bet · GI01KU30 · 1995-05-11 00:00:00 — Utan denna ändring hade uppgifter omunderrättelse- och säkerhetstjänstens organisation ochverksamhet av blivit offentliga.Allteftersom hade det också blivit så när det gäller sådanauppgifter från tiden härefter.Sovjetiska anklagelser mot för spioneri m.m. iSovjetunionenI en note framförde anklagelsermot svenska myndigheter för att ha bedrivit subversiv(omstörtande) verksamhet mot . I noten påstods att1. underrättelseorgan hade bedrivitsubversiv verksamhet mot ,2. att underrättelseorgan under en följd av årolagligt utsläppt sina agenter på territorium,3. att dessa agenter har värvats av en medarbetare i densvenska underrättelsetjänsten för subversivt arbete motSovjetunionen,4. att spionerna efter värvningen undergick särskildutbildning i och dess omgivningar under ledning avofficerare från den svenska underrättelsetjänsten,5. att de i utsläppta svenska agenternasysselsatt sig med att på territorium insamlauppgifter av underrättelsekaraktär och även meddiversionsverksamhet.I noten angavs att 14 personer, däribland , hadearresterats och dömts för sådan verksamhet. Noten utmynnade i enprotest mot den svenska verksamheten.Den sovjetiska noten offentliggjordes avUtrikesdepartementet. Från sidaförklarades att påståendet om subversiv verksamhet motSovjetunionen från svensk sida föll på sin egen orimlighet ochatt svenska myndigheter stod helt främmande för varje slagsagentverksamhet i spionagesyfte på sovjetryskt territorium.Den sovjetiska noten besvarades från svensk sida genom en noteden . Där avvisades den sovjetiska protesten underhänvisning till tidigare förklaring.I en note upprepades de sovjetiskaanklagelserna. Den besvarades från svensk sida genom en note den24 . Där bekräftade sina tidigareuttalanden om grundlösheten i de sovjetiska påståendena.Noteväxlingen publicerades i Utrikesdepartementetsskriftserie .Evald Hallisks anspråk på ersättning från statenEvald Hallisk, som alltså var en av dem som nämndes i densovjetiska noten, begärde hos regeringenersättning från staten med för ett uppdrag som hanuppgav sig ha haft att för svensk räkning spionera motSovjetunionen i . Han yrkade också ersättningmed för det lidande han fått utstå somfrihetsberövad i sovjetisk fångenskap.I beslut den avslog regeringen ansökan med följande motivering.Av handlingarna framgår att år 1949utbildades tillsammans med en annan estnisk flykting av ensvensk organisation. Orsaken till detta var att att återvända till som motståndsman. Det framgårvidare att aldrig haft någotanställningsförhållande med försvarsmakten eller någon annanmyndighet eller något uppdrag att mot ersättning fullgöra någrauppgifter för svensk räkning. Någon rätt till ersättningföreligger därför inte.I en ny skrivelse till regeringen yrkade med för det lidande han fått utståunder tiden som frihetsberövad.Regeringen beslutade att av humanitära skältillerkänna ersättning ex med 500 000 kr.I juni 1993 ansökte vid tingsrättstämning å staten och yrkade att staten skulle förpliktas atttill honom utge de belopp han tidigare begärt med avräkning avden redan medgivna ersättningen om . I sinstämningsansökan anförde bl.a. följande.Han kom till efter som estniskflykting. värvade honom föruppdrag att utföra spionverksamhet för räkning motSovjetunionen i . Tillsammans med andra exilbalterutbildades för sitt spionuppdrag av svenskunderrättelsemilitär . Utbildningengenomfördes i två omgångar och var huvudsakligen förlagd i envilla på . Utbildningen omfattade bl.a. radiotrafikvarvid koder och chiffer inlärdes, hantering avsambandsapparatur, allmän spionutbildning och vapenhantering.För spionuppdraget utrustades av staten medvärdesaker, pengar, sovjetiska dokument, typografiska kartor,chiffreringsutsrustning, vapen, ammunition, m.m.Det uppdrag Hallisk erhöll från staten var att för svenskräkning spionera mot i . Uppdraget bestodi att till staten vidarebefordra uppgifter angående sovjetiskatruppsammandragningar och annan militär aktivitet. Syftet meduppdraget angavs vara dels att förbereda västmakternas snarabefrielse av , vilket sades även ligga i svensktintresse, dels att ge förvarning om sovjetiska militäraaktiviteter som kunde tänkas vara riktade mot svenska intressen.Justitiekanslern företrädde staten som svarande och bestredkäromålet. I sitt svaromål anförde Justitiekanslern följande ide delar som här är av intresse.Den svenska underrättelsetjänsten blev kontaktad av enrepresentant för en estnisk motståndsgrupp. Den person som togkontakt med underrättelsetjänsten var gruppens operative chef.Motståndsgruppen hade för avsikt att skicka över sinamotståndsmän till för att där bedriva verksamhet motSovjetunionen. Motståndsgruppens representant erbjöd den svenskaunderrättelsetjänsten att dessa motståndsmän skulle utföratjänster åt vid sidan av sina uppgifter för den estniskamotståndsrörelsen. Tanken var bl.a. att de skulle kunna förvarnaom eventuella sovjetiska invasionsförberedelser västerut. Frånsvensk sida såg man positivt på att få upplysningar av sådantslag.Motståndsrörelsen hade en mycket ansträngd ekonomi och densvenska underrättelsetjänsten åtog sig därför att svara förmotståndsmännens inkvartering och försörjning devistades i fram till avresan till . Från svensksida tillhandahölls vidare viss utrustning, bl.a. det somkrävdes för kommunikation med svensk underrättelsetjänst frånBaltikum. Motståndsmännen fick också viss utbildning såvittavsåg kommunikationsutrustningen. Samarbetet medmotståndsrörelsen pågick till omkring , då Sovjetunioneninlade en formell protest mot verksamheten.Staten kan vitsorda att deltog i de operationersom svensk underrättelsetjänst på angivet sätt stödde.Enligt Justitiekanslerns uppfattning har intepersonligen erhållit något uppdrag från svenska staten attbedriva spionverksamhet för räkning i . Dekontakter som förekom mellan den estniska motståndsrörelsen ochden svenska underrättelsetjänsten skall i stället uppfattas somett stöd från svensk sida till en verksamhet som ansågs vara till gagn för svenska intressen.I gengäld avsågs motståndsrörelsen till den svenskaunderrättelsetjänsten rapportera om sådant som rörde vitalasvenska säkerhetsintressen. Den svenska underrättelsetjänstenhade emellertid inget inflytande över hur motståndsverksamheteni skulle bedrivas. Motståndsrörelsen valde själv utvilka personer som skulle skickas till och vid vilkatidpunkter.Uppgifter om uttalanden av i massmediaEfter utrikesnämndens sammanträde , sombl.a. behandlade Berglingaffären och den svenska regeringensprotest med anledning härav, gjorde enligt en artikel i dagen därpå statsminister vissa uttalanden.Enligt artikeln skulle ha avslöjat att han vid samtalmed ryssarna erkänt att tidigare bedrivit någon form avspionage mot ryssarna. Vidare uppges i äldre dokumentha hittat ett fall från den gamla socialdemokratiska regeringenstid. I artikeln står att och under detkalla kriget blankt hade avvisat en sovjetisk protest motsvenskt spioneri riktat mot . Enligt artikelnuppges ha sagt att han för ryssarna hade förklaratatt de den gången, under , hade haft rätt när deprotesterade.Liknande uppgifter återges av den 15augusti 1994 och av . Enligt Arbetetskall på tal om den sovjetiska protestnoten ha sagttill TT: "Både och avvisade denkategoriskt, men den gången hade ryssarna rätt och svenskarnafel." Enligt förklarade att han lämnat utuppgifter för att i sin tur få större öppenhet tillbaka frånrysk sida. Till TT skall han enligt artikeln i därvid hasagt följande: "Jag förväntar mig en ny uppriktighet från rysksida. De totala förnekanden som från vissa håll kommit, stridermot den anda av öppenhet och förtroende, som enligt min meningkan och skall finnas i relationerna mellan och detdemokratiska . "I Ekot sändes en intervjumed . Reportern frågade: "Du har berättat om svensktspionage i . "svarade: "Det finns ingen anledning att ha sekretesspå sådant som inte behöver vara hemligt. Jag tycker att man icentrala utrikes- och säkerhetspolitiska sammanhang skall havissa saker som är hemliga. "Brevväxling mellan och anledning av kommentarer i massmedia från bl.a. densocialdemokratiske partiledaren skrev ett brev till denne, bilaga A 10.2. Ibrevet behandlar frågan om ersättning till denestniske f.d. motståndsmannen . I brevet skriverCarl Bildt att den verksamhet som var en del avförnekades av den tid som var aktuell. Hanframhåller att den noteväxling som förekom mellan ochSovjetunionen i detta ärende är officiellt känd. Enligt CarlBildt har det för regeringen varit en självklarhet att dels sålångt möjligt ställa rätt för de individer som kom att drabbas,dels att så långt möjligt offentligt redovisa detta. Någrahemliga uppgifter i detta ärende har enligt inteavhandlats med företrädare för . skriver atthan för sin del anser att hyckleri om vår historia bör undvikasoch att vårt ansvar är att visa största möjliga öppenhet om vårhistoria under det kalla kriget.Härefter krävde i ett brev till CarlBildt att få veta vilka uppgifter lämnat till denryska regeringen, när detta ägde rum och i vilket sammanhangdessa uppgifter lämnades ut, bilaga A 10.3.I ett brevsvar hänvisade tillnoteväxlingen med , publicerad 1958 avUtrikesdepartementet, och till regeringsbeslutet den 25 mars1993 om ersättningen till . I svaret upprepar CarlBildt att inga hemliga uppgifter om Halliskärendet haravhandlats med företrädare för den , bilaga A10.4.Promemoria från StatsrådsberedningenI granskningsärendet har Statsrådsberedningen gett in enpromemoria av . Där redovisas de uppgiftersom Statsrådsberedningen har inhämtat från , dennesstatssekreterare och om uppgifterom svenskt spionage mot . Enligtpromemorian har i denna sak inte offentliggjort någrauppgifter som inte har lämnats ut. Det anförs att detdärför inte heller har funnits skäl för särskild beredning iregeringen, partiledaröverläggningar eller samråd iUtrikesnämnden. Vidare sägs att det inte finns någrauppteckningar från samtal mellan och företrädare förnågon annan stat om de förhållanden som berörs i noteväxlingen.I promemorian hänvisas till en redogörelse somJustitiekanslern lämnat angående vissaförhållanden i målet mellan och staten. Iredogörelsen anförs bl.a. följande.Muntlig förberedelse i målet ägde rum i november 1993.Därefter lämnade parterna bevisuppgifter. förekom enartikel i där målet behandlades. Därefter förekom påEvald Hallisks initiativ förlikningsdiskussioner mellanparterna. Enligt Justitiekanslerns mening var dessa konstruktivaoch en uppgörelse väntades.Den 15 augusti 1994 förekom en ytterligare artikel i rubriken , Du ljuger. Ytterligare publicitet förekom ochden gav ombud, advokaten , in till Justitiekanslern en skrivelse där han sade sigkonstatera att saken tagit en ny vändning, föreslog enförlikning med en pensionsuppgörelse och sade sig förutsätta attJustitiekanslern skulle underställa statsministern ochregeringen hans förslag och emotsåg Justitiekanslerns huvudmansinställning till att uppta förlikningsdiskussioner om enpensionsuppgörelse.Ett möte ägde rum mellan Justitiekanslern och advokaten . Justitiekanslern redogjorde därvidför principerna för kontakter mellan regeringen ochJustitiekanslern i ärenden av detta slag samt klargjorde att enkontakt under hand med företrädare för skulletas av Justitiekanslern för att inhämta synpunkter i fråga omLindbos brev och regeringens ev. synpunkter påförlikningsfrågan. Förlikningsfrågan diskuterades sedan närmaremellan och Justitiekanslerns föredragande i ärendet,byråchefen gjorde en analys av läget i ärendet med desshistorik, förberedde en föredragning i fråga om läget iprocessen och i förlikningsfrågan samt sammanträffade den 29augusti 1994 med dåvarande statssekreteraren fören diskussion av ärendet. Dagen därpå tog expeditionschefenresp. rättschefen del av handlingarna i Justitiekanslerns akt iärendet. sammanträffade Justitiekanslern meddåvarande statssekreteraren i Statsrådsberedningen närvaro av rättschefen . Därvid redovisadeJustitiekanslern läget i processen och i förlikningsfrågan.Justitiekanslern redovisade alltså sin syn påförlikningsfrågan vid samtalen och menade att framgång i denfrågan förutsatte att det på något auktoritativt sätt kundetydliggöras för vilken inställning regeringen hadetill saken. Justitiekanslern fick muntligt besked under hand avbåde och att statsministern inte hade gjort någotuttalande som avvek från regeringens tidigare inställning somden kommit till uttryck i det första regeringsbeslutet i sakeneller från Justitiekanslerns svaromål i processen.Evald Hallisks ombud fick vid ett sammanträffande den 7september 1994 besked om statens vidhållna inställning ochunderrättades om Justitiekanslerns kontakter underhand medStatsrådsberedningen och Försvarsdepartementet och resultatetdärav. Därefter återupptogs reella diskussioner iförlikningsfrågan under september och oktober 1994.Advokaten skrift till Justitiekanslern finns ibilaga A 10.5.Den 7 november 1994 träffades en förlikning i målet. Enligtden skulle staten betala till ochvardera parten stå för sina rättegångskostnader i målet.Förlikningsavtalet finns i bilaga A 10.6.Carl Bildts uppgifter inför utskottetVid utfrågningen inför utskottet har uppgett atthan gjorde sina uttalanden mot bakgrund av vad som hadeförekommit på sammanträdet vid . Där behandladesnämligen GRU-spionen återkomst. Enligt man från svensk sida uttryckt sig relativt skarpt om detagerande som GRU hade ägnat sig åt. hade företrädare för på olika sätt understrukit viktenav öppenhet om det förgångna för att det skulle bli möjligt attbygga en bra relation för framtiden.Carl Bildt har anfört att han inför journalisterna eftersammanträdet gjorde en avsiktlig markering genom att uttala atthan såg Berglingaffären som en del av framför allt det förgångnaoch att öppenhet från sida om det förgångna skullevara konstruktivt. Han nämnde i det sammanhanget att motsvarandeöppenhet hade visats från svensk sida, i och med att man öppethade redovisat betydande delar av det som förekommit på1950-talet. Som exempel anförde . Även noteväxlingen år 1957nämndes. Det uppstod då ett visst tumult eftersom ingen visstevad den handlade om. Men det han hade i åtanke var det s.k.Halliskärendet, som hade varit föremål för ett regeringsbeslutom ersättning ex och som var omskrivet ipressen och i böcker. Uttalandet var emellertid mycket svepandeoch allmänt och han talade inte om . först då han fann anledning att klargöra sammanhanget idet första brevet till om att han med företrädare för Rysslandskulle ha fört förtroliga samtal om saken är felaktiga. Hankorrigerade också detta . Det skulle vidare förvånaCarl Bildt mycket om han i sina uttalanden använt ordet"spionage".Carl Bildt har uppgett att TT-formuleringen "Både TageErlander och avvisade den kategoriskt men den gångenhade ryssarna rätt och svenskarna fel" troligen är ett citat avhonom. I anlutning härtill har han förklarat att han i olikasammanhang har ställt sig frågorna: Vad visste ochvad visste ? Hur många visste egentligen sanningen?Carl Bildts allmänna bedömning är att denna verksamhet omgavs avmycket sträng sekretess och att det egentligen inte fanns någoninom ledning som var informerad. HuruvidaTage hade kunskap känner inte till men hanvet från andra fall att hade en relativt närakontakt med den hemligare delen av underrättelseverksamheten.Enligt krävde statsnyttan att man avgav en mycketbestämd dementi. Han anser att det inte finns anledning attmoralisera och döma men att det inte heller finns anledning atthyckla eller dölja. Enligt uppfattning ligger detsom står i den sovjetiska protestnoten avsevärt närmaresanningen än det som står i det svenska svaret.Carl Bildt har förklarat att han var medveten om att detpågick en domstolsprocess mellan och staten då hansände sitt brev till med en redogörelse förregeringsbeslutet om ersättning till . Han trorinte att hans uttalanden har påverkat utgången av processen.Utskottets bedömningEnligt uppgifter i pressen har efterUtrikesnämndens sammanträde uttalat att densovjetiska regeringen hade haft rätt när den anklagadeSverige för spionageverksamhet och att den svenska regeringenhade haft fel när den bestred anklagelsen. angesockså ha sagt att han berört förhållandet i förtroliga samtalmed företrädare för Ryssland.Enligt egna uppgifter inför utskottet gjorde hanomedelbart efter sammanträdet uttalanden varigenom han avsåg attmarkera betydelsen av öppenhet om det förgångna i förbindelsernamellan och f.d. . har anfört atthan i det sammanhanget nämnde att man från svensk sida öppethade redovisat betydande delar av vad som förekommit på1950-talet och att han som exempel på det bl.a. hänvisade tillnoteväxlingen . Han har vidare anfört attTT-formuleringen "Både och avvisadeden (protesten) kategoriskt men den gången hade ryssarna rättoch svenskarna fel" troligen är ett citat av honom. i anslutning härtill förklarat att han anser att innehålleti den sovjetiska protestnoten ligger avsevärt närmare sanningenän det svenska svaret.Vid utfrågningen har invänt mot pressreferaten itvå hänseenden: uppgiften om att han med företrädare förRyssland skulle ha fört förtroliga samtal om saken är felaktigoch han tror inte att han har använt ordet "spionage" i sinauttalanden.Det anförda leder utskottet till slutsatsen att hargjort uttalanden av innebörd att den sovjetiska protestnotenhade fog för sig och att det svenska svaret på protesten varfelaktigt.Innan utskottet går vidare i sin bedömning vill utskottetframhålla att det i granskningsärendet inte har framkommit någotbelägg för att den skulle ha avgett sitt svarmot bättre vetande.När det så gäller bedömningen av agerande är detförst av betydelse att jämföra de sovjetiska anklagelserna år1957 med den ståndpunkt som intogs av regeringen i beslutet ijanuari 1993 och av Justitiekanslern i svaromålet i målet mellanEvald Hallisk och staten.Statens ståndpunkt sådan den kommer till uttryck iregeringsbeslutet och svaromålet skiljer sig från detkategoriska svenska förnekandet . Den innebär nämligenett erkännande att svenska myndigheter gav visst stöd åt denestniska motståndsrörelsen och att motståndsrörelsen i gengäldavsågs rapportera om sådant som rörde vitala svenskasäkerhetsintressen. Den svenska underrättelsetjänsten hade dockinget inflytande över hur verksamheten i skullebedrivas, och det var motståndsrörelsen själv som valde ut vilkapersoner som skulle skickas dit och när det skulle ske.De sovjetiska anklagelserna går emellertid mycket längre änså. Enligt dessa var det fråga om en verksamhet som bedrevs avsvenska myndigheter med egna agenter. I den sovjetiska notenpåstås nämligen att svenska myndigheter skulle ha bedrivitsubversiv verksamhet mot genom att placera utsvenska agenter på sovjetiskt territorium med uppgift attbedriva underrättelse- och diversionsverksamhet.Ett erkännande att den sovjetiska protestnoten var berättigadpå alla punkter skulle alltså i väsentliga hänseenden avvikafrån den ståndpunkt staten intagit i Halliskärendet. Det skulleockså innebära en total ändring av den hållning som regeringenintog år 1957.Som själv har uppgett var hans uttalande mycketsvepande och allmänt hållet. Detta har lett till att man påolika håll tillagt det en vidare innebörd än vad som var statensståndpunkt i Halliskärendet. Detta framgår av rapporteringen imassmedierna och av vad som sedan inträffade i målet mellanHallisk och staten. På Hallisks initiativ hadeförlikningsdiskussioner ägt rum . EnligtJustitiekanslerns mening var dessa konstruktiva och enuppgörelse väntades. Med hänvisning till uttalandekonstaterade emellertid Hallisks ombud attsaken hade tagit en ny vändning och föreslog en förlikning meden pensionsuppgörelse. Justitiekanslern såg sig också nödsakadatt av företrädare för begära att det på någotauktoritativt sätt kunde tydliggöras för Hallisk vilkeninställning regeringen hade till saken.En statsministers uttalande i en fråga som rör förhållandettill främmande makt bör -- även om det avser något som liggerlångt tillbaka i tiden -- övervägas noga och utformas så att detej ger upphov till onödiga missförstånd. Inte minst gäller dettaom den svenska underrättelseverksamheten är berörd. Och äravsikten att avvika från en tidigare intagen officiellståndpunkt i en viss fråga, bör uttalandet föregås av beredningoch överväganden i de former som normalt förekommer vidställningstaganden i sådana fall.Carl Bildts agerande i det nu aktuella fallet motsvarar enligtutskottets mening inte nu nämnda krav. Han kan därför inte undgåen viss kritik.11.2 Brev till presidentÄrendetI en granskningsanmälan har begärts att utskottet skallgranska åtgärd att avsända ett brevtill president i vilket Bildt påtalat destarka bevis som den svenska militären hade för att Sverigeutsatts för fortsatta ubåtskränkningar under åren 1992 och 1993.De flesta av dessa kränkningar har enligt senare uppgifter imassmedia varit orsakade av simmande minkar.I anmälan begärs att granskningen bör klarlägga dels om fråganom att skicka brevet och hur brevet skulle avfattas beretts medUtrikesdepartementet eller någon annan del av ,dels om regeringen i övrigt informerats och om frågan varitföremål för överläggningar med partiledarna och iutrikesnämnden.Anmälan biläggs bilaga A 11.1 tillsammans medStatsrådsberedningens promemoria bilaga A 11.2, Bildts brevtill Jeltsin bilaga A 11.3 och en uppteckning frånutskottets utfrågning av bilaga B 18.BakgrundStatsminister brev undertecknades ,registrerades i Statsrådsberedningens diarium ochsändes till i för vidare befordran tillpresident överlämnades av ambassadör i till Jeltsins utrikespolitiske rådgivareRurikov.Brevet innehåller två delar: en kortare del som berörRysslands relationer till och och en längre delsom berör ubåtsfrågan. I den sistnämnda frågan tar Bildt upp tvåfrågor: militärens rapporter om fortsatta kränkningar av svensktterritorialvatten samt en vädjan till Jeltsin att förse denryska delegationen med befogenheter vad gäller öppenhet ochinformation.Den 7 juli överlämnades Jeltsins svarsbrev till den ryske ambassadören . Brevet överlämnades ien preliminär version -- icke-undertecknat -- och åtföljdessenare av ett undertecknat brev, som inkom tillStatsrådsberedningen och registrerades den 22augusti. Enligt vad som framkom vid utfrågningen av det ett vanligt förfaringssätt att en text levereras utanunderskrift och att den slutliga, underskrivna texten anländersenare.Vid ett möte med utrikesnämnden nämnde Bildt atthan haft en kontakt med president med anledning avundervattenskränkningarna.Den 2 september meddelade Överbefälhavaren () att försvaretkunde komma att ompröva tidigare besked om kränkningar avsvenskt territorialvatten . Enligt de militäraexperterna kunde ljuden från vad man tidigare uppfattat somundervattensfarkoster ha orsakats av simmande minkar.Förspelet till Bildts brevMoskvadeklarationen 1993Efter 1991 präglades de svenskakontakterna med det nya av en strävan till ömsesidigöppenhet och till att finna lösningar på gamla stridsfrågormellan länderna, bl.a. Wallenbergfallet, den försvunna DC 3:anoch ubåtskränkningarna.Ett konkret resultat av det nya förhållningssättet var att enserie expertsamtal om ubåtsfrågorna inleddes . Dekom att pågå i nära tills de avslutades i december 1994.I februari 1993 gästade och i samband meddetta besök undertecknade Bildt och Jeltsin en gemensamdeklaration mellan och om bl.a.bilaterala relationer, internationellt samarbete och samarbetepå en rad andra områden. Under rubriken relationerheter det i deklarationen:Parterna är tillfredsställda med förloppet av diskussionernapå expertnivå om problemet med utländska undervattensbåtar påsvenskt territorialvatten. Även om slutsatser i alla avseendenännu ej nåtts i detta arbete, så har experterna kommit till denslutsatsen att aktivitet av undervattensfarkoster ägt rum isvenska inre vatten.