bet · GI01FiU20 · 1995-05-30 00:00:00 — Dessutom hade man marginaleffekter från bostadsbidrag ochliknande som kunde göra att vanliga genomsnittsinkomsttagare hademarginalskatter på . Det har man rättat till, och det tycker jag ärett klart framsteg och innebär att skattepolitiken inte är ett hinder för denfortsatta utvecklingen.Det finns ett annat problem som finns kvar i den svenska ekonomin. Det finnsett samband mellan löneökningstakt och arbetslöshet. Det som var problemet istagnationsperioderna var att vi hade stora bytesbalansunderskott. Det hindradetillväxten när det gäller privat konsumtion. Det som är oroande för ögonblicketär att alla säger att man skall sänka arbetslösheten. Sänker man arbetslöshetentill , som vi hade av 90-talet och i slutet på80-talet, kommer lönebildningen, med oförändrade institutionella förhållanden,att medföra att kostnadsökningen på nytt blir , dvs. tredubbel mot vad manhar i , vårt främsta konkurrentland. Därför kan vi inte sänkaarbetslösheten utan att reformera lönebildningen. Går vi tillbaka till tidigarearbetslöshetstal utan reformerad lönebildning, får vi åter storakostnadsökningar och förnyade engångsdevalveringar -- varje devalvering har juvarit den sista. Där är ett problem som återstår.Jag tänkte vidare kommentera den aktuella situationen beträffandekonsumtionsutvecklingen. Alla prognosmakare verkar vara eniga om att hushållensstandard sjunker mätt som real disponibel inkomst. haren något gynnsammare bild av konsumtionsutvecklingen beroende på att manförutsätter att hushållens sparkvot kommer att sjunka kraftigt. Min syn på detär i stället att vi har en ändring av sparkvoten för hushållen på grund avändrade institutionella förhållanden för hushållen. Vi skall komma ihåg att detskedde en mycket drastisk förändring av sparkvoten under senare delen av80-talet. Hushållens upplåning på marknaden var 21,4 miljarder. År 1986hade upplåningen fyrdubblats. Det är ingen slumpmässig fyrdubbling, utan detskedde en medveten omläggning av penningpolitiken 1985 som gjorde att hushållenför första gången fick låna i stort sett hur mycket de ville i bankerna, ochbankerna ville det då.Detta var en av de väsentliga förklaringarna till den kraftiga reduceringenav sparkvoten. Man kan lägga om penningpolitiken i det här avseendet bara engång. Det här kommer inte att upprepas. Dessutom skall jag påpeka att 1986 hadehushållen ackumulerade övervärden i villor och bostadsrätter som gjordebankerna mycket villiga att låna ut. Dessutom fördes en mycket lättsinnigbankpolitik , som inte heller kommer att upprepas.Det finns ytterligare institutionella förklaringar till det ändradesparbeteendet. En är att man 1986 hade avdragsrätt för räntor som var lika medmarginalskatten, som var extremt hög. Avdragsrätten är väsentligt lägre förnärvarande. Vi har också andra realräntor än vad vi var vana vid. Under senaredelen av 70-talet hade vi negativa realräntor. har vi kraftigt positiva,mest positiva . Dessutom har pensionerna interäknats upp med inflationen, vilket sannolikt har ökat osäkerheten hoshushållen om den framtida inkomstutvecklingen.Jag menar därför att det nuvarande höga hushållssparandet är en anpassningtill förändrade institutionella förutsättningar. Därför är det sannolikt attden privata konsumtionen sjunker med i fasta priser. Vi räknarmed motsvarande utveckling för detaljhandeln. Det är naturligtvis enpåfrestning för framför allt den näring som jag företräder, för handeln.Samtidigt tycker jag att det är samhällsekonomiskt riktigt att nu göra enbetydande åtstramning för att kunna få tillbaka ett rimligare ränteläge. Vi harett räntegap gentemot på 4--4,. Det är naturligtvis ett allvarligthinder för utveckling i svensk ekonomi långsiktigt om vi inte kan reducera det.Anders : Herr ordförande! Mina damer och herrar! Jag tänkte genågra mycket korta kommentarer till hur vi på ser på detekonomiska läget och den ekonomiska utvecklingen -- några kompletteringar tillkompletteringspropositionen, kan man väl säga.Svensk ekonomi är nu inne i en återhämtning. Men den är mycket måttlighistoriskt sett, och den är mycket måttlig i ett internationellt perspektiv.Den är också mycket måttlig om man betänker det stora "slack" vi har i ekonomini utgångsläget.Den konkurrensutsatta sektorn expanderar. Vi tror att den kommer attexpandera i avtagande takt, men kommer importtillväxten att bromsasupp, och därmed kommer utrikeshandeln framöver ändå att ge ett betydandepositivt bidrag till tillväxten.Vi tror att den inhemska efterfrågan pressas, speciellt . Detta beror påatt de disponibla inkomsterna faller kraftigt och att detta får konsekvenserför den privata konsumtionen. Enligt vår prognos kommer den privatakonsumtionen att falla betydligt från och ungefärett halvår framåt. Faller den inte, då har vi gjort en felaktig prognos; vårutgångspunkt är att den faller.Vi tror också att den offentliga konsumtionen faller en del. Den pressas avden strama finanspolitiken.Samtidigt finns en del positiva faktorer. Byggproduktionen kommer att slå omfrån ett minus på till ett lika stort plus . Vi trorockså att vi får se en starkare inhemsk aktivitet 1996. De disponiblainkomsterna slutar falla, förtroendet är litet starkare, och den privatakonsumtionen kan stiga något. Förutsättningarna för vår bedömning är atträntorna går ner från toppläget och att kronkursen förstärks. Vi kan se ettgradvis starkare förtroende hos olika aktörer, hos hushåll, företag och hos definansiella marknaderna.Det förekommer i medier olika kommentarer som går ut på att tillväxten iekonomin håller på att bromsas upp. Även om det kanske inte är så roligt förSverige, så gläder det mig som prognosmakare att den informationen kommer fram.Vi räknar med att uppgången i BNP nu blir långsammare än vad som har varitfallet under ett tag. Om vi under loppet av 1995 skulle ha samma tillväxt i BNPsom under loppet av 1994, då skulle vår prognos landa på 3,7. Det gör den sombekant inte, utan den landar på 2,5. Man får alltså inte förvillas avårsgenomsnittssiffrorna. Dessa ligger något högre än beroendepå vad som hänt historiskt och på överhängseffekter. Vi tror alltså att vi nufår se en uppbromsning i tillväxten men att den tar fart litet grand 1996, närden inhemska efterfrågan repar sig.Ett hot mot prognosen är naturligtvis den finansiella utvecklingen. Som jagser det finns det så att säga hot både på uppsidan och på nedsidan. Om räntornaskulle ligga högt och t.o.m. stiga, drabbar det ekonomin, den privatakonsumtionen via tillgångsmarknader och investeringarna, speciellt i små ochmedelstora företag. Men det kan ju också bli så att räntorna faller mer än vitror. ligger vi farligt nära gränsen. Vi räknar med långa femårsräntorpå . De ligger ju redan nu nästan där, på . Detär möjligt att räntenedgången kan bli snabbare än vad vi räknat med. Det finnsså att säga plats för avvikelser både uppåt och nedåt.Lönebildningen är naturligtvis ett frågetecken och något som kan hotaprognosen, det förlopp för svensk ekonomi som vi ser framför oss. Sparkvoten ärnaturligtvis också en mycket osäker faktor. Jag antar att detta kommer upp ifrågestunden och att det då blir möjligt att mer utveckla tankarna.Jag skulle också väldigt gärna vilja utveckla tankarna kring synen på vårmedelfristiga beräkning, om den skall anses vara optimistisk eller inte. Men viligger efter i tidsschemat, så jag tror att ordföranden skulle bli sur på migom jag nu tog upp detta. Jag hoppas att det kommer frågor om detta i stället.Sonia : sade att Nordbankens prognos i jämförelsemed kompletteringspropositionen visade på en lägre tillväxt, eftersomNordbanken bl.a. har lagt in ytterligare åtstramningar. Om man jämförNordbankens nuvarande prognos med Nordbankens tidigare ser man att prognosenför 1994 var mer positiv men att pessimismen har ökat . Är det här enavspegling av ett faktiskt skeende i den reala ekonomin, eller har det att göramed att era egna prognoser inte går att lita på? Ni gör exempelvis bedömningenatt den privata konsumtionen faller , att arbetslösheten fastnar påmycket höga nivåer -- ni har gjort en revidering nedåt med 50 000 personersedan prognosen -- och BNP beräknas nu till endast 1,5 %och till , medan siffrorna i den tidigare prognosen låg på2,respektive 2,8 %.Min fråga till är: Vad gör att den senaste prognosen är mertillförlitlig än den förra?Nils : Det är inte så att någon kan känna framtiden. Det är enabsurd föreställning. Detta betyder att prognoser måste antas bli fel. Så ärdet i meteorologi, i medicin och i föreställningar om hur kärnkraften lyckas,om dammar håller, osv. i det oändliga. Däremot är det alltid intressant attförsöka utröna varför det blev fel. Även om man gör det, betyder inte det attdet finns en garanti för att det går som vi nu säger att det kommer att gå.Prognosen är ju baserad på erfarenhet och den typ av "mainstream economics" somvi använder. Jag vill inte på något sätt försvara att vi råkade göra fel dengången och hävda att det nu är rätt, utan alla våra prognoser har sammakaraktär.Går vi igenom det här -- det är ett ganska stort arbete -- skall vi finna attarbetsmarknaden har utvecklat sig annorlunda än vad som såg ut att bli falletunder fjolåret. Vi hade en mycket snabb ökning i sysselsättningen, som sedanlängre fram blev mer av en besvikelse. Allt sådant stoppas in i en ny prognos.Ofta lurar man sig dessutom i fråga om vilken ekonomisk politik som kommer attföras.Sonia : I och för sig är det intressant och bra att få höra attinte heller ekonomer alltid vet det rätta. Det var ju vad sade.För sade faktiskt många ekonomer att det fanns ettstrukturellt budgetunderskott i storleksordningen 65--70 miljarder som behövdeåtgärdas. har fattat och kommer att fatta beslut ombudgetförstärkningar som uppgår till ungefär det dubbla. Men säger sammaekonomer, även , att det behövs ytterligare besparingar om minst20 miljarder.Då undrar jag: Vad är det som talar för att och andrakonjunkturbedömare skulle ha rätt ? Och: Kommer inte ochandra att alltid kräva 20 miljarder till?Nils : Nja, det är inte riktigt den huvudbedömning som jag göroch som tas upp i det papper som också delas ut här. Min huvudbedömning ärfaktiskt att om det lyckas i alla avseenden, är nog nu det gjort som behövergöras. Vi tror på beskrivning att den offentliga sektornstotala budgetunderskott under gynnsamma förhållanden framemot sekelskiftetnågorlunda kommer att ha försvunnit.Mina invändningar är i korthet följande: har inte härgjort någon konjunkturprognos. Detta är en teknisk historia. En sådan prognosbrukar inte göras för sådana här mer långsiktiga bedömningar. Det är viktigtatt se det som sägs här, nämligen att vi , 1996, 1997 och 1998,alltså , vandrar någorlunda raskt i en takt på 2,5--upp tillvad som kan sägas vara fullt kapacitetsutnyttjande. Därefter går vi på trenden.Det är ganska deprimerande att se hur låg tillväxt vi antas ha när vi har nåttfullt kapacitetsutnyttjande; den antas bli . Det där är ett teknisktförfaringssätt.Om man inte gör så, utan säger att det i vår omvärld faktiskt blir enkonjunkturavmattning av klassiskt slag, inte väldigt djup eller så, och attdenna slår igenom i , då uppstår inte den successivaförbättringen genom stigande ekonomisk aktivitet. Då vänder det inte, ochmarknaderna övertygas inte i det skedet, utan risken är då stor att vi fårfortsätta med för höga räntor.Vi har dragit slutsatsen att detta kommer att märkas på så sätt att räntaninte går ned och att kronan inte förstärks påtagligt under de kommandemånaderna, eftersom även långivarna ser på saken på det här sättet. Det ledertill att ytterligare åtgärder vidtas. Dessa i sin tur övertygar. Vi har alltsåsamma ränteprognos, och den är optimistisk. Vi säger att räntan på obligationerredan i vinter kommer att vara nere på . Men detta bygger på attytterligare åtgärder har vidtagits. Om så inte sker tror vi inte att marknadenkommer att tro på det här, eftersom en lågkonjunktur finns med under entvåårsperiod.Lars : Enligt regeringens egna beräkningar kommer inte tillväxtenunder uppgångsperioden att ligga , vilket behövs för enmärkbar minskning av arbetslösheten och statsskuldskvoten. Ändå är det mångasom säger att regeringen ligger högt i sina antaganden. Nyckelfrågan är då detsom framför allt var inne på, den privata konsumtionensutveckling. Regeringen tror att denna trots fallande disponibelinkomster skallhållas uppe på grund av minskat sparande.Sparkvoten är notoriskt svår att förutsäga. Jag håller med omatt det har skett ett skifte. Vi har en allmän osäkerhet som gör att man kanskeinte kan tvinga fram en nedgång i sparandet. Vi har också hög sparränta.Jag skulle egentligen vilja vända mig till er allihop. Borde man inte mer, ibrist på bättre förutsättningar, utgå från att sparkvoten blir oförändrad? Dåfaller alltså den privata konsumtionen i takt med de disponibla inkomsterna.Vad betyder det för tillväxten i stort?Lars , en tredjedel av året har gått. Hur utvecklas den privatakonsumtionen från handelns synpunkt? Kan du ge någon bedömning ochsäga något om förutsättningarna för ? Detta har ju betydelse förkonsumtionen.Jag skulle också vilja fråga : Vad gör ni för prognosbeträffande sparandet och därmed också privatkonsumtion och tillväxt, inte barai år utan också ?Jag uppfattade det också så att du, utifrån en mer långsiktig synpunkt, varkritisk mot det som sägs om att det är rimligt och önskvärt att driva neddet finansiella sparandet.Lars : Den statistiska informationen om vad som har hänt med denprivata konsumtionen är ju inte lysande. I vårt snabbindex fördetaljhandelns utveckling säger vi att vi har haften svag minskning men att var bättre. Det har ju skett enviss snedvridning i fråga om detaljhandelns utveckling genom reor påmobiltelefoner, så vi har extrema siffror för den s.k. radio- och TV-handeln.Det förefaller som om tendensen är att tillväxttakten sjunker. Det förefallerha gått bättre än . När det gällerbilförsäljningen har vi data även för april, och där har vi för första gångenminustal. Man skall ha klart för sig att försäljningen av nya bilar tillungefär hälften sker till företagssektorn och att det normala i sådana härsituationer är att företagssektorns andel ökar. Så sannolikt har det under dehär fyra månaderna varit en sämre utveckling för konsumtionen vad gällernyinköp av bilar inom hushållssektorn än vad som framkommer avregistreringssiffrorna.Jag menar alltså att vi har en tendens till ytterligare försvagning av privatkonsumtion, och jag menar att det är rimligt att hålla fast vidprognosen att den privata konsumtionen i fasta priser sjunker iår. Trots detta kommer vi, på grund av att ekonomin är så oerhört tudelad, framtill en BNP-tillväxt på ungefär 2,5 %.Anders : Vad händer nu med den privata konsumtionen? Statistiskacentralbyrån redovisar mycket starka siffror för , ochHandelns utredningsinstitut redovisar svaga siffror för mars. Detta är en bildjag tycker verkar rätt rimlig. Genom en del kontakter med detaljhandeln har jagfått höra att april var en mycket svag månad. Vi tror, som jag sade, attkonsumtionen under ett tag kommer att falla. Däremot dras genomsnittssiffranför 1995 upp en del. Vi har för den privata konsumtionen ett s.k. överhäng från1994 på 0,8. Om den privata konsumtionen ligger oförändrad under loppet av1995, blir alltså skillnaden mellan årsgenomsnitten en ökningmed 0,8. Det måste alltså vara en rätt så ordentlig nedgång för att man skalllanda på minustal. Vi räknar också i vår prognos med minustal på 0,5 %.Det förekommer rätt mycket diskussioner kring sparkvoter och annat. Man måsteerkänna att det här är ett väldigt svårt och osäkert område och att det är medstor vånda man gör en prognos. Vi har i vårt tänkande påverkats av modernkonsumtionsteori, som livscykelhypotesen, som ger en hyfsat bra förklaringhistoriskt till hur konsumtionen utvecklas. Hushållen planerar inte så väldigtkortsiktigt, utan man planerar sin konsumtion över livet. Därmed reagerar maninte så otroligt våldsamt på förändringar i den disponibla inkomsten. Det finnsen viss andel hushåll som gör det, som är styrda av sin likviditet, menväldigt många hushåll har en längre planering. Denna teoribildning, som ändå ärtestad en del empiriskt, har påverkat oss.Vi ser också en ganska kraftfull konsolidering av hushållens finansiellaställning. Vi har en finansiell sparkvot på av den disponiblainkomsten, och det gör att hushållen nu har en sundare ekonomisk ställning äntidigare. Vi tror också att en del av de finanspolitiska åtstramningar som hargenomförts har varit förutsedda av hushållen -- inte helt och hållet, men tillviss del.Vidare är förtroendefaktorn väldigt viktig. Vad händer med räntorna? Hurkommer klimatet att se ut? Vad händer med sysselsättningen? Vi har studeratsambandet mellan sysselsättning och privat konsumtion i ett antal länder, ochdet finns där ett mycket klart samband. När sysselsättningen stiger och riskenför att bli arbetslös minskar känner sig hushållen litet mer benägna attkonsumera. Detta är också en viktig faktor.Med de förutsättningar som vi har lagt in, att räntorna ändå är på väg nedåtoch att förtroendet för den ekonomiska utvecklingen stiger något, tycker viändå att vi har gjort en rimlig prognos. Men visst är osäkerheten stor. Detmåste jag erkänna.Nils : Jag har inga direkta invändningar mot det som har sagtshär . Vi ligger något lägre ändå, med ett något större fall förprivatkonsumtionen . Detta vilar delvis på att åtgärder vidtas som tillnågon del hinner få effekt under det här året. Det är ändå en i sammanhangetmindre historia.Man skall också komma ihåg att livscykelhypotesen innebär att om vi vidtaråtgärder som hushållen har skäl att uppfatta som tillfälliga, om pengar dras infr.o.m. , har det sannolikt väldigt liten effekt. Åtgärder som kan antasligga kvar, en förändring i villkoren för löner och inkomster för överskådligframtid, har däremot effekt, eftersom det då är en permanent inkomst som harförsämrats. En hel del av det vi ser nu är just åtgärder som siktar in iframtiden.En annan fråga gällde om man bör driva ner det privata finansiella sparandet.Jag tror att det är oerhört svårt. Åtgärder av den typen är dessutom svåra attskilja från sådant som driver ned de reala investeringarna, och nettoeffektenblir då mycket diffus. Eftersom den dessutom är skadlig för framtiden, tror jaginte att detta är någon särskilt framkomlig väg. Hittar man någon får man välvisa den, men det troliga är att vi får finna oss i detta. Antingen ärlösningen att investeringarna går upp, och då löser det sig på detviset, eller så får vi öka bytesbalansöverskottet ytterligare. Bådamekanismerna måste ju fungera.Per-Ola : Jag vill ta upp frågan om tillväxt ochtillväxtbefrämjande åtgärder. Det är helt naturligt att vi behöver en bättreekonomisk tillväxt, dels för att förbättra arbetsmarknadsläget och få nerarbetslösheten, dels för att vidmakthålla de goda siffror vi har vad gällerhandeln med omvärlden. Det har gjorts en betydande produktivitetsökning iindustrin , och vi har också nytta av den lägrekronkursen. Industrins konkurrensvillkor har ju allmänt sett förbättrats. NilsLundgren pekade i sitt anförande på att det behövs en fortsattstrukturomvandling för att vi skall klara en högre tillväxt.Jag vill då fråga: Vilka typer av tillväxtbefrämjande åtgärder ser NilsLundgren som mest angelägna för att tillväxten skall förbättras och för att viskall åstadkomma en bättre ekonomisk utveckling?Nils : Det är lättast att i första hand se vad som skall ske,vilket andra ledamöter redan har varit inne på. Det är förfärande att se attnär våra bästa krafter med det bästa statistiska underlaget, dvs.Konjunkturinstitutet och tillsammans, räknar sig igenom dethär och tittar på den något längre, medelfristiga sikten, kommer de fram tillatt vi får räkna med en tillväxt på efter anpassningarna. Man skallkomma ihåg att vi har vidtagit mycket kraftfulla åtgärder, vars konsekvenser vinu diskuterar. Vi hade nämligen en genomsnittligtillväxt på . Efter allt detta skulle vi ha en något lägre tillväxt iframtiden, men med den skillnaden att vi i fortsättningen skulle ha nästan10 % arbetslöshet. Detta är den arbetslöshet som man måste acceptera för attinflationen inte skall börja stiga från nuvarande nivå.Därmed har man satt fingret på vad det framför allt handlar om, nämligenarbetsmarknaden. Det är mycket lätt att öka efterfrågan på arbetskraft ilandet. Det är bland det enklaste och populäraste som finns. Vårt problem äratt om vi gör detta, kommer den ökningen av efterfrågan att rikta sig mot demsom redan har jobb och leda till inflation. Det är därför vi inte vidtar sådanaåtgärder. Detta visar att det handlar om ett strukturellt problem, som på någotsätt skall hanteras. Vi har varit stolta över den arbetsmarknadspolitik somfördes i det förgångna, som just syftade till att klara av den sortensuppgifter. kostar detta enormt mycket, men det fungerar ändå inte. Även närman tittar framåt mot säger man att vi får räkna med 9,7 %arbetslöshet vid fullt kapacitetsutnyttjande om vi inte skall gå in i en nyinflationsepok.Vad är då detta? Ja, det är omstridda frågor, och det har kommit olikaförslag från olika håll. Men där ligger det. Man kan, som ofta föreslås, tänkasig en större lönespridning och att inkomstfördelningseffekterna av dettakompenseras genom högre grundavdrag -- detta var ett SNS-förslag för ett par årsedan. Man kan ta bort tjänstemomsen på den typ av tjänster som det är fråga omi den egna ekonomin osv. Vi har inte gjort några studier på detta och kandärför inte säga att ett visst batteri av åtgärder skulle lösa problem. Menvägarna syns.Sedan måste vi, som sägs till leda, se till att företag startas på de områdendär sådana inte finns . Ingen kan veta om förhållandena i själva verket redanär etablerade, så att det skulle gå riktigt bra, eller om det krävs ytterligareåtgärder. Än så länge har tillräckligt mycket ändå inte skett.I övrigt tror jag att det krävs forskning och många seminarier för att viskall kunna få tydligare svar än så.Anne : Jag tänkte ställa en kort fråga till vardera avinledningstalarna.Jag börjar med . Jag utgår från att hargjort kalkyler i vilka man har lagt in någon sorts konjunkturvariation underresten av 90-talet, att man alltså har tagit hänsyn till enkonjunkturavmattning under något av dessa år, 1997 eller 1998 eller vilket årman nu kan ha räknat med. Det skulle vara intressant att få veta vad deresultaten visar. Som jag bedömer kalkylerna är de relativt känsliga vadbeträffar skuldkvot och annat för tillväxtantaganden.Nils tog upp den låga kapacitetstillväxten, som är ett väldigt stortbekymmer. Man räknar med att det vi framöver, efter ganska stora förändringar,kommer att klara av är . Jag skulle gärna vilja att du något utveckladeresonemanget kring vilka mer betydelsefulla förändringar som skulle behövas föratt möjliggöra för liksom en rad andra länder att komma upp på en någothögre tillväxtbana. Om vår kapacitetsökningstakt framöver skullefortsätta att ligga på , betyder det ju i praktiken att vi närmastfortsätter att halka efter. Det är ett ganska deprimerande scenario förSverige.Lars nämnde utöver den privata konsumtionen att en reformeradlönebildning krävs för att vi skall kunna få en lägre arbetslöshet utaninflation. Det skulle vara intressant att höra vad du menar med uttrycket"reformerad lönebildning". Det kan betyda många olika saker.Anders : Vi har rent tekniskt gjort en bild av vårt förlopp. Vitänker oss en trend, en potentiell BNP och en faktisk BNP. Vi har räknat ut ettgap som är rätt så stort , av BNP:s "slack" iekonomin. Vi räknar inte med att vi får en sådan tillväxt att vi kommer in i enhögkonjunktur, utan vi närmar oss så att säga underifrån. Vi har intealls lagt in ett klassiskt konjunkturmönster. Skulle vi ha gjort det borde viha kommit över trendlinjen, ha räknat med en överhettning, bromsar och sedan enavmattning.Vi tror oss veta att det kommer en avmattning .