bet · GI01SoU24 · 1995-05-18 00:00:00 — Distriktssköterskan har en viktig funktion iprimärvården både på mottagningen, i hemsjukvården och i detförebyggande arbetet, heter det.I motion So48 av m.fl. (kds) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omatt även den privata verksamheten skall ingå i primärvården(yrkande 1). Motionärerna anser att även den privataverksamheten skall ingå i primärvården. Olika driftsformer börfå arbeta på lika villkor. Regeringens åsikt måste tydliggöraseftersom det i propositionen sägs att det är en fördel om det ivarje landsting finns alternativ till den offentligaverksamheten. I yrkande 2 i samma motion hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag om hur samarbetet ivårdkedjan kan öka. Motionärerna anser att för vårdtagaren ärdet nära samarbetet mycket viktigt och nämner som exempel attvårdplaneringsgrupper har visat sig otillräckliga. Därför börregeringen återkomma med förslag till hur man skall ökasamarbetet. I yrkande 3 i samma motion begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts omdistriktssköterskornas arbete. Motionärerna anser attdistriktssköterskorna också skall arbeta utifrån ettgeografiskt områdesansvar och framhåller vikten av att derasroll bibehålls och utvecklas. Motionärerna tror på en samverkanmellan distriktssköterskor och primärvårdsläkare.I motion So41 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omspecialistutbildningen av läkare (yrkande 2). Motionärernapåpekar att det i propositionen bl.a. talas om lämpligläkartäthet, förbättrad rekrytering och ökat antal ST-tjänster.Några garantier för en rimlig läkartäthet i primärvården gesdock inte utan regeringen överlåter helt åt landstingen atthantera dessa frågor. Regeringen har inte heller några förslagtill hur man kan stimulera landstingen att ökaspecialistutbildningen i allmänmedicin. Bristen på ST-tjänsterleder till att nästan 400 läkare ställs utanförspecialistutbildningen utbildning.Staten och landstingen har enligt motionärerna misslyckats medsamordningen av läkarutbildningen. Ansvaret för helautbildningen, inklusive specialistutbildningen, bör enligtmotionärerna läggas på endast en huvudman, nämligen staten.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens och motionärernas bedömning attprimärvården skall svara för befolkningens behov avgrundläggande vård och behandling m.m. Utskottet delar ocksåbedömningen att dessa basala insatser skall tillhandahållas avprofessionella yrkesgrupper och utan avgränsning vad gällersjukdomar, ålder eller patientgrupper. Primärvården som vårdnivåinkluderar också t.ex. privatpraktiserande specialister iallmänmedicin och privatpraktiserande sjukgymnaster. Motion So48(kds) yrkande 1 är tillgodosedd och avstyrks därför.Utskottet anser att primärvårdens arbetssätt måste bygga påsamverkan mellan de olika yrkesgrupperna för att skapa enhelhetssyn. Distriktssköterskornas ansvar bör även ifortsättningen oftast utgå från ett geografiskt område.Motionerna So412 (kds) yrkande 5 och So48 (kds) yrkandena 2 och3 är tillgodosedda och avstyrks.Utskottet tillstyrker förslaget till ändring i 5 § förstastycket samt 7 , 8 , 20 och 21 §§ HSL.Primärvården skall således erbjuda ett brett utbud av hälso-och sjukvårdstjänster där olika yrkeskategorier samverkar föratt ge den enskilde god vård. Utskottet delar bedömningen attprimärvårdens läkare bör vara specialister i allmänmedicin ochfungera som patientens lots och vägledare i den mån patientenhar behov av annan specialistvård. Utskottet delar ocksåregeringens bedömning att ett genomsnittligt riktvärde förlandet som helhet bör vara en läkare per 2 000 invånare.Motionerna So423 (fp) yrkandena 4 och 13, So489 (v) yrkande 9 äri huvudsak tillgodosedda och avstyrks därför.Utskottet konstaterar att det i förhållande till dedimensioneringssträvanden som huvudmännen angett förverksamheten finns brist på läkare med specialistkompetensi allmänmedicin (ST). Möjligheterna att rekrytera flerallmänläkare genom traditionell specialistläkarutbildning ärbegränsade eftersom det totala antalet ST-tjänster harreducerats . Det är angeläget att dettaförhållande ändras, annars finns det risk för att en fortsattuppbyggnad av primärvården försvåras. För att primärvården skallkunna fullgöra sina uppgifter måste den naturligtvis tillförasresurser som står i relation till de krav som ställs. Dettagäller även tillgången på läkare. Utskottet utgår ifrån attregeringen noga följer utvecklingen och tar de initiativ som kanbehövas. Motion So41 (m) yrkande 2 är delvis tillgodosedd ochavstyrks av utskottet.Övriga förslag till ändring i hälso- och sjukvårdslagenUtskottet tillstyrker förslagen.Försöksverksamhet med primärvårdPropositionenSedan den 1 januari 1992 har kommuner möjlighet att somförsöksverksamhet med huvudmans ansvar överta primärvården frånlandsting. Verksamheten regleras i lagen (1991:1136) omförsöksverksamhet med primärvård. En förutsättning äratt berörda landsting och kommuner själva har kommit överens omatt starta försök. prövar frågor om tillståndoch får fastställa villkor för verksamheten.Försöksverksamheten inleddes och bedrevs ursprungligeni sex kommuner. har ytterligare en kommun tillkommit ochi två kommuner har försöksverksamheten avbrutits. För närvarandepågår försöksverksamhet i Ale, , , och har gemensamtsänt en förfrågan till de landsting och kommuner som bedriverförsöksverksamhet om hur de ser på en eventuell förlängning avförsöken. En för de båda huvudmännen gemensam uppfattning haruttalats från kommun och samtfrån och läns landsting.Helsingborgs stad och Ale kommun har också yttrat sig i frågan.Den gemensamma uppfattningen bland dessa huvudmän är att deanser att försökstiden bör förlängas i avvaktan påSocialstyrelsens utvärdering, som förväntas i mitten av ,och eventuella ställningstaganden som denna kan komma attföranleda. Tre av de landsting som deltar i försöksverksamhetenhar avstyrkt förlängd försöksverksamhet, , Malmöhusoch läns landsting.I samband med att de lagmässiga förutsättningarna förförsöksverksamhet med primärvård gavs fastställdesförsöksperioden till . Avsikten med denna relativt långaförsöksperiod var bl.a. att ge utrymme för utvärdering underpågående försöksperiod. Erfarenheterna har enligtregeringen visat att det tar tid att initiera, förankra ochgenomföra en försöksverksamhet av detta slag. Det är ocksåangeläget att en samlad och allsidig utvärdering kan ske som gerunderlag till väl underbyggda bedömningar och slutsatser.Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns skäl attförlänga tiden för försöksverksamhet med primärvård.Sådan verksamhet föreslås få bedrivas till utgången av år 1998.Det är dock en fråga för berörda huvudmän att besluta om ivilken utsträckning de vill utnyttja möjligheten att förlängapågående försöksverksamheter. Vidare föreslås en delföljdändringar mot bakgrund av propositionens övriga förslag.MotionerI motion So450 av och ()begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförts omförlängning av gällande interimistiska lagstiftning underutvärderingar av primärvårdsförsöket i och övrigaberörda kommuner.I motion So492 av m.fl. (s) begärs ettliknande tillkännagivande. I båda motionerna framhålls att detvore olämpligt att ändra tillbaka huvudmannaskapet tilllandstinget innan försöken utvärderats.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens och motionärernas uppfattning atttiden för försöksverksamheten med primärvård börförlängas till utgången av . Utskottet anser att det ärangeläget med en samlad och allsidig utvärdering som kan ledatill väl underbyggda bedömningar och slutsatser. Utskottettillstyrker förslagen om förlängd giltighet och ändringar ilagen om försöksverksamhet med primärvård.Motionerna So450 (m) och So492 (s) är tillgodosedda ochavstyrks.Privatpraktiserande husläkares möjlighet till verksamhet inomprimärvårdenPropositionenEnligt gällande bestämmelser är det sjukvårdshuvudmännen somfastställer såväl omfattningen av som ersättningen för etthusläkaråtagande. I samband med att husläkarlagen upphävs börsjukvårdshuvudmännen klargöra vad som i respektivesjukvårdsdistrikt utmärker primärvårdsläkarens roll ochförutsättningar. Verksamhet som läkare i primärvården bör enligtregeringen vara förknippad med jämförbara skyldigheter ochförutsättningar oavsett driftform.Verksamhet som privatpraktiserande läkare inom primärvårdenoch den ersättning som lämnas för sådan verksamhet föreslåsregleras i vårdavtal mellan parterna.Om överenskommelse om vårdavtal mellan parterna inte uppnåsföreslås de privatpraktiserande läkare som är verksamma somhusläkare ha rätt till ersättning enligt den av regeringenfastställda nationella läkarvårdstaxan, för att undvika fleraolika av staten reglerade, ersättningssystem. De bestämmelsersom i övrigt gäller för verksamhet enligt lagen omläkarvårdsersättning omfattar därvid även dessa läkare.Enligt regeringens mening kommer de läkare som redan i inom primärvården antingen som husläkare ellerdistriktsläkare att behövas inom denna vårdnivå även ifortsättningen. Det borde, utifrån en sådan bedömning ochangivna målsättningar för läkardimensioneringen inomprimärvården, finnas goda förutsättningar för dem som ärverksamma som privatpraktiserande husläkare att få ett vårdavtalmed sjukvårdshuvudmannen om fortsatt verksamhet. Om så sker ärdet också till fördel för de människor som redan genom dessaläkare har en fast läkarkontakt i primärvården och som önskar hadenna kvar.MotionI motion So49 av m.fl. (fp) hemställsatt avslår kravet på vårdavtal för att privatahusläkare skall få ersättning efter antalet patienter påläkarens lista (yrkande 3). Avskaffandet av husläkarlagengör det enligt motionärerna möjligt för landsting som så önskar,att avskaffa den nuvarande per capita-ersättningen och ersättaden med en styckpristaxa samt förhindra ersättnings- ochnyetablering.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens bedömning att det bör ankomma påsjukvårdshuvudmännen att klargöra vad som i respektivesjukvårdsdistrikt utmärker primärvårdsläkarens roll ochförutsättningar. Utskottet anser att verksamhet som läkare iprimärvården bör vara förknippad med jämförbara skyldigheter ochförutsättningar oavsett driftform. Överenskommelsen mellanparterna bör enligt utskottet regleras i vårdavtal. Utskottetanser att de som är verksamma som privatpraktiserandehusläkare har goda förutsättningar att få ett vårdavtal medsjukvårdshuvudmannen om fortsatt verksamhet. Om överenskommelseom vårdavtal mellan parterna inte nås föreslås deprivatpraktiserande läkare som är verksamma som husläkare fårätt till ersättning enligt den nationella läkarvårdstaxan.Utskottet avstyrker därmed motion So49 (fp) yrkande 3.Privatpraktiserande specialistläkares och sjukgymnastersmöjlighet att erhålla offentlig finansieringPropositionenI propositionen anförs att förhållandena mellansjukvårdshuvudmannen och de privata vårdgivarna, dvs.privatpraktiserande specialistläkare och sjukgymnaster skallregleras i avtal för att ge sjukvårdshuvudmännen ökademöjligheter att pröva hälso- och sjukvårdens omfattning ochinriktning. I första hand bör vårdavtal eftersträvas. Vårdavtalinnebär att såväl åtagande, ersättning som andra villkorfastställs lokalt mellan finansiären och vårdgivaren.Vårdavtalen bör bl.a. omfatta verksamhetsinriktning, åtaganden,former för rapportering och ersättningar till vårdgivaren. Ivårdavtalen bör också de privata vårdgivarna till viss del kunnaknytas till den offentliga produktionen för att där kunna ingå ien jourorganisation.Enligt regeringens mening är vårdavtal mellan parterna alltidatt föredra för att reglera verksamheten och ersättningen tillden private vårdgivaren. Men det bör också finnas en möjlighetatt verka under det statligt reglerade ersättningssystemet genomett samverkansavtal, om och den enskilde vårdgivarenträffar överenskommelse om detta.Samverkansavtal som ett sätt att reglera förhållanden mellanprivata vårdgivare och landstingen/finansiärerna tillkom isamband med de ändringar som gjordes i lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastikoch som trädde i kraft . Det främsta syftetvar att hejda den okontrollerbara fria etableringen avspecialistläkare och sjukgymnaster med rätt till offentligfinansiering.Kravet på samverkansavtal ger möjlighet att bl.a.bedöma befolkningens behov av den private vårdgivarens insatser.Om ett sådant behov inte bedöms finnas inom ellerdel av detta, kan vägra teckna samverkansavtal ochdärmed etablering.Bland de privata vårdgivare som har ersättning enligt lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastikfinns dels sådana som före var uppförda påförsäkringskassans förteckning, dels sådana som med stöd av dedåvarande etableringsbestämmelserna inledde sin verksamhet underår 1994. För båda dessa grupper gäller att de kandriva sin verksamhet utan krav på samverkansavtal. Regeringenanser dock att det är av värde för möjligheterna att erbjudabefolkningen en god hälso- och sjukvård, om samverkansavtal i defall inte vårdavtal träffats kommer till stånd även för dem somnu inte omfattas av kravet på samverkansavtal.I propositionen anförs att underlag för de statligt regleradeersättningssystemen bör förhandlas mellan de berörda parterna,dvs. Därefter kanersättningarna beslutas av regeringen.MotionerI motion So43 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om vårdavtal medsjukvårdshuvudmännen. Motionärerna anser att de som harrätt till samverkansavtal efter en övergångstid på högst ,bör upprätta vårdavtal med sjukvårdshuvudmannen.I motion So41 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om deicke organiserade sjukgymnasternas rätt att delta iförhandlingen om ersättningsnivåer (yrkande 5).Motionärerna anför att en stor del av de privatpraktiserandesjukgymnasterna inte är organiserade i () eller något annat fackligtförbund. Denna stora grupp -- som inte är ansluten till LSR --bör enligt motionärerna ha rätt att utse en representant somdeltar i förhandlingarna om de statligt regleradeersättningssystemen.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens bedömning att förhållandena mellansjukvårdshuvudmännen och de privata vårdgivarna, dvs.privatpraktiserande specialistläkare och sjukgymnaster skallregleras i avtal för att ge sjukvårdshuvudmännen ökademöjligheter att pröva hälso- och sjukvårdens omfattning ochinriktning. I första hand bör vårdavtal eftersträvas.Samverkansavtal är ett annat sätt attreglera förhållandet mellan parterna. Utskottet anser inte attdet behövs någon övergångsregel med den innebörd som föreslås imotion So43 (s). Motionen avstyrks.Det ankommer inte på att avgöra vilka som skallrepresentera sjukgymnasterna i kommande förhandlingar omersättningssystemen. Motion So41 (m) yrkande 5 avstyrks därför.Frågan om att återinföra etableringsfrihet för läkare ochsjukgymnasterMotionerYrkanden om att skall besluta återinföraetableringsfriheten för specialistläkare och sjukgymnaster ienlighet med vad som gällde före finns imotionerna So41 av m.fl. (m) (yrkande 7) ochSo209 av m.fl. (m) (yrkande 5).I motion So479 av och () hemställs att hos regeringen begär förslag omatt bevara det nationella ersättningssystemet för den privataläkarvården. I motion So409 av ()begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförts omalternativ inom sjukvården (yrkande 1). Motionären anser attdet inte längre finns någon garanti för att den privatasjukvården skall få leva vidare.I motion So49 av m.fl. (fp) hemställsatt beslutar återinföra rätten till nyetablering försjukgymnaster och läkare med specialistkompetens (yrkande 4delvis).I motion So47 av m.fl. (fp, m, kds)hemställs att hos regeringen begär förslag omförbättrade villkor för privata vårdgivare i enlighet med vad imotionen anförts (yrkande 2). Motionärerna anser attregeringens förslag hotar näringsfriheten. En avgörandeinvändning mot modellen med vårdavtal är det ojämna förhållandetmellan parterna. Avtalet blir i teorin ett avtal men i praktikenhandlar det om föreskrifter från . Motionärerna förockså fram tanken att vårdavtalen skulle kunna komma i konfliktmed de arbetsrättsliga reglerna. De kan nämligen få drag avanställningsavtal. Den slopade överlåtelserätten och denföreslagna 65-årsgränsen strider mot principen om näringsfrihetanser motionärerna. Om regeringsförslaget genomförs kommersäkerligen många privatpraktiker att framställaskadeståndsanspråk mot landstingen.I motion So45 av m.fl. (v) hemställs attriksdagen beslutar att från slopa möjlighetenför privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster att fåersättning för utförd vård i enlighet med vad som anförts imotionen (yrkande 1). Motionärerna anser att om behov avdessa insatser inom sjukvården finns skall ett samverkans- ellervårdavtal upprättas mellan den enskilde vårdgivaren ochsjukvårdshuvudmannen.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller inställningen att de bestämmelser ometableringsrätt för specialistläkare och sjukgymnaster somgällde före försvagade sjukvårdshuvudmännensmöjligheter att uppfylla målet i hälso- och sjukvårdslagen om engod hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.Sjukvårdshuvudmännen hade enligt dessa bestämmelser i principinte någon möjlighet att styra dessa privatpraktikersmottagningar till områden där behoven var störst eller attförhindra etablering inom områden där tillgången redan varmycket god. Bestämmelserna utgjorde enligt utskottet en risk föratt vårdkonsumtionen kom att styras mer av tillgång än avfaktiska vårdbehov. Med nu gällande bestämmelser ökarmöjligheterna för sjukvårdshuvudmännen att tillgodosebefolkningens vårdbehov och kontrolleratotalkostnaderna. Motionerna So41 (m) yrkande 7, So47 (fp, m,kds) yrkande 2, So49 (fp) yrkande 4 delvis, So209 (m) yrkande 5,So409 (m) yrkande 1 och So479 (m) avstyrks. Motion So45 (v)yrkande 1 är i huvudsak tillgodosedd och avstyrks också.Vissa förutsättningar för ersättning enligt lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastikPropositionenI lagen om läkarvårdsersättning och lagen om ersättning försjukgymnastik finns vissa bestämmelser som måste vara uppfylldaför att de privata vårdgivarna skall vara berättigade tillersättning. Till dessa hör att ersättning inte lämnas till enläkare eller sjukgymnast som är anställd i något landstingshälso- och sjukvård och krav på heltidsverksamhet. När detgäller kravet på heltidsverksamhet gäller att en vårdgivareanses som heltidsverksam om han eller hon arbetar i genomsnittminst eller har arbetat ensammanhängande tolvmånadersperiod under de senaste två åren.Läkare eller sjukgymnast som inte kan bedriva verksamhet påheltid till följd av sjukdom, vidareutbildning, forskning,uppdrag hos försäkringskassa, fackligt uppdrag, ledighet förvård av barn eller annat liknande skäl, skall dock ha rätt tillersättning enligt gällande bestämmelser.I övergångsbestämmelserna till dessa lagar anges att de läkareoch sjukgymnaster som var verksamma som privatpraktiker med rätttill offentlig ersättning före har rätt tillersättning enligt de statligt reglerade taxorna även om de haren anställning inom hälso- och sjukvård. Regeringenanser inte att det är skäligt att en viss etableringstidpunktskall avgöra om en vårdproducent skall kunna vara anställd inomden offentligt bedrivna hälso- och sjukvården som haneller hon uppbär läkarvårdsersättning eller ersättning försjukgymnastik. Regeringen föreslår därför att dennaövergångsbestämmelse upphävs.Regeringen understryker att kravet på att denprivatpraktiserande vårdgivaren inte får vara anställd ilandstinget bara gäller om ersättning lämnas enligt lagen omläkarvårdsersättning och lagen om ersättning för sjukgymnastikoch därmed enligt de nationellt fastställda taxorna. Ettlandsting kan i vissa fall ha ett intresse av att tecknavårdavtal om vissa vårdinsatser utanför ordinarie arbetstid medläkare eller sjukgymnast som så önskar och som är anställd hoslandstinget. Några hinder för ett sådan förfaringssätt finnsinte enligt propositionen.Läkare och sjukgymnaster som var verksamma som privatpraktikermed rätt till offentlig ersättning före harsom tidigare nämnts även rätt till ersättning enligt de statligtreglerade taxorna trots att de inte arbetar heltid. Dennaövergångsbestämmelse bör finnas kvar. Regeringen anser dock attett reducerat ersättningstak skall införas för dem som intearbetar heltid. Det reducerade taket skall även omfatta devårdgivare som i lagarna om läkarvårds- respektivesjukgymnastikersättning är undantagna från heltidskravet, dvs.de läkare eller sjukgymnaster som inte kan bedriva verksamhet påheltid till följd av sjukdom, vidareutbildning, vård av barnm.m. Ersättningstaken skall reduceras med utgångspunkt från denreducerade arbetstiden. Hänsyn bör i detta sammanhang tas tillfördelningen av fasta respektive rörliga kostnader iverksamheten.MotionerI motion So41 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omreglering av deltidsverksamhet för privata vårdgivare (yrkande10). Motionärerna anser att regering och riksdag inte skallbesluta om arbetstiden för en särskild yrkesgrupp utan att detmåste vara upp till den enskilde individen att bestämma om manskall arbeta hel- eller deltid. Förslaget bör avvisas, heterdet.I motion So48 av m.fl. (kds) begärs attriksdagen avslår regeringens förslag att läkarvårds- respektivesjukgymnastikersättning inte skall lämnas till en läkare ellersjukgymnast som är anställd inom något landstings hälso- ochsjukvård (yrkande 5). Motionärerna anser att ävenlandstingsanställda måste kunna driva privat praktik. Särskiltpå mindre orter kan en specialistfunktion exempelvis på ettsjukhus vara deltid och det är då viktigt att han eller hon ävenkan ha privatpraktik.Utskottets bedömningUtskottet tillstyrker förslaget att upphäva punkt 4 iövergångsbestämmelserna till lagen om läkarvårdsersättningrespektive lagen om ersättning för sjukgymnastik.Utskottet delar regeringens inställning att en vissetableringstidpunkt inte skall avgöra om en läkare ellersjukgymnast skall kunna uppbära läkarvårdsersättning respektiveersättning för sjukgymnastik trots anställning inom denoffentligt bedrivna hälso- och sjukvården eller trots attverksamheten inte bedrivs på heltid. Något hinder finns dockinte för sjukvårdshuvudmannen att träffa vårdavtal om vissavårdinsatser utanför ordinarie arbetstid med läkare ellersjukgymnast som så önskar och som är anställd hos landstinget.Utskottet avstyrker motionerna So41 (m) yrkande 10 och So48(kds) yrkande 5.Differentierade arvoden och patientavgifterPropositionenEnligt lagen om läkarvårdsersättning och lagen om ersättningför sjukgymnastik lämnas arvoden med fem procents förhöjningtill de läkare och sjukgymnaster som erhöll offentligfinansiering för sina verksamheter före den 1 januari 1994.Enligt regeringens mening finns det inga skäl som talar föratt en viss grupp av läkare och sjukgymnaster, dvs. de som varuppförda på förteckning före den 1januari 1994, skall erhålla högre arvode än de vårdgivare somanslutit sig . Den femprocentiga arvodesskillnaden äromotiverad och producentneutrala förhållanden bör så långtmöjligt uppnås. Bestämmelserna om arvodesskillnaden föreslåsdärför upphävas.Privatläkare som var verksamma med offentlig finansieringredan före , har f.n. möjlighet att ta ut enpatientavgift som överstiger patientavgiften hos husläkare medhögst . De som etablerat sig enligt bestämmelserna i lagenom läkarvårdsersättning och lagen om ersättning försjukgymnastik efter detta datum, dvs. fr.o.m. den 1 januari 1994har möjlighet att ta ut en patientavgift som överstigerpatientavgiften hos husläkare . Landstingen skall svaraför den del av läkarvårdsersättningen som inte täcks avpatientavgiften. reducerar därförläkarvårdsersättningen med den högsta möjliga patientavgift somvårdgivaren kan avkräva patienten.