bet · GI01FiU10 · 1995-02-23 00:00:00 — beträffande skapandet av en ekonomisk och monetär unionatt avslår motionerna1994/95:Fi207 yrkande 2,1994/95:K224 yrkandena 7 och 8 samt1994/95:U502 yrkande 7,res. 20 (v, mp)11. beträffande konvergensprogramatt avslår motionerna1994/95:Fi211 yrkande 8 och1994/95:Fi219 yrkande 5,12. beträffande upplåning i för att finansierabudgetunderskottetatt avslår motion1994/95:Fi207 yrkande 4,13. beträffande offentliggörande av IMF:s ekonomiska rapporteratt avslår motion1994/95:Fi201,res. 21 (m, mp)res. 22 (v)14. beträffande penningpolitikenatt avslår motionerna1994/95:Fi218 yrkande 3 och1994/95:Fi219 yrkande 3,res. 23 (v)15. beträffande regler för finans- och valutamarknadenatt avslår motionerna1994/95:Fi202,1994/95:Fi208 yrkande 1 och1994/95:U502 yrkande 8,res. 24 (v, mp)16. beträffande placeringsregler i det reformerade pensionssystemetatt avslår motion1994/95:Fi603,Budgetpolitiken17. beträffande allmänna riktlinjer för budgetregleringenatt med avslag på motionerna1994/95:Fi210 yrkande 2,1994/95:Fi211 yrkande 2,1994/95:Fi212 yrkande 25,1994/95:Fi216 yrkande 2,1994/95:Fi218 yrkande 2 och1994/95:Fi219 yrkandena 2, 4 och 16 godkänner vad somförordats i proposition 1994/95:100 bilaga 1 yrkande 2 och som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,res. 25 (m)res. 26 (c)res. 27 (fp)res. 28 (v)res. 29 (mp)res. 30 (kds)18. beträffande överlåtelse av AB Tipstjänst till idrottsrörelsenatt avslår motion1994/95:Kr414 yrkande 10,res. 31 (m, c, fp)Ekonomisk styrning och redovisning av statlig verksamhet19. beträffande tydligare budgetdokumentatt avslår motionerna1994/95:Fi412 och1994/95:Fi207 yrkande 5,res. 32 (m, c, fp, mp, kds)20. beträffande principer för budgetering och redovisning av statensverksamhetatt godkänner de iproposition 1994/95:100 bilaga 1 yrkande 3förordade riktlinjerna för budgetering och redovisning av statens verksamhet,21. beträffande utbetalningstidpunkt för vissa bidrag till barnfamiljeratt avslår motion1994/95:So623 yrkande 8,res. 33 (kds)22. beträffande statlig förvaltningspolitikatt avslår motionerna1994/95:Fi507 och1994/95:Sk623 yrkande 2,23. beträffande styrning av statlig verksamhet och resultatet avRiksrevisionsverkets granskning 1994att avslår motion1994/95:Fi508,24. beträffande en s.k. grön offentlig sektoratt avslår motion1994/95:A201 yrkande 2,res. 34 (mp)25. beträffande lån i för förvaltningsändamålatt med bifall tillproposition 1994/95:100 bilaga 1 yrkande 5bemyndigar regeringen att för /96 besluta om lån iRiksgäldskontoret till investeringar i myndigheters anläggningstillgångar förförvaltningsändamål intill ett sammanlagt belopp av 12 400 000 000 kronor.Stockholm den 23 februari 1995På finansutskottets vägnarJan BergqvistI beslutet har deltagit:Jan (),(),Per (),(),(),(),(),(),(),(),(),(),(),(),(),() och (). Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)(), (), (), LennartHedquist (m) (), () och ()anserdels att avsnittet Utvecklingen i som slutar med "av1990-talet" bort utgå,dels att den del av utskottets yttrande som under rubriken till inriktning av den ekonomiska politiken börjar med "I likhet med"och slutar med "och A807 (c) yrkande 1" bort ha följande lydelse:InledningDen ekonomiska politiken måste utformas så att en långsiktigt hållbarutveckling blir möjlig.Sverige behöver därför en politik för fortsatt förändring och förnyelse. Attåterfalla till den politik som misslyckats förr riskerar att fåallvarliga konsekvenser på snart sagt alla samhällslivets områden. Följderna avutvecklingen visar mer än väl vad som kan hända om regeringeninte nu förmår att ändra den allmänna inriktning av den ekonomiska politiken,som karakteriserade tidigare socialdemokratiska regeringar.Under den borgerliga regeringsperioden --1994 inleddes ett radikaltreformarbete för att förändra och förnya . Avgörande var att Sverigehelt och fullt skulle bli medlem i det europeiska samarbetet, attförutsättningarna för tillväxt och företagande radikalt skulle förbättras, attvi skulle få en valfrihetsrevolution i välfärdspolitiken och att ambitionsnivånskulle höjas för miljöpolitiken som den skulle få en ny och bättreinriktning.Detta arbete för förändring drevs som regeringen hade att hanteraen ekonomi i fritt fall efter misslyckandet för den s.k. tredje vägensekonomiska politik. började industriproduktionen att ökasamtidigt som öppen arbetslöshet och budgetunderskott började att minska. Vidregeringsskiftet befann sig den svenska ekonomin i denstarkaste uppgången på flera decennier.Genom den snabba ekonomiska uppgången -- med minskad arbetslöshet ochsjunkande budgetunderskott -- har ett gyllene tillfälle uppstått för att med enriktig politik lägga grunden till en stark utveckling för Sverige.Den alltmera överhettade ekonomin drev fram en expansion ide traditionella industrisektorerna som skylde över långsiktigatillväxt- och budgetproblem.Små- och nyföretagandet har haft en alldeles för liten omfattning bl.a. tillföljd av ett ogynnsamt företagarklimat. Skatternas utformning och försmåföretagen illa anpassade regelverk har varit en kraftigt återhållandefaktor. Till de strukturella problem som alltför länge nonchalerades hörde denbristande konkurrensen på viktiga områden som t.ex. byggsektorn.Den borgerliga regeringen tog itu med en rad stora strukturella problem isvensk ekonomi i syfte att öka ekonomins utvecklingskraft. Det lade en godgrund för en stark uppgång framöver.Utskottet bedömer att det måste vara en central uppgift för politiskabeslutsfattare att söka identifiera tillväxtens ochföretagandets drivkrafter och pröva vilka möjligheter som finns att stärka demytterligare. Men en första förutsättning är att man inser att en viktig del avgångna missgrepp och försummelser berör just detta. Finansplanens avsnitt omdet ekonomiska arvet visar att den socialdemokratiska regeringen inte på någotsätt tagit till sig dessa lärdomar.Den ekonomiska utvecklingenSom framgått av vad utskottet anfört om den internationella utvecklingen sågår nu återhämtningen snabbare än vad som förutsågs för bara några månadersedan. De senaste positiva tillväxtprognoserna gäller även för . Dengynnsamma utvecklingen av världshandeln bidrar till den starka uppgången i densvenska exporten. Men trots denna draghjälp når inte, enligt bedömningen ifinansplanen, tillväxten i upp till dengenomsnittliga tillväxten i EU-länderna. Det är ett tydligt tecken på att deåtgärder som föreslås i finansplanen är otillräckliga och har en felaktiginriktning för att rätta till obalansen i den inhemska ekonomin.Dessvärre är det även så att regeringens prognos bygger på förutsättningarsom saknar verklighetsanknytning. Sparkvoten väntas enligt regeringen sjunkafrån till , dvs. med mer än3,. Även --1998 väntas en fortsatt sänkning,till blygsamma , dvs. sammantaget med över 5 procentenheter.Från svensk synpunkt är hushållens nuvarande sparkvot på hög. I ettinternationellt perspektiv och om man jämför med andra , som ocksåbelastas av höga skulder, är denna nivå inte anmärkningsvärt hög. Om sparandetskulle förbli något högre blir konsumtionsutvecklingen svagare, vilket i sintur medför att tillväxten sänks. Till exempel skulle en högresparkvot medföra att BNP-ökningen reduceras med ca 0,5 procentenheter.Arbetslösheten skulle i ett sådant läge bli ännu högre än och år 1998ligga kvar på över 11 %.En annan central förutsättning gäller ränte- och valutakursutvecklingen.Regeringen bedömer att differensen gentemot för de långa räntornasjunker från dagens till 1996 ochtill 1998. Utvecklingen -- sedan budgetenpresenterats -- illustrerar emellertid hur sårbart är för ränteoro iomvärlden. Vid politisk oro i eller problem i stiger inte barade italienska eller mexikanska räntorna utan även de svenska. När liran ellerpeson försvagas får det negativa återverkningar på den svenska kronan. Denuthålliga appreciering av den svenska kronan som de flesta bedömare väntat påhar ännu inte påbörjats.Även inflationsutvecklingen inger oro. Många tecken tyder på attinflationstrycket ökar i ekonomin. Priserna på insatsvaror ökar, deprecieringenav kronan torde till slut få ett kraftigare genomslag på importpriserna ochrisken att lönekostnaderna kommer att öka mer än vad som antagits ifinansplanen -- och -- går inte att bortse ifrån.En central fråga vid utformningen av den ekonomiska politiken är vad somhänder när nästa lågkonjunktur blir en realitet.Det går att föreställa sig ett scenario där den ekonomiska återhämtningeninte blir tillräcklig för att statsfinanserna skall ha hunnit saneras innannästa lågkonjunktur blir ett faktum. Statsmakterna har då små möjligheter attparera konjunkturförloppet. De automatiskt verkande stabilisatorerna i ekonominkommer att göra att budgetunderskottet stiger på nytt, vilket i sin tur kommeratt utlösa kraftiga reaktioner på den internationella lånemarknaden. Resultatetskulle bli drastiska ingrepp i den svenska välfärden, kraftigt sänkta reallöneroch massarbetslöshet.Utskottet måste tyvärr konstatera att den nuvarande regeringens fögatillväxtinriktade politik gör detta scenario mera troligt än det skulle behövavara. Säkerhetsmarginaler saknas.Om statsskulden har stabiliserats som andel av BNP kanutvecklingen därefter bli att skuldkvoten åter börjar öka. Även ombudgetunderskottet nu skulle minska snabbare än vad regeringens prognoserutvisar kan man tyvärr inte påstå att utvecklingen av statsskulden är underkontroll. Alltför många osäkerhetsfaktorer finns.Utvecklingen i visar hur bördan av en stor statsskuld minskarhandlingsfriheten även om konjunktursvängningarna skulle bli betydligt mildareframöver jämfört med början av 1990-talet.Enligt utskottets mening saknas med den inriktning av den ekonomiskapolitiken som förordas i finansplanen marginaler och risknivån är hög. Det gårinte att bortse ifrån att händelser kan inträffa i omvärlden som kraftigtförändrar de ekonomiska förutsättningarna. Vad utskottet har anfört talar föratt dels höja ambitionerna något i fråga om statsfinansernas sanering, dels --och framför allt -- göra politiken mer inriktad på tillväxt genom en politiksom uppmuntrar företag och företagare.Kraven på den ekonomisk-politiska strateginSom utskottet ser det är det följande övergripande krav som måste varautgångspunkten vid fastställandet av inriktningen av den ekonomiska politiken.Att politiken inriktas på att förbättra förutsättningarna för tillväxt iSverige. Strävan bör vara att tillväxten skall ligga på europeisk toppnivå.Att åstadkomma en uthållig hög sysselsättningsnivå i det svenska samhälletoch därmed avvärja hotet om en bestående massarbetslöshet.Att skapa en stabil ekonomisk bas för välfärdspolitiken. Det innebär attstatens finanser måste saneras. Skuldbördan skall stabiliseras senast år 1998för att därefter sänkas. Budgetsaneringen måste i allt väsentligt framdelesbygga på en kombination av minskade utgifter och strukturreformer som gertillväxt, låg inflation och lägre räntor. En viss skärpning av budgetpolitikeni förhållande till regeringens förslag är nödvändig. Än mer avgörande är dockåtgärdernas sammansättning. Budgetsaneringens innehåll måste anpassas till vadsom är långsiktigt strukturellt riktigt. Saneringspolitiken måste samspela med-- inte motverka -- strukturpolitiken. Skattehöjningar på företagande ärförtroendenedsättande, hämmar tillväxten och försämrar därmed möjligheterna attåstadkomma en uthållig balans i statens finanser. Skattepolitiken måsteutformas så att den blir konkurrenskraftig i jämförelse med övriga EU-länder.Att hög prioritet ges åt inflationsbekämpningen. Bara med en politik somvärnar penningvärdet kan få en tillväxt som är långsiktigt hållbar. Enhög inflation lägger alltid grunden för en ny kris. En varaktig låg inflation skapar förutsättningar för att Sverigekan gå in och delta i EU:s ERM-samarbete vilket, vid sidan av budgetsaneringen,är den mest effektiva åtgärden för att eliminera räntedifferensen mot deninternationella räntenivån.Att åstadkomma en omställning av den ekonomiska aktiviteten i samhället iriktning mot kretsloppstänkande och ekologisk balans. En ekonomisk tillväxtutan miljöhänsyn eller med överuttag av ändliga naturresurser blir inte hållbaröver tiden. Användning av ekonomiska styrmedel ökar miljöpolitikenseffektivitet.Att inrikta den ekonomiska politiken så att hela landetsproduktionsmöjligheter tas till vara. På landsbygden finns det betydandeproduktionsmöjligheter genom bl.a. den snabba utvecklingen av småskalig teknikoch av informationsteknologin. En avgörande förutsättning för regional balansär en tillväxtbefrämjande politik och en politik som underlättar etableringenav nya mindre och medelstora företag.Att de selektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna reserveras för depersoner som har särskilt svårt att komma in på arbetsmarknaden. Regeringensförslag om ett särskilt nyanställningsstöd kan närmast ses som ett extremtexempel på en illa vald arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Förslaget är till storadelar en subvention till starka och expansiva företag, som oberoende av stöd äri färd med att nyrekrytera. Stödet blir således ett rent bidrag till företagför de personer som i vilket fall som helst skulle ha anställts till enofinansierad kostnad om för samhället. Det kommer främstatt utnyttjas av företag som uppvisar stora vinster. Det böri detta sammanhang framhållas att utväxlingen mellan budgetförstärkningar ochräntesänkningar just nu med stor sannolikhet är mycket god. Att låna för attsysselsätta människor i onödigt dyra arbetsmarknadsåtgärder motverkar sittsyfte. Det är bättre att staten lånar mindre, väljer billigare åtgärder inomarbetsmarknadspolitiken, och på så sätt medverkar till att räntan sjunker ochdärmed ökar chansen att personerna i fråga får jobb på den öppna marknaden.Arbetsmarknadens funktionssättUtskottet vill avslutningsvis framhålla vikten av att lönebildningen fungerarväl i den nu pågående starka uppgångsfasen. Det öppnar möjligheter för ökadearbetstillfällen. Förutsättningen är emellertid att löneutvecklingen står isamklang med produktivitetutvecklingen inom skilda verksamheter och på skildaarbetsplatser. Om höga lönekrav skulle drivas igenom med åtföljandekompensationskrav i andra sektorer finns stor risk att uppgången bryts i förtidav inflationstendenser. Det dåliga arbetsmarknadsläget borde motverkauppkomsten av sådana krav, men lönebildningen måste även vid en starkt växandesysselsättning bidra till fortsatt låg inflation. I detta sammanhang finns detanledning att vara orolig för de samlade återverkningarna av den nuvarandeinriktningen av skattepolitiken. Det hade varit mindre risker för störningaroch kompensationskrav om budgetsaneringen fått en, även från dennautgångspunkt, bättre sammansättning. Det ställer stora krav på löntagarnasansvarskänsla, att kunna förena sjunkande ersättning efter skatt avförvärvsarbete med kraftigt stigande sysselsättning.Det är även viktigt att flexibiliteten på arbetsmarknaden ökar.Lönebildningen måste främja rekrytering av ny arbetskraft men också karriär ocharbetsbyten. Lönesättningen måste vara sådan att unga människor har störremöjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Avregleringen på arbetsmarknadenmåste fortsätta med bl.a. reformering av arbetsrätten.Vad utskottet här anfört om riktlinjerna för den ekonomiska politiken medanledning av motionerna Fi210 (m) yrkande 1, Fi211 (fp) yrkandena 1 och 3,Fi216 (kds) yrkandena 1 och 5, Fi219 (c) yrkande 1 samt A807 (c)yrkande 1 bör som sin mening ge regeringen till känna.Som utskottet ser det lämnas i motionerna Fi212 (mp) yrkandena 1--4, 6 och9 samt Fi218 (v) yrkande 1 inte några väsentliga bidrag till hur riktlinjernaför den ekonomiska politiken bör utformas. Med hänvisning härtill avstyrksdessa motionsyrkanden.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1994/95:100 bilaga 1 yrkande 1 ochmotionerna1994/95:Fi212 yrkandena 1--4, 6 och 9 samt1994/95:Fi218 yrkande 1och med anledning av motionerna1994/95:Fi210 yrkande 1,1994/95:Fi211 yrkandena 1 och 3,1994/95:Fi216 yrkandena 1 och 5,1994/95:Fi219 yrkande 1 och1994/95:A807 yrkande 1godkänner vad utskottet anfört och som sin mening ger regeringen detta tillkänna,2. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som under rubriken till inriktning av den ekonomiska politiken börjar med "I likhet med"och slutar med "och A807 (c) yrkande 1" bort ha följande lydelse:InledningHela perioden efter den första oljekrisen och det gamladollarbaserade valutasystemets sammanbrott, dvs. sedan första halvan avsjuttiotalet, har för industriländerna präglats av lägre ekonomisk tillväxtjämfört med tidigare nivåer . På grund av tillväxtensavmattning har också konflikterna mellan olika intressen tilltagit, inte minstvad gäller fördelningsfrågor. Alla grupper kan inte få mer utan vissa måsteavstå, andra får till och med acceptera försämringar. Vi har fått ett"nollsummesamhälle", där den ena gruppens vinst alltid blir den andra gruppensförlust. Sociala konflikter tilltar i styrka. Politiken blir allt mer ryckigoch instabil. För del har detta inneburit att den "svenska modellen"byggd på samförstånd och fördelning av ökande resurser har skakats i sinagrundvalar.Diskussionen om den ekonomiska politiken har mycket präglats av jämförelsenmellan olika länder och länderområdens tillväxt i den totala produktionen(BNP). Det förtjänar dock att framhållas att i ett långsiktigt perspektivbehöver inte nödvändigtvis en avmattning i tillväxten ses som särskilt märklig.Det gamla gardet av industriländer har i stort upplevt samma utveckling.Handel, migration och kunskapsöverföring gör att försprång förr eller senarehämtas in. Eftersläntrare och uppkomlingar bland länderna på den ekonomiskavärldsscenen har också fördelen av att kunna förfina och särprägla teknik ochutrustning som importeras utifrån. Skillnaden mellan den teknologiska nivån påden befintliga produktionen och den möjliga ger utrymme för mycket högatillväxtnivåer. De akuta bekymmer vi har i svensk ekonomi kan emellertidinte förstås i termer av denna "upphinnareffekt".De problem som den svenska ekonomin drabbades av under 70- och 80-talenförstärktes dessutom av en missriktad ekonomisk politik. På 70-taletunderskattades behovet av förnyelse, greps politikerna av dennyliberala marknadsfundamentalismen. De övervinster som skapades efter 1982 årsdevalvering laddades upp spekulationsbubbla ochinvesterades inte i en produktiv förnyelse. De panikartade avregleringarna ochden dåligt finansierade och orättvisa skattereformen förberedde fördepressionen åren 1991--1993.Det är sålunda uppenbart, att om regering och riksdag ,och framför allt av , hade lyckats att föra enstramare finanspolitik -- både genom skattehöjningar och besparingsåtgärder --hade det varit lättare att motverka de negativa konsekvenserna av 1990-taletsförsta lågkonjunktur. Den närmast ofattbara tron på den oreglerademarknadsekonomins välsignelser ledde till att misstagen i den ekonomiskapolitiken blev allt större --1994. Inledningsvis utformadespolitiken som om ekonomin alltjämt var kvar i en högkonjunktur. I syfte attbefrämja tillväxten genomfördes, bl.a. inom ramen för skattepolitiken,sänkningar av kapital- och förmögenhetsskatter. Men i stället för att påtraditionellt sätt använda skattesänkningen i konjunkturstimulerande syftelyckades man åstadkomma den motsatta effekten. Inkomster omfördelades frånkonsumtionsbenägna till sparbenägna grupper i samhället, vilket bidrog till atthämma den inhemska efterfrågan. Denna politik, tillsammans med den hösten 1992våldsamma åtstramningen av penningpolitiken för att vidmakthålla den fastaväxelkursen, resulterade i att konjunkturnedgången snabbt förvandlades till endepression, och massarbetslösheten blev en realitet.Som framgått av utskottets avsnitt om den ekonomiska utvecklingen i Sverigebörjar delvis situationen likna den som gällde efter devalveringen 1982. Hjulenbörjar nu gå allt snabbare och vinsterna stiger i exportindustrin på grund avden låga kronkursen, genomförda rationaliseringar och ökad produktivitet. Menpå avgörande punkter är läget dramatiskt försämrat. Två delar av ekonomin ärfortfarande i kris: kommunerna och byggandet. är statsfinanserna iännu mycket sämre skick än vad de var efter de förra borgerliga regeringsårenåren till 1982.Sverige som nation beräknas inte leva över sinatillgångar. Tvärtom sparar svenska folket mer än vad som behövs förinvesteringar, så det blir en hel del över som kan lånas ut till utlandet ellersom kan användas till att amortera utlandsskulder. Detta avspeglas i attbytesbalansen -- dvs. det totala överskottssparandet -- visar överskott somsammantaget beräknas utgöra av BNP åren 1995--1998. Men problemetär att sparandet är extremt snett fördelat.Den offentliga sektorn -- staten, kommuner, landsting, AP-fonder etc.sammantaget -- har jättelika underskott. Men privatpersoner och företag harstora totala sparandeöverskott. räknar man med att hushållen har överskottpå nära -- motsvarande nära per invånare iSverige -- och företagen har ett överskott på ca 105 miljarder. Men självklartfinns stora grupper av individer och små företag som inte kan spara någonting.Sveriges offentliga nettoskuldsättning -- offentliga tillgångar minusoffentliga skulder -- är ganska genomsnittlig om man ser till ekonomins storlekoch om man jämför med andra rika länder. Men räntorna på statsskulden kostar iår mer än per innevånare i landet och även om det går att snabbt fåner de offentliga underskotten kommer räntebelastningen på budgeten årenframöver att vara mycket stor.Utskottets ställningstagande till regeringens inriktning av den ekonomiskapolitikenUtskottet vill på ett övergripande plan framhålla att utskottet inte harnågra invändningar mot den i finansplanen allmänna redovisningen avmålsättningarna för den ekonomiska politiken. Det övergripande målet måste somockså uttalas i finansplanen vara att få ned arbetslösheten.Åtgärderna för att stabilisera statsskulden får inte dra ut och denkraftiga finanspolitiska åtstramning som därvid är nödvändig måste ha enfördelningspolitiskt acceptabel inriktning.Även om utskottet godtar regeringens allmänna målsättningar för denekonomiska politiken kan emellertid inte de arbeslöshetsnivåer, som enligtregeringens egna bedömningar kan bli resultatet av den nu i budgetpropositionenföreslagna politiken, godtas. Utskottet anser ej heller att de klass- ochkönspolitiska följderna är tillräckligt genomtänkta. Kvinnor ochlåginkomsttagare drabbas relativt sett alldeles för hårt av de föreslagnabesparingarna och de gynnas inte tillräckligt av den föreslagna arbetsmarknads-och näringspolitiken. De åtgärder som föreslås på miljöpolitikens område ärotillräckliga.Innan utskottet ger sin syn på inriktningen av den ekonomiska politiken villutskottet framhålla att regeringens bedömning att det under mandatperiodenkrävs en ytterligare budgetförstärkning av storleksordningen 20 miljarder ärväl avvägd. Det förtjänar också påpekas att den alternativa inriktning av denekonomiska politiken som utskottet föreslår i detta betänkande inte innebärnågon ytterligare budgetbelastning i jämförelse med förslaget i finansplanen.Kraven på en ändrad inriktning av den ekonomiska politikenDe områden där utskottets uppfattning om utformningen av den ekonomiskapolitiken skiljer sig från den inriktning som presenteras i finansplanen gällerfrämst fördelnings-, arbetsmarknads- och penningpolitiken.FördelningspolitikenRegeringen borde enligt utskottets mening ha tagit ytterligare steg för attåstadkomma en rättvisare fördelningspolitisk profil på budgetsaneringen. Dettaär ett skäl till att det krävs vissa ytterligare skattehöjningar på högreinkomster samt skarpare åtgärder för en rättvis användning av de storavinsterna i banker och exportföretag.Regeringen anför i finansplanen att utrymmet för ytterligare skattehöjningarär begränsat.