bet · GJ01SoU7 · 1995-11-21 00:00:00 — Detframstår därför som naturligt att ävenstraffrättsliga sanktioner som kan varaav betydelse för att hindrasmittspridningen måste belysas vidutvärderingen. Av särskilt intresse attuppmärksamma vid en utvärdering avsmittskyddslagen är enligt regeringeninternationella erfarenheter avåtgärder för att hindra smittspridningav hivinfektion.Tidigare behandlingVid flera tillfällen harutskottet behandlat motioner om enöversyn av smittskyddsarbetet. Ibetänkandet 1993/94:SoU20 konstateradeutskottet att en utvärdering avsmittskyddsverksamheten ochsmittskyddslagen gjorts avSocialstyrelsen och överlämnats tillSocialdepartementet. Det upplystes attregeringen aviserat en proposition iämnet varför inte bordeföregripa kommande förslag frånregeringen.Socialstyrelsen överlämnade tillregeringen en utvärderingav försöksverksamheterna i ochLund med utbyte av rena sprutor tillnarkotikamissbrukare.Utbytesverksamheten med rena sprutortill narkotikamissbrukare har därefterhelt behandlats i regeringensskrivelse /96:1. Regeringen påpekaratt det inte gått att dra några säkraslutsatser om metodens effektivitetfrån smittspridningssynpunkt och attskälet till detta enligt regeringensuppfattning är att man i Sverigelyckats begränsa smittspridningen avhiv bland narkotikamissbrukare till eninternationellt sett mycket låg nivå.Regeringen anser att verksamheten äveni fortsättningen bör ha karaktären avförsök och att det inte finns skäl attstoppa verksamheterna i och Malmö.Utskottet delade i betänkandet1995/96:SoU5 regeringens uppfattningatt den pågående utbytesverksamhetenmed sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare inte bör avbrytas.Utskottet uttalade bl.a. följande (s.7).Verksamheterna bör ävenfortsättningsvis ha karaktären avförsök och syfta till att sökavetenskapligt stöd för dess värde ikampen mot aids. - - - Utskottetförutsätter att huvudmannendokumenterar utbytesverksamheten ochatt förstärker sinainsatser för att fortlöpande följaverksamheterna och utvärderar dessa. -- -Utskottets bedömningI propositionen framhålls att infektionav hiv är ett stort mänskligt ochsocialt problem. Den av regeringenaviserade utvärderingen avsmittskyddslagen skall enligtregeringen ges ett brett perspektiv,och den rättsliga regleringen avåtgärder mot spridning av hiv skallövervägas särskilt, oavsett omåtgärderna regleras i smittskyddslageneller i annan lag. Den faktiskatillämpningen av smittskyddslagen skallbli belyst och såväl de positiva somnegativa effekterna av lagen kartläggasoch analyseras. Särskilt börinternationella erfarenheter avåtgärder för att hindra smittspridningav hivinfektion uppmärksammas, framgårdet av propositionen.Utskottet delar regeringensuppfattning att den utvärdering avsmittskyddet som förbereds bör ha enbred ansats. Utskottet förutsätter attäven det förebyggande arbetet mot hivoch aids kommer att behandlas. Dethuvudsakliga syftet med nu aktuellamotioner får härigenom ansestillgodosett. Motionerna So4 (m)yrkande 2, So7 (mp) yrkandena 1 och 2,So405 (m) yrkande 2, So420 (mp)yrkande 1 samt So472 (mp) yrkandena 1och 2 avstyrks.Lagreglering av anmälningspliktigasjukdomar som inte är samhällsfarligaMotionenI motion 1995/96:So5 av BarbroWesterholm m.fl. (fp) begärs etttillkännagivande om att det bör varariksdagen som bestämmer vilkasmittsamma sjukdomar som skall varaanmälningspliktiga (yrkande 2). Enligtmotionärernas mening bör , ienlighet med gällande rätt, besluta omvilka smittsamma sjukdomar som skallvara anmälningspliktiga. Redan i dagmöjliggör lagen ett snabbt ingripande,menar motionärerna.PropositionenSmittsamma sjukdomar indelas enligtsmittskyddslagen i samhällsfarliga ochövriga smittsamma sjukdomar. Desamhällsfarliga sjukdomarna omfattar iförsta hand sådana sjukdomar som kanutgöra ett allvarligt hot motbefolkningens hälsotillstånd. Desamhällsfarliga och vissa övrigasmittsamma sjukdomar äranmälningspliktiga och anges i enbilaga till smittskyddslagen.Anmälningsplikten gäller för läkare somi sin verksamhet konstaterar att någonhar smittats. Anmälan skall göras tillsmittskyddsläkaren ochSmittskyddsinstitutet och i vissa falläven till nämnd som fullgöruppgifter inom miljö- ochhälsoskyddsområdet. I bilagan tillsmittskyddslagen är de samhällsfarligasjukdomarna indelade i tre grupper; desom även skall anmälas till kommunalnämnd som fullgör uppgifter inom miljö-och hälsoskyddsområdet (bilagan 1.2),de veneriska sjukdomarna (bilagan 1.3)och de övriga samhällsfarligasjukdomarna (bilagan 1.1). Övrigaanmälningspliktiga sjukdomar ärindelade i två grupper; de som ävenskall anmälas till nämnd somfullgör uppgifter inom miljö- ochhälsoskyddsområdet (bilagan 2.2) ochövriga (bilagan 2.1).En person som har drabbats av ensamhällsfarlig sjukdom kan i vissa fallbli föremål för tvångsåtgärder frånsamhällets sida. De samhällsfarligasjukdomarna bör därför enligtpropositionen vara reglerade i lag. Närdet gäller de övriga anmälningspliktigasjukdomarna kan personer med sådansmitta inte utsättas för något tvångfrån samhällets sida. Vilka andrasmittsamma sjukdomar än desamhällsfarliga som bör varaanmälningspliktiga kan dessutom varierai ett kort tidsperspektiv. Det ärdärför enligt propositionen en fördelom förfarandet i samband med påförandeoch avförande av sjukdomar från ensådan lista kan förenklas och framförallt göras mindre tidskrävande.Regeringen bör därför i förordning fåföreskriva vilka smittsamma sjukdomarsom, utöver de samhällsfarliga, skallvara anmälningspliktiga. Detta innebäratt dessa sjukdomar kommer att upptas ien bilaga till smittskyddsförordningen(1989:301) i stället för till självalagen. En konsekvens härav blir attregeringen också kommer att föreskrivavilka av dessa sjukdomar som skallföranleda anmälan till den kommunalanämnd som fullgör uppgifter inom miljö-och hälsoskyddsområdet.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringensinställning att det finns fördelar medett förenklat och mindre tidskrävandeförfarande vid påförande och avförandeav sjukdomar från listan överanmälningspliktiga sjukdomar. Vilkasjukdomar som bör varaanmälningspliktiga enligtsmittskyddslagen kan nämligen variera iett kort tidsperspektiv. När detgäller sådana anmälningspliktigasjukdomar som inte är samhällsfarligakan enskilda personer inte utsättas förtvångsåtgärder enligt smittskyddslagen.Utskottet ställer sig därför bakompropositionens förslag om att det börankomma på regeringen att - utom såvittavser de samhällsfarliga sjukdomarna -föreskriva vilka smittsamma sjukdomarsom skall vara anmälningspliktiga. Motbakgrund härav tillstyrker utskottetpropositionens förslag i denna del ochavstyrker motion So5 (fp) yrkande 2.IdentitetsuppgifterMotionenI motion 1995/96:So5 av BarbroWesterholm m.fl. (fp) begärs etttillkännagivande om avidentifiering avanmälningspliktiga sjukdomar (yrkande3). Huvudregeln bör enligt motionärernavara att anmälningar som gälleranmälningspliktiga sjukdomar inte skallinnehålla identitetsuppgifter.Motionärerna motsätter sig därförpropositionens förslag om attanmälningar om icke-veneriskaanmälningspliktiga sjukdomar, som inteär samhällsfarliga, skall innehållasådana uppgifter. Det är nämligen denbehandlande läkaren, och intesmittskyddsläkaren, som bör ge råd ochinformation om hur patienten skallsköta sig, anförs det i motionen.PropositionenEnligt den nuvarande lagen skall enanmälan om en samhällsfarlig sjukdominnehålla uppgifter om den smittadesidentitet, den sannolika smittkällan,de sannolika smittvägarna, deförhållningsregler som läkarenmeddelat, de åtgärder som läkarenvidtagit för att förhindrasmittspridning och andra uppgifter förbetydelse av smittskyddet. En anmälanom en venerisk sjukdom skall dock inteinnehålla uppgift om personensidentitet och den sannolikasmittkällan. En anmälan som avser enannan anmälningspliktig sjukdom än ensamhällsfarlig skall enligt lageninnehålla de uppgifter som behövs föratt kunna följa sjukdomens utbredning.Den skall inte innehålla uppgift om densmittades identitet.I propositionen föreslås att allaanmälningspliktiga sjukdomar utom deveneriska skall anmälas med uppgift omden smittades identitet. Om de smittadepersonernas identitet inte framgår avanmälan kan det enligt propositionenmedföra att åtgärder för att begränsasmittspridningen hindras ellerfördröjs. Det är ofta av vikt att dett.ex. snabbt går att utreda varsmittkällan är. Utredningsarbetetunderlättas i det avseendet om densmittades identitet är känd. Det kanockså, sägs det i propositionen, varaav stor betydelse attsmittskyddsläkaren med sitt kunnandeoch sin erfarenhet kan ge råd ochinformation i det enskilda fallet. Föratt underlätta smittskyddsarbetet bördärför huvudregeln vara attidentitetsuppgifterna skall anges,framgår det av propositionen.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens uppfattningom vikten av att olika åtgärder för attbegränsa spridningen av smittsammasjukdomar inte hindras eller fördröjs.Förslaget i propositionen om att allaanmälningspliktiga sjukdomar utom deveneriska skall anmälas med uppgift omden smittades identitet bör enligtutskottets mening bifallas. Utskottettillstyrker sålunda propositionen idenna del och avstyrker motion So5 (fp)yrkande 3.ProvtagningMotionernaI motion 1994/95:So405 av GullanLindblad m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om provtagning av hiv(yrkande 9). Provtagningen fyllerenligt motionärerna en viktig funktioni kampen mot hiv. Det är därför viktigtatt provtagningen görs både i form avscreening och med avidentifieradetester för att få en effektivövervakning av epidemin. Samtidigtmåste en lättillgänglig provtagningfinnas för människor som själva äroroliga för att de kan varahivinfekterade, anförs det i motionen.I motion 1994/95:So465 av TanjaLinderborg m.fl. (v) hemställermotionärerna att hosregeringen begär förslag till ändring ipatientjournallagen så att hivtest kangöras med garanterad anonymitet(yrkande 4). Det finns enligtmotionärerna många som skulle viljagenomgå en hivtest men som avstår avrädsla för de åtgärder sommyndigheterna kan tillgripa om testetvisar sig vara positivt. Motionärernaföreslår därför en ändring ipatientjournallagen (1985:562).Bakgrund och tidigare behandlingBestämmelser om anonymitet vidhivtestning finns i 18 §patientjournallagen (1985:562). Enligtdetta stadgande får regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmermeddela föreskrifter om undantag frånregeln att patientjournal alltid skallinnehålla uppgift om patientensidentitet, såvitt gäller provtagningför viss sjukdom. Regeringen har medstöd av bemyndigandet utfärdat ensärskild förordning (1986:198) omprovtagning för infektion av HIV. Idenna anges att föreskriften ipatientjournallagen omidentitetsuppgifter i en patientjournalinte skall tillämpas i samband medprovtagning för infektion av hiv, ompatienten begär att sådant prov tasanonymt. Föreskriften ipatientjournallagen skall docktillämpas om resultatet avprovtagningen visar att patienten harantikroppar mot sådant virus.Frågan om fullständig anonymitet vidhivtest har tidigarebehandlats av utskottet. I betänkandet1988/89:SoU9 vidhöll utskottet sintidigare uppfattning att en fullständiganonymitet vid hivtest skulle rubbagrunderna för smittskyddslagenstillämpning. Enligt utskottetsuppfattning skulle det bli mycket svårtatt försvara en lagstiftning sominnehåller möjligheter till iblandsynnerligen ingripande tvångsåtgärder,om samhället ger patientermöjlighet att vara anonyma även efterett positivt test och därigenomundandra sig lagens åtgärder. Motionen(vpk) avstyrktes (res. fp,vpk).Utskottet har härefter i olikabetänkanden (se bl.a. bet.1993/94:SoU20) avstyrkt olikamotioner som rör hivtest, framför alltmed hänvisning till attSocialstyrelsens utvärdering avsmittskyddsverksamheten ochsmittskyddslagen var föremål förberedning i regeringskansliet.Utskottets bedömningEn parlamentarisk utredning med uppdragatt utvärdera smittskyddslagen m.m.kommer som tidigare nämnts atttillsättas. Utvärderingen skall enligtregeringen ha ett brett perspektiv ochomfatta den rättsliga regleringen avåtgärder mot spridning av hiv, oavsettom dessa regleras i smittskyddslageneller i annan lag. Utskottetförutsätter att regleringen avprovtagningsverksamheten då ocksåbehandlas. bör enligtutskottets mening inte föregripa denkommande utredningens arbete. Utskottetavstyrker därför motion So405 (m)yrkande 9. Även motion So465 (v)yrkande 4 avstyrks.Patientens kostnader för behandlingMotionenI motion 1994/95:So405 av GullanLindblad m.fl. (m) yrkas att riksdagenbeslutar om en sådan ändring avsmittskyddslagen att såväl konsultationsom behandling vid samhällsfarligsjukdom skall vara kostnadsfri förpatienten, oavsett om denne vänder sigtill den offentliga sjukvården ellertill försäkringsanslutenprivatpraktiserande läkare (yrkande10). Motionärerna avvisar denåtskillnad som görs mellan offentligoch enskild vård. Frihet för patientenatt välja vårdgivare är särskilt viktignär det gäller en sexuellt överförbarsjukdom, anförs det i motionen.Bakgrund och tidigare behandlingEnligt 63 § smittskyddslagen skall allundersökning, vård och behandling sombehövs från smittskyddssynpunkt vid ensamhällsfarlig sjukdom vara gratis förpatienten inom hälso- ochsjukvård. En undersökning som utförs aven läkare i privat verksamhet för attutreda om någon har smittats av ensamhällsfarlig sjukdom är gratis förpatienten, om läkaren är husläkareenligt lagen (1993:588) om husläkareeller får ersättning enligt lagen(1993:1651) om läkarvårdsersättning(SFS 1993:1657). Från och med den 1januari 1996 görs dock ingen hänvisningtill husläkarlagen enligt vad riksdagenbeslutat (prop. 1994/95:195,bet. 1994/95:SoU24, rskr. 383, SFS1995:843).I proposition 1988/89:5 Nysmittskyddslag m.m. (nuvarande lag)framhölls att det är av utomordentligtstor betydelse för smittskyddet att mani så stor utsträckning som möjligtunderlättar för den enskilde att takontakt med hälso- och sjukvården. Allasjukvårdsbesök inom denlandstingskommunala vården, som görsmed anledning av en samhällsfarligsjukdom, bör därför vara gratis för denenskilde. Detta bör, framhölls det ipropositionen, gälla både denundersökning och utredning som görs föratt fastställa om en sådan sjukdomföreligger, och den efterföljande vårdoch behandling som sjukdomen kräver.För den som väljer att vända sig privatpraktiserande läkare vidmisstanke om en samhällsfarlig sjukdomskall besök för att utreda om ensamhällsfarlig sjukdom föreligger varagratis, medan patientavgift skallerläggas vid besök för vård ellerbehandling.Vid socialutskottets behandling avpropositionen i betänkandet1988/89:SoU9 delade utskottetuppfattningen att det är avgrundläggande betydelse för ettfungerande smittskydd att var och ensom smittats av en samhällsfarligsjukdom söker läkare för undersökningoch att kontakterna med sjukvårdendärför måste underlättas så mycket sommöjligt. Att göra besöken inom denlandstingskommunala sjukvården gratisför patienten är en väg till detta mål,anförde utskottet. Det är likasåvärdefullt att besök hos enprivatpraktiserande läkare, för attutreda om en samhällsfarlig sjukdomföreligger, är gratis. Då det gällervård och behandling delade utskottetden uppfattning som framfördes ipropositionen att patientavgift börerläggas om vård och behandling ges aven privatpraktiserande läkare. Ettmotionsyrkande (m) om att allundersökning, vård och behandling sombehövs från smittskyddssynpunkt vid ensamhällsfarlig sjukdom skall varagratis för patienten, om åtgärdernautförs inom den landstingskommunalahälso- och sjukvården eller av enprivat verksam läkare, om denne äransluten till sjukförsäkringen enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring,avstyrktes (res. m).Även i betänkandet 1990/91:SoU5behandlade utskottet en motion (m) sommotsvarar den nu aktuella. Utskottetfann då inte någon anledning att ändrasin inställning i frågan. I betänkandet1991/92:SoU5 behandlades också enliknande motion. Mot bakgrund av detarbete som pågick när det gäller olikafrågor som rör hiv/aidsproblematikenavstyrktes motionen.Utskottets bedömningUtskottet har tidigare uttalat attpatientavgift bör erläggas när vård ochbehandling för en samhällsfarligsjukdom ges av privatpraktiserandeläkare. Utskottet, som inte nu finneranledning att ändra inställning idenna fråga, avstyrker motion So405 (m)yrkande 10.Vissa frågor om tvångsisoleringMotionernaI motion 1995/96:So4 av . (m) hemställs att riksdagenbeslutar att tvångsisolering skallkunna ske även på privata sjukhus somär godkända för vård av patienter medsamhällsfarliga sjukdomar (yrkande 1).I motion 1995/96:So6 av . (v) yrkas att hosregeringen begär förslag om införandeav en omprövningsklausul som innebärförnyad prövning förden som tvångsisoleras enligtsmittskyddslagen (yrkande 2). Vidarebegärs ett tillkännagivande om attSocialstyrelsens regionala organ, somär ett neutralt organ, och intesmittskyddsläkaren skall göra dennaomprövning (yrkande 3). Motionärernahemställer om en ändring avsmittskyddslagen som innebär att detinförs en tidsgräns för när omprövningav beslut om tvångsisolering skall ske.Denna prövning bör enligt motionärernaföretas av regionalaorgan för att öka rättssäkerheten förden som blivit utsatt för ett beslut omtvångsisolering. Enligt motionärernakan den som tvångsisoleras inte få sinsak prövad utan att riskeralivstidsinternering. En omprövning börenligt motionärerna göras efter sexmånader.Bakgrund och tidigare behandlingEnligt 38 § smittskyddslagen skalllänsrätten, på ansökan avsmittskyddsläkaren, besluta omtvångsisolering av den som för smittaav en samhällsfarlig sjukdom, om densmittade inte frivilligt medverkar tillde åtgärder som behövs för att hindrasmittspridning. Ett sådant beslut skallockså fattas om det finns grundadanledning anta att den smittade inteföljer meddelade förhållningsregler ochunderlåtenheten innebär en uppenbarrisk för smittspridning. Om länsrättensbeslut om tvångsisolering inte kanavvaktas utan fara, skallsmittskyddsläkaren meddela beslut omtvångsisolering. Smittskyddsläkarensbeslut skall underställaslänsrättens prövning (39 §).Tvångsisolering skall ske på ettsjukhus som drivs av ett landsting (38§). Tvångsisolering får pågå underhögst från den dag densmittade på grund av beslut omisolering togs in på sjukhus. Efteransökan av smittskyddsläkaren fårlänsrätten besluta att tvångsisoleringskall fortsätta utöver den angivnalängsta tiden. Ett sådant beslut fåravse högst åt gången. Enansökan om fortsatt tvångsisoleringskall ha kommit in till länsrätteninnan tiden för gällande beslut omtvångisolering har löpt ut. När detinte längre finns skäl förtvångsisolering skallsmittskyddsläkaren ofördröjligenbesluta att tvångs-isoleringen skallupphöra. Om den tvångsisolerade begäratt tvångsisoleringen skall upphöra, ärsmittskyddsläkaren skyldig attofördröjligen besluta i frågan (40-42§§). Ett sådant beslut får överklagashos länsrätten (52 §).I proposition 1988/89:5 Nysmittskyddslag m.m. anfördes atttvångsisolering bör ske på sjukhus somdrivs av en landstingskommun med hänsyntill behovet av medicinska bedömningaravseende bl.a. infektionsrisker och denisolerades psykiska tillstånd. Medsjukhus avses detsamma som i hälso- ochsjukvårdslagen, dvs. ensjukvårdsinrättning för intagning avden som behöver sluten vård, framgårdet av propositionen. Något krav på atttvångsisolering skall ske på ettsjukhus av en viss storlek eller med enviss inriktning borde enligtpropositionen inte ställas upp.Vid utskottets behandling av ovannämnda proposition i betänkandet1988/89:SoU9 behandlades även en motion(m) som motsvarar den nu aktuella So4.Utskottet uttalade därvid följande (s.12).Utskottet delar uppfattningen atttvångsisolering skall ske på ettsjukhus, som är utrustat på ett sådantsätt och har den personal som behövsför att kravet på ett gott medicinsktoch psykosocialt omhändertagande av dentvångsisolerade skall vara uppfyllt.Dessa förutsättningar kan i och för sigvara uppfyllda såväl vid ett sjukhussom drivs av en landstingskommun somvid ett sjukhus som drivs av en annanhuvudman. Utskottet är emellertid inteberett att föreslå att ett sjukhus medenskild huvudman skall få ta ansvaretför de olika tvångsbefogenheter somlagen medger. Utskottet tillstyrkersåledes propositionens förslag atttvångsisolering skall ske på ettsjukhus som drivs av enlandstingskommun och avstyrker motionen- - - . m)Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigareuppfattning att tvångsisolering enligtsmittskyddslagen skall ske på sjukhussom drivs av ett landsting. Utskottettillstyrker därför propositionensförslag till ändring av 38 §smittskyddslagen och avstyrker motionSo4 (m) yrkande 1.Ett beslut om tvångsisolering enligtsmittskyddslagen gäller under högst tremånader. Därefter skall frågan omisolering åter prövas. Ett beslut omfortsatt tvångsisolering gäller underhögst . Därefter omprövasfrihetsberövandet var sjätte månad. Densom utsatts för tvångsisolering kandessutom när som helst få till stånd enprövning av behovet av tvångs-isolering. Såväl frågan huruvidatvångsisolering skall ske som frågor omförlängning av isoleringstiden skallprövas av domstol.Gällande bestämmelser innebär redan enför den enskilde längre gåenderättssäkerhet än som förordas i motionSo6 (v) yrkandena 2 och 3. Yrkandenaavstyrks.Forskning om hiv/aidsMotionenI motion 1994/95:So405 av GullanLindblad m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om forskning rörandehiv/aids (yrkande 11). Motionärernaframhåller att forskningen ärlivsviktig för att vi skall hitta ettvaccin mot hiv samt hitta rättbehandling för både aidssjuka ochsymtomfria hivsmittade. En satsning påhiv/aidsforskning bör sålunda vara enprioriterad uppgift, anförs det.Bakgrund och tidigare behandlingEtt handlingsprogram för den fortsattabekämpningen av hiv/aids har antagitsav på grundval av proposition1987/88:79 om åtgärder mot aids (bet.1987/88:SoU10, rskr. 165).Handlingsprogrammet innefattarinformation till allmänheten ochsärskilda grupper med s.k.riskbeteende. Det omfattar också stödtill förebyggande insatser inomnarkomanvård och kriminalvård,psykosocial stödverksamhet samt stödtill samhällsvetenskapligt orienteradoch medicinsk forskning. Statligabidrag till forskningen lämnas tillSocialvetenskapliga forskningsrådet ochtill . stöder vissforskning på området.Utskottets bedömningUtskottet delar motionärernasuppfattning om vikten av forskningrörande hiv och aids och förutsätteratt regeringen även fortsättningsvisbeaktar behovet av resurser för sådanforskning. Mot bakgrund av desatsningar som görs påområdet anser utskottet att motionSo405 (m) yrkande 11 är tillgodosedd.Yrkandet avstyrks därmed.Lagförslagen i övrigtUtskottet har inte något att erinra motförslaget till lag om ändring ismittskyddslagen i den mån det inte harbehandlats under föregående avsnitt.Övriga lagförslag i propositionenföranleder inte heller något uttalandefrån utskottets sida. beträffande smittskyddslagensbestämmelser om hivatt avslår motionerna1995/96:So5 yrkande 1,1995/96:So6 yrkande 1 samt1994/95:So465 yrkandena 1, 2 och5,res. 1 (v)2. beträffande kontaktspårningatt avslår motion1994/95:So405 yrkande 8,3. beträffande utvärdering avsmittskyddslagenatt avslår motionerna1995/96:So4 yrkande 2, 1995/96:So7yrkandena 1 och 2, 1994/95:So405yrkande 2, 1994/95:So420 yrkande 1samt 1994/95:So472 yrkandena 1 och2,res. 2 (mp)4. beträffandeanmälningspliktiga sjukdomaratt med avslag på motion1995/96:So5 yrkande 2 antar det ipropositionen framlagda förslagettill lag om ändring ismittskyddslagen såvitt avser 3, 4och 22 §§ smittskyddslagen samtbilagan till smittskyddslagen,res. 3 (fp)5. beträffandeidentitetsuppgifteratt med avslag på motion1995/96:So5 yrkande 3 antar det ipropositionen framlagda förslagettill lag om ändring ismittskyddslagen såvitt avser 23 §,res. 4 (m, fp)6. beträffande provtagningatt avslår motionerna1994/95:So405 yrkande 9 och1994/95:So465 yrkande 4,res. 5 (v)7. beträffande patientenskostnaderatt avslår motion1994/95:So405 yrkande 10,res. 6 (m)8. beträffande tvångsisoleringpå sjukhus med enskild huvudmanatt med avslag på motion1995/96:So4 yrkande 1 antar det ipropositionen framlagda förslagettill lag om ändring ismittskyddslagen såvitt avser 38 §,res.