dir. 1995:14).Några uttalanden i ett lagstiftningsärende hösten 1994Frågan om innebörden av 3 kap. 2 § första stycketyttrandefrihetsgrundlagen behandlades i ett lagstiftningsärendei . En majoritet inomkonstitutionsutskottet önskade få till stånd en lagstiftning avinnebörd att Radio- och till utgången av inteskulle meddela nya tillstånd att sända lokalradio enligtlokalradiolagen (1993:120). Syftet med lagstiftningen angavsvara att hindra en fortsättning av den koncentration av ägandeoch nätverksbildning av lokalradiostationer som hade visat sigmöjlig enligt de gällande bestämmelserna.I ett yttrande över ett lagförslag med ett sådant innehållifrågasatte Lagrådet om det var förenligt med 3 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen. Om förslaget skulle genomföras skulleenligt Lagrådet åtminstone under en övergångstid ledigaradiofrekvenser komma att stå outnyttjade. Lagrådet anförde attgrundlagsbestämmelsen inte bara innebär att de skall tas ianspråk utan att de skall tas i anspråk på ett sätt som ledertill vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet.Konstitutionsutskottet (majoriteten) fann emellertid attbestämmelsen i 3 kap. 2 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen inte utgjorde hinder mot denföreslagna lagstiftningen och anförde följande i den delen:Den av Lagrådet åberopade grundlagsbestämmelsen att detallmänna skall eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråkpå ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet ochinformationsfrihet är som anges i motiven till bestämmelsennärmast av målsättningskaraktär (prop. 1990/91:64 s. 83). Imotiven sägs vidare att en reglering på konstitutionell nivåinte gärna kan gå längre än att uttryckligen framhäva dengrundläggande betydelse som måste tillmätas yttrandefrihetensintresse vid alla överväganden om fördelningen avradiofrekvenser. Det sägs vidare att en föreskrift av en sådaninnebörd skulle syfta till att utgöra en spärr mot obehörigainskränkningar eller ett undergrävande av den frihet att begagnaradiomediet för sändningar till allmänheten som är möjlig ochrimlig med hänsyn till andra anspråk på utrymme för radiotrafik.Den skulle inte heller hindra sådana överväganden ochhänsynstaganden som även i ett demokratiskt samhälle ärofrånkomliga vid fördelningen av radiofrekvenser (a. prop. s.82).Om finner att lagstiftningen på lokalradioområdetinte är ändamålsenlig, måste enligt utskottets mening -- inom de ramar grundlagen anger -- ha rätt att vidtalagstiftningsåtgärder för att få en ändring till stånd. Åtgärderav detta slag faller väl inom ramen för överväganden ochhänsynstaganden som är ofrånkomliga i ett demokratiskt samhälle.Avsikten med den föreslagna lagen är att hindra att denkoncentration av ägande och nätverksbildning avlokalradiostationer som har visat sig möjlig enligt nu gällandebestämmelser fortsätter. En reform på lokalradioområdet sombättre tillgodoser målsättningen i 3 kap. 2 § andra stycketyttrandefrihetsgrundlagen får därigenom förutsättningar att blimeningsfull. Det är enligt utskottets mening således här intefråga om någon sådan obehörig inskränkning eller undergrävandeav frihet att begagna radiomediet som det talas om igrundlagsmotiven.Minoriteten (m och fp) ansåg i likhet med Lagrådet att detkunde ifrågasättas om den föreslagna lagstiftningen var förenligmed 3 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen och motsatte sigdärför att förslaget skulle läggas fram för riksdagen.Utgången i ärendet blev att lagförslaget vilar i minst tolvmånader enligt 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen.MotionernaI motion 1994/95:K418 yrkande 8 av m.fl. (fp)anförs att yttrandefrihetsgrundlagen säkrade att ett antalviktiga friheter som inte kan tas bort genom ett enkeltriksdagsbeslut: rätten att sända och ta emot kabel-TV, rättenatt sända och ta emot satellit-TV och rätten att innehamottagningsutrustning, t.ex. parabolantenner. Men i åtminstoneett viktigt avseende var enligt motionärernayttrandefrihetsgrundlagen en kompromiss. ochFolkpartiet liberalerna nådde inte ända fram i frågan om attgrundlagsfästa mångfalden i etern. Principerna för hurtillgängligt eterutrymme skall fördelas är inte reglerade igrundlag annat än i en mycket allmän formulering: ''Det allmännaskall eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ettsätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet ochinformationsfrihet.'' Motionärerna anför att det finns ettlatent hot mot de fristående radio- och TV-bolagen, eftersomsocialdemokraterna hävdat att yttrande- ochinformationsfriheten bäst tillgodoses av public service-bolagen.Eterutrymmet är begränsat. Enligt motionärerna är detta självautgångspunkten för behovet av att lagreglera fördelningen. Dentekniska utvecklingen har visserligen successivt vidgat utrymmetoch den utvecklingen kan förväntas fortsätta, men även vid ettdrastiskt ökat utbud av frekvenser menar motionärerna attkonkurrerande önskemål kan tänkas föreligga om vissa attraktivalägen på frekvensbandet etc. Enligt motionärerna behövs detalltså även i ett långsiktigt perspektiv regler om fördelning avfrekvensutrymme.