bet · GI01JuU24 · 1995-04-27 00:00:00 — Om brottets straffvärde m.m. påkallar det finns dockmöjlighet för domstolen att förena överlämnandet till vård meddagsböter, även om böter inte ingår i straffskalan för detaktuella brottet.Myndigheterna inom rättsväsendet har härutöver möjlighet attutnyttja alla de alternativ (böter, villkorlig dom,skyddstillsyn och fängelse) som står till buds för vuxnalagöverträdare när det gäller att bestämma reaktionerna på ettbrott som begåtts av en ung person. Genom den särreglering somfinns för unga lagöverträdare är möjligheterna i praktikenväsentligt begränsade, särskilt i frågan om fängelse.Förutsättningarna för att döma unga lagöverträdare tillfängelse anges i 30 kap. 5 § BrB. För brott som någon begåttinnan han fyllt får rätten döma till fängelse endast omdet finns synnerliga skäl. Ungdomar mellan sombegått brott får dömas till fängelse endast om det med hänsyntill gärningens straffvärde eller det annars finns särskildaskäl för det. Förutom brottets straffvärde skall hänsyn tas tilltidigare lagföringar och till brottets art (prop. 1987/88:120s. Här kan också nämnas att en minskning av straffetregelmässigt kan ske med stöd av strafflindringsbestämmelsen i29 kap. 7 § BrB om fängelseutdöms.Bland ungdomar i åldern 15--döms ett antal av20--50 till fängelse. Antalet ungdomar som vid ett visst givettillfälle är intagna i kriminalvårdsansvalt är mot bakgrundhärav mycket lågt, i allmänhet under 10 i hela landet. Den 1februari var fyra personer inskrivna ikriminalvårdsanstalt. Antalet ungdomar i åldern mellan 18 och 21år som dömts till fängelse och intogs i anstalt uppgicktill 778. var 177 personer i denålderskategorin intagna i kriminalvårdsanstalt.Ungdomsbrottskommittén har föreslagit att påföljdenöverlämnande till vård inom skall utmönstras ochatt det skall införas en ny reaktion för lagöverträdare som ärunder . Denna föreslås bli nämnd särskild tillsyn. Enligtförslaget skall verkställigheten ske i särskilda ungdomshem,s.k. § 12-hem, som skall administreras av Statensinstitutionsstyrelse (SIS). En förutsättning för att döma tillsärskild tillsyn skall vara att det föreligger synnerliga skälför en frihetsberövande påföljd om den unge är 15--ellersärskilda skäl om han är 18--. Frågan om sådana skäl är förhanden skall bedömas med utgångspunkt i brottslighetensstraffvärde eller art eller den omständigheten att den ungetidigare begått brott. Särskild tillsyn skall utmätas på visstid mellan och . Vid straffmätningen skallsamma regler gälla som för fängelse. Enligt kommittén kommersärskild tillsyn för unga att i stor utsträckning träda istället för fängelse. Som framgått ovan bereds dessa förslag nui Justitiedepartementet.Utskottet har under detta , som framgått ovan,behandlat en proposition om handläggningen av ungdomsmål (prop.1994/95:12, JuU1). I propositionen uttalades bl.a. attutgångspunkterna för det fortsatta arbetet med frågor om hurpåföljdssystemet för unga bör vara utformat var att reaktionerpå brott som begås av unga skall vara en uppgift förrättsväsendet och att starka skäl talade för att påföljden vårdinom i sin nuvarande form bör tas bort och attäven unga personer skall ådömas en påföljd för brottet avdomstol i huvudsak inom ramen för det vanliga påföljdssystemet.I ärendet väcktes motioner med begäran att inriktningen avsystemet med unga lagöverträdare alltjämt skulle vara atthuvudansvaret för dessa borde ligga på och att deunga borde hållas utanför kriminalvården.Utskottet kände i likhet med motionärerna tveksamhet införresonemanget i propositionen om att de principer som ligger tillgrund för påföljdsbestämningen för vuxna i ökad utsträckningborde vara vägledande även vid bestämmandet av påföljder för deunga. Utskottet anförde vidare bl.a. att grundläggande förutskottets uppfattning är att fängelsestraff motverkar en ungmänniskas möjlighet att föra ett laglydigt liv. Ungdomar under18 år som begår brott borde därför så långt möjligt hållasutanför kriminalvården, och huvudansvaret för dessa borde ävenfortsättningsvis ligga hos , även omtvångsåtgärder i vissa fall kunde vara nödvändiga för attförhindra den unge från fortsatt kriminalitet. Utskottet ansågdet angeläget att det utvecklas metoder, inom ramen för såvälrättsväsendet som , för att finna adekvataåtgärder som kan medverka till att barn och ungdomar som begåttbrott kan ledas in i ett laglydigt liv. Här krävdes, enligtutskottets uppfattning, också en utökad samverkan mellansocialtjänsten och rättsväsendet, som borde inriktas på attåstadkomma snabba, enkla och adekvata åtgärder motungdomsbrottsligheten. Regeringen fick, anförde utskottetvidare, beakta vad utskottet anfört i det fortsattareformarbetet på påföljdsområdet när det gäller ungdomar. anfört gav som sin mening regeringen tillkänna (rskr. 1994/95:39).Utskottet har alltjämt denna uppfattning. Utskottet avstyrkerdärmed bifall till motion Ju802 där ett nytt påföljdssystem förungdomar förespråkas som har stora likheter med det somutskottet i det nyssnämnda ärendet tog avstånd från.När det i övrigt gäller påföljdssystemet för ungalagöverträdare konstaterar utskottet att arbetet härmed pågår.Någon åtgärd med anledning av motion Ju809 i dennadel behövs inte, och utskottet avstyrker bifall till den.Inte heller anser utskottet det befogat att i nuvarandeberedningsläge göra något uttalande om förutsättningarna för attdöma 18--21-åringar till fängelse vilket begärs i motion Ju802.I detta sammanhang bör noteras att intefunnit skäl att föreslå någon ändring av gällande reglerhärvidlag. Utskottet har också tidigare av samma skäl avslagiten liknande motion (se 1990/91:JuU19 s. 18). Motion Ju802avstyrks i denna del.Straffansvarsutredningen m.m.En särskild utredare skall enligt sina direktiv (dir. 1994:39)utreda vissa frågor inom den allmänna straffrätten. att se över vissa frågor angående medverkansansvaret inomstraffrätten, de regler som gäller för försök, förberedelse ochstämpling till brott samt bestämmelserna om underlåtenhet atthindra och avslöja brott. I direktiven anges bl.a. att ett avflera skäl att se över medverkansregleringen i materiellthänseende är det i det s.k. Lindomefallet uppkomna spörsmålet omhur ansvarsfrågan skall bedömas när två personer varitnärvarande när ett brott begåtts, men det inte med tillräckliggrad av säkerhet går att avgöra vem av dem som begått brotteteller om de båda utfört gärningen tillsammans. Utredaren, somantagit namnet , skall redovisa sittuppdrag senast den 1 juli 1996.I det s.k. Lindomemålet (tingsrätts dom den 31januari 1991, DB 53, och Hovrättens för dom den26 , DB 64) skyllde två misstänkta gärningsmän påvarandra, och frikändes båda i brist på bevisningom vem som var gärningsman.I motionerna Ju605 och Ju607 (båda s) begärs mot bakgrund avbl.a. Lindomemålet att det tillsätts en parlamentarisk utredningsom och i samarbete med seröver de i direktiven upptagna frågorna. I motionerna begärsvidare att en delrapport skall presenteras årsvårriksdags avslutning och att utredningstiden avkortas så attärendet kan behandlas under höstriksdagens session innevarandeår. Skälet härför anges vara att det med hänsyn till frågornasbetydelse inte kan anses försvarbart att ha så långutredningstid som bestämts.När det gäller frågan om tillsättande av en parlamentariskutredning vill utskottet erinra om att det i direktiven tillStraffansvarsutredningen betonas att de frågor som skallövervägas är mycket centrala och betydelsefulla förstraffansvarets generella utformning och avgränsning. För detfall mer betydelsefulla förändringar skall ske av de nuvarandereglerna, talar, sägs det vidare i direktiven, starka skäl föratt frågan bör beredas under parlamentarisk medverkan.Utredningsuppdraget kan därför i vissa avseenden, anförs det,betecknas som en förstudie. Utredaren är dock oförhindrad attpresentera fullständiga förslag till lösningar, inkl. förslagtill ny lagstiftning.Mot bakgrund av vad som anförts i direktiven tillStraffansvarsutredningen anser utskottet att det saknasanledning att initiera en parlamentariskmedverkan i utredningsarbetet. Utredningens förslag böravvaktas. Inte heller är utskottet berett att tillstyrkamotionsönskemålen i övrigt. Här har utskottet noterat dels attutredningsuppdraget rör mycket centrala och betydelsefullafrågor inom den allmänna straffrätten som kan komma att krävalång utredningstid, dels att det står utredningen fritt attfortlöpande redovisa resultatet av sitt arbete i form avdelbetänkanden. Motionerna Ju605 och Ju607 avstyrks.Ansvarsfrihetsgrunder m.m.InledningUtskottet behandlar i detta avsnitt några motionsyrkanden somrör den rättsliga regleringen av olika grunder föransvarsfrihet.En utförlig genomgång av ämnet gjordes avFängelsestraffkommittén i dess slutbetänkande (SOU 1988:7)Frihet från ansvar. Där behandlades den s.k. legalitetsprincipen-- som kortfattat kan sägas innebära att det måste finnas stöd ilag eller annan författning för att en handling skall utgörabrott och kunna leda till utdömande av en straffrättslig påföljd-- samt de allmänna reglerna om ansvarsfrihet. Med detsistnämnda avses bl.a. de lagreglerade ansvarfrihetsgrundernanödvärn, laga befogenhet, nöd, excess, och förmans befallningliksom de vid tiden för utredningsuppdraget oskrivnaansvarfrihetsgrunderna samtycke och rättsvillfarelse. Även vissaandra ansvarsfrihetsgrunder behandlades i betänkandet.Fängelsestraffkommitténs ovan nämnda betänkande låg till grundför en proposition i ämnet . I propositionen föreslogsi ett avsnitt om ansvarsfrihet inga materiella ändringar av delagreglerade ansvarsfrihetsgrunderna utan endast förtydliganden.Dock vidgades nödrätten något. Ansvarsfrihetsgrunderna samtyckeoch straffrättsvillfarelse (egentlig rättsvillfarelse) föreslogslagreglerade. I huvudsak anslöt sig den föreslagna regleringentill vad som fick betraktas som gällande rätt. Dock skedde enförsiktig utvidgning av området för ansvarsfrihet vidstraffrättsvillfarelse. antog förslagen (prop.1993/94:130, JuU27, rskr. 321) och den nya regleringen trädde ikraft den 1 juli 1994.Nödvärn m.m.Bestämmelsen om nödvärn finns i 24 kap. 1 § BrB. Den innebäratt en gärning som någon begår i nödvärn och som håller sig inomgränserna för nödvärnsrätten inte skall utgöra brott. En gärningsom någon begår i nödvärn utgör brott endast om den med hänsyntill angreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse ochomständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarlig. Rätt tillnödvärn föreligger mot 1) ett påbörjat eller överhängandebrottsligt angrepp på person eller egendom, 2) den som med våldeller hot om våld eller på annat sätt hindrar att egendomåtertas på bar gärning, 3) den som olovligen trängt in i ellerförsöker tränga in i rum, hus, gård eller fartyg, eller 4) densom vägrar att lämna en bostad efter tillsägelse.Nödvärnsbestämmelsen kompletteras av en regel i 24 kap. 6 §som innebär att om någon i en nödvärnssituation gjort mer än vadsom är medgivet, skall han ändå vara fri från ansvar, omomständigheterna var sådana att han svårligen kunde besinna sig.I motion Ju627 (s) förespråkas en ordning som innebär att enperson, i första hand en kvinna, utöver i nödvärnssituationer,också skulle gå fri från ansvar om anledningen till en gärningsom i och för sig borde medföra straffansvar är att hon underlång tid varit utsatt för psykiskt och fysiskt våld från denperson som gärningen riktar sig mot. Detta skulle gälla även omgärningen inte hade direkt samband med en pågående misshandel.Liknande tankegångar framförs i motion Ju807 (mp).Kvinnovåldskommissionen skall enligt sina direktiv (dir.1993:88) bl.a. studera den särskilda problematiken för kvinnorsom utsätts för hot om våld och överväga om tillämpningen avbestämmelserna om nödvärn vållar problem i sådana sammanhang.Kommissionen skall redovisa sitt arbete.Som framgått ovan har ansvarsfrihetsbestämmelserna nyligenvarit föremål för överväganden, och förtydligande lagstiftningantogs av . I det ärendet övervägdes fråganom nödvärnsrättens omfattning. ,remissinstanserna och regeringen (prop. 1993/94:130 s. 29 f)ansåg att något skäl till ändring av nödvärnsrätten härvidlaginte förelåg, och hade ingen annan uppfattning.Som underströks i det ärendet måste nödvärnsrätten alltid bliberoende av en avvägning mellan motstående intressen. På enasidan finns intresset av att en person som blir angripen skallha möjlighet att försvara sig och sin egendom mot angreppet.Detta intresse är naturligtvis starkt. Det måste emellertidvägas mot det angelägna i att rättssystemet inte bäddar för enupptrappning av våldet i samhället. Det är inte rimligt attbrottsliga angrepp får mötas av motåtgärder som inte står iproportion till angreppen.Enligt utskottets mening täcker alltså de gällandebestämmelserna om nödvärn väl de behov som finns. Utskottet ärinte berett att ställa sig bakom förslag på en så långtgåenderätt att bruka våld som förespråkas i motionerna. Utskottetanmärker härutöver att hänsyn till en kvinnas utsatta positionkan tas vid straffmätningen. Utskottet avstyrker bifall tillmotionerna Ju627 och Ju807 i denna del.I motion Ju807 begärs vidare en reglering som innebär att detinte blir straffpåföljd vid samvetsvägran att utföra visstarbete. I motionen begärs också att en rätt till ekologisktnödvärn införs; härmed avses en nödvärnsrätt för den som sökeravvärja ett pågående eller överhängande ingrepp i känsliganaturmiljöer.Utskottet konstaterar först att skyldigheten att utföra t.ex.farligt arbete eller arbete som innebär spridning av gift m.m.torde vila på avtalsrättslig grund. Självklart finns det inteheller möjlighet att med straffrättsligt stöd tvinga någon attbegå brott inom ramen för sitt arbete. Gällande regler tordealltså tillgodose syftet med motion Ju807 i denna del. Motionenavstyrks.När det gäller yrkandet om ekologiskt nödvärn konstaterarutskottet först att ansvarsfrihetsreglerna är tillämpliga t.ex.när det gäller brottsliga angrepp på person eller egendom. Iprincip är reglerna tillämpliga t.ex. vid miljöbrott enligt 13kap. 8 a § BrB. När det däremot gäller ansvarsfrihet för attavvärja ingrepp som inte är brottsliga ställer det sigannorlunda. Enligt utskottets mening finns det inte anledningatt utvidga reglerna om ansvarsfrihet till att omfatta sådanasituationer. Motion Ju807 i denna del avstyrks.Preskriptionstiden för miljöbrottI flera motioner tas upp frågan om preskriptionstiden förmiljöbrott. Således begärs i motion Ju608 (v) en höjning avstraffskalan för miljöbrott och därmed förlängdpreskriptionstid. I motion Jo606 (kds) begärs också enförlängning av preskriptionstiden för miljöbrott och i motionJo622 (mp) begärs att förlängs till 25 år.Inom straffrätten finns två former av preskription,åtalspreskription och påföljdspreskription. De allmännabestämmelserna om preskription ges i 35 kap. BrB.Åtalspreskription innebär att påföljd för ett brott inte fårådömas om den misstänkte inte har häktats eller erhållit del avåtal för brottet från brottet. Denna tid ärbestämd till olika antal år beroende på det straff som högst kanfölja på brottet. Preskriptionstiden är om på brottetinte kan följa svårare straff än fängelse , omsvåraste straffet är högre men inte över fängelse , tioår om svåraste straffet är högre men inte över fängelse i åttaår, om svåraste straffet är fängelse och slutligen om fängelse på livstid kanfölja på brottet.Preskriptionstiden löper enligt huvudregeln från den dagbrottet begicks.Reglerna om åtalspreskription i BrB gäller också i fråga ombrott inom specialstraffrätten i den mån avvikande bestämmelserinte har meddelats.Med påföljdspreskription menas att en påföljd som har ådömtsnågon bortfaller om åtgärder för verkställighet inte harvidtagits vilken varierar efter påföljdens art ochlängd.Rättspolitiskt brukar åtalspreskription motiveras bl.a. medatt statens straffanspråk inte bör upprätthållas underobegränsad tid; straffbehovet försvagas allteftersom tidenlöper, och från allmänpreventiv synpunkt är det därför inte likanödvändigt att för länge sedan begångna brott blir beivrade somatt så sker med brott som ännu är aktuella i det allmännamedvetandet. Ett annat skäl som brukar tillmätas betydelse äratt det skulle drabba den misstänkte onödigt hårt att behövariskera att efter brottet ådömas straff, som kanskeäventyrar den tillvaro han byggt upp för sig (jfr SOU 1923:9 ochSOU 1925:28).Som sagts, är åtalspreskriptionstiden i brottsbalkenbestämd till olika antal år alltefter det straff som högst kanfölja på brottet. Det förekommer dock avsteg från de generellabestämmelserna om preskription bl.a. när det gäller vissabokföringsbrott respektive sexuella övergrepp mot barn (ang.sistnämnda brott se prop. 1994/95:2, JuU5, rskr. Ensärreglering finns också i skattebrottslagen (1971:69).På miljöområdet finns ett stort antal delvis överlappande,delvis icke sammanhängande ansvarsregler. Bestämmelser om straffför olika typer av brott på miljöområdet finns såväl ibrottsbalken som i ett stort antal författningar medmiljöanknytning. De allvarligaste miljöbrotten är dock regleradei brottsbalken.Om ansvar för miljöbrott stadgas i 13 kap. 8 a § BrB. Straffetför normalbrottet är böter eller fängelse . För grovtbrott är straffet fängelse lägst och högst sex år.Preskriptionstiden för normalbrottet är således och fördet grova brottet . Den som av oaktsamhet begår gärningvarom stadgas i nämnda bestämmelse kan jämlikt 13 kap. 9 § andrastycket dömas för vållande till miljöstörning till böter ellerfängelse i högst två år.Den föregående regeringen lade fram enproposition till med förslag till en miljöbalk.Förslagen byggde bl.a. på (dir. 1989:32)huvudbetänkande (SOU 1993:27) Miljöbalk. Enligt vad som framgårav betänkandet (s. 660 f) yppades inom kommittén önskemål om attförlänga preskriptionstiderna för miljöbrott. Anledningenhärtill angavs vara att brotten är svåra att uppdaga ochatt utredningstiderna blir långa. Kommittén konstaterade attdess förslag om straffskärpningar innebar att preskriptionstidenförlängdes väsentligt i vissa fall, och att det inte framstodsom tillrådligt att införa särskilda preskriptionstider förmiljöbrott. Kommittén anförde bl.a. att det inte syntes önskvärtmed olika specialbestämmelser på straffrättens område där kravetatt lika skall behandlas lika är särskilt stort. Denförutvarande regeringen delade kommitténs uppfattning (prop.1994/95:10 s. 237).Den nuvarande regeringen återkallade den nämnda propositionenoch har genom tilläggsdirektiv (1994:134) givitMiljöorganisationsutredningen (M 1993:04) i uppdrag att läggafram ett nytt förslag till miljöbalk. I det sammanhanget skallhela frågan om straff- och sanktionsbestämmelser för miljöbrotttas upp. Utredningen, som antagit namnetMiljöbalksutredningen, skall i etthuvudbetänkande redovisa resultatet av sitt arbete.Jordbruksutskottet har i sitt betänkande 1994/95:JoU16föreslagit ett tillkännagivande av innebörd attplaneringen av arbetet på en miljöbalk inriktas på ettikraftträdande och att inriktningenbör vara att en proposition föreläggs i så god tid attriksdagsbehandlingen hinner avslutas före sommaruppehållet år1997.Justitieutskottet har slagitfast att preskriptionsreglerna måste vara klara och enkla så attde inte vållar tillämpningssvårigheter (se 1991/92:Ju7 s. 15).Det står också utom diskussion, vilket framfördes redan vidinförandet av särregleringen i nu aktuellt hänseende påskattebrottsområdet (jfr prop. 1961:28 s. 38, 1LU1961:17), attstarka skäl måste kunna åberopas för en avvikelse från dengenerellt gällande preskriptionstiden, i all synnerhet när detsom i förevarande fall är fråga om att förlänga den. Utskottetär inte berett att i nuvarande beredningsläge ta ställning tillfrågan. I stället bör det pågående utredningsarbetet avvaktas.Utskottet avstyrker bifall till nu behandlade delar avmotionerna Ju608, Jo606 och Jo622.FöretagsbotI motion Ju608 (v) begärs en översyn och en skärpning avreglerna om företagsbot i syfte att utvidga sanktionenstillämplighet vid miljöbrottslighet.Reglerna om företagsbot finns i 36 kap. 7--10 §§ BrB, och deinfördes (prop. 1985/86:23, JuU13, rskr. 110).Företagsbot är en särskild rättsverkan av brott och innebär iprincip att ett företag i vissa fall kan åläggas att betala enbot om lägst och högst om brottbegåtts i utövningen av näringsverksamheten.För att företagsbot skall kunna komma i fråga krävs dels attbrottsligheten har inneburit ett grovt åsidosättande av desärskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten ellerannars är av allvarligt slag, dels att näringsidkaren inte gjortvad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten.Företagsbot skall dock inte åläggas om brottsligheten varitriktad mot näringsidkaren eller om det annars skulle varauppenbart oskäligt.Företagsbotens funktion är, enligt uttalanden i motiven, rentbestraffande (prop. s. 114, JuU s. 12).Miljöskyddskommittén föreslog i sitt huvudbetänkande (SOU1993:27 s. 663 f) att lagstiftningen om företagsbot skulleändras för att möjliggöra en vidgad tillämpning av institutet.Vidare föreslogs en kraftig höjning av botens maximibelopp.Förslaget fördes inte fram i propositionen med förslag tillmiljöbalk (prop. 1994/95:10 s. 238). I propositionen redovisasatt flera remissinstanser förordat en översyn avföretagsbotsinstitutet. Det ansågs att denna borde föregås av enanalys som omfattar även andra typer av brott än miljöbrotteftersom de sistnämnda inte är de enda brott som företagsbot äravsett för.I regeringens skrivelse 1994/95:217 om samlade åtgärder motden ekonomiska brottsligheten aviseras att regeringen inom kortkommer att besluta om att tillkalla en särskild utredare för attutvärdera reglerna om företagsbot. Utredaren skall ta reda påhur reglerna har fungerat i praktiken och om företagsbot harvisat sig vara en tillräckligt verksam sanktion mot ekonomiskbrottslighet. Utredaren skall, anges det vidare, lägga fram deförslag som kan visa sig behövas för att underlättatillämpningen av reglerna och för att annars effektiviserasanktionssystemet mot ekonomisk brottslighet. Därvid skallutredaren också överväga om det finns skäl att införa regler omstraffansvar för juridiska personer i likhet med vad somförekommer i vissa andra länder.Utskottet anser att nu behandlat yrkande i motion Ju608 i detrådande beredningsläget inte bör föranleda någon riksdagensåtgärd. I stället bör den aviserade utvärderingen avvaktas.Härutöver utgår utskottet från att det i utvärderingsarbetetsker överväganden om företagsbotsinstitutets användning påmiljöbrottsområdet utan något särskilt uttalande från riksdagenssida. Motionen avstyrks i nu behandlad del. beträffande översyn av sexualbrottsbestämmelsernaatt avslår motion 1994/95:Ju805 yrkande 7,2. beträffande skärpta straff för sexuella övergreppatt avslår motionerna 1994/95:Ju612 yrkande 2 och1994/95:Ju807 yrkande 8,3. beträffande våldtäkt mot barnatt med anledning av motionerna 1994/95:Ju613 och1994/95:Ju620 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört,4. beträffande sexuellt umgänge mellan lärare och elevatt avslår motion 1994/95:Ju610,5. beträffande terminologin vid våld mot kvinnoratt avslår motionerna 1994/95:Ju624 yrkande 2,1994/95:Ju806 yrkande 1 och 1994/95:Ju807 yrkande 10,res. 1 (fp, mp)6. beträffande prostitutionatt avslår motionerna 1994/95:Ju612 yrkandena 4 och5 samt 1994/95:A802 yrkande 13,res. 2 (c, mp)7. beträffande narkotika m.m. i trafikenatt avslår motionerna 1994/95:Ju604, 1994/95:Ju614,1994/95:Ju615, 1994/95:Ju616, 1994/95:Ju617, 1994/95:Ju618yrkande 4, 1994/95:Ju626, 1994/95:T210 yrkande 12 samt1994/95:T238 yrkandena 10 och 11,res. 3 (fp, v, mp, kds)res. 4 (c)8. beträffande eftersupningatt avslår motion 1994/95:Ju606,9. beträffande säkerhetsavdraget vid alkoholanalysatt avslår motion 1994/95:T238 yrkande 9,10. beträffande åtgärder för indrivning av böter vidtrafikbrottatt avslår motion 1994/95:Ju708,res. 5 (m)11. beträffande utredning om lagöverträdare under 15 åratt avslår motion 1994/95:Ju809 yrkande 18,res. 6 (m, c, fp)12. beträffande medlingatt avslår motionerna 1994/95:Ju801 yrkande 5,1994/95:Ju802 yrkande 9 och 1994/95:Ju809 yrkande 20,res.