bet · GI01UU15 · 1995-03-16 00:00:00 — I begreppet levnadsnivåinnefattas människors möjligheter att på ett förutsägbart ochsäkert sätt livnära sig, att ha god hälsa och tillgång tillutbildning och annan social service.De av fastslagna målen -- svensktutvecklingssamarbete skall bidra till resurstillväxt, ekonomiskoch politisk självständighet, ekonomisk och social utjämning,demokratisk samhällsutveckling samt en framsynt hushållning mednaturresurser och omsorg om miljön -- kompletterar ochförstärker varandra i det övergripande syftet att minskafattigdomen och skapa rättvisare levnadsvillkor för fattigamänniskor.Misshushållningen med kvinnliga resurser och kvinnors svagaställning utgör allvarliga hinder för utveckling.För att betona dessa frågor i det internationellautvecklingssamarbetet avser regeringen att tillsammans medriksdagspartierna se över de biståndspolitiskamålformuleringarna. Utvecklingssamarbetet skall främja ökadjämställdhet mellan kvinnor och män.En ökad samsyn på vilka faktorer som är av betydelse förekonomisk tillväxt har vuxit fram under det senaste årtiondet,bl.a. tack vare erfarenheterna från ett antal , många iöstra , som lyckats i sina utvecklingsansträngningar. Föratt uppnå varaktig ekonomisk tillväxt krävs investeringar, enlegitim politisk ledning, effektiv statsförvaltning och ettfungerande rättssystem.Erfarenheten visar att nivån på det inhemska sparandet är avavgörande betydelse för tillväxttakten. I så gott som allau-länder är dock det inhemska sparandet otillräckligt förnödvändiga investeringar. Dessa måste därför delvis finansierasmed utländskt kapital, dvs. privata flöden eller bistånd i formav gåvor eller förmånliga krediter.Erfarenheten visar att i de som lyckats i sinautvecklingsansträngningar synes höjningen i tillväxttakten imånga fall ha föregåtts av satsningar på breda, grundläggandeutbildnings- och hälsoprogram.En effektiv användning av resurser kommer oftast till stånddär marknader tillåts existera utan inblandning från staten. Mendå marknader saknas, eller inte uppfyller sin funktion på etteffektivt sätt, finns det skäl för staten att intervenera, t.ex.på miljöområdet.Länder som uppnått ekonomisk tillväxt har i flertalet fallstimulerat sin export och i högre omfattning än andra u-länderfört en relativt sett öppen och liberal utrikeshandelspolitik.Insatser som ökar deltagande i världshandeln är därförviktiga beståndsdelar i en samlad u-landspolitik.Jordbrukssektorn är den viktigaste sektorn i flertalet u-länderoch den sektor i vilken flest människor är sysselsatta. Enpolitik måste föras som ger jordbruket förutsättningaratt öka sin produktion, som skapar sysselsättning och främjarmiljömässigt hållbara produktionssätt.Erfarenheten visar att det inte behöver råda motsättningmellan åtgärder som syftar till att skapa ekonomisk tillväxt ochåtgärder som syftar till att skydda miljön. Ökad integration avmiljöhänsyn i åtgärder som syftar till att åstadkomma ekonomisktillväxt är dock påkallad.Många exempel finns som visar att hög befolkningstillväxtförsämrar möjligheterna att uppnå tillväxt i per capita-termer.Detta beror inte bara på att tillgängliga resurser måste delaspå fler, utan i många fall även på att befolkningstillväxten isig kan ha negativa effekter på miljö och naturresurser.Fattigdomens spridning och djup i ett land bestäms inte baraav hur mycket resurser som finns att tillgå per individ iekonomin utan också av hur resurserna är fördelade.Regeringen betonar att utvecklingspolitiken måste utgå från deförutsättningar som råder i respektive land och anpassasvarefter dessa förändras samt att sammansättningen av åtgärderpå motsvarande sätt måste vara flexibel och förändras i takt medförutsättningarna.Regeringen framhåller att stöd till den demokratiskautvecklingen och skyddet av mänskliga rättigheter är av centralbetydelse.När det gäller det långsiktiga utvecklingssamarbetet i defattigaste samarbetsländerna betonar regeringen behovet av attpå djupet belysa fattigdomens orsaker inte bara på landnivå utanäven på målgruppsnivå. Regeringen avser att återkomma tillriksdagen om arbetet med dessa frågor.En förutsättning för utvecklingssamarbetet är mottagarlandetsansvarstagande för den egna utvecklingen. Viktigt är också attmottagarlandet uppfyller vissa förutsättningar avseendemänskliga rättigheter, demokrati, ekonomisk politik m.m. och attgivare och mottagare är överens om dessa förutsättningar. Dialogoch förtroende mellan givare och mottagare är därför nödvändigt.Avvikelser från överenskomna förutsättningar bör tas upp idialogen men också, om nödvändigt, påverka utbetalning avbistånd.I propositionen framhålls att givarna måste avstå från alltförmångskiftande och detaljerade krav. Ökad koncentration ochsamordning är förutsättningar för att mottagarna skall hamöjlighet att samarbeta effektivt med givarna. Biståndsformersom sektorstöd och programbistånd, vilka ofta är merlättadministrerade för både givare och mottagare, kräver dockökad samverkan och samsyn i analys och uppföljning.I propositionen uttalas att vad som händer i angåross direkt. Biståndet bygger på en bred förankring i det svenskasamhället. Solidariteten med fattiga människor är grunden förbistånd. Biståndets resultat är också en central fråga förbiståndsopinionen. Regeringen och biståndsförvaltningen börgenom saklig information stimulera intresse och bygga upp insiktom frågornas natur och vikten av vårt bidrag.Vidare framhålls att erfarenheter och resurser i hela detsvenska samhället har en mycket viktig uppgift i den snabbamoderniserings- och utvecklingsprocess som pågår i ,oavsett om kunskapsöverföringar och samarbete finansieras avbistånd, tar formen av handel och direktinvesteringar eller avannat utbyte. Biståndets katalytiska roll ökar. Regeringenkommer att verka för att den svenska resursbasen utnyttjas i detinternationella utvecklingssamarbetet.Återflödet till svenskt näringsliv av det stora svenska stödettill multilaterala organisationer har varit litet.EU-kommissionens biståndsverksamhet är därtill en helt nymarknad för svenskt näringsliv. Regeringen kommer att verka föratt förbättra svensk kunskap om och tillträde till dessamarknader.MotionernaI motion U203, yrkande 1, framhåller Moderata samlingspartietatt det svenska biståndet skall inriktas på att bidra till attfattigdomen utrotas. Biståndet kan och bör koncentreras till destrategiskt mest betydelsefulla insatserna. De utvecklademarknadsekonomierna har ansvar för att stödja och hjälpautvecklingen i de fattigare länderna.I samma motion, yrkande 6, förordar motionärerna att svensktbistånd inte bör utgå till länder med mycket hög andel bistånd irelation till bruttonationalprodukten (BNP). Mycket tyder enligtmotionärerna på att ett land inte bör få mer bistånd än högst ca10 % av BNP. Vi måste lära oss att utvärdera effekterna i formav uppnådda resultat, snarare än i förbrukade pengar. Vidareframhåller de den betydelsefulla roll som ochInternationella valutafonden haft för den ekonomiskautvecklingen i vissa länder, bl.a. i , genom att ställavillkor för sin bidragsgivning. insatser i form avgåvobistånd till olika former av produktion bör enligtmotionärerna vara mycket begränsade och skall administreras avVärldsbanken och (yrkande 11).I motion U206 framhåller Kristdemokratiska samlingspartiet attu-ländernas möjlighet att delta i världshandeln har avgörandebetydelse för deras förmåga att skapa egna resurser för sinutveckling och för att komma ur den ekonomiska krisen. Inteminst viktigt är det, säger motionärerna, att utveckla defattiga ländernas förvaltningar och samhällsinstitutioner föratt dessa länder skall kunna utveckla och föra en god ekonomiskpolitik (yrkande 12).Folkpartiet liberalerna anger i motion U209 ett antalriktlinjer som bör ingå i ett kvalitetsprogram för det svenskau-landsbiståndet. Biståndet måste bidra till att krympabyråkratin och effektivisera statsapparaten i många afrikanskamottagarländer. En viktig uppgift blir att hjälpa dessa stateratt skapa institutionella ramar såsom lagstiftning på detekonomiska området. Härigenom skapas förutsättningar för attmarknadsekonomin skall kunna utvecklas. Programstödet måstekombineras med kunskapsöverföring för att stärka utvecklingen avmarknadsekonomiska institutioner som en ansvarsfullstatsförvaltning i mottagarländerna.Vidare anser motionärerna att biståndet måste koncentrerastill färre antal stater och till färre antal projekt isamarbetet med varje enskilt mottagarland (yrkandena 1 och 4).Motionärerna för fram en rad synpunkter och förslag ombiståndspolitikens utformning (yrkandena 5--7 och 10). Biståndetbör i större utsträckning än ges till helaprogram och i mindre utsträckning till enstaka projekt.Biståndet kan ges i form av betalningsbalansstöd ellerprogramstöd till hela sektorer som hälsovård ellerprimärutbildning. En sådan inriktning på stödet skulle motverkas.k. biståndsbombardemang, dvs. att mottagarländer med i regelsvaga förvaltningar får ett stort antal biståndsprojektfinansierade av många givare. Vidare borde enligt motionärernaen ökad samordning mellan olika givare komma till stånd.Biståndet bör så långt möjligt ges i former som inte leder tillsnedvridning av mottagarländernas ekonomier. Krav bör alltidställas på motvärdesbetalningar till u-landets statsbudget frånmottagarna av valuta. Subventioner av produktion skall inteförekomma. Bindning av bistånd till krav på inköp i Sverigeskall i princip inte förekomma. Motionärerna understryker attbiståndet skall vara hjälp till självhjälp. Det biståndsberoendesom flera har fastnat i måste bekämpas bl.a.genom insatser som bidrar till att inhemska resursermobiliseras. Principen om hjälp till självhjälp sätterkunskapsutveckling och kunskapsöverföring i centrum, sägs det.I motion U233 framhåller att det "avtal omhållbar utveckling" som förekommer i det holländska biståndetbör prövas i det svenska biståndet. Tanken att ett i-land ochett u-land gemensamt utvecklar ett samarbete om utveckling ochmiljö med kunskap och erfarenhetsutbyte ligger enligtmotionärerna väl i linje med utgångspunkter: attansvaret för tillståndet i världen är gemensamt liksom ävenarbetet med att lösa problemen (yrkande 2).Ett bättre underlag från regeringen för beslut ombiståndsanslagen efterlyses i motionerna U231 (v) yrkande 20 ochU311 (m) yrkande 1. Enligt den sistnämnda motionen är detoacceptabelt att budgetpropositionen lämnar en så knapphändigbild av underlaget för äskandena i biståndsbudgeten.Motionärerna hänvisar till tidigare praxis med en detaljeradredovisning som lämnades i en bilaga till budgetpropositionen"Svenskt bistånd". I motion U231 understryks att redogörelsernai budgetpropositionen är mycket knapphändiga, och det sätts ifråga om de räcker som beslutsunderlag för riksdagen.I motion U231 yrkande 2 tar upp frågan om nyasätt för att finansiera bistånd, bl.a. genom internationellaskatter och avgifter i enlighet med förslag från UNDP.Motionärerna erinrar också om andra finansieringsförslag somsänkning av militärutgifter eller en skatt påinternationella spekulativa kapitalrörelser. Motionärerna anseratt bör agera i FN, och Europeiska unionenför att få fram sådana nya källor för utvecklingsbistånd.Vidare anser att biståndspolitiken måste ses somett viktigt instrument i säkerhetspolitiken. Det är, sägermotionärerna, betydligt billigare än de katastrofinsatser somblir nödvändiga när de konfliktförebyggande komponenterna isäkerhetspolitiken negligerats (yrkande 3).UtskottetAtt höja de fattiga folkens levnadsnivå är det av riksdagenfastlagda övergripande målet för den svenska biståndspolitiken.Inom denna ram skall biståndet bidra till resurstillväxt,ekonomisk och social utjämning, en demokratisksamhällsutveckling samt en framsynt hushållning mednaturresurser och omsorg om miljön. Dessa mål utgör en enhet. Deförstärker och kompletterar varandra i syfte att åstadkomma enhöjd levnadsstandard och rättvisare levnadsvillkor för fattigamänniskor.Utskottet konstaterar att det råder allmän enighet om dessaövergripande biståndspolitiska mål. Förslagen i de motioner somutskottet behandlar i detta sammanhang tar upp vissa aspekter påden svenska biståndspolitiken. I allt väsentligt föreligger ettbrett samförstånd om inriktningen och genomförandet avbiståndspolitiken.Utskottet vill särskilt betona den av fastlagdafattigdomsinriktningen av det svenska biståndet. Biståndet måstekoncentreras till stöd till de fattigaste länderna och tillinsatser som inte kan finansieras på annat sätt. Inget land harpå ett väsentligt sätt kunnat minska fattigdomen utan en längreperiod av ekonomisk tillväxt. En grundläggande förutsättninghärför är att det råder fred. För att uppnå varaktig ekonomisktillväxt krävs investeringar samt en politisk ledning som harlegitimitet och som har en kompetent statsförvaltning och etttrovärdigt regelverk till sitt förfogande. Ett utbyggt och välfungerande utbildningsväsende är också en viktig faktor.Erfarenheter har visat att tillgång till utbildad arbetskraft ärav stor betydelse för tillväxttakten i ekonomin.Utskotttet anser att en effektiv användning av resurser kanåstadkommas i en marknadsekonomi med ett utbyggt rättssystemvilket är en förutsättning för att marknadsekonomin skall kunnafungera. Men då marknader saknas eller inte uppfyller sinfunktion på ett effektivt sätt finns det skäl för staten attintervenera. Detta gäller t.ex. inom miljöområdet. Ökadintegration av miljöhänsyn i åtgärder som syftar till attåstadkomma ekonomisk tillväxt är påkallad.För att biståndet skall bli verkningsfullt måste det samverkamed mottagarländernas egna ansträngningar. Utskottet delarregeringens uppfattning att biståndsgivningen skall ta hänsyntill hur demokratin utvecklas, hur mänskliga rättigheterrespekteras, hur den ekonomiska politiken och marknadsekonominfungerar och hur effektivt biståndsresurserna används imottagarländerna. Det är härvidlag viktigt med en förtroendefulldialog mellan givare och mottagare och att båda parter äröverens om dessa förutsättningar. Avvikelse från överenskomnaförutsättningar bör tas upp i dialogen men ockå om nödvändigtpåverka utbetalning av bistånd.Utskottet noterar med tillfredsställelse att regeringen påsikt avser att koncentrera det svenska utvecklingsarbetet tillfärre länder och att förstärka långsiktigheten i samarbetet.Kreditvärdiga länder som uppnått en relativt hög utvecklingsnivåskall inte erhålla omfattande gåvobistånd. För fattiga menkreditvärdiga länder har biståndets relativa betydelse förtillgång på kapital minskat. Biståndet till dessa länder bör iökad utsträckning inriktas på överföring av kunskaper ochteknologi. Gåvobistånd bör i första hand lämnas till fattiga,mindre kreditvärdiga länder.Utskottet vill för sin del understryka att det är viktigt attbiståndet i större utsträckning än vad som ärfallet koncentreras till färre antal insatser. Koncentrationtill färre antal biståndsprojekt och ökad givarsamordning äråtgärder som torde underlätta för mottagarländerna att effektivtkunna självständigt hantera resurser som tillkommer genombiståndet.Med anledning av vad som anförs i motion U209 (fp) om attbiståndet i princip skall vara obundet, dvs. att krav på inköp iSverige inte skall förekomma, vill utskottet påpeka att detsvenska biståndet baseras på principen om att frihandel ocheffektiv konkurrens ger bäst utbyte för de resurser som avsätts.Den andel av biståndet som formellt är bunden till upphandling iSverige är liten. I ett internationellt perspektiv ärbindningsgraden i det svenska biståndet låg. Det kan nämnas attinom pågår en diskussion som syftar till en överenskommelseom global avbindning av biståndet.Utskottet vill understryka att det är angeläget att Sverigeaktivt verkar för att en sådan överenskommelse kan komma tillstånd.Med det ovan anförda får motionerna U206 (kds) yrkande 12 ochU209 (fp) yrkandena 1, 4--7 och 10 anses besvarade.I motion U203 (m) för motionärerna fram förslag om åtgärdersom särskilt bör beaktas i biståndspolitiken. Motionärerna villatt skall göra en framställning till regeringen om attbiståndspolitikens huvudsakliga inriktning skall vara att bidratill utrotning av den absoluta fattigdomen. Detta sker enligtmotionärerna bäst genom att rättsstaten och marknadsekonominbefästs även i (yrkande 1). Vidare föreslås attriksdagen skall besluta att svenskt bistånd inte skall utgå tillländer med mycket hög andel bistånd i relation tillbruttonationalprodukten. Motionärerna hävdar att vissa ländersekonomi är så beroende av bistånd att deras tillväxttakt harskadats (yrkande 6). Ytterligare ett förslag går ut på attbiståndet genom och påsikt bör ökas (yrkande 11).Det övergripande målet för svensk biståndspolitik är att höjade fattiga folkens levnadsnivå och alltså i görligaste månminska fattigdomen i . Härom råder som utskottetkonstaterat ovan allmän enighet. Utskottet har ocksåunderstrukit att insatser för att bygga upp och stärkarättsstaten samt att utveckla en fungerande marknadsekonomi ärviktiga delar av biståndet.Det svenska biståndets fattigdomsinriktning har medfört attdet huvudsakligen är inriktat på de fattigaste länderna ivärlden. De länder som mottar den största andelen av svensktbistånd finns i söder om . De har samtliga enmycket låg BNP, och i det sammanlagda internationella biståndet(där endast står för en mindre del) uppgår andelenbistånd av BNI i några länder till . Enligt utskottetsmening skulle en sådan inriktning av svenskt bistånd sommotionärerna förordar stå i strid med det övergripandefattigdomsinriktade biståndsmålet.Vad avser förslaget om att biståndet genom ochInternationella valutafonden bör öka anser sig utskottetinte ha skäl att föreslå att göra ett uttalande tillförmån för en sådan omläggning.Med hänvisning till vad som anförts avstyrker utskottet motionU203 yrkandena 1, 6 och 11.Med anledning av förslaget i motionen U231 (v) om att Sverigeaktivt skall verka i FN, och EU för att skapa nyakällor för att finansiera utvecklingssamarbetet vill utskotteterinra om att The Commission on Global Governance i sin nyligenavlämnade rapport tar upp denna fråga.Kommittén föreslår bl.a. att en internationell skatt påutländska valutatransaktioner och vapenhandel skall undersökassåsom en möjlighet att få fram resurser för finansiering avglobala ändamål. Andra finansieringsmöjligheter som diskuterasär en internationell företagsskatt på multinationella företagsamt avgifter på utnyttjande av globala resurser som luftrum,sjövägar och fiskeområden i oceanerna. Dessa förslag kommer nuatt diskuteras och övervägas på såväl det nationella planet sominternationellt.Med hänvisning till det anförda finner utskottet motion U231yrkande 2 besvarad.UNDP har i sin rapport för bl.a. diskuterat olikasociala förhållanden som kan leda till konflikter inom regionereller enskilda länder. UNDP pekar särskilt på faktorer somsysselsättning, osäker livsmedelsförsörjning, etniska ochreligiösa konflikter, ojämn ekonomisk fördelning, brott motmänskliga rättigheter. Dessa faktorer kan utgöravarningssignaler om kommande konflikter. UNDP menar att detinternationella samhället genom olika insatser bör sökaförhindra att konflikter bryter ut. UNDP menar dock att deenskilda länderna i första hand ansvarar för att motverkakonflikter.I motion U231 (v) föreslås att regeringen i biståndssamarbetetskall använda sig av dessa "indikatorer på säkerhetshot".Utskottet konstaterar att de svenska biståndsmålen syftar tillatt undanröja de sociala och ekonomiska förhållanden som UNDPhar pekat på. Syftet med motion U231 (v) yrkande 3 är alltså iallt väsentligt tillgodosett.Motion U231 yrkande 3 får härmed anses besvarad.I motionerna U231 (v) och U311 (m) kritiseras regeringen föratt inte ha lämnat ett tillfredsställande underlag förbeslut när det gäller internationellt utvecklingssamarbete.Motionärerna erinrar om tidigare praxis då en detaljeradredovisning lämnades i samband med att budgetpropositionenlades. Den av motionärerna efterlysta skriften har överlämnats till riksdagen.Företrädare för har utlovat att skriftenkommande år kommer att överlämnas medbudgetpropositionens framläggande.Mot här angiven bakgrund anser utskottet motionerna U231 (v)yrkande 20 och U311 (m) yrkande 1 besvarade.Förslaget i motion U233 (mp) syftar till att få till stånd ettförsöksprojekt i svenskt biståndsarbete med avtal mellan ettu-land och ett i-land om hållbar utveckling enligt en modell somprövats i . De särskilda "avtal om hållbar utveckling"som träffat med tre , nämligen ,och , syftar till att utveckla ett närasamarbete på temat utveckling och miljö med de tre länderna.Avtalen som är långsiktiga löper och förutsätterkonsultationer både på regeringsnivå och mellan företag,institutioner och folkrörelser i de olika länderna. Avsikten ärett ömsesidigt utbyte av synpunkter och erfarenheter samt ettlärande i båda riktningarna. På den holländska sidan innefattassåväl bistånds- som miljöministerierna i samarbetet. Denholländske parten svarar för delar av finansieringen av detprojekt som utvecklas. Genom ömsesidigheten iavtalsuppläggningen är det meningen att representanter frånBenin, och löpande skall följa arbetet iHolland med Agenda 21.Det holländska experimentet är det enda exemplet däri- och samarbetar konkret och reciprokt för attförverkliga rekommendationerna från . Enligt vadutskottet inhämtat uppmärksammas det holländska experimentetinom biståndsmyndigheten, och man överväger möjligheterna attinleda en försöksverksamhet grundad på ett avtal enligt denholländska modellen.Mot denna bakgrund finner utskottet motion U233 (mp) yrkande 2besvarad.De viktiga delfrågorna -- biståndets rollSammanfattning av propositionen (s. 48--60)Under avsnittet Mänskliga rättigheter, demokrati och enfungerande stat betonas att demokrati och respekt förmänskliga rättigheter har ett självklart egenvärde. Fred,demokrati och utveckling är också ömsesidigt beroende.Utveckling kräver bl.a. säkerhet för människor och företag.Demokratins samhälle kan bättre än andra ge ökad säkerhet. Fredär det första villkoret för demokrati.När det gäller utvecklingen i södra avser regeringenatt särskilt uppmärksamma två frågor; demokrati och politiskutveckling samt säkerhet, utveckling och konfliktlösning,särskilt i södra syftar till att stödja mottagarländernasdemokratiska utveckling. Avbrott i demokratisk utveckling ellerav regeringar utförda eller sanktionerade övergrepp motmänskliga rättigheter kan leda till att vissa typer av samarbetemåste upphöra. Främjande av mänskliga rättigheter berör ävenreformeringen av statsförvaltningen och stärkandet av det civilasamhället. På båda dessa områden kan biståndet spela en storroll.Grundläggande för demokrati är respekt för mänskligarättigheter. Kvinnor och män har lika rätt att vara med ochformulera förutsättningarna för sin egen framtid.Barnens svåra situation vid kriser och katastrofer kommer attsärskilt beaktas vid den förestående prövningen av svenska ochmultilaterala program för katastrofbistånd. Aktivt stöd kommeratt ges till den FN-utredning om barn och väpnade konflikter sombl.a. syftar till att stärka det folkrättsliga skyddet för barni krig och att samordna internationella humanitära aktioner. av stödet till de enskilda organisationerna kanaliseras tillgrupper som arbetar för barnets rättigheter, bl.a. för attförebygga och motverka barnarbete och barnprostitution.De enskilda organisationernas nyckelroll i uppbyggnaden av ettdemokratiskt samhälle poängteras i propositionen. Stödet genomde svenska enskilda organisationerna är kanske det enskiltviktigaste bidraget från i detta arbete. Även direktstöd till inhemska enskilda organisationer i ärviktigt.Utvecklingssamarbetet bör generellt främja demokratisering avstat och samhälle. En fungerande rättsstat är ett villkor bådeför skyddet av de mänskliga rättigheterna och för en välfungerande marknadsekonomi. Grundläggande utbildning för alla ären förutsättning såväl för livaktig demokrati som för attenskilda organisationer skall kunna bli demokratiskt styrdafolkrörelser. Ökat privat och kooperativt företagande geralternativ till en dominerande stat.