bet · GI01SoU25 · 1995-05-09 00:00:00 — Det går, enligt utredningen, inte att koppla samman ettsystem med enhetliga avgifter och högkostnadsskydd som har entaknivå, med ett system där avgifter tas ut på en mängd olikasätt -- inkomstrelaterade, insatsrelaterade, insats- ochinkomstrelaterade och enhetliga -- och där dessutom skyddet mothöga avgifter utgörs av ett töjbart förbehållsbelopp "i botten".Praktiskt går det inte på grund av de stora olikheterna isystemen och de höga kostnaderna för förhandlingar ochadministration som blir en följd av detta. Även svårigheter attfinna klara och motsägelsefria legitimeringsprinciper förpersoner som skall få tillgång till skyddet är ett hinder.Utredningens slutsats är att ett fullödigt integrerat skyddförutsätter dels förändringar av avgiftssystemen som sådana såatt en större enhetlighet uppnås, dels att de praktiskasvårigheterna med bl.a. legitimering för skyddet kan lösas.Utredningen föreslår dock ett flertal förändringar vad gällerbl.a. skydd mot höga avgifter inom de olika systemen såsomhälso- och sjukvård, vissa hjälpmedel, service och omvårdnad ochfärdtjänst.Betänkandet kommer att remissbehandlas.Kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansieringoch organisation (HSU 2000) skall, enligt sinatilläggsdirektiv (1994:152), pröva vilka förändringar avhögkostnadsskyddet som behöver vidtas. Kommittén bör redovisaett huvudalternativ som bygger på att patientavgifter föröppenvårdsbesök, förskrivna prisnedsatta läkemedel,förbrukningsartiklar och speciallivsmedel inordnas i ett samlathögkostnadsskydd. Vidare bör kommittén överväga om ävensjukresor kan inordnas i detta högkostnadsskydd och om det finnsmöjligheter att utforma ett system där den enskildes kostnadersprids jämnare över . Kommittén bör vid sinaöverväganden om högkostnadsskyddet ta del av det förslag somAvgiftsutredningen redovisat. Förslagen i dessa delar skallenligt direktiven redovisas i ett delbetänkande senast den 31maj 1995.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att har avlämnat sittbetänkande till regeringen och att betänkandet nu skallremissbehandlas. Vidare kommer HSU 2000 att avlämnaett delbetänkande som bl.a. berör frågan om etthögkostnadsskydd. Utskottet vill inte föregripa regeringenskommande förslag i dessa frågor och avstyrker därmed motionSo245 (kds) yrkande 2.HjälpmedelI motion So210 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen til känna vad i motionenanförts om en hjälpmedelsgaranti (yrkande 2). Motionärernaoroas över att köerna för att erhålla hjälpmedel är alltförlånga. Orsaken är dels att de ekonomiska åtstramningarna inomlandstingen slagit också mot hjälpmedelsförsörjningen, dels attlandstingens monopol på hjälpmedel är kostnadsdrivande. Allavägar måste prövas, enligt motionärerna, för att komma tillrätta med dagens kösituation och brist på flexibilitet inomhjälpmedelsområdet. Ett sätt är att öppna upphjälpmedelsmarknaden genom införande av en hjälpmedelsgarantiför den som har rätt till hjälpmedel och inte anser sig kunnavänta i kön eller inte har denna möjlighet beroende på t.ex.svårt handikapp. Garantin skall kunna utnyttjas för inköp avhjälpmedel hos andra än landstingen.Hjälpmedelsgarantin föreslås ingå som en del isocialförsäkringen men inte inom ramen för densjukvårdsförsäkring som motionärerna förordat i annatsammanhang. Rätten till hjälpmedel skall enligt motionärerna gesav hjälpmedelscentralernas konsulenter. Men även läkare skallkunna utfärda intyg för hjälpmedel, speciellt om det är fråga omhandikapp som har sin grund i ålderdom. Den praktiskautformningen av garantin måste, enligt motionärerna, bli föremålför särskild utredning där noggranna analyser och avvägningargörs. Ett problem i sammanhanget är de storakostnadsskillnaderna för olika hjälpmedel på ända . Nivån på garantin måste därför sannoliktvariera beroende på vilken typ av hjälpmedel som behövs.Motionärerna anser att kostnaden för garantin kommer att rymmasinom de nuvarande utgifterna för hjälpmedel och att konkurransenkommer att leda till lägre kostnader och att dentekniska utvecklingen påskyndas. Det arbete med att närmarestudera en hjälpmedelsgaranti som inleddes av den förraregeringen måste nu fortsätta och intensifieras.I motion So222 av m.fl. (fp) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om hjälpmedel (yrkande 7). Tillgången påhjälpmedel är en viktig förutsättning för ett bra liv för mångamed funktionshinder anför motionärerna. De oroas dock av att detfinns en rad problem inom hjälpmedelsområdet. Det görs intealltid en avvägning mellan kostnaden för hjälpmedlet ochkostnaden för . Det som kortsiktigt är billigt kanvisa sig långsiktigt dyrt. Det föreligger också stora skillnaderi bedömningen av hjälpmedelsbehovet över landet. Motionärernaanser att åtgärder bör vidtas för en mer enhetligbehovsbedömning. Det behövs också underlag om vilkahjälpmedelsinsatser som är mest effektiva från en hälsoekonomiskutgångspunkt.Även i motion So229 av m.fl. (v) tas fråganom hjälpmedelsförsörjningen upp. Motionärerna vill att riksdagenhos regeringen begär att gör en översyn avhjälpmedelsförsörjningen. Motionärerna anser att det finns enrad problem inom hjälpmedelsområdet. Kommunerna tittar alltförmycket på kostnaden och gör ingen avvägning mellan t.ex.kostnaden för hjälpmedlet och kostnaden för . Detföreligger stora olikheter mellan olika kommuner när det gällerbedömningen av hjälpmedelsbehovet. Det saknas ofta riktlinjerför verksamheten och kompetensen är på väg att försvinna bådebeträffande behovsbedömning och beställning av hjälpmedel.Motionärerna anser att åtgärder behöver vidtas för att få en merenhetlig behovsbedömning över landet och att det kan finnas skälatt åter överväga frågan om enhetligt huvudmannaskap.Alla nya hjälpmedel som utvecklats med ny teknik, såsomprogrammerbara hörapparater, datautrustning för synskadade ochdyslektiker, telefax för döva, öppnar nya möjligheter.Ordinatörerna saknar dock ofta kunskap om de nya tekniskalandvinningarna och har svårt att göra bedömningar om kvalitetoch priser. Motionärerna anser att en väg vore att genomHandikappinstitutets försorg återupprätta ensortimentsförteckning med koncentration på de nya tekniskahjälpmedlen. Institutet borde också kunna erbjudautbildningsinsatser.I budgetpropositionen anförs att förtydligandena i hälso-och sjukvårdslagen om huvudmännens ansvar för habiliteringoch rehabilitering samt hjälpmedel i kombination med detillfälliga stimulansbidragen innebär goda möjligheter attpåskynda utvecklingen av verksamheterna. Vidare framhålls attregeringen avser att på basis av ochHandikappinstitutets fortsatta uppföljningsarbete ingående följaresultaten av stimulansbidragen.Socialstyrelsen har i uppdrag att i samråd medLandstingsförbundet, ochHandikappinstitutet utreda de praktiska, ekonomiska ochorganisatoriska förutsättningarna för en hjälpmedelsgarantienligt vilken den enskilde inte skall behöva vänta mer än enviss angiven tid för att få ett hjälpmedel. Uppdraget skallåterrapporteras till regeringen senast den 1 september 1995.Handikappinstitutet har i uppdragatt vara informations- och samordningscenter förHandynet. Handynet är ett datoriserat flerspråkigt informations-och distributionssystem inom EU om bl.a. handikapphjälpmedel somfinns tillgängliga i medlemsländerna. I Handikappinstitutetsuppgift ingår bl.a. att koordinera och ansvara förinformationsinsamlingen vad gäller svenska handikapphjälpmedelsamt att se till att uppgifterna förmedlas och hålls aktuella iHandynetsystemet. Vidare skall institutet informera om Handynettill sjukvårdshuvudmännen, personer med funktionshinder ochandra intressenter.Utskottets bedömningUtskottet anser att en god tillgång till väl fungerandehjälpmedel är en grundläggande förutsättning för att personermed funktionshinder skall kunna leva ett så aktivt ochsjälvständigt liv som möjligt. Genom det förtydligande i hälso-och sjukvårdslagen som gjorts i kombination med de tillfälligastimulansbidragen har utvecklingen av hjälpmedelsverksamhetenpåskyndats. Utskottet konstaterar vidare att hari uppdrag att utreda de praktiska, ekonomiska ochorganisatoriska förutsättningarna för en hjälpmedelsgaranti.Utskottet vill inte föregripa kommande förslagpå området och avstyrker därmed motionerna So210 (m) yrkande 2,So222 (fp) yrkande 7 och So229 (v).FärdtjänstI motion So235 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till en riksnorm förfärdtjänsten enligt vad i motionen anförts om ökade möjligheterför människor att leva ett oberoende liv. Motionärerna anser attförhållandena inom färdtjänsten är kaotiska. Allt fler kommunerser över sina kostnader för färdtjänsten, vilket leder tillförsämringar. Det har lett till längre förbeställningstider,obekväma samordningssystem vilket lett till långa restider,åkförbud på sena kvällar, begränsning i fritidsresorna m.m.Detta drabbar i första hand unga människor och kan leda tillpassivisering och minskade sociala kontakter. Motionärerna anseratt det behövs en generös riksnorm för färdtjänsten och attvarje kommun därutöver kan bestämma vilka regler som skallgälla.Socialstyrelsen skall, enligt regleringsbrevet /95, systematiskt följa upp och beskrivautvecklingen inom områdena boende och social hemtjänst samtfärdtjänst för äldre och funktionshindrade personer med avseendepå verksamhetens omfattning, kvalitet och grad av behovstäckningsamt finansiering och kostnader. Utgångspunkt är de nyastyrformerna för verksamhet som bl.a. tagit sig uttrycki att flera specialdestinerade statsbidrag upphört samtdecentralisering av beslutsfattande och administration.Avgiftsutredningen har i betänkandet Avgifter inomhandikappområdet (SOU 1995:35) föreslagit att en avgift förfärdtjänst i nivå med kollektivtrafiktaxan etableras i helalandet i syfte bl.a. att förbättra möjligheterna till jämlikhetoch delaktighet för personer som saknar alternativ tillfärdtjänst för att förflytta sig.Betänkandet kommer att remissbehandlas.Samreseutredningen (K 1993:06) har i uppdrag att bl.a.pröva förutsättningarna att lagstifta om ett enhetligthuvudmannaskap för , riksfärdtjänst,sjukresor och kollektivtrafik. Ett väsentligt motiv för ettsamordnat system är att öka tillgängligheten i kollektivafärdmedel för personer med funktionshinder. Samreseutredningensarbete beräknas kunna avslutas sommaren 1995.Utskottets bedömningUtskottet vill inte föregripa regeringens kommande förslag omfärdtjänsten. Motion So235 (v) avstyrks.Personlig assistans för vissa funktionshindradeI motion So211 av och ()begärs tillkännagivanden om att personliga assistenter ocksåsamtidigt skall kunna vara anställda inom (yrkande1) och att kommunens ansvar klargörs när det gälleranställande av personliga assistenter där kommunen skall varaarbetsgivare (yrkande 2). Att vara personlig assistent ärett ensamarbete som är mycket krävande inte minst psykiskt.Arbetet utförs i en annan människas hem med den hänsyn som dåmåste tas. Motionärerna anser att det ofta är en fördel omassistenten kan ha en kombinerad tjänst dels som anställd inomhemtjänsten, dels som personlig assistent. Personalen kan fåbättre arbetsschema och assistentens tjänster kan lättare tastill vara vid t.ex. sjukhusvistelse för den handikappade. Detfinns inget i nuvarande regler som förhindrar detta, men vissakommuner tillåter det inte.Motionärerna oroas av att det förekommer att kommunenöverlåter på den enskilde att själv anskaffa assistent trots attden enskilde uttryckligen sagt att kommunen skall varaarbetsgivare. Detta agerande från kommunens sida gör att denhandikappade känner sig utlämnad och sätter också en svår presspå många anhöriga. Det är nödvändigt att kommunerna tar sittansvar och underlättar för den enskilda människan ansermotionärerna.I motion So245 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om att också personer över 65år bör få rätt till personlig assistent (yrkande 1).Motionären anser att det är helt felaktigt att ha en gräns vid65 års ålder för rätt till personlig assistans. Behovet avpersonlig assistans upphör inte för att en person fyller 65 år.Motionären framhåller att funktionshindrades självklararättigheter i samhället inte får göras till en socialpolitiskfråga.Vid utskottets behandling av proposition 1992/93:159 om stödoch service till vissa funktionshindrade, betänkande1992/93:SoU19, anförde utskottet följande angående rätten tillpersonlig assistans och åldersgränsen vid (s. 16):Utskottet anser att införandet av en åldersgräns för rätt tillpersonlig assistent när vårdbehovet kvarstår är tveksamt urprincipiell synpunkt. Utskottet är dock medvetet om debegränsningar som det statsfinansiella läget medför. Utskottetvill också understryka vad som sägs i propositionen om smidighetoch hänsyn till den enskildes önskemål vid övergången frånpersonlig assistans till annan stödform för en funktionshindradefter uppnådd pensionsålder och att det ofta kan vara lämpligtatt huvudmannen fortsätter att ge insatser enligtsocialtjänstlagen i former som liknar personlig assistans enligtden nya lagen. Utskottet förutsätter också att denna del avreformen noga följs samt att beslutet om en åldersgräns omprövasom de statsfinansiella förutsättningarna tillåter det ocherfarenheterna i övrigt visar att ett ändringsbehov föreligger.Med det ovan anförda tillstyrks sålunda propositionen i dennadel och avstyrks motionerna.Riksdagen följde utskottet (rskr. 321).I 2 § lagen (1993:387) om stöd och serivce till vissafunktionshindrade föreskrivs att varje kommun, om inte någotannat avtalats enligt 17 §, har att svara för insatsen personligassistans. Av 17 § i lagen framgår att ett landsting och enkommun som ingår i ett landsting får träffa avtal om attöverlåta ansvaret för en eller flera uppgifter enligt lagen frånlandstinget till kommunen eller från kommunen till landstinget.Socialstyrelsen har i uppdrag att noga följa upp ochutvärdera hela handikappreformen. avsatte 3 miljonerkronor för detta ändamål.Regeringen har mot bakgrund av kostnadsutvecklingen förstatlig assistansersättning beslutat tillkalla en särskildutredare med uppdrag att se över frågan omassistansersättningens finansiering och regelsystem. I uppdragetingår att utarbeta förslag som gör det möjligt att tydligare änför närvarande avgränsa dels själva insatsen personlig assistansfrån andra närliggande verksamheter, dels den personkrets somskall vara berättigad till stödformen (dir. 1995:66).Utskottets bedömningUtskottet vill än en gång understryka sitt tidigare uttalandeom behov av smidighet och hänsyn till den enskildes önskemål vidövergången från personlig assistans till annan stödform för enfunktionshindrad efter uppnådd pensionsålder och att det oftakan vara lämpligt att huvudmannen fortsätter att ge insatserenligt socialtjänstlagen i former som liknar personlig assistansenligt den nya lagen. Utskottet förutsätter att denna del avreformen noga följs samt att beslutet om en åldersgräns omprövasom de statsfinansiella förutsättningarna tillåter det ocherfarenheterna i övrigt visar att ett ändringsbehov föreligger.Utskottet konstaterar att en särskild utredare kommer att seöver finansiering och regelsystem för den statligaassistansersättningen. Utskottet utgår från att de frågor somberörs i motion So211 (fp) därvid kommer att kunna behandlassamt att även de samhällsekonomiska kostnaderna vid ettborttagande av 65-årsgränsen bör kunna belysas. Utskottetvidhåller dock sin tidigare inställning att det avstatsfinansiella skäl inte är möjligt att nu ta bortåldersgränsen för rätt till personlig assistans. Motion So245(kds) yrkande 1 avstyrks. Även motion So211 (fp) avstyrks.Sysselsättningsgaranti för psykiskt handikappadeI motion So489 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ensysselsättningsgaranti till psykiskt handikappade (yrkande19). Stora delar av den psykiatriska verksamheten övergår nufrån landsting till kommuner. Motionärerna anser att regeringenmåste ta på sig ett särskilt uppföljningsansvar och se till attde psykiskt sjukas behov av sysselsättning, rehabilitering,fritid, boende och adekvat behandling blir tillgodosett.Motionärerna yrkar att sysselsättningsgarantin i LSS utvidgastill att även omfatta de psykiskt sjuka.Utskottet diskuterade ingående frågan om daglig verksamhet förLSS-personkrets i betänkande 1992/93:SoU19. Utskottet deladeuppfattningen i propositionen att de grupper som redan tidigare(enligt omsorgslagen) hade rätt till daglig verksamhet ocksåborde få denna rätt enligt den nya lagstiftningen. Utskottetdelade också uppfattningen att det statsfinansiella läget intemöjliggjorde att en lagstadgad rätt till daglig verksamhetinfördes för hela personkretsen. Utskottet fann det mycketangeläget att frågan om en laglig rätt till daglig verksamhetför hela den nya lagens personkrets prövas så snart denekonomiska situationen så medger. Utskottet utgick vidare frånatt regeringen i samband med uppföljningen av reformen ocksåföljer hur sysselsättning och daglig verksamhet utvecklas förhela personkretsen. En försöksverksamhet på området borde ocksåkunna övervägas. Utskottet ansåg inte att något tillkännagivandei frågan behövdes och avstyrkte de då aktuella motionerna.Utskottet återkom till frågan också i betänkande1993/94:SoU28 om psykiskt stördas villkor. Utskottetkonstaterade då att regeringen i propositionen som sin meninguttalat att borde ges i uppdrag att följa uppLSS med avseende på psykiskt störda. Resultatet av uppföljningenskulle utgöra underlag för regeringens framtida bedömning av omutformningen av LSS är ändamålsenlig när det gäller stödet tillde psykiskt störda. Utskottet delade denna uppfattning ochanförde att det var angeläget att vid sinuppföljning särskilt uppmärksammar frågan om daglig verksamhetför människor med psykiska funktionshinder. Styrelsen borde,enligt utskottet, även beräkna de samhällsekonomiska kostnadersom är förenade med att ge psykiskt störda rätt till dagligverksamhet.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning att det ärangeläget att vid sin uppföljning av LSSsärskilt uppmärksammar frågan om daglig verksamhet för människormed psykiska funktionshinder. Utskottet vidhåller sintidigare uppfattning att det statsfinansiella läget inte numöjliggör att en lagstadgad rätt till daglig verksamhet införsför LSS hela personkrets. Motion So489 (v) yrkande 19 avstyrks.Rådgivning och annat personligt stödI motion So249 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om behovet av ett förtydligandeav lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade.Motionären anser att begreppet "rådgivning och annat personligtstöd" i 9 § lagen om stöd och service till vissafunktionshindrade behöver förtydligas, då det i praktiken harvisat sig vara svårt att ange vad som avses härmed.I 9 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade föreskrivs att en av insatserna för särskiltstöd och särskild service är rådgivning och annat personligtstöd som ställer krav på särskild kunskap om problem ochlivsbetingelser för människor med stora och varaktigafunktionshinder.I specialmotiveringen (prop. 1992/93:159) anfördes att det ärfråga om stödinsatser av övergripande natur som till viss delligger hälso- och sjukvården nära. Det rör sig om expertstöd därsåväl medicinska, psykologiska och sociala som pedagogiskaaspekter av funktionshindret beaktas. Insatserna kan vara avrådgivande och allmänt stödjande art och ges av bl.a. kurator,psykolog, dietist, sjukgymnast, talpedagog, logoped,arbetsterapeut, förskolekonsulent m.fl. yrkeskategorier vilkakan behövas för att erbjuda ett fullgott stöd. För att kunnabedöma insatsernas karaktär kan det också vara lämpligt att hatillgång till konsultläkare. Vidare framhålls att stödet ocksåkan och bör utformas som rådgivning och personligt stöd tillhela familjen.Socialstyrelsen skall, som tidigare nämnts, noga följa uppoch utvärdera handikappreformen.Utskottets bedömningUtskottet utgår från att vid sin uppföljningoch utvärdering överväger om oklarheter om tolkningen av lagenom stöd och service för vissa funktionshindrade föreligger ochvilka åtgärder som i så fall bör vidtas. Motion So249 (m)avstyrks.EU:s handikapparbeteI motion So210 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om de handikappadeoch Europeiska unionen (yrkande 8). Motionärerna konstateraratt det inom EU finns ett antal projekt vars syfte är attkomplettera nationella åtaganden. har en mycketavancerad handikappolitik och är världsledande när det gällerhabilitering och rehabilitering men har också mycket attlära av EU. Enligt motionärerna är det viktigt att , medden erfarenhet och den kunskap som finns inom landet, aktivt ärmed och utvecklar EU:s samarbetsformer bl.a. i , Handynetoch Horizon. Det är också viktigt att informera de handikappadei om alla de möjligheter som öppnar sig genommedlemskapet. Den fria rörligheten gäller självfallet också dehandikappade, och genom de olika program som EU utarbetar ges dehandikappade möjlighet att arbeta och studera över hela Europa.I motion So287 av och (båda s) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om att bör aktivtdelta i EU:s handikappforskning och standardarbete samt verkaför att EU:s terminal- och upphandlingsdirektiv modifieras vadavser telefonautomater och handikapphjälpmedel. Motionärernaanför att IT:s genombrott innebär att gränserna mellan ländernautplånas till förmån för ett fritt flöde av kunskap och vetande.IT ökar möjligheterna till kommunikation och samarbete.Samtidigt finns en risk att utvecklingen går så snabbt att mångamänniskor, t.o.m. grupper av människor, hamnar utanför demöjligheter som en användning av den nya tekniken för med sigoch som skulle ha kunnat bidra till en bättre livskvalitet. Detär, enligt motionärerna, viktigt att IT blir tillgängligt föralla och lätt att använda för alla och envar. Utvecklingen inomtele- och IT-tekniken har inneburitväsentligt förbättrade möjligheter att kompenserafunktionsbrister för handikappade. Ett exempel är E-mailen som utgör ett billigt och väl fungerande alternativ förhörselskadade att kommunicera inbördes och med hörande över detvanliga telenätet. bör utnyttja den nya potential somEU-medlemskapet utgör för att medverka i europeisk forskning ochstandardisering på telehandikappområdet. För att få bra ochbilliga hjälpmedel krävs att viktiga tillverkande industrierdeltar i arbetet. Motionärerna anser att detta bör garanterasgenom att t.ex. och landstingens gemensamma fond förteknikutveckling bekostar sådant deltagande.I lagen (1992:1528) om offentlig upphandling föreskrivs i1 kap. 22 § följande:En upphandlande enhet skall anta antingen det anbud som harlägst anbudspris eller det anbud som är det ekonomiskt mestfördelaktiga med hänsyn till samtliga omständigheter såsom pris,driftkostnader, funktion, miljöpåverkan m.m. Enheten skall iförfrågningsunderlaget eller i annonsen om upphandling angevilka omständigheter den tillmäter betydelse. Omständigheternaskall om möjligt anges efter angelägenhetsgrad, med denviktigaste först.I specialmotiveringen i proposition 1992/93:88 framhållsatt regeln om lägst pris är enkel och lättillämpad för såvälupphandlande enhet som leverantör, men att den inte alltidpassar i upphandlingar där man av nödvändighet måste ta hänsyntill flera faktorer än pris. I motiveringen redovisas hur t.ex.specifika miljökrav kan tillgodoses med utgångspunkt i regeln omdet ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. Detta bör gälla ävenkvalitetskrav som ställs med hänsyn till tillgängligheten förfunktionshindrade.Näringsutskottet behandlade i sitt betänkande 1993/94:NU15en motion med begäran om forskningsmedel för att finansierasvensk medverkan i det s.k. inom EU. Svensktdeltagande hade tidigare finansierats genom anförde att det såg det angeläget att Sverigedeltar i det arbete som bedrivits inom . I EU:s fjärderamprogram för FoU kommer dock det svenska deltagandet imotsvarigheten till att finansieras av ,under förutsättning att betalar in programavgiften fördet totala ramprogrammet.