bet · GI01FiU20 · 1995-05-30 00:00:00 — Problemet har i utgångsläget varit så stort att vihar fått ta till både utgiftsminskningar och skattehöjningar. Det har ocksåfunnits fördelningspolitiska skäl att höja skatterna och att ändra på en del avde beslut som fattades under den borgerliga regeringen.Skattehöjningarna för företagen är däremot mycket små. Du nämnde siffran 900miljoner. Själva räknar vi med ungefär hälften av det beloppet som en permanenteffekt av den här förändringen. Dessutom gäller det många andra förändringar.Som du känner till för vi en diskussion om en sänkning av bolagsskatten med tvåmiljarder kronor i stället för betydande höjningar, som du antydde.I kompletteringspropositionen aviseras också ett par andra förslag omriskkapitalavdrag och möjlighet till avdrag för underskott i nystartadnäringsverksamhet. Det känner säkert också mycket väl till.Förslaget om att tidigarelägga momsuppbörden har tillkommit efter enutredning som den förra regeringen tillsatte. Det fanns ganska precisa direktivom vad utredningsmannen skulle komma fram till. Han har lagt fram ett förslagsom, såsom en engångsåtgärd, skulle förstärka de offentliga finanserna med10--11 miljarder. Vi har sagt att vi avser att göra vissa lättnader i det ochräknar i stället med ett mindre engångsbelopp. Sedan får man räkna ut denpermanenta effekten. Den kanske blir 800 miljoner. Skatteunderlaget påverkasdå även i andra avseenden. Nettobeloppet blir då kanske bara 400 miljoner. Detär ganska måttligt i förhållande till de andra skatteförändringar som sker påföretagsområdet.Michael : Att tillsätta utredningar är en sak, men att sedangöra den politiska bedömningen av om man skall genomföra förslagen eller inteär en annan sak. Jag delar inte uppfattning att deskattehöjningar som kommer att drabba små, medelstora och även störreföretag är måttliga.Svante nämnde dock två förslag som är positiva för tillväxten, nämligenriskkapitalavdraget och kvittningsrätten. Dessa förslag nämns ikompletteringspropositionen. Det finns goda skrivningar, men vi har än så längeinte sett till riskkapitalavdraget eller kvittningsrätten i praktiken.Riskkapitalavdraget skall enligt kompletteringspropositionen endast blitemporärt. Jag skulle vilja fråga varför det är så. Behövs det ingen långsiktigförsörjning av riskkapital?Angående kvittningsrätten för underskott i näringsverksamhet mot inkomst avtjänst skriver ni att detta bör gälla från . Den härkvittningsrätten togs som bekant bort av den nya regeringen den 1 januari 1995.Varför införs denna rätt inte , så att vi kan undvika ett glapp under1995? Skall nya företag vänta på att regeringen hittar på nya regler?Svante : De här förslagen har kommit till i ett ganska sent skede avförberedelserna av kompletteringspropositionen. Det har inte varit möjligt attutforma konkreta lagförslag på de här punkterna. Det som står ikompletteringspropositionen är vad Socialdemokraterna och äröverens om. Det är ett tillfälligt riskkapitalavdrag. Det finns i och för sigmöjligheter att utvärdera det.Problemet med ett mera permanent riskkapitalavdrag är att det kan omöjliggöraen del andra förändringar som man kan vilja genomföra och som också skullesyfta till att underlätta riskkapitalförsörjningen. Vi är inte säkra på exakthur det skall se ut . är vi överens om ett tillfälligtriskkapitalavdrag.Den andra frågan tror jag att jag avstår från att svara på. Jag var inte medvid alla diskussionerna, så jag vet inte exakt varför det blev som det blev.Jag kan möjligen höra om skulle kunna säga något om den därluckan.Ordföranden: regler tillåter inte det. Vi har en utfrågning avinbjudna gäster. Jag vill tacka för hans medverkan. Jag villdessutom passa på att tacka riksdagsstenograferna, finansutskottets personaloch övrig riksdagspersonal för att ni har medverkat till att genomföra det härarrangemanget. Slutligen vill jag tacka alla er som har kommit hit i övrigt ochvisat intresse för ekonomiska läge.Finansutskottets offentliga utfrågning med riksbankschefen ompenningpolitikenBilaga 19Tid: --11.55Lokal: Förstakammarsalen, RiksdagshusetInbjudenRiksbankschefen riksdagsledamöterJan (), ordförandePer-Ola (), vice ordförandePer ()()()()()()()()()Protokoll från finansutskottets offentliga utfrågning medriksbankschefen om penningpolitikenOrdförande : Jag vill hälsa er alla hjärtligt välkomna tillfinansutskottets utfrågning om penningpolitiken. Jag hoppas att det här kanbidra till en utveckling mot ökade kunskaper, större öppenhet och en bredarediskussion kring räntor och valutafrågor. Det är ett område som tidigare oftahar kommit att diskuteras av ganska snäva kretsar av experter.Jag vet att riksbankschefen själv är intresserad av att de här frågorna blirallsidigt belysta och att vi får en så stor öppenhet som möjligt.Jag vill säga ett särskilt välkommen till och ber attomedelbart få överlämna ordet till honom.Urban : Tack, herr ordförande! Jag vill också passa på att tackaför inbjudan att komma till utskottet. Jag uppskattar mycket den här formen ochden diskussion som senare skall följa.Först tänkte jag peka på de viktiga resultat som har åstadkommits i svenskekonomi . Det första vi kan säga är att den svårastelågkonjunkturen nu har vänts i en uppgång. BNP ökade med drygt2 % , och tillväxten accelererade . ärinflationen låg i förhållande till , och vi har haftnärmast kroniska bytesbalansunderskott. De har vänts till överskott, som avde flesta bedömare förväntas bli allt större under de närmaste åren.Till detta har det genomförts en rad strukturella åtgärder sedan slutet av1980-talet. Vidare kan man konstatera att nu är medlem av deneuropeiska unionen. skall ett konvergensprogram färdigställas. Detblir ett kvitto på vår vilja att föra en stabilitetsinriktad ekonomisk politik.I finansutskottets betänkande med anledning av årets finansplan framhålls attdet råder en bred enighet om att finanspolitikens inriktning måste vara att påså som möjligt dra ner budgetunderskottet. Det finns också en allmänuppslutning kring vikten av prisstabilitet, framhålls det i betänkandet. Dennainriktning ses av utskottet som ett medel att nå mer övergripandeekonomisk-politiska mål, som hög tillväxt och sysselsättning.Konvergensprogrammet som byggs kring dessa utgångspunkter syftar till attgöra det möjligt för , om senare beslutar så, att bli medlemav den framtida monetära unionen. Men oavsett om blir medlem i denmonetära unionen eller inte kommer en konsekvent stabilitetsinriktad ekonomiskpolitik att vara till fördel för den framtida ekonomiska utvecklingen i vårtland.Jag har inlett föredragningen med att peka på en rad positiva resultat iekonomin och den tydliga viljeinriktningen i svensk ekonomisk politik. Detkommer att ge utdelning om inriktningen präglas av fasthet och konsekvens.Under den allra har vi haft en positiv utveckling på definansiella marknaderna. Jag tänkte därför börja med att visa några bilder somillustrerar utvecklingen. Därefter tänkte jag mer ingående diskuterautvecklingen i långa räntor och kronkurs och utformningen av penningpolitikenliksom uppgifterna för penningpolitiken.Det första diagrammet visar utvecklingen i korta och långa räntor sedanslutet av 1992.Det framgår att de långa räntorna har kommit upp påhöga nivåer efter en förmånlig utveckling . Det fanns enpositiv tendens, som bröts . Uppgången i långa räntor upphördeunder , och vi fick en viss tillbakagång. Sedan kom internationellaspänningar, i kombination med våra statsfinansiella problem, att leda till attden långa räntan åter steg har, som framgår av diagrammet, den långaräntan fallit tillbaka. Det handlar om en räntenedgång på ungefär 1procentenhet. Jag tycker att vi också skall konstatera att de långa räntornafortfarande ligger högt, också i ett internationellt perspektiv.Vi ser vidare att den korta räntan föll relativt kraftigt , i taktmed att den långa räntan föll. Det var ett resultat av åtgärder.Under första delen av 1994 låg den korta räntan i stort sett stilla. Därmed,vilket man kan se av diagrammet, var det inte den korta räntan som drev upp denlånga räntan under våren.Jag har tidigare vid många tillfällen framhållit att det inte är Riksbankensom beslutar om de långa räntorna, utan deras nivå avgörs i allt väsentligt avförtroendet för den ekonomiska politiken. Ser vi till avståndet mellan kortaoch långa räntor är det uppenbart att det finns en stor fallhöjd för delånga räntorna när förtroendet så medger.På det andra diagrammet ser vi räntemarginalen mot . Det framgår attvåra långa räntor steg väsentligt mer än de gjorde iTyskland. Räntemarginalen ökade från i början av 1994till mellan . Under höstensjönk räntemarginalen successivt till strax , och sedan fick vi enuppgång igen till följd av den internationella oron och våra statsfinansiellaproblem. Sedan ser vi den senaste rörelsen. Vi ligger alltså mellan 3 och 4 %i räntemarginal för närvarande.Det tredje diagrammet visar kronans utveckling, och det visar två serier. Denena är ecuindex, som är de europeiska valutorna. Den andra är ett s.k.mermindex, som är Valutafondens index för kronan, där också t.ex. dollarningår. Det är ett bredare mått. De följer i stort sett varandra. De har avvikitunder några perioder i och för sig.Vad vi kan se av det diagrammet är att kronan har förstärkts under densenaste tiden men att den alltjämt ligger på svaga nivåer. Vi ser också attkronan har deprecierats kraftigt sedan den började flyta, och det framgår avdiagrammet att den har fluktuerat väldigt mycket sedan dess.Då frågar man sig: Varför har vi höga långa räntor och en svag krona? Jagtänkte säga någonting om detta.Över en något -- jag betonar orden "något " -- kanman analysera långa räntor och växelkurs i termer av sparares och investeraresbedömningar och syn på riskerna om den framtida inflationen.Om de långa räntorna eller år ligger på samma nivåsom i t.ex. är det en mätare på att det finns en hög tilltro till attSveriges utveckling i längden skall vara förenlig med den typ av prisstabilitetsom man har i Tyskland.Om våra långa räntor varaktigt -- jag talar inte om de korta fluktuationerna-- ligger 3, än i t.ex. är det etttecken på att man har garderat sig för en inflation i som liggermotsvarande över den tyska nivån. På samma sätt kan man analysera en svagväxelkurs. Om växelkursen har försvagats mer än den nivå som man långsiktigtkan anse förenlig med intern och extern balans, så har sparare och investeraregarderat sig för en framtida högre inflation.Visst är det så att finansiella marknader ibland tenderar att gå längre änvad som är förenligt med fundamentala faktorer, och kortsiktigt inriktadeaktörer kan driva räntor och växelkurs åt olika håll, upp och ned. Men detviktiga är att konstatera, att eller veckor eller månaderkommer mer dominerande och långsiktigt inriktade aktörer att avgöraprisutvecklingen på basis av den bild de formar av svensk ekonomisk politik.Att den faktiska inflationen, liksom den förväntade inflationen, spelar enviktig roll för att bestämma den långa räntan kan illustreras om vi ser till1980-talet. Då låg inflationen i någonstans mellan 4 och 5procentenheter högre än den tyska. låg den långa räntannågonstans mellan över den tyska.Inflationen ligger i stort sett på den tyska nivån, och har gjort detunder senare tid. Ändå ligger de långa räntorna mellan 3 och 4 procentenheteröver de tyska. Det kan tolkas som att sparare och investerare har garderat sigför risken att inflationen kommer att stiga till den nivå som råddepå 1980-talet.Samma fenomen kan man se i kronans utveckling, som har samvarierat i ettlängre perspektiv med inflationens utveckling i förhållande till omvärlden.Det fjärde diagrammet visar kronans utveckling mot D-marken . Detvisar också utvecklingen av den svenska konsumentprisnivån i förhållande tillden tyska . Det visar att en D-mark kostade 1:40 år 1970 meni dag är uppe i . Vi ser hur kronans värde har minskat successivt övertiden till följd av devalveringarna och de senaste årens försvagning. Men viser också att inflationen och prisnivån har stigit snabbare i under1970- och 1980-talen än den gjort i . Tittar vi bara på 1970- och1980-talen ser vi att inflation låg på mellan 3 och 4 procentenheteröver den tyska nivån. Kronans värde minskade med igenomsnitt 3--per år.Den senaste försvagningen, som vi har sett , överensstämmerdå inte med prisutvecklingen. Det kan tolkas så, precis som med räntan, att manhar garderat sig för en uppgång i den svenska inflationen i framtiden.Det här diagrammet visar endast utvecklingen mot och den tyskaD-marken. För att få en mer heltäckande bild av kronans värdering är detnaturligtvis viktigt att titta på en jämförelse med flera länder, somtillsammans utgör våra viktigaste handelspartner. Det har man gjort i denreviderade nationalbudgeten. Där uppskattar ekonomer attdet handlar om en undervärdering av kronan på i ettkonkurrenskraftsperspektiv. Man kan inte göra den här typen av bedömningar mednågon särskild exakthet, men det viktiga är att konstatera att kronan på denhär nivån är kraftigt undervärderad, sett utifrån ettkonkurrenskraftsperspektiv. Det illustrerar också den här bilden.Därmed har jag analyserat räntor och valutakurs i termer av risk för denframtida inflationen.Om vi då i svensk ekonomisk politik konsekvent visar vår vilja och förmågaatt vidmakthålla prisstabilitet så kommer sparare och investerare att i längdenövertygas om att vi menar allvar. I , när den övertygelsen kommer,finns det en stor fallhöjd i långa räntor och likaså en ordentlig potential fören starkare krona.Vad är det då som bestämmer inflationen? Ja, i sista hand är det enpenningpolitisk fråga. För att inflationen varaktigt skall stiga förutsätts atten centralbank brister i sin penningpolitiska disciplin. En sådan politik lederi längden till att den långa räntan stiger och växelkursen försvagas, eftersomman då ser risken för en högre inflation i framtiden.Det innebär att uppläggningen av penningpolitiken spelar en viktig roll förupprätthållandet av prisstabilitet och därmed i längden för utvecklingen ilånga räntor och kronan. Man kan däremot inte förvänta sig att varje förändringav styrräntan alltid leder till lägre långa räntor och en starkare krona. Menmin poäng är att en uthållig politik ger den typen av resultat.Men vi vet att det inte är enbart penningpolitiken som avgör utvecklingen.Jag har inför utskottet talat om statsfinanserna som en faktor somförsvagar tilltron till en långsiktigt stabilitetsinriktad politik. Det berorinte så mycket på att underskott i sig leder till inflation. Sambandet är merindirekt och handlar om hur det bedöms att sådana här underskotts- ochskuldproblem kommer att hanteras i framtiden.Inflation löser inte underskotts- och skuldproblem i statsfinanserna, menändå kan hushåll och företag, sparare och investerare befara att ensvårhanterlig budgetsituation skall leda till prisstegringar. Därmed är det såatt en inbördes inkonsistent ekonomisk politik kan skapa den här typen avfarhågor för att en centralbank skall tvingas föra en politik som leder tillökad inflation i framtiden.Här spelar förmodligen vår historia en roll, eftersom vi har exempel i detförflutna på situationer där utvecklingen på det finanspolitiska området harlett fram till devalveringar, penningpolitisk expansion och senare inflation.Det är inte bara i som den här typen av fenomen finns. Vi ser detockså i andra länder med liknande problem. Svårigheterna förvärras i tider dåden internationella långa räntan stiger. Högre internationella långa räntorvidgar underskottsproblemen och ökar skuldbördan. Det ses i investerares ögonsom en risk för ett återfall i ett gammalt inflationistiskt beteende. För attgardera sig mot denna risk kräver de en större kompensation i form av högrelånga räntor, vilket i sin tur igen försvårar underskottsproblemen och ledertill ännu högre långa räntor.Detta är en av anledningarna till att internationella uppgångar i den långaräntan, som vi t.ex. såg och även tidigare under den härvåren, leder till större ränteuppgångar i länder med underskottsproblem.Erfarenheten visar också att den här typen av situationer också har verkatförsvagande på växelkursen.Men vi har också sett att erfarenheten visar att det omvända inträffar. Om deinternationella långa räntorna faller så tenderar räntorna att falla mer iländer med budgetproblem, eftersom lägre långa räntor då gör det lättare attbära finansieringsbördan och sannolikheten att återfalla i ett gammaltinflationsbeteende därmed anses avta. Gårdagen är sannolikt ett exempel på dethär, när de långa räntorna föll kraftigt i länder som -- där de föllmest -- och och en del andra länder. De föll också i , men intemest.Stigande långa räntor eller en försvagning av växelkursen kan naturligtvisinte motverkas genom att sänker de korta räntorna eller förhållersig allmänt passiv. Det skulle kunna uppfattas som en signal om att den oro ochnervositet för den framtida inflationen som sparare och investerare känner i ensådan situation är på väg att besannas. Att helt ge upp inriktningen motprisstabilitet, som har nämnts någonstans i den svenska debatten, skulle meddet synsättet vara ett recept för ännu högre långa räntor.Därmed är det bästa bidraget som en centralbank kan ge att föra en konsekventpolitik och inrikta den på prisstabilitet. Om detta också sker somansträngningar görs för att komma till rätta med budgetproblemen, kommer detatt resultera i uthålligt lägre långa räntor och en rimligt värderad växelkursefter hand.Det är i det här perspektivet som man skall se de åtgärder som vidtagits iSverige för att sanera statens budget. Men det är också i dethär perspektivet som man skall se åtgärder ,när vi började höja styrräntorna för att motverka inflationstendenserna.Låt mig då gå in mer specifikt på inriktningen av penningpolitiken.Riksbanken räknar, som jag har sagt till utskottet tidigare, ihuvudalternativet med att tillväxten i svensk ekonomi blir underinnevarande år och . Denna prognos bygger på en fortsatt markeradökning i industriproduktionen och även på att den privata tjänstesektornuppvisar styrka. Dessutom räknar vi, liksom andra bedömare, med att ett allthögre kapacitetsutnyttjande skall leda till en investeringsuppgång i desektorerna.Den svenska ekonomin borde utan begynnande spänningar klara en tillväxt påmellan 2 och , speciellt i denna fas av konjunkturen. Det gäller kanskesärskilt när arbetslösheten befinner sig på en så hög nivå som i dag.Den svaga kronan tillsammans med den höga långa räntan har inneburit att vihar tagit i anspråk ledig kapacitet på ett ojämnt sätt, och på ett mer ojämntsätt än vad som har varit fallet i tidigare konjunkturuppgångar. Utvecklingen iproducentpriserna tyder på att det finns spänningar mellan efterfrågan ochtillgänglig produktionskapacitet i vissa sektorer. Utskottet har noterat attproducentpriserna stiger med på tolvmånadersbasis.Det finns ingen automatisk koppling mellan producentpriserna, företagenspriser i olika led, och konsumentpriserna på kort sikt. Graden av övervältringtill hushållens priser, som är konsumentpriserna, från företagens sida beror påflera olika faktorer. har prisgenomslaget i konsumentprisledet varitganska litet. Men en odisciplinerad penningpolitik skulle i den här situationen-- och tidigare -- kunna leda till en större övervältring tillkonsumentpriserna och tendenser till ett nytt prissättningsbeteende. Vi skulleäven kunna få spridningseffekter till arbetsmarknaden, som vi vet uppleverspänningar, eftersom vissa sektorer i näringslivet expanderar snabbare änandra.Samtidigt är det nödvändigt att ekonomin expanderar mer i dekonkurrensutsatta sektorerna. Det bidrar till en mer uthållig jämvikt i svenskekonomi. Därför måste vi se till att den nödvändiga resursöverflyttningen kanske utan att prisstegringsimpulser i ekonomin i stort uppstår. Här spelar dåekonomins flexibilitet och funktionsduglighet in, hur det här kan ske och medvilka marginaler ekonomin måste arbeta. På det här området har vi inte så storhjälp från historiska mönster, dels eftersom ekonomin befinner sig i en nysituation, dels eftersom det har genomförts strukturella åtgärder sedan slutetav 1980-talet.Riksbanken började höja styrräntan . Andra länderscentralbanker agerade ungefär såvitt man befann sig i samma fas avkonjunkturutvecklingen. Skälet för räntehöjningarna, som vi har redovisat påmånga olika sätt, var begynnande inflationstendenser samt attinflationsförväntningarna och osäkerheten om den framtida inflationen tenderadeatt öka. Det tog sig uttryck i att den registrerade och underliggandeinflationstakten visade tecken på att öka. Men det visade sig också i form avatt de långa räntorna började stiga och vidare i form av en svagkrona. agerade då genom att höja styrräntorna på ett tidigt stadiumoch ville med de åtgärder som har vidtagits markera att inriktningen motprisstabilitet är allvarligt menad.Under våren har penningpolitiken haft en svår period att navigera i. Det hargjort att de, som vi har sett det, nödvändiga höjningarna av styrräntan harskett i kontinuerliga men små steg . Det innebär självfalletinte att vi alltid kommer att agera på det sättet. Den typen av handlingsfrihetmåste en centralbank förbehålla sig.Låt mig i det här sammanhanget åter få påminna om skillnaden mellanväxelkursmål, alltså en fast växelkurspolitik, och prisstabilitetsmål när detgäller penningpolitikens reaktionsmönster och uppläggning.När vi har fast växelkurs och ett växelkursmål avläser man det minut förminut. Det gäller då för att snabbt rätta till obalanser påvalutamarknaden med hjälp av styrräntan, även om det kräver snabba ochdrastiska åtgärder. Det är också vad vi har sett ute i iländer som har upplevt press på sin valuta. Där har styrräntan justerats på ettkraftfullt sätt om det har varit nödvändigt för att understryka inriktningen avpenningpolitiken.Ett prisstabilitetsmål avläses med längre intervall, och penningpolitikenpåverkar inflationstakten med betydande fördröjning. Penningpolitikensreaktionsmönster blir därför annorlunda under rörlig växelkurs. Det hindrarnaturligtvis inte att åtgärderna ändå kan behöva vara bestämda och tydliga. Menbehovet av åtgärder bestäms av kravet på att prisstabilitet upprätthålls. Detinnebär att penningpolitiken numera inte reagerar i syfte att hålla en vissnivå på kronan.Det innebär emellertid inte att kronans inverkan på svensk ekonomi och denallmänna efterfrågan och därmed inflationstakten har upphört till följd avövergången till flytande växelkurs . Självfallet påverkarkronans rörelse den inhemska ekonomin, liksom den gjorde före den 19 november1992.Skillnaden är emellertid att i en regim med flytande växelkurs försvarar encentralbank inte en viss nivå på växelkursen. I stället beaktar vi effekten aven förändrad växelkurs på ekonomins totala efterfrågan och därmed på deninhemska inflationstakten.Då är frågan: Kan ekonomin klara en ökad efterfrågan utan negativakonsekvenser för prisstabiliteten när växelkursen försvagas? Ja, då behöver maninte vidta motverkande åtgärder. I annat fall måste en sådan utveckling parerasmed åtgärder genom förändrad styrränta.Det är också därför som så ofta poängterar att vi måste ta hänsyntill den sammantagna effekten av räntan och växelkursen på ekonomin och görafortlöpande bedömningar av hur denna sammansättning påverkar den trendmässigainflationstakten. Det innebär naturligtvis inte att vi reagerar på varjefluktuation eller gör långsiktiga bedömningar med en överdriven exakthet.Utvecklingen av kronkursen måste vägas samman med andra faktorer som samtidigtkan påverka ekonomin.I ljuset av den kronförsvagning som hade inträffat varRiksbankens bedömning att det var nödvändigt att göra de successivaränteuppdragningarna för att parera effekten, för att parera efterfrågeökningensom följdes av kronans försvagning, så att det inte skulle ge effekter på dentrendmässiga inflationstakten framöver.I dag publicerades konsumentprissiffran för föregående månad. Detär naturligtvis på sin plats att jag kommenterar det faktum att inflationen förnärvarande ligger över gränsen för prisstabilitetsmålet.