bet · GI01JuU13 · 1995-03-21 00:00:00 — Vidare föreslogs att informationsmaterial skalllämnas till målsäganden också om brottsskadeersättning,stödperson, rättshjälp och stödjande organ samt att målsägandenskall tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om beslutrörande förundersökning och åtal m.m. Förslagen ledde tilländringar i FUK, vilka trädde i kraft (SFS1994:429).Enligt 13 a § FUK gäller således att målsäganden så snart sommöjligt skall underrättas om de regler som gäller förförordnande av målsägandebiträde och/eller meddelande avbesöksförbud, om brottet är sådant att det kan komma i fråga attförordna målsägandebiträde eller att förordna om besöksförbud.Utskottet återkommer nedan till motion Ju806 i behandlad del.Målsägandebiträde m.m.I motion Ju807 (mp) yrkas att alla som drabbas av våldsbrottskall erbjudas juridisk hjälp, t.ex. målsägandebiträde, och vidbehov annan hjälp, och i motion A820 (kds) yrkas att kvinnor somutsatts för misshandel eller våldtäkt skall få tillgång tilljuridiskt biträde under hela förundersökningen och rättegången.I motion Ju714 (c) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna att det finns behov av ett förtydliganderörande möjligheterna att förordna målsägandebiträde också vids.k. tredjemansskada, t.ex. då efterlevande till någon sombragts om livet åsamkats personskada som givit medicinskaeffekter.Begreppet brottsoffer förekommer inte i lagstiftningen. Däranvänds i stället termen målsägande. De två termerna är dockinte helt synonyma. Av 20 kap. 8 § fjärde stycketrättegångsbalken (RB) framgår att målsägande är den mot vilkenett brott har blivit begånget eller som har blivit förnärmad avbrottet eller lidit skada av det. Vem som i visst fall är attanse som målsägande har betydelse i flera avseenden. Denenskilda åtalsrätten, rätten att ange vissa brott till åtal,liksom möjligheten att föra talan om enskilt anspråk i anledningav brottet gäller i allmänhet endast för den som är att anse sommålsägande i förhållande till det begångna brottet.Målsäganden är i formellt hänseende att anse som part irättegången endast när han för talan, dvs. framställer ettyrkande om ansvar eller skadestånd. Sedan åklagaren väckt åtal,kan målsäganden biträda åtalet (20 kap. 8 § andra stycket RB).Det innebär att målsäganden inträder i processen som åklagarensmedpart och har vissa möjligheter att agera självständigt irättegången när det gäller ansvarsfrågan. Om åklagaren harbeslutat att inte väcka åtal kan målsäganden i allmänhet väckaenskilt åtal (20 kap. 8 § första stycket RB). Om åklagarenlägger ned ett väckt åtal därför att det enligt hans bedömninginte finns tillräckliga skäl för att den misstänkte är skyldigtill brottet, kan målsäganden ta över åtalet (20 kap. 9 § andrastycket RB). Målsäganden kan i mål om allmänt åtal på egen handöverklaga ansvarsfrågan till högre rätt om åklagaren inteöverklagar (20 kap. 8 § andra stycket RB). Vidare kanmålsäganden i anslutning till åtal för brottet framställayrkanden om enskilt anspråk i anledning av brottet och fåskadeståndstalan handlagd i brottmålet (22 kap. 1 § RB).Målsäganden kan föra sin talan genom ombud eller med hjälp avbiträde (12 kap. 1 och 22 §§ RB).Under senare år har åtgärder vidtagits för att underlättasituationen för målsäganden i samband med förundersökning ochrättegång. Genom en ny regel i RB infördes (prop. 1983/84:105, JuU25, rskr. 332) en möjlighet fören målsägande som behöver personligt stöd under rättegången attåtföljas av en s.k. stödperson (numera 20 kap. 15 § RB).Stödpersonen får anlitas i alla slags brottmål där målsägandenhörs. Förutsättningen är endast att målsäganden med hänsyn tillbrottets art eller annars kan antas vara i behov av ettpersonligt stöd. Stödpersonens uppgift är enbart att vara ettpersonligt stöd åt målsäganden. ändrades 20 kap.15 § RB (prop. 1993/94:143, JuU25, rskr. 320, SFS 1994:420)så att målsäganden i princip själv får bestämma om han eller honskall åtföljas av en stödperson. ändrades 23 kap. 10 §RB så att en stödperson får närvara även vid förhör medmålsäganden under förundersökningen, om hans närvaro inte ärtill men för utredningen.I 1 § lagen om målsägandebiträde (1988:609) anges i vilka målom brott och under vilka förutsättningar ett målsägandebiträdekan förordnas. Lagen har utvidgats sedantillkomsten. beslutade senast (prop.1993/94:26, JuU12, rskr. 124) om utvidgningar av lagen.Ändringarna trädde i kraft (SFS 1994:59).Enligt 1 § första stycket skall, i mål om brott enligt 6 kap.brottsbalken (BrB), målsägandebiträde förordnas sedanförundersökning har inletts om det inte är uppenbart attmålsäganden saknar behov av sådant biträde. Regeln innebär attdomstol i mål om sexualbrott i princip skall förordna biträdeför målsägande som önskar ett sådant.Vidare kan målsägandebiträde enligt 1 § andra stycketförordnas även i mål om brott enligt 3 eller 4 kap. BrB, påvilket fängelse kan följa, samt i mål om brott enligt 8 kap. 5eller 6 § BrB eller försök, förberedelse eller stämpling tillsådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personligarelation till den misstänkte eller andra omständigheter kanantas att målsäganden har behov av biträde.Ändringen innebär bl.a. attmålsägandebiträde, utöver vad som gällde, enligt 1§ tredje stycket skall kunna förordnas i samtliga mål om brottenligt BrB om fängelse kan följa på brottet och om det medhänsyn till målsägandens personliga förhållanden och andraomständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starktbehov av biträde.Regeringen anförde i propositionen, som låg till grund för denangivna ändringen (s. 18) beträffande frågan rörande i vilkafall målsägandebiträde bör förordnas i den senare kategorin, attdet bör krävas att brottet i det enskilda fallet har varit avkvalificerat slag och inneburit en svår kränkning av offret.Vidare bör bevisläget och det processuella läget i övrigt varasådant att man måste räkna med att målsäganden kommer attutsättas för ingående eller pressande förhör. Ytterligare enförutsättning bör, enligt regeringens uppfattning ipropositionen, vara att målsägandens fysiska och/eller psykiskatillstånd är sådant att han eller hon kan antas ha väsentlignytta av ett juridiskt biträde. Detta innebär, anförderegeringen, att målsägandebiträde inte skall förordnasregelmässigt utan bara när det är påkallat av sådanaförhållanden i det enskilda fallet som angetts.Möjligheterna att förordna målsägandebiträde blir för varjekategori brott som omfattas av bestämmelsen alltmer begränsade.Föredragande statsrådet uttalade i propositionen att en sådantrappstegsliknande konstruktion enligt hennes mening harfördelar genom att den klart markerar att förutsättningarna föratt få ett målsägandebiträde skiftar beroende på brottets art.En målsägande ställs emellertid inte utan stöd i de mål därmålsägandebiträde inte förordnas. Förutom det stöd åklagarenregelmässigt skall ge och möjligheterna för målsäganden att vidrättegången åtföljas av en stödperson, gäller att åklagarenenligt 22 kap. 2 § RB har en skyldighet att föra målsägandenstalan i skadeståndsdelen.En person som behöver juridisk hjälp utöver den sompolisen, åklagaren eller domstolen bistår med kan enligtbestämmelserna i rättshjälpslagen få juridisk rådgivning eller,under vissa förutsättningar, allmän rättshjälp medbiträdesförordnande.För att allmän rättshjälp skall kunna beviljas måste det varafråga om en rättslig angelägenhet. Detta krav är uppfyllt ommålsäganden framställer ett eget yrkande och därmed blir part irättegången.Utskottet återkommer nedan till motionerna Ju807, A820 ochJu714 i nu behandlade delar.Information till målsäganden om det egna ärendetI motion Ju601 (c) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna att det på ett tidigt stadium förehuvudförhandlingen, om målsäganden så begär, bör äga rum ettpersonligt sammanträffande mellan målsäganden och åklagaren såatt åklagaren kan lämna information om den kommande rättegångenm.m.Frågor om förbättrad information till målsäganden om det egnaärendet har tidigare behandlats i (se bl.a.1989/90:JuU5 s. 18 f).I departementspromemorian (Ds Ju 1986:10) Ändrade regler omenskilt anspråk vid förundersökning och rättegång m.m. avvisadestanken på att införa en generell regel om direkt kontakt mellanmålsäganden och åklagaren före huvudförhandlingen. I promemoriansägs bl.a. (s. 62 f) att det kan ha en psykologisk betydelse ochinnebära ett stöd för målsäganden om denne får träffa den somskall föra hans talan vid rättegången och därigenom kan få enungefärlig uppfattning om hur processen kommer att gestalta sig,men att man måste hålla i minnet att åklagarens rollpå ett avgörande sätt -- inte minst genom objektivitetsprincipen-- skiljer sig från den som ett rättegångsombud eller enstödperson har i förhållande till målsäganden. Något krav på attåklagaren i ett enskilt fall engagerar sig genom personligakontakter kan därför, enligt utredningen, främst med hänsyn tillobjektivitetsprincipen, inte ställas upp. Utredningen framhöllemellertid att om målsäganden själv kontaktar åklagaren ochbegär ett sammanträffande, bör åklagaren naturligtvis, omtjänsten medger det, ställa sig till förfogande.Personliga kontakter mellan åklagaren och målsägandendiskuterades också i departementspromemorian (Ds 1993:29)Brottsoffren i blickpunkten -- åtgärder för att stärkabrottsoffrens ställning. Mot den bakgrund som redovisades i nämnda departementspromemorian lämnades inte något förslagtill författningsändringar.I RÅ:s cirkulär (RÅC I:122) Riksåklagarens allmänna råd:Målsägande i brottmål, meddelade , behandlasfrågan om personliga kontakter mellan åklagaren och målsägandeninför huvudförhandling i målet. Där sägs bl.a. (avsnitt 4.2.1)att det i de flesta mål inte finns något behov för målsägandenatt ta någon särskild kontakt med åklagaren införhuvudförhandling och att målsäganden torde ha fått tillräckligkunskap om förhandlingens gång m.m., om informationen lämnatsunder förundersökningen, men att åklagaren vanligen bör gå medpå ett sammanträffande om målsäganden begär detta underförutsättning att tjänsten medger det och att ettsammanträffande inte framstår som meningslöst.I cirkuläret sägs vidare att svårigheterna för målsäganden attförstå och acceptera det rättsliga förfarandet kan varaavsevärda när det gäller t.ex. sexualbrott eller grovavåldsbrott där utredningen av ansvars- och skadeståndsfrågornamedför att målsäganden under huvudförhandlingen utsätts förpress. I sådana mål är det ibland av värde såväl för målsägandensom för genomförande av förhandlingen att åklagaren förehuvudförhandlingen sammanträffat med målsäganden. För åklagarenstalan kan det också vara av värde att målsäganden förbereds påde påfrestningar som en huvudförhandling kan innebära. Vid ettsådant sammanträffande, vid vilket målsägandebiträde ellerstödperson lämpligen kan vara närvarande, kan åklagaren beskrivaden kommande förhandlingen på ett sådant sätt att målsägandenblir klar över vilka för denne känsliga förhållanden som kankomma att tas upp och vilken typ av frågor som kan komma attställas av parter och domstol. Genom en sådan information kanman undvika att målsäganden onödigtvis skräms eller skadas vidgenomförandet av huvudförhandlingen.I sammanhanget understryks i cirkuläret att åklagaren ständigtmåste uppfylla kravet på objektivitet under såvälförundersökning som huvudförhandling. Åklagaren bör, för attundvika påståenden om otillbörliga förfaranden, därför ommöjligt se till att personliga sammanträffanden med målsägandenföre förhandling äger rum i närvaro av en tredje person.Utskottet återkommer nedan till motion Ju601 i nu behandladdel.Innehållet i förundersökningsprotokolletI motion Ju633 (c) förespråkas att det i FUK tas in enbestämmelse om att det alltid skall anges iförundersökningsprotokollet huruvida det förekommer hot motmålsägande och vittnen.Förundersökning skall enligt 23 kap. 1 § RB i normalfalletinledas så snart det finns anledning att, på grund av angivelseeller annat skäl, anta att ett brott som hör under allmänt åtalförövats.Av 23 kap. 2 § RB framgår att förundersökningen har tvåhuvudsakliga syften. Det ena är att utröna om brott föreligger,vem som i så fall skäligen kan misstänkas för brottet och attskaffa tillräckligt material för bedömning av frågan om åtalskall väckas. Det andra huvudsyftet är att bereda målet så attbevisningen kan förebringas i ett sammanhang vidhuvudförhandlingen. Ett tredje syfte, som inte är omnämnt i 2 §men som är väl så väsentligt, är att ge den misstänkte inblick iåklagarens bevismaterial och möjliggöra för honom att få dettajusterat och berikat samt att därigenom underlätta för denmisstänkte att förbereda sitt försvar.Förundersökningen och de åtgärder som vidtas under denna skalldokumenteras i förundersökningsprotokollet (23 kap. 21 § RB). IFUK är noggrant reglerat vad som skall framgå av protokollet ochvad som skall antecknas däri. I 22 § FUK anges särskilt attprotokollet skall avfattas så, att det ger en trogen bild av vadsom förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I21 § anges att i protokollet bl.a. skall antecknas förhållandensom kan vara av betydelse för bedömande av ett vittnestillförlitlighet. Någon uttrycklig regel om att hot mot vittnenoch målsägande skall dokumenteras i protokollet finns inte iFUK.Av intresse i sammanhanget är bestämmelserna om övergrepp irättssak i 17 kap. 10 § BrB, som har har följande lydelse.Den som med våld eller hot om våld angriper någon för det hanhos domstol eller annan myndighet gjort anmälan, fört talan,avlagt vittnesmål eller eljest vid förhör avgivit utsaga ellerför att hindra honom från sådan åtgärd döms för övergrepp irättssak till böter eller fängelse i högst . Detsammaskall gälla, om man med annan gärning, som medför lidande, skadaeller olägenhet, eller med hot om sådan gärning, angriper någonför det han avlagt vittnesmål eller eljest avgivit utsaga vidförhör hos myndighet eller för att hindra honom från att avgesådan utsaga.Är brottet grovt, döms till fängelse lägst ochhögst fyra år.Straffet för övergrepp i rättssak skärptes (prop. 1992/93:141, JuU16, rskr. 220, SFS 1993:207).Departementspromemorian (Ds 1995:1) Vittnen och målsägande idomstol har överlämnats till regeringen. Utgångspunktenför arbetet med promemorian var ett uppdrag att undersöka vilkaåtgärder som kan förbättra situationen för vittnen ochmålsägande i domstol och lämna förslag till sådana åtgärder. Ipromemorian föreslås bl.a. ändringar i straffskalan förnormalgraden av brottet i skärpande riktning.I promemorian anförs bl.a. att för att upprätthålla ett starktoch tillförlitligt rättsväsende krävs det att staten medeffektiva medel skapar förutsättningar för sanningsenligautsagor vid domstol och skyddar dem som hörs från att utsättasför påtryckningar och repressalier. Ett starkare straffrättsligtskydd för vittnen och målsägande än det som finns för närvarandeär därför enligt utredningen befogat. Promemorieförslagen beredsvidare i Justitiedepartementet.I sammanhanget skall också nämnas att RÅ den 28 december 1994beslutat tillsätta en utredning inom åklagarväsendet för attutreda frågor kring säkerhet och skydd för målsägande ochvittnen. Utredningen skall vara slutförd före maj månads utgång.Utskottet vill inledningsvis understryka att den svenskarättsordningen bygger på att vittnen och målsägande fritt ochsanningsenligt kan lämna sina berättelser inför domstolarna. Ettangrepp på ett vittne eller en målsägande kan därför sägas varaett angrepp på rättsordningen och ytterst på samhället. För atträttsordningen inte skall hotas är det av största vikt att desom medverkar i en rättsprocess skyddas mot olika former avövergrepp.Övergrepp i rättssak är ett brott som hör under allmänt åtal,vilket innebär att en särskild förundersökning avseende dettabrott skall inledas så snart sådana uppgifter framkommit att detfinns anledning att anta att ett brott förövats. Denerforderliga bevisstyrkan för att en förundersökning skallinledas -- "anledning att anta att ett brott som hör underallmänt åtal har förövats" -- är låg, vilket torde leda till attuppgifter från vittnen och målsägande om att hot m.m. riktatsmot dem i normalfallet blir föremål för utredning.Det faktum att ett vittne eller en målsägande känner sig hotadkan, i de fall det inte finns anledning att anta att något brottförövats och någon förundersökning därom alltså inte inleds,vara en upplysning som kan ha betydelse för målet, t.ex. förbedömningen av tillförlitligheten av målsägandens eller vittnetsutsagor, och bör därför beaktas och antecknas iförundersökningsprotokollet. Om så är fallet måste givetvisbedömas utifrån förhållandena i det enskilda fallet.Utskottet konstaterar avslutningsvis att det i promemorianVittnen och målsägande i domstol, vilken redovisats i detföregående, lämnas förslag i frågor som bl.a. rör övergrepp irättssak samt vittnens och målsägandes säkerhet och skydd m.m.Promemorian bereds vidare i Justitiedepartementet.Utskottet återkommer nedan till motion Ju633.Uppgifter om målsägande i förundersökningsprotokoll rörandetrafikmålI motion Ju713 (m) yrkas att FUK ses över med inriktning påatt uppgifter om målsäganden inte skall sekretessbeläggas itrafikmål. I motionen framhålls att det torde vara mycketsällsynt med hot och våld mot målsäganden vid enklaretrafikförseelser, men att sekretessreglerna leder tillbyråkratiskt krångel för polisen, eftersom målsägande ochgärningsman inte sällan så att säga byter plats underutredningens gång i sådana mål.Riksdagen beslutade i samband med beslutet attinföra en brottsofferfond vissa ändringar i bl.a. RB till skyddför målsägande och vittnen m.m., bl.a. att uppgifter ommålsägandes och vittnens ålder, yrke och bostadsadress inte ionödan skall framgå av handlingar som delges den tilltalade ibrottmål om allmänt åtal och att vittnen inför vittnesmåletsavläggande skall tillfrågas om personuppgifter endast om detbehövs.Departementspromemorian (Ds 1995:1) Vittnen och målsägande idomstol har, som nämnts i det föregående, lämnats tillregeringen. I utredningen föreslås bl.a. en ytterligarebegränsning av den misstänktes möjligheter att få uppgifter ommålsäganden via handlingar från rätten på det sättet attadressen till en målsägande inte heller bör framgå avbrottmålsdomen. Förslagen i promemorian bereds vidare iJustitiedepartementet.I en förundersökning angående brottmål om allmänt åtal skallnärmare uppgifter om målsäganden noteras på en särskild handlingsom bifogas förundersökningen.Utskottet återkommer nedan till motion Ju713.Livvaktsskydd, trygghetspaket m.m.I motion Ju806 (fp) understryks att hotade kvinnorsmöjligheter att få livvakt skall bedömas generöst, och i motionA807 (c) efterlyses en utredning för att få svar på dels fråganom kraven för att få livvaktsskydd är för högt ställda, delsfrågan varför så få kvinnor ansöker om livvaktsskydd.Försöksverksamheten med livvaktsskydd har avslutats med enutvärdering som redovisats i rapporten (RPS Rapport 1993:6)Försöksverksamhet med livvaktsskydd för hotade kvinnor m.m. --ett regeringsuppdrag. Verksamheten skall nu fortsätta påpermanent basis.Från RPS har inhämtats att det fåtal personer som begärtlivvaktsskydd och av polisen bedömts vara i behov av livvaktockså fått sådan.Från RPS framhålls att livvaktsskydd utgör en stor påfrestningför den som skyddas. I några fall har kvinnorna avstått frånlivvakt och då fått någon annan form av skydd --t.ex. tårgasspray, pepparspray, olika typer av larm m.m.När utskottet behandlade frågor om livvaktsskydd senast(1993/94:JuU3, s. 10 f) avstyrkte utskottet de då aktuellamotionsönskemålen under hänvisning till den försöksverksamhetmed livvaktsskydd som då inletts.Utskottet hänvisade i ärendet också bl.a. till attKvinnovåldskommissionen enligt sina direktiv har att inhämtaerfarenheter från den verksamhet med larm m.m. och livvaktsskyddsom leds av RPS och som utvärderats.I motion A807 (c) förespråkas dels en förbättrad informationom möjligheterna att få tillgång till pepparspray, dels ettenklare licensförfarande för tillstånd till innehav av sådanspray. I motion Ju809 (c) framhålls att det även för hotadevittnen föreligger ett behov av trygghetspaket.Sedan den 1 juli 1992 förekommer vid alla polismyndigheter ilandet utlåning av larm- och skyddsutrustning, s.k.trygghetspaket till kvinnor och män som är föremål för hot.Avsikten är att envar som är föremål för hot om våld oberoendeav orsak till hoten skall kunna få tillgång till etttrygghetspaket. Enligt uppgift från RPS har ett antal hotadevittnen i olika delar av landet, som haft behov avtrygghetspaket, kommit i åtnjutande av ett sådant.Vid polismyndigheterna i , , ochÖstersund pågår en försöksverksamhet med pepparspray tillvåldshotade personer. I dessa distrikt kan trygghetspaketetutökas med pepparspray om den våldshotade så begär och behovanses föreligga. Utfallet av försöket skall redovisas tillregeringen i år.Utskottet återkommer nedan till motionerna Ju806, A807 ochJu809 i nu behandlade delar.Utskottets överväganden rörande en utvärderingEn mängd åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning iolika avseenden har i snabb takt genomförts . Nyalagar har införts och gamla har setts över och ändrats. Enbetydande del av de regeländringar som genomförts rörmyndigheternas handläggning av brottsofferärenden och frågorangående den information som skall lämnas samt det stöd och denhjälp som myndigheterna skall tillhandahålla människor somdrabbats av brott.Utskottet anser att lagstiftningsarbetet och de genomfördaåtgärderna i övrigt och olika utvärderingar av dem nu har nåtten sådan omfattning och täcker så många olika områden att det ärförenat med betydande svårigheter att få en samlad överblick.Samtidigt är det av stor betydelse, inte minst med hänsyn tilldet rådande ekonomiska läget, att åtgärderna sätts in där deverkligen behövs och att olika åtgärder i möjligaste månsamordnas.Det ovan anförda leder utskottet till uppfattningen att det nuär tid att med ett samlat grepp utvärdera detlagstiftningsarbete m.m. som den senaste tioårsperioden pågåttpå brottsofferområdet.Utvärderingen bör innehålla en bred redogörelse för deåtgärder som vidtagits på brottsofferområdet, och den börinriktas på frågan hur den samlade effekten av de genomfördalagändringarna och de övriga åtgärderna påverkat situationen förbrottsoffren. En viktig fråga i sammanhanget är hurtillämpningen av regelsystemet är på myndighetsnivå, dvs. hurlagändringar m.m. fallit ut i praktiken.Vid en utvärdering av det slag utskottet nu skisserar bör deförslag som presenterats och de översyner som förnärvarande pågår, bl.a. arbete, ocksåbeaktas. Utskottet vill i sammanhanget framhålla att också detbrottsförebyggande arbetet har betydelse för brottsoffrenssituation. Även den frågan bör, eventuellt i en särskildrapport, belysas i utredningsarbetet.Arbetet med en utvärdering bör inledas genast. Arbetet kanberäknas bli tämligen omfattande varför det kan bli nödvändigtmed en avrapportering till , t.ex. i nästa årsbudgetproposition, innan en slutlig rapport och eventuellaförslag läggs fram för riksdagen.Vad utskottet här har anfört om utvärdering bör medanledning av motionerna Ju601, Ju633, Ju713, Ju714, Ju801,Ju806, Ju807, A807 samt A820 i nu behandlade delar som sinmening ge regeringen till känna. Därmed får samtliga i dettaavsnitt behandlade motionsyrkanden anses tillgodosedda.Övriga motionsönskemålPolisåtgärder mot familjevåldI motion A807 (c) begärs tillkännagivande ombehovet av ett datoriserat informationssystem som gör detmöjligt för polisen att snabbt identifiera upprepningsvåld ochfölja upp sådana fall på ett effektivt sätt. I motionen påpekasatt det är ett problem att polismän kan rycka ut tilllägenhetsbråk eller liknande utan att ha kännedom om att andrapolismän vid tidigare tillfällen varit på platsen i sammaärende.