bet · GJ01LU2 · 1995-11-14 00:00:00 — Viddenna bedömning kan utskottet givetvis inte heller förorda att talerättinförs för barn i verkställighetsmålen.Enligt utskottets mening tillgodoser regeringens förslag det lagstift-ningsbehov som utskottet tidigare ansett föreligga. Förslaget innebär enligtutskottets bedömning en tillräcklig garanti för att barn får komma till tals ivårdnads- och umgängesmål som man undviker att att barnenutsätts för obehörig påverkan eller pressas att ta ställning i en konfliktmellan föräldrarna. Vad särskilt gäller yrkande 3 i motion 1994/95:L50kan utskottet inte finna annat än att motionsyrkandet är tillgodosett medregeringens förslag.Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslag i denna delsamt avstyrker bifall till motionerna 1994/95:L50 yrkandena 1 och 3 samt1994/95:L51 yrkande 1.Andra familjerättsliga mål och ärendenFrågor om barns talerätt och rätt för barnet att i övrigt komma till talsuppkommer också i andra familjerättsliga mål och ärenden. I ärendenangående adoption (4 kap. FB) har barnet inte talerätt. Den som har fyllt12 år får emellertid inte adopteras utan eget samtycke. Denna vetorätt äremellertid inte absolut. Undantag görs för fall då barnet är ochskulle skadas av att tillfrågas och för fall då barnet är varaktigt förhindratatt lämna samtycke på grund av psykisk störning eller något annat liknandeförhållande (4 kap. 5 §).I mål och ärenden enligt namnlagen (1982:670) kan ett barn vara part.Anmälan eller ansökan skall dock för den som är göras avvårdnadshavaren. Barnet saknar således processbehörighet. Om barnet fyllt12 år, får dock anmälan eller ansökan göras utan barnets samtycke endastom barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av psykiskstörning eller på grund av något annat liknande förhållande (48 §). Barnethar alltså här, på samma sätt som i verkställighetsmålen och adoptions-ärendena, en vetorätt.När det gäller dessa familjerättsliga mål och ärenden innebär regeringensförslag att det i FB och namnlagen förs in erinringar om att rätten vidbedömningen av om det är lämpligt att adoption äger rum resp. om ettnamnbyte är förenligt med barnets bästa skall tas hänsyn till barnets viljamed beaktande av barnets ålder och mognad. Vidare föreslås att social-nämnden åläggs en skyldighet att söka klarlägga barnets inställning ochredovisa den för rätten.Utskottet konstaterar att förslaget i dessa delar överensstämmer med vadsom föreslagits beträffande mål och ärenden om vårdnad och umgänge.Även om förhållandena i denna typ av ärenden inte är helt likartade medvårdnads- och umgängesmålen ser utskottet det som positivt att förslagetgenomförs. En adoption är i allmänhet en ingripande händelse i ett barnsliv, och det kan givetvis förekomma situationer där barnet känslomässigt ärmotståndare till en adoption. Utskottet delar regeringens bedömning att detär viktigt att också i sådana ärenden klargöra barnets inställning och att detbör skapas garantier för att barnets synpunkter och vilja kommer fram ochbeaktas. När det gäller namnärenden kan det vid första påseende tyckas attsådana ärenden inte har samma ingripande betydelse som ett vårdnads-eller umgängesärende eller en adoption. I sammanhanget måste emellertidbeaktas namnets personliga betydelse för barnet och att barnet kan fästastor betydelse vid utgången i ärendet. Utskottet ser det därför som angelä-get att barnet även i dessa ärenden får möjlighet att få sina synpunkter ochsin vilja framförda och beaktade.Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslag i nu behandladdel.Sociala målMed sociala mål avses i detta sammanhang mål om vård av barn enligtsocialtjänstlagen (1980:620) (StjL) och mål enligt lagen (1990:52) medsärskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Som exempel på sådanamål kan nämnas mål om socialnämnds medgivande att en underårig tasemot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhörvare sig någon av barnets föräldrar eller någon annan som har vårdnadenom den underårige (25 § StjL). Ytterligare exempel är mål om förbud fören person att utan nämndens medgivande ta emot andras underåriga barnför sådan vistelse i hemmet som inte är tillfällig (27 § StjL) samt mål omvård enligt 2-4 §§ LVU.I sociala mål är barnet part och har talerätt (56 § StjL resp. 26 § LVU).Detta sammanhänger med att det i dessa mål är det allmänna genom soci-alnämnden som är den enskildes motpart. Om barnet fyllt , är detdessutom processbehörigt och kan själv föra sin talan i processen. Deyngre barnen däremot har inte en sådan behörighet. Av lagstiftningenframgår att de bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och detkan antas att barnet inte tar skada av att höras (56 § andra stycket StjLresp. 36 § andra stycket LVU). När socialnämnden gör en utredning omtvångsomhändertagande skall nämnden ge den unge, om han fyllt ,tillfälle att yttra sig över vad som framkommit under utredningen (54 §StjL). Den som skall ges tillfälle att yttra sig har också rätt att få företrädinför nämnden om inte särskilda skäl föranleder annat (55 § StjL).I vissa mål och ärenden enligt LVU kan barnet få rättshjälp kostnadsfrittgenom offentligt biträde. Reglerna om offentligt biträde finns i rättshjälps-lagen (1972:429) (RHL). Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas iLVU-målen av den förvaltningsdomstol som handlägger målet eller, förärenden hos socialnämnd eller social distriktsnämnd, av den länsrätt somkan komma att behandla ärendet. Rättshjälp genom offentligt biträde bevil-jas enligt 43 § första stycket RHL efter ansökan eller då annars anledningföreligger. Barn som är eller äldre kan själva ansöka om rättshjälp.Yngre barn företräds i sådana ärenden av sin legala ställföreträdare, i all-mänhet vårdnadshavaren. Det offentliga biträdet är ett språkrör för barnet iprocessen. Enligt 45 § RHL kan biträdet ta initiativ till en utredning förtillvaratagande av barnets rätt, om sådan inte kan fås genom den myndig-het som handlägger målet eller ärendet. Biträdet kan emellertid inte över-klaga ett beslut och inte heller företa andra processhandlingar utan full-makt. Om barnet är processbehörigt - dvs. fyllt - kan fullmakt läm-nas av barnet. I annat fall lämnas fullmakt av barnets legala ställföreträda-re.RHL är nu föremål för ett översynsarbete. överlämnade1993 års Rättshjälpsutredning betänkandet (SOU 1995:81) Ny rättshjälps-lag och andra bestämmelser om rättsligt bistånd. I betänkandet föreslåsbl.a. att bestämmelserna om offentligt biträde bryts ut ur RHL och förs in ien särskild lag. Frågan om när offentligt biträde skall kunna förordnasskall enligt förslaget regleras i resp. materiell lagstiftning. Betänkandet ärnu föremål för remissbehandling.I propositionen gör regeringen bedömningen att den nuvarande ålders-gränsen för processbehörigheten i de sociala målen inte bör sänkas. Där-emot föreslås en bestämmelse i LVU som innebär att den som är förordnadenligt RHL som offentligt biträde för någon som är , utan attsamtidigt vara biträde för vårdnadshavaren, utan särskilt förordnande skallvara den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandetavser.I motion 1994/95:L50 yrkar och (båda kds) att som sin mening ger regeringen till känna att ål-dersgränsen för processbehörigheten i de sociala målen skall sänkas från15 år till (yrkande 2).Tanja Linderborg m.fl. (v) yrkar i motion 1994/95:L51 att riksdagenskall besluta att sänka åldersgränsen för processrätt i sociala mål till (yrkande 2).De förslag som framförs i motionerna framfördes av Utredning-en om barnens rätt i betänkandet (SOU 1987:7) Barnets rätt. Av proposi-tionen framgår att majoriteten av de remissinstanser som yttrade sig överutredningsförslaget ansåg att åldersgränsen borde ligga kvar vid 15 år.Som skäl anfördes att barn som är inte är mogna att föratalan på egen hand. I den promemoria som ligger till grund för förevarandeproposition görs samma bedömning. Remissinstanserna har ingen an-nan uppfattning.Justitieutskottet har i sitt yttrande förklarat sig sakna anledning till annatställningstagande i frågan om åldergränsen och föreslår att lagutskottetavstyrker bifall till motionerna.Inte heller lagutskottet finner att det föreligger några skäl för att sänkaåldersgränsen. Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna1994/95:L50 yrkande 2 och 1994/95:L51 yrkande 2.Utskottet övergår därmed till att behandla förslaget såvitt gäller särskildställföreträdare för icke processbehöriga barn. I propositionen pekar rege-ringen på att det ofta är brister i barnets hemförhållanden som är orsak tillatt det blir aktuellt med vård enligt LVU. Grunden för en ansökan om vårdär ofta att föräldrarna påtagligt har åsidosatt sina skyldigheter mot barnetoch att de inte samtycker till att barnet får vård. Även när barnets egetbeteende åberopas som grund för vård enligt LVU finns ofta, när det gällerde mindre barnen, ett samband med hemförhållandena. Barnets rätt tillgoda uppväxtförhållanden ställs då ofta mot föräldrarnas intresse av att habarnet hos sig. Det ligger således i dessa måls karaktär att motstridigaintressen kan finnas mellan barn och föräldrar och att det är mindre lämp-ligt att barn är beroende av föräldrarnas vilja när det gäller t.ex. att över-klaga ett beslut. De yngre barnen kan därför enligt regeringens mening haett behov av en särskild ställföreträdare.Den föreslagna regeln innebär att för det fall ett offentligt biträde för-ordnats för den unge enligt RHL, biträdet automatiskt också blir den ungessärskilda ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser.Detta medför att barnet får en självständigare ställning gentemot vård-nadshavaren i vissa mål och ärenden enligt LVU. Sålunda kan barnetgenom sin ställföreträdare överklaga domstolens avgörande och vidtaandra processhandlingar. Ställföreträdaren skall tillvarata barnets intressen,och han bör alltså framföra de synpunkter och de önskemål barnet har.Skulle ställföreträdaren ha en annan uppfattning än barnet bör han, enligtvad som framgår av propositionen, med beaktande av barnets önskemålhävda den uppfattning som han anser bäst tjänar barnets intressen.Justitieutskottet konstaterar i sitt yttrande att i de fall då det finns en intressekonflikt mellan barn och föräldrar saken lösts genom att engod man förordnats för barnet enligt 11 kap. 2 § FB. , somdock godtar förslaget, utgår från att de krav på ökad kompetens hos biträ-det som den föreslagna ordningen kan komma att ställa övervägs i sam-band med den pågående översynen av anser för sin del att förslaget innebär en önskvärd förstärk-ning av yngre barns ställning i mål enligt LVU. Utskottet tillstyrker försla-get också i denna del.En fråga som gäller kretsen av personer som kan ansöka om offentligtbiträde enligt RHL för barnet tas upp av m.fl. (v) i mo-tion 1994/95:L51. I motionen begärs - såsom motionen får förstås - attriksdagen skall besluta att kretsen av personer som kan ansöka om offent-ligt biträde för barn i LVU-mål skall utökas till att gälla barnet, vårdnads-havaren, någon annan närstående person samt socialnämnden (yrkande 3).Justitieutskottet erinrar i sitt yttrande om att gällande regler innebär atträttshjälp genom offentligt biträde skall beviljas om det inte kan antas attbehov av biträde saknas och att biträde förordnas efter ansökan eller dåannars anledning föreligger. Utskottet påpekar vidare att enligt specialmo-tiveringen till gällande bestämmelser (prop. 1979/80:1 del A, s. 630) ve-derbörande myndighet alltid måste pröva frågan om rättshjälp ex officio.Ansökningen tjänar närmast syftet att underrätta myndigheten om hursökanden själv ser på rättshjälpsbehovet och att över huvud taget tillföramyndigheten material till belysning av rättshjälpsärendet. Det sagda inne-bär, anför justitieutskottet vidare, att t.ex. socialnämnden har skyldighet attanmäla till länsrätten att barnet har behov av biträde oavsett om någonansökan om biträde föreligger. erinrar vidare om att 1993års Rättshjälpsutredning föreslagit en särskild lag om offentligt biträde.När offentligt biträde skall kunna förordnas skall enligt förslaget regleras iresp. Avsikten med förslaget är att ansvaret för detmateriella regelsystemet, reglerna för offentligt biträde och kostnaderna föroffentligt biträde skall följas åt. I utredningens förslag till lag om offentlibiträde föreslås att gällande presumtionsregel för att förordna offentligtbiträde fortfarande skall gälla. Ansökan kan enligt förslaget göras av densom biträdet skall förordnas för eller av annan som får föra talan i måleteller ärendet. Detta betyder, anför justitieutskottet, att kretsen av personersom kan ansöka om offentligt biträde för barnet i LVU-mål ökar. Någonsärskild motivering till förslaget i denna del går inte enligt justitieutskotteatt utläsa ur betänkandet. anser för sin del att inuvarande beredningsläge inte bör uttala sig i det spörsmål som tas upp imotionen. Utskottet konstaterar vidare att gällande rätt i stort tillgodoserändamålet med motionsyrkandet. föreslår därför att lagut-skottet avstyrker bifall till motion 1994/95:L51 i nu berörd del.Lagutskottet har för sin del ingen annan uppfattning. Utskottet avstyr-ker därför bifall till motion 1994/95:L51 yrkande 3.Mot de delar av propositionen som inte särskilt har berörts har utskottetingen erinran. Utskottet tillstyrker att förslagen genomförs.Övriga frågorUtbildning av domareI den med anledning av propositionen väckta motionen 1994/95:L51 tarTanja Linderborg m.fl. (v) upp en fråga som gäller utbildning av domaresom handlägger mål och ärenden där barn är inblandade. I motionen be-gärs ett tillkännagivande från sida om domstolars kompetensnär det gäller barn och barns rättigheter. Motionärerna ser det som mycketangeläget att domstolens ledamöter får en kontinuerlig utbildning på om-rådet i syfte att kunna utröna barnets inställning och verkliga vilja (yrkande4).Frågor om utbildning av domare som handlägger mål och ärenden omvårdnad och umgänge har tidigare behandlats av med anledningav motioner med liknande innehåll som den nu aktuella. Motionerna hardärvid avslagits av på hemställan av utskottet (se bet.1990/91:LU13 och 1992/93:LU22). När frågorna behandlas hösten 1990anförde utskottet att det självfallet är viktigt att domare som handläggermål om vårdnad och umgänge har erforderlig kompetens och erfarenhet,men frågan om kvalifikationskraven måste lösas inom ramen för vad somär möjligt med utgångspunkt i varje domstols organisation. Vidare pekadeutskottet på att kontinuerligt anordnar kurser och semina-rier som riktar sig till domstolspersonal. Vid behandlingen av sammafrågor vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning. Utskottethänvisade därvid till ett av utarbetat programförslag till ettseminarium som skulle äga rum samma vår. Av förslaget framgick att detvid seminariet skulle komma att behandlas frågor om vårdnadsutredningaroch samarbetssamtal, psykiaters erfarenhet om barn och föräldrar vidskilsmässa, handläggningen av vårdnadsmål i och m.m.Bland de medverkande i seminariet märktes företrädare för psykiatrisksjukvård, socialförvaltning och samt erfarna domare frånsåväl allmän domstol som förvaltningsdomstol och en advokat med mång-årig verksamhet på familjerättens område. Utskottet förutsatte att liknandeseminarier och annan värdefull utbildning också fortsättningsvis kommertill stånd. Mot bakgrund av det anförda fann utskottet att de då aktuellamotionerna inte påkallade någon åtgärd.Av justitieutskottets yttrande framgår att fortsatt sinseminarieverksamhet. Det senaste seminariet genomfördes ,och ett nytt seminarium är planerat att äga rum . I sitt yttrandeförklarar sig justitieutskottet dela lagutskottets tidigare uppfattning att detsjälvfallet är viktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och um-gänge har erforderlig kompetens. vill här, liksom tidigare,allmänt anföra att det i första hand måste ankomma på de myndighetersom är verksamma på området att ta ställning till vilka utbildningsinsatserför personalen som bör prioriteras. Rent allmänt gäller vidare, anför justi-tieutskottet, att domare inte kan förväntas ha expertkunskaper inom alla deolika områden som kan bli föremål för prövning i domstol. Detta lösesgenom att domstolen har möjligheter att inom ramen för rättegången höraexperter i de frågor saken gäller. Yttranden från olika myndigheter m.fl. ivårdnads-ärenden fyller enligt justitieutskottets mening samma funktion.Härutöver vill justitieutskottet tillägga att den svenska rättsordningenpräglas av en grundsyn som innebär att sådana sakfrågor, t.ex. om vårdnadeller vård enligt LVU, som aktualiseras i detta ärende alltid skall avgörasefter vad som är bäst för barnet. Här uppfyller den svenska lagstiftningende krav som ställer. Mot bakgrund av det anfördaföreslår justitieutskottet att lagutskottet avstyrker bifall till motion1994/95:L51 såvitt rör yrkandet om utbildningsinsatser för domare när detgäller barn och barns rättigheter.Lagutskottet vidhåller sin tidigare uppfattning om vikten av utbild-ningsinsatser vad gäller barn och barns rättigheter och vill i sammanhangetåter understryka betydelsen av att kurs- och seminarie-verksamhet fortsätter. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion1994/95:L51 yrkande 4.Vårdnad och umgängeI fyra motioner framställs önskemål om åtgärder från sida sominnebär att gemensam vårdnad skall komma till stånd i större utsträckningän . I motion 1994/95:L413 av m.fl. (c, s,m, fp, v, mp, kds) begärs att skall ta initiativ till lagstiftning soinnebär att annat än gemensam vårdnad i princip aldrig skall komma ifråga. Endast i de fall där den ena föräldern är uppenbart olämplig att hadel i vårdnaden skall domstolen kunna fastställa att den gemensammavårdnaden upphävs . Ändringar i lagstiftningen i enlighetmed det anförda bör enligt motionärernas mening bli föremål för utred-ning.Olof m.fl. (c) yrkar i motion 1994/95:Ju809 att riksdagenskall begära lagförslag som ger barnen rätt till båda sina föräldrar (yrkande4). Vid en skilsmässa måste utgångspunkten vara, menar motionärerna, attbåda föräldrarna tar ett aktivt ansvar för barnet.I motion 1994/95:A802 av m.fl. (fp) anförs att gemen-sam vårdnad bör vara utgångspunkten som vårdnadsbegrepp och att en-skild vårdnad endast bör förekomma i undantagsfall. Enligt motionärernasmening bör umgängesrätt kunna fastställas inom ramen för en gemensamvårdnad med beaktande av resp. förälders förmåga och beredskap att sam-arbeta och underlätta barnets kontakt med båda föräldrarna. I motionenyrkas tillkännagivande om vad som sålunda anförts om gemensam vårdnad(yrkande 14).Gustaf von () anför i motion 1994/95:L410 att det föreliggerbehov av att förnya och utveckla det juridiska förfarandet i samband medseparationer och skilsmässor. Enligt motionärens mening borde det över-vägas att införa en särskild familjenämnd bestående av familjeterapeut,barnpsykolog, jurist, ekonom och andra lämpliga personer, som på tings-rättens uppdrag skall avge yttrande i vårdnads- och umgängesfrågor. Ut-gångspunkten skall vara att ena parterna om att ha gemensam vårdnad ombarnen samt reglera rättigheter och skyldigheter i avtal. Först om familje-nämnden inte lyckas ena parterna skall tingsrätten avgöra ärendet. Därut-över bör möjligheter finnas att sluta särskilda avtal för att reglera vad somskall gälla i ett initialskede i samband med en separation. I motionen yrkasatt som sin mening skall ge regeringen till känna vad som sålun-da anförts om familjenämnd och interimsavtal i samband med separationoch skilsmässa.Utskottet konstaterar att - som inledningsvis redovisats - gemensamvårdnad numera kan komma i fråga inte bara när föräldrarna är ense omdet utan också då ingen av dem utesluter denna vårdnadsform. I syfte attundvika s.k. umgängessabotage finns en särskild regel, 6 kap. 6 a § FB,som slår fast att barnets behov av kontakt med båda föräldrarna skall gesen särskilt framträdande plats vid valet av vårdnadshavare i de fall gemen-sam vårdnad inte kan komma till stånd. Bestämmelserna, som infördesgenom reform, syftar till att bana väg för en utveckling i riktningmot att föräldrarna i så stor utsträckning som möjligt skall komma överensi vårdnads- och umgängesfrågor. Ett viktigt inslag i reformen var en sats-ning på samarbetssamtal, vilken innebar att föräldrarna skall kunna erbju-das samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörandevårdnad och umgänge.Vidare vill utskottet erinra om att i sitt betän-kande (SOU 1995:79) Vårdnad, boende och umgänge föreslagit ändringari bestämmelserna om gemensam vårdnad. Förslagen innebär att domstolen,mot en förälders önskemål, kan vägra att upplösa gemensam vårdnad ellerförordna om sådan vårdnad. Är gemensam vårdnad bäst för barnet, skallrätten, om föräldrarna har gemensam vårdnad, låta denna bestå eller iannat fall förordna om gemensam vårdnad, även om en av föräldrarnamotsätter sig en sådan ordning. Enligt utredningens mening innebär denföreslagna ändringen en ytterligare betoning av den gemensamma vårdna-den och ger dessutom större flexibilitet åt regelsystemet. För att breddavägen för en ökad användning av gemensam vårdnad och för att ytterligaremarkera den gemensamma vårdnaden som en huvudregel föreslår utred-ningen vidare att domstolen skall kunna besluta om vem av föräldrarnabarnet skall bo tillsammans med. Ett sådant beslut förutsätter att föräldrar-na har gemensam vårdnad om barnet, att föräldrarna inte bor tillsammanssamt att föräldrarna inte kan enas om var barnet skall bo eller av någonanledning vill få ett beslut om boende. Utredningen föreslår också attbarnets rätt till umgänge och annan kontakt med en förälder som det intebor tillsammans med lyfts fram i FB. Enligt utredningen betonas därmedföräldrarnas ömsesidiga skyldighet att tillse att barnets behov av umgängeoch kontakt med en förälder som barnet inte bor tillsammans med tillgodo-ses. Härigenom understryks också, anför utredningen, att en förälder sombarnet inte bor tillsammans med har en skyldighet att umgås med och påannat sätt hålla kontakt med barnet. Enligt utredningen skall domstolen isärskilda fall kunna besluta om annan kontakt än umgänge mellan barnetoch en förälder som det inte bor tillsammans med, t.ex. när en direkt kon-takt mellan barnet och en förälder kan vara skadlig för barnet eller när detföreligger hinder för umgänge på grund av risk för bortrövande av barnet.Beslut om umgänge skall kunna meddelas även i de fall föräldrar har ge-mensam vårdnad om barnet.Ett annat förslag som fört fram gäller avtal omvårdnad m.m. Förslaget innebär att föräldrar som träffat avtal om vårdnad,vem av föräldrarna barnet skall bo tillsammans med och om umgänge kanfå ett sådant skriftligt avtal godkänt av en tjänsteman som socialnämndenutsett att pröva avtal. Vid prövningen av föräldrarnas avtal skall barnetsbästa och dess önskemål beaktas. Ett fastställt avtal skall, enligt utred-ningsförslaget, gälla på samma sätt som ett lagakraftvunnet domstolsavgö-rande.Vad särskilt gäller motion 1994/95:L410 vill utskottet peka på att , som tidigare redovisats, föreslagit en bestämmelse i6 kap. FB som erinrar om den möjlighet föräldrar har enligt socialtjänstla-gen att genom samarbetssamtal nå enighet i frågor om vårdnad, boendeoch umgänge. Bestämmelsen bör enligt utredningen införas för att markeraatt föräldrar skall försöka lösa tvister om barnen genom samförståndslös-ningar innan rättsliga åtgärder vidtas. Därtill kommer att Vårdnadstvistut-redningen uttalat att det kan finnas anledning att närmare utreda förutsätt-ningarna för att tillskapa ett system med familjenämnder eller särskildafamiljedomstolar och konsekvenserna härav. En omständighet som talarför detta är enligt utredningen betydelsen av att det finns särskild kunskapav olika slag - juridisk, psykologisk m.m. - tillgänglig vid avgörande omvårdnad, boende och umgänge. Enligt utredningen är det ingenting somhindrar att man slår in på en sådan väg och i ett senare sammanhang tarupp frågan om ett system med familjenämnder eller särskilda familjedom-stolar.