bet · GI01FiU20 · 1995-05-30 00:00:00 — Frågan om kommunernasekonomiska resurser behandlas i artikel 9. Till att börja med slås fast attkommunerna inom ramen för den nationella ekonomiska politiken skall ha rätttill egna tillräckliga ekonomiska resurser (punkt 1). Kommunernas ekonomiskaresurser skall motsvara de uppgifter som tilldelats dem i grundlag och i annanlag. Åtminstone en del av kommunernas ekonomiska resurser skall komma frånlokala skatter och avgifter som kommunerna kan bestämma nivån på (punkt 3).Nästa punkt ger uttryck för att kommunerna inte skall vara ensidigt beroende avekonomiska system, som gör det svårt att följa med i den verkligakostnadsutvecklingen (punkt 4). Vidare finns en punkt 5 som understrykerbehovet av ekonomisk utjämning mellan kommuner. Skyddet av ekonomiskt svagarekommuner kräver inrättande av förfaranden för ekonomisk utjämning ellerliknande åtgärder, som är avsedda att rätta till effekterna av den ojämnafördelningen av möjliga inkomstkällor och ekonomiska bördor. Sådana förfarandeneller åtgärder får inte minska kommunernas handlingsfrihet inom deras egetansvarsområde. Enligt punkt 6 skall kommunerna på lämpligt sätt rådfrågasangående det sätt på vilket omfördelningen av resurser skall ske. När detgäller statsbidrag sägs att bidragen såvitt möjligt inte skall öronmärkas förspeciella projekt, och de skall inte heller påverka kommunernas grundläggandefrihet att själva bestämma inom sitt kompetensområde (punkt 7). Slutligen finnsdet en punkt som betonar kommunernas rätt att ta upp lån förkapitalinvesteringar på den nationella marknaden (punkt 8).LagrådetLagrådet har på begäran av finansutskottet avgett ett yttrande överregeringens förslag till lag om utjämning av skatteinkomster och kostnader ikommuner och landsting. Lagrådet avstyrker klart förslaget efter attinledningsvis ha uttryckt tveksamhet i frågan om hur långt grundlagsskyddet förden kommunala beskattningsrätten sträcker sig. Regeringens förslag medför --framhåller Lagrådet -- att kommuner och landsting, vilka kommer att vidkännasavdrag från skatteintäkterna, genom uttagande av kommunalskatt ochlandstingsskatt bidrar till att täcka behovet av medel i andra kommuner ochlandsting. Frågan är om en sådan skatt kan anses uttagen för skötseln avkommunens eller uppgifter.Enligt Lagrådet kan den föreslagna ordningen inte anses stå iöverensstämmelse med ordalagen i bestämmelsen. För tolkningen av begreppet"skötseln av sina uppgifter" har Lagrådet sökt vägledning i vad som i lag ochpraxis ansetts vara en kommuns eller ett landstings angelägenheter och harfunnit att bestämmelser i kommunallagen och ett stort antal andra lagar om enkommuns befogenheter utgår från vad som brukar kallas lokaliseringsprincipen.Med lokaliseringsprincipen avses ett krav på anknytning till kommuns ellerlandstings område eller dess medlemmar.Mot denna bakgrund framstår det enligt Lagrådet som helt främmande attbetrakta en skatt som tas ut av en kommun eller ett landsting för att tillförasandra kommuner eller landsting, som uttagen för skötelns av vederbörandekommuns eller landstings uppgifter. Den ordning beträffande utjämning avskatteinkomster som tillämpats kan enligt Lagrådet inteföranleda någon annan bedömning. Uttagandet av skatt i kommuner och landstingsom får vidkännas avdrag kommer därmed att strida mot vad som i 1 kap. 7 §andra stycket regeringsformen anges om ändamålet med den kommunalabeskattningen. Lagrådet tillägger att syftet med den föreslagna lagen möjligenkan -- åtminstone delvis -- tillgodoses med någon annan teknik avseendeavgifter och bidrag, vilket inte skulle strida mot regeringsformensbestämmelser. Detta kan dock, anser Lagrådet, inte inverka på bedömningen avförslaget. På grund härav anser Lagrådet att den föreslagna lagen inte ärförenlig med bestämmelsen i 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen ochavstyrker därför lagförslaget.Utskottets bedömningUtskottet delar Lagrådets bedömning att förarbetena inte ger tillräckligvägledning i fråga om vad som avses med begreppet "skötseln av sina uppgifter"i 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen. Vissa uttalanden som kan ge en vissvägledning görs dock.I grundlagspropositionen uttalas t.ex. att bestämmelsen om den kommunalabeskattningsrätten är ett principstadgande och att principens närmareförverkligande är underkastad lagstiftning. Det är alltså inte så att denkommunala beskattningsrätten måste vara fri ens i den meningen att varje kommunhelt obunden kunde bestämma skattens storlek. Beskattningsrätten omnämns som enrätt för kommunerna att ta ut skatt för att täcka sitt medelsbehov utan närmareuppgift om vad detta medelsbehov kunde omfatta.Dessa uttalanden skall ses i ljuset av den situation som då gällde i fråga omden kommunala beskattningsrätten. Professor har iFörvaltningsrättslig 1--2/1993 s. 59 lämnat en utförlig beskrivningav utvecklingen av den kommunala beskattningsrätten. årsuppbördssystem hade brutit den direkta relationen mellan de skattskyldiga ochresp. Kommunernas beskattningsrätt gentemot de kommunalt skattskyldigaersattes av rättigheter för kommunerna gentemot staten att få ut beloppmotsvarande de belopp som staten uppburit från de kommunalt skattskyldiga. Endetaljerad och fullständig avräkning av faktiska betalningar på individnivåskulle dock inte genomföras. Bl.a. skulle utestående belopp inte påverkaavräkningen utan stanna på statsverket.Ett skatteutjämningssystem växte fram på flera vägar. Särskilt skattetyngdakommuner åtnjöt statsbidrag. När kommunalskattereglerna ändrades så att detinnebar ett skattebortfall för kommunerna kunde skatteersättning utgå. Redan på1960-talet utnyttjades skatteersättningsinstrumentet även i generelltbidragssyfte genom att överkompensation lämnades till kommuner med svagekonomi. Dessutom konstruerades en ny teknik när det gällde att ge utskatteersättningarna. Tekniken byggde på att en väsentlig del av ersättningenskulle ges till kommunerna inte uttryckt i kronor utan uttryckt i ett fiktivtskatteunderlag. Detta tillskjutna oäkta skatteunderlag skulle liksom det vidtaxeringen beräknade äkta skatteunderlaget läggas till grund för kommunalautdebiteringsbeslut. Det belopp som vederbörande kommun hade rätt att få ut avstaten i form av kommunalskattemedel ökades alltså. Det var då inte längrefråga om endast innehållna kommunalskattebelopp utan även statliga bidrag tillkommunerna. Tekniken integrerade systemen för utbetalning avkommunalskattemedel och skatteersättningar.Denna utveckling fortsatte . beslutades attett skattebortfallsbidrag skulle utgå som kompensation för uteblivnaskatteinkomster efter ändring i kommunalskattereglerna. Kompensationen lämnadesgenom avräkningssystemet i form av ett tillskott av skatteunderlag. 1972 årsskatteomläggning medförde ett bidrag för uppkomna merkostnader. Närkommunalskattereglerna ändrades 1973 utnyttjades åter avräkningssystemet förkommunalskattemedel, nu för att minska skatteunderlaget så att de uppskattademerinkomsterna undanhölls kommunerna och tillgodofördes staten genom minskadutbetalning av kommunalskattemedel.Lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighetsutdebitering av skatt ersatte en tidigare lag och innehöll en regelom tillskott av skatteunderlag. ändrades denna lag så att ävenbidragsunderlag enligt vissa bestämmelser skulle beaktas när utdebiteringenbestämdes. antog 1973 en lag (1973:433) om skatteutjämningsbidrag,och infördes en bestämmelse i lagen med särskilda bestämmelser omkommuns eller annan menighets utdebitering av skatt som stadgade att vissainkomster som blivit skattepliktiga inte skulle inräknas i skatteunderlaget.Vid tiden för grundlagsreformen gällde också ett utjämningssystem för dekyrkliga kommunerna reglerat i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader.Kyrkofonden hade som en väsentlig uppgift att främja en utjämning mellanekonomiskt starka och svaga pastorat på så sätt att de svagare pastoraten fickett tillskott ur fonden. Kyrkofondens utgifter finansierades huvudsakligengenom den s.k. allmänna kyrkoavgiften, som varje pastorat betalade till fonden.Bestämmelsen i regeringsformen skall således ses mot den bakgrunden att detredan vid tiden för regeringsformens införande förekom lagregler om kommunalskatteutjämning och att ett ganska renodlat utjämningssystem mellan kommunerfanns på det kyrkliga området.Bestämmelsen i 1 kap. 7 § bör enligt utskottets mening tolkas på så sätt attden dels ger kommunerna en rätt att ta ut skatt, dels begränsar denna rätt tillatt gälla skatt för sådana uppgifter som de genom lag enligt 8 kap. 5 §regeringsformen getts kompetens resp. ålagts att sköta. Bestämmelsen när detgäller begreppet "skötseln av sina uppgifter" kan då ses som riktad i förstahand till kommunerna och mindre mot staten. Vad som närmare skall anses liggainom ramen för kommunernas åligganden enligt regeringsformens principstadgandefår närmare bestämmas genom lagstiftning. Utvecklingen av dennakonstitutionella praxis har varit tydlig.Även efter antagandet av regeringsformen har det genomförts lagstiftning somrör kommunernas beskattningsrätt. togs en avgift ut på kommunernasoch landstingens skatteunderlag för att finansiera den automatiska ökningen avskatteutjämningsbidragen. Samma metod användes även för åren 1987 och 1988.För att utjämna de mest extrema skillnaderna i skattekraft beslöt riksdagenår 1985 om en särskild tilläggsavgift efter en progressiv skala påskatteunderlag som översteg av medelskattekraften. Tilläggsavgiftenskärptes därefter genom att gränsen för uttaget av avgift sänktes i avsikt attytterligare reducera de största skillnaderna i skattekraft. Ett nyttstatsbidragssystem infördes . En stor del av de tidigarespecialdestinerade statsbidragen avvecklades och ersattes av ett statligtutjämningsbidrag till kommuner. gäller lagen (1965:269) medsärskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt.Denna lag har kompletterats med en lag med särskilda bestämmelserom utbetalning av skattemedel , som innebär att kommunalskattemedlen vidutbetalning skall minskas med vissa angivna belopp. Dessutom gäller för år 1995att vid utbetalning till en församling eller kyrklig samfällighet skall fordranminskas med 6,8 %.Konstitutionsutskottet vill också erinra om att lagar som utsträcker denkommunala kompetensen längre än vad lokaliseringsprincipen innebär antagits vidflera tillfällen efter regeringsformens ikraftträdande. Utskottet tillstyrkteår 1978 ett förslag om en särskild lag om skatteutjämning i länslandsting (SFS 1980:1070). Genom den lagen gavs landstingskommunen befogenhetatt lämna lån och bidrag till kommun inom landstingsområdet i den mån detbehövdes för att främja skatteutjämning mellan kommunerna. I lagen (1986:753)om tjänsteexport ges kommunerna rätt att tillhandahålla kommunalatjänster för export. ersatte lagen (1994:693) om rätt för kommuner,landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationell kastrofhjälp och annatbistånd den tidigare lagen (1991:901) om rätt för kommuner, landsting ochkyrkliga kommuner att lämna internationell katastrofhjälp och annat humanitärtbistånd. infördes en lag som gav kommunerna kompetens att i sambandmed katastrofer i annat land bistå med utrustning som kunde avvaras och iskälig omfattning bekosta iordningställande och transport av utrustning ochbekosta den personal som behövdes (SFS 1975:494). I detta sammanhang kan ocksålagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet nämnas.Det kan inte heller bortses från att kostnadsutjämningen mellan de kyrkligakommunerna länge varit allmänt accepterad. Enligt punkt 13 iövergångsbestämmelserna till regeringsformen gäller vad som i regeringsformenföreskrivits om primärkommuner med undantag för 1 kap. 7 § första stycketockså för kyrkliga kommuner. I kyrkolagen (1992:300) finns grundläggandebestämmelser om kyrkofonden, om ekonomisk utjämning mellan pastorat genomkyrkofonden och om hur kyrkofondens medel i övrigt används. Utjämningssystemetbygger på en skattekraftsgaranti som syftar till att utjämna de olikapastoratens och stiftssamfälligheternas skattekraft. Det bidrag som betalas pågrund av skattekraftsgarantin kallas allmänt utjämningsbidrag. Detta skall utgåtill alla pastorat och stiftssamfälligheter som inte uppnår den garanteradeskattekraften. Dessutom kan ett extra utjämningsbidrag beviljas. Den störstaintäktsposten för kyrkofonden är den allmänna kyrkoavgiften som fastställs ikyrkolagen och är per skattekrona. Avgiften betalas avpastoraten och beräknas på skatteunderlaget. Därutöver får fonden intäktergenom den särskilda kyrkoavgiften som betalas av pastorat som har vissasärskilda tillgångar.Sammantaget finns det således flera omständigheter som ger utrymme för enannan tolkning än den Lagrådet gjort. Som framhölls i förarbetena tillregeringsformens bestämmelse om lagprövning (KU 1978/79:39 s. 13) är detnaturligt att som grundlagsstiftare är den instans som är bäst ägnadatt pröva om en viss föreskrift är grundlagsenlig. mening är det emellertid mycket angeläget att det intefinns någon tveksamhet kring tillämpningen av regeringsformen. Utskottet villdärför förorda den möjlighet med en annan teknik än den föreslagna som Lagrådetpekar på för att uppnå det eftersträvade syftet. En tänkbar lösning kan varaatt avdragen och tilläggen omvandlas till avgift resp. statligtutjämningsbidrag. En sådan ordning är klart godtagbar och förenlig med denkonstitutionella praxis som utvecklats som utfyllnad av grundlagsregleringen.Samtidigt innebär ordningen att det i den kommunala skattesatsen inte direktligger ett uttag för skötseln av en annan kommuns uppgifter.Det är självfallet angeläget att grundlagsbestämmelserna inte ger utrymme förså skilda bedömningar som framkommit i ett tillämpningssammanhang. Utskottetförordar därför att frågan om innebörden av den kommunala självstyrelsen ochbeskattningsrätten och dess förhållande till utformningen avgrundlagsbestämmelserna blir föremål för en analys och ett eventuelltförtydligande.Utskottet vill i detta sammanhang peka på att frågan om utgiftstak förkommunerna och frågan om statlig förvaltning av kommun i betalningssvårighetermåste ses från den utgångspunkten att kommunerna enligt regeringsformen ärtillförsäkrad en självstyrelse. Utskottet förutsätter därför -- och även motbakgrund av vad Lagrådet nu anfört -- att grundlagsenligheten av de aviseradeförslagen kommer att utredas ordentligt innan förslagen läggs fram.Stockholm den 19 maj 1995På vägnarAnders BjörckI beslutet har deltagit: (), (), IngvarJohnsson (s), (), (m), (s),(), (), (), BarbroHietala (), (), (), (),(), (), () och MargittaEdgren (fp).Avvikande meningAnders (), (m), (), (),() och () anser att del av utskottetsyttrande som börjar med "Utskottet delar" och slutar med "eventuelltförtydligande" bort ha följande lydelse:Enligt 1 kap. 7 § andra stycket regeringsformen får kommunerna ta ut skattför skötseln av sina uppgifter. En ordning som innebär att skatt som tas ut aven kommun eller ett landsting bidrar till att täcka behovet av medel i andrakommuner eller landsting kan, som Lagrådet framhållit, inte anses stå iöverensstämmelse med ordalagen i bestämmelsen. Utskottet delar såledesLagrådets enhälliga och bestämda uppfattning att den föreslagna lagen ärgrundlagsstridig. har haft att yttra sig övergrundlagsenligheten i förslaget till skatteutjämning. Utskottets uppgift ärinte att framlägga förslag till alternativa tekniska lösningar i ärendet.Den av utskottet gjorda genomgången av den tidigare lagstiftningen när detgäller skatteutjämning på det kommunala och kyrkokommunala området visar attdet i lagstiftningspraxis utbildats system som företer vissa likheter med detnu föreslagna. Detta förhållande kan enligt utskottets mening dock inte tastill intäkt för att den föreslagna ordningen skulle vara godtagbar frånkonstitutionella utgångspunkter. Det skall härvidlag också noteras att det varmed stor tvekan som Lagrådet ansåg sig kunna acceptera det tidsbegränsadekommunala skattestoppet.Konstitutionsutskottet vill således bestämt förorda att finansutskottetavstyrker regeringens förslag till lag om utjämning av skatteinkomster ochkostnader i kommuner och landsting. Om trots allt skulle bifallaförslaget skulle, mot bakgrund av Lagrådets yttrande, en domstolsprövning avlagens grundlagsenlighet enligt 11 kap. 14 § regeringsformen te sig fulltmotiverad. I avvaktan på utgången av en sådan prövning skulle en besväranderättsosäkerhet inträda.Särskilt yttrandeHåkan och (båda fp) anför:Som framgår av den avvikande meningen delar vi Lagrådets uppfattning ochavstyrker regeringens förslag till utjämning av skatteinkomster och kostnader ikommuner och landsting. Vi anser dock att det i sak är angeläget att en sådanutjämning kan ske.Konstitutionsutskottets yttrande1994/95:KU7yBilaga 4Stöd till partier i SametingetTill finansutskottetFinansutskottet har berett samtliga utskott tillfälle att avge yttrande överproposition 1994/95:150 (kompletteringspropositionen) jämte motioner i de delarsom berör respektive utskotts beredningsområde.Konstitutionsutskottet begränsar sitt yttrande till att gälla frågan om stödtill partier representerade i . I yttrandet 1994/95:KU6y behandlarutskottet därutöver frågor om grundlagsenligheten av regeringens förslag omutjämning av skatteinkomster och kostnader i kommuner och landsting samt frågorsom i övrigt berör den kommunala självstyrelsen.PropositionenRegeringen anger att () i sin granskning avSametingets årsredovisning för /94 invänt mot att avanslaget har betalats ut som stöd till partier representerade i Sametinget.Enligt RRV får inte anslaget disponeras för partistöd. Regeringen anger att dendelar RRV:s bedömning och har meddelat att tingets medel inte fåranvändas för partistöd eller andra bidrag till samiska organisationer. Förbidrag till samiska organisationer bör enligt regeringen även i fortsättningende av disponerade medlen ur bl.a. Samefonden användas. Regeringenaviserar att den således avser att fatta beslut om att dra in det för partistödfelaktigt utbetalda beloppet () från Samefonden.MotionernaAlf m.fl. (kds) anför i motion 1994/95:Fi35 att partistöd börutbetalas också till partier representerade i i enlighet med deregler som gäller för partistöd. Motionärerna anför att medlen i Samefonden ärsamernas kollektiva tillgång. Det förhållandet att regeringen förbehållit sigrätten att utse ledamöter gör enligt motionärerna inte Samefonden till statens.Vidare konstaterar motionärerna att partistöd utgår till partier som finnsrepresenterade i folkvalda organ på riks-, regional och lokal nivå. Enligtmotionärerna avviker inte från dessa organ vare sig när det gällerdet sätt på vilket val förrättas eller i fråga om representativitet ochdemokrati.I en motion, 1994/95:Fi34 av m.fl. (mp), anförs att det är felatt i efterhand bestraffa samerna som grupp för en utbetalning från Sametingettill partistöd.Konstitutionsutskottets tidigare behandling av frågan om stöd till partier iSametingetI betänkandet 1994/95:KU37 behandlade utskottet regeringens förslag ibudgetpropositionen (prop. 1994/95:100 bil. 10) under nionde huvudtiteln tillanslag för för /96.I budgetpropositionen (s. 50) redogjorde regeringen för att RRV vid singranskning avseende medelsanvändning under /94hade invänt mot att på anslag hade betalats ut som stödtill partier representerade i . Enligt RRV:s uppfattning fickanslaget inte disponeras för partistöd. Regeringen angav att enligtregleringsbrevet för /94 får anslaget användas tilllönekostnader, arvoden till ledamöter i , lokalkostnader och övrigaförvaltningskostnader. Regeringen anförde att enligt dess bedömning börSametingets medel inte få användas för partistöd eller andra bidrag tillsamiska organisationer. För bidrag till samiska organisationer borde enligtregeringen även i fortsättningen de av disponerade medlen ur bl.a.Samefonden användas.Vid sin behandling av budgetpropositionen i denna del redogjorde utskottet ibetänkandet för bl.a. bakgrunden till inrättandet av som en statligmyndighet och för bestämmelserna om val till . Utskottet redogjordeockså för RRV:s granskning och för en skrivelse från till RRV.Vidare lämnade utskottet en redogörelse för vissa bestämmelser om partistöd.Härefter konstaterade utskottet i sin bedömning att är en statligförvaltningsmyndighet. Vidare angav utskottet att det delade regeringensbedömning att medel inte bör användas för partistöd eller andrabidrag till samiska organisationer. Utskottet anförde därefter att den översynav det kommunala partistödet som pågick dock eventuellt kunde ge underlag fören annan bedömning i framtiden.Utskottet har numera inhämtat att den kommitté som bl.a. skulle övervägaformerna för det kommunala partistödet (dir. 1994:86) inte har tillkallats.Regeringen återkallade sitt bemyndigande att tillkalla ensådan kommitté. Bemyndigandet hade då inte utnyttjats.SamefondenRiksdagen beslutade att sammanföra Jämtländska renbetesfjällensskogsfond, Jämtländska lappväsendets fond samt och Norrbottenslappfonder till en gemensam fond, kallad Statens lappfond. Enligt beslut av1971 års riksdag omvandlades Statens lappfond till Samefonden (prop. 1971:51,bet. 1971:JoU37, rskr. Beslutet innebar att man behöll systemet meden särskild fond, vars medel används till gagn för samerna.Styrelsen för Samefonden är en statlig myndighet. Samefondens verksamhetregleras i rennäringsförordningen (1993:384). I förordningen anges attregeringen utser fondstyrelsens sex ledamöter. Tre av dessa ledamöter utsesefter förslag av . Samefondens medel förvaltas av Kammarkollegiet.Enligt förordningen är Samefondens ändamål att ur fonden i mån av tillgång påmedel lämna bidrag för att främja och stödja rennäringen, den samiska kulturenoch samiska organisationer. Fondmedlen består bl.a. av ersättningar för intrångi renskötseln och olika slag av upplåtelseavgifter.Sametinget prövar ärenden om bidrag för främjande av den samiska kulturen ochsamiska organisationer. Ärenden om bidrag för fondens övriga ändamål prövas avfondens styrelse. Regeringen fastställer efter förslag av styrelsen för varjeår det högsta sammanlagda belopp som får lämnas ur fonden.Utskottets bedömningSom redovisas i det föregående har utskottet tidigare uttalat att Sametingetsanslag inte bör användas för partistöd eller andra bidrag till samiskaorganisationer. Utskottet vidhåller denna uppfattning. I enlighet med dettaavstyrker utskottet motionerna 1994/95:Fi35 yrkande 42 och 1994/95:Fi34 yrkande42.Utskottet noterar dock att den verksamhet som bedrivs vid , tillvilket val hölls första gången , ännu är under utveckling. Det kanockså noteras att de partier som innehar mandat i tinget är avolika karaktär och har skilda historiska bakgrunder. De har därför behov avstöd av olika slag och omfattning. Utskottet vill härvid framhålla att det ärviktigt att det finns goda förutsättningar för och dess partiersverksamhet. Utskottet utgår ifrån att regeringen följer utvecklingen avverksamheten vid även i detta avseende.Stockholm den 23 maj 1995På vägnarBirgit FriggeboI beslutet har deltagit: (), (),(), (), (), (), (m), (), (), JerryMartinger (m), (), (), Pär-AxelSahlberg (s), (), (), () och ().Avvikande meningBirgitta (), () och () anser attutskottets yttrande under rubriken bort ha följandelydelse:Vid inrättande framhöll utskottet att såsom statligförvaltningsmyndighet blev en ny företeelse, främst genom att dess beslutandeorgan, själva tinget, i sin helhet utses av enskilda och inte av regeringen(bet. 1992/93:KU17). Utskottet konstaterar att i detta hänseende är Sametingetsåledes att betrakta som vilket folkvalt organ som helst. Ett demokratisktstyrelseskick förutsätter enligt utskottets mening att de partier som finnsrepresenterade i folkvalda organ har möjlighet att fullgöra sina demokratiskaförpliktelser. Detta gäller självfallet också de partier som finnsrepresenterade i . Dessa partier bör därför anses ha rätt tillpartistöd. Utskottet vill framhålla att denna rätt till partistöd inte skallsammankopplas med möjligheten för samiska organisationer att ansöka om bidragfrån Samefonden.