bet · GI01JuU24 · 1995-04-27 00:00:00 — Förandra ämnen än alkohol finns inga gränsvärden uppställda.I andra stycket i samma lagrum stadgas vidare straff för densom vid förandet av ett motorfordon eller en spårvagn är såpåverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel attdet kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan förafordonet (s.k. kliniskt rattfylleri).Med annat medel avses i paragrafen till att börja med sådanamedel som juridiskt klassas som narkotika. Hit hör opiater ochopioider som morfin och heroin, centralstimulerande medel somamfetamin och kokain, olika cannabispreparat som marijuana ochhasch samt hallucinogena droger som LSD. Vidare omfattasorganiska lösningsmedel som toulen, bensin, trikloretylen, eteroch aceton. Uttrycket omfattar också trafikfarliga läkemedelsåsom bedövningsmedel, smärtstillande medel, medel mot epilepsi,olika psykofarmaka, medel mot allergier och andningssvårighetersamt vissa hostmediciner.Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse i högst sexmånader.Är brottet att anse som grovt skall föraren enligt 4 a §trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri till fängelse ihögst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skallsärskilt beaktas om föraren haft en alkoholkoncentration somuppgått till i blodet eller 0,50 milligramper liter utandningsluft, om föraren annars har varit avsevärtpåverkad av alkohol eller något annat medel eller omframförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara förtrafiksäkerheten.I sammanhanget förtjänar också att nämnas att enligt 17 a §körkortslagen (1977:477) skall en läkare som vid undersökningav en körkortshavare finner att denne av medicinska skäl äruppenbart olämplig att inneha körkort anmäla det till denlänsstyrelse som meddelat körkortstillståndet. En sådananmälan kan få till följd att körkortstillståndet återkallas.Justitieministern anförde i kammaren (prot. 1994/95:50) att hon avser att ta initiativ till attundersöka förutsättningarna för att kompletterarattfyllerilagstiftningen med gränsvärden för olika narkotiskapreparat.Inom pågår nu enligt vad utskottetinhämtat överväganden i den aktuella frågan.Justitiedepartementet anordnade ett seminariummed företrädare för bl.a. , Riksåklagaren, polisen,domstolsväsendet och forskningen på området i syfte att samlainformation inför det fortsatta arbetet.Här kan också nämnas att det inom Brottsförebyggande rådetpågår ett projekt om läkemedel, droger och trafiksäkerhet somkommer att redovisas till sommaren.Utskottet anser att det finns starka skäl att se överrattfyllerilagstiftningen när det gäller narkotika och liknandepreparat. Syftet med en sådan översyn bör vara att förbättramöjligheterna att upprätthålla trafiksäkerheten och entillräcklig kontroll av trafikanternas körförmåga med avseendepå dessa droger. En möjlig åtgärd kan enligt utskottets meningvara att införa en reglering som anger tillåtna gränsvärden förnarkotika m.m. på liknande sätt som gäller för alkohol. I detsammanhanget är en naturlig frågeställning om det är lämpligtoch möjligt att införa en s.k. 0-gräns i trafiken för narkotikaoch liknande droger som påverkar körförmågan.Utskottet är medvetet om att det behövs en rad olikaöverväganden innan en lagstiftning av angivet slag skulle kunnainföras. Som exempel på problem kan nämnas att det inte finns --och kanske inte går att få fram -- tillräckligt vetenskapligtunderlag för att koppla en viss halt av en drog till en vissgrad av trafikfarlighet. En fråga som uppkommer är också om denstora mängden legalt förskrivna och använda mediciner m.m. mednarkotiskt och liknande innehåll -- som t.ex. de mångaallergimediciner som innehåller efedrin samt olika psykofarmakaoch vissa smärtstillande preparat -- skall vara undantagna frånregleringen och, om så bedöms vara fallet, hur detta skall lösasur kontrollsynpunkt och rent lagstiftningstekniskt samt huröverkonsumtion av legala medel skall bedömas. Andrafrågeställningar hänger samman med möjligheterna att mätaförekomsten i kroppen av de aktuella drogerna. Somliga av dem ärmycket svåra att spåra i kroppen efter detatt de intagits trots att påverkanseffekten finns kvar. Andradäremot lämnar spår vid provtagning efter det attderas drogande effekt har upphört. Även den omvandling av deursprungliga produkterna som sker i kroppen ställer till problemi detta avseende. Utskottet anser också att det behövs närmareöverväganden när det gäller förhållandet mellanrattfyllerilagstiftningen och narkotikastrafflagen (1968:64) inu aktuellt hänseende. När det gäller illegal narkotika kannämnas att bruket, oavsett samband med andra aktiviteter sombilkörning, är straffbart enligt 1 § 6narkotikastrafflagen.Utskottet konstaterar att justitieministern har angett att honavser att ta initiativ till att undersöka förutsättningarna föratt komplettera rattfyllerilagstiftningen med gränsvärden förolika narkotiska preparat och att det inom harinletts ett arbete i denna fråga. Utskottet förutsätter attdetta arbete bedrivs med den skyndsamhet som är möjlig och attvad utskottet här har anfört därvid beaktas. Något särskiltinitiativ i frågan från sida erfordras inte.Utskottet avstyrker därmed bifall till motionerna Ju604, Ju614,Ju615, Ju616, Ju617, Ju618, Ju626, T210 och T238.EftersupningI motion Ju606 (fp) tas upp frågan om s.k. eftersupning.Motionärerna önskar en lagstiftning i efter mönster avvad som gäller i t.ex. Norge.I får en förare av motorfordon inte inta alkohol ellernågot annat berusande eller bedövande medel efter en avslutad körning om han förstår eller måste haförstått att körningen kan leda till polisundersökning. Förbudetmot s.k. eftersupning gäller dock inte efter det att blodproveller alkoholutandningsprov tagits eller polisen har beslutatatt något sådant prov inte skall tas.Motioner angående eftersupning har behandlats och avstyrkts avutskottet , i ett ärendeom skärpning av rattfyllerilagstiftningen (prop. 1993/94:44,JuU11, rskr. Utskottet hänvisade då till att det i etttidigare ärende (1989/90:JuU2 s. 31) uttalat att problemet medpåstådd eftersupning torde vara relativt litet sett iförhållande till samtliga trafiknykterhetsbrott och att tungtvägande invändningar av bl.a. rättssäkerhetsnatur kan åberopasmot att införa ett förbud mot eftersupning. Utskottetkonstaterade vidare att det i den aktuella propositionen angavsatt frågan om eftersupning i och för sig är av intresse vidövervägande av rattfyllerilagstiftningens utformning, men attdenna fråga, bl.a. med hänsyn till beredningsunderlaget intekunnat prövas på ett fullständigt sätt. Utskottet fann inte skälatt då göra något ytterligare uttalande i frågan, utan avstyrkteden föreliggande motionen.Utskottet vidhåller sin uppfattning i frågan och avstyrkerbifall till motion Ju606.Säkerhetsavdraget vid alkoholanalysI motion T238 (fp) föreslås att det s.k. säkerhetsavdraget vidanalys av alkoholhalten i blod och utandningsluft skallhalveras.Analyser av alkoholkoncentrationen i blod utförs avRättsmedicinalverket. Vid sina analyser gör verket, för attundvika att för höga mätvärden fastställs, ett säkerhetsavdragsom grundar sig på verkets bedömningar av tillförlitligheten hosde mätmetoder som används. Säkerhetsavdraget varierar beroendepå den alkoholkoncentration som uppmätts i blodet och är videxempelvis alkohol 0,09 promille.Alkoholutandningsprov tas av polisman med stöd av lagen(1976:1090) om alkoholutandningsprov. I en särskild förordning(F 1976:1091) har bemyndigats att meddelaföreskrifter för verkställighet av lagen. harefter samråd med () iett särskilt beslut bestämt säkerhetsavdraget vid denna mätmetodtill alkohol per liter utandningsluft.Säkerhetsavdraget är vid båda de nu nämnda mätmetodernabestämt så att sannolikheten blir högst för att ettprov med verklig alkoholhalt strax under de i lagen angivnagränserna får ett för högt värde (jfr prop. 1988/89:118 s. 18).I regeringens proposition om införandet av ett särskiltstraffansvar för rattfylleri grundat på alkoholkoncentrationen iutandningsluft framhölls (prop. 1988/89:118 s. 18) attsäkerhetsavdraget endast är ett uttryck för den tillförlitlighetsom analysmetoden har och att det ytterst är en uppgift fördomstolarna att ta ställning till om avdragets storlek äranpassat efter de krav som måste ställas i bevishänseende. Detskulle mot den bakgrunden, anfördes det, inte kunna accepterasatt säkerhetsavdraget fastställs genom lag eller någon annanförfattning. Enligt propositionen måste en principiell ochtydlig skillnad göras mellan den nedre promillegräns som ärföreskriven och den säkerhetsmarginal som bevismetoden kräver.Att författningsreglera denna säkerhetsmarginal vore enligtpropositionen att föreskriva om tillförlitligheten hos en vissmätmetod vilket ter sig som oförenligt med principen om fribevisprövning. hade ingen annan uppfattning.Utskottet, som instämmer i det ovan anförda, anser inte attstorleken på det s.k. säkerhetsavdraget vid analyser avalkoholkoncentrationer är en fråga som bör taställning till. Motion T238 avstyrks.Åtgärder för indrivning av böter vid trafikbrottI motion Ju708 (m) efterfrågas en möjlighet att beslagta ochförverka fordon för utländska medborgare som inte betalar böterför trafikbrott som de begår i . Frågan bör enligtmotionärerna utredas av regeringen.Indrivning av böter, vare sig de bestämts av domstol ellergenom godkännande av strafföreläggande eller föreläggande avordningsbot, sker enligt bötesverkställighetslagen (1979:189)genom uppbörd eller indrivning. Uppbörd sker genom frivilligbetalning av bötesbeloppet till . Indrivningär en tvångsåtgärd som ombesörjs av kronofogdemyndigheten.Bötespåföljd som bestämts i kan under vissaförutsättningar verkställas utomlands med stöd av lagen(1963:193) om samarbete med , , och Norgeang. verkställighet av straff m.m. och -- i mån av särskildöverenskommelse mellan och främmande stat -- lagen(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighetav brottmålsdom. Samarbetet enligt den sistnämnda lagen grundaspå en inom utarbetad konvention om brottmålsdomsinternationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen).Denna konvention har emellertid bara tillträtts av ett mindreantal stater, däribland . Inom bedrivskontinuerligt ett arbete för att få till stånd ett utvidgatinternationellt samarbete när det gäller t.ex.straffverkställighet. Frågan kan också komma att aktualiserasinom ramen för det växande straffrättsliga samarbetet inom EU:stredje pelare.Härutöver kan nämnas att det finns vissa möjligheter att fåtill stånd lagföring i annat land för gärning som har begåtts iSverige. Inom förekommer det exempelvis i ganska storutsträckning att åtal för brott, som har begåtts i ett land,väcks i det land där den misstänkte vistas (jfr prop. 14).Förverkande av egendom är enligt svensk rätt en s.k. särskildrättsverkan av brott som i första hand syftar till attomhänderta hjälpmedel som använts vid brott och utbyte, t.ex.pengar, av brott, se 36 kap. BrB. I sammanhanget kan ocksånämnas att det i 7 § trafikbrottslagen (1951:649) år 1987infördes (prop. 1986/87:81, JuU24, rskr. 200) en bestämmelse omförverkande av fordon. Bestämmelsen ändrades (prop.1993/94:44, JuU11, rskr. 78) och innebär i sin nuvarande lydelseatt fordon som har använts vid brott enligt lagen får förklarasförverkat, om det behövs för att förebygga fortsatt sådanbrottslighet och förverkande inte är oskäligt. Syftet medförverkandemöjligheten är att komma till rätta med framför alltupprepade fall av trafikonykterhet och olovlig körning.Sammanfattningsvis gäller alltså att beslut om förverkandeinte kan komma i fråga av den anledningen att böter kanförväntas inte bli betalade.Däremot bör nämnas att det enligt 26 kap. 1 § RB är möjligtatt belägga egendom med kvarstad i syfte att säkerställabetalning av böter. Bestämmelsen innebär att det om någon ärskäligen misstänkt för brott och det skäligen kan befaras, atthan genom att avvika eller genom att undanskaffa egendom ellerannorledes undandrar sig att betala böter, värdet av förverkadegendom, företagsbot eller annan ersättning till det allmännaeller skadestånd eller annan ersättning till målsägande, som kanantas komma att på grund av brottet ådömas honom, får förordnasom kvarstad på så mycket av hans egendom att fordringen kanantas bli täckt vid utmätning. Kvarstad får beslutas endast omskälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt somåtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motståendeintresse.Beslut om kvarstad meddelas av rätten. I avbidan på rättensbeslut om kvarstad får undersökningsledaren eller åklagaren taegendomen i förvar. Bestämmelser om verkställandet av kvarstadgenom utmätning finns i 16 kap. 10 och 13 §§ utsökningsbalken.Utskottet anser att önskemålet i motion Ju708 får anses varaväsentligen tillgodosett med den existerande reglering som härhar redogjorts för. Motionen avstyrks.Vissa frågor om unga lagöverträdareInledningI detta avsnitt behandlar utskottet vissa motionsspörsmål omden särskilda regleringen som gäller unga lagöverträdare.Gällande ordningSedan länge särbehandlas unga lagöverträdare under 18 år.Deras brottslighet skall i betydligt mindre utsträckning än deäldres bli föremål för domstolsprövning och åtgärder inomkriminalvården. Principen är i stället att de ungalagöverträdarna skall uppmärksammas av de sociala myndigheternaoch att dessa på olika sätt skall ge råd och stöd eller ingripamed andra åtgärder. Tanken är att åtal skall kunna underlåtas omlika goda eller bättre behandlingsmöjligheter för en unglagöverträdare kan åstadkommas utan att åtal väcks.Den rättsliga regleringen finns i första hand isocialtjänstlagen (1980:620), lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL).Särskilda bestämmelser om förfarandet i brottmål mot ungafinns i den ovan nämnda LUL. Lagen har karaktären av komplementtill och innehåller bl.a. bestämmelser omåtalsunderlåtelse, yttranden från socialnämnden,strafföreläggande, underrättelse om brottsmissstanke tillvårdnadshavare och särskilda regler för unga som gripits avpolis. Vidare finns särskilda bestämmelser som rör förfarandet idomstol, bl.a. om häktning, offentlig försvarare,personutredning och om vårdnadshavares medverkan. Det finnsockså en bestämmelse om en tidsfrist för hållande avhuvudförhandling. Flertalet bestämmelser avser dem som är under18 år, men några gäller även för dem som har fyllt 18 men inte21 år. I lagen regleras också förfarandet när utredning inleds ifråga om den som misstänkts för att ha begått brott före 15 årsålder.I juni 1990 tillkallades en parlamentarisk kommitté (Ju1990:07; dir. 1990:53) för att göra en översyn av det allmännasinsatser vid brott av unga och för att utvärdera det nuvaranderegelsystemet på området. Huvuduppgiften var att undersöka omden nuvarande fördelningen av uppgifter mellan socialtjänstenoch rättsväsendet var väl avvägd och om samordningen mellanmyndigheterna kunde förbättras. Utredningen, som antog namnetUngdomsbrottskommittén, lade fram betänkandet (SOU1993:35) Reaktion mot ungdomsbrott. Betänkandet harremissbehandlats och redan delvis lett till lagstiftning.Sålunda antog förslag till ändringar i LUL omhur ungdomsmålen skall handläggas hos framför allt polis,åklagare och i domstol (prop. 1994/95:12, JuU1, rskr. 39).Lagändringarna trädde i kraft . Kommitténsförslag när det gäller utformningen av påföljdssystemet för ungalagöverträdare bereds vidare inom Justitiedepartementet.Utredning om brott av barnI motion Ju809 (c) begärs en utredning om vilka rättsligaåtgärder som bör vidtas mot lagöverträdare under 15 år.Barn får inte straffas för brott (1 kap. 6 §BrB). Däremot kan brott av barn utredas av polisunder vissa förutsättningar. Regler härom finns i 31 § LUL. Enpolisutredning kan ske om den kan antas ha betydelse för attavgöra behovet av insatser med avseende på denunge, och det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt 15år har tagit del i brott, om det behövs för att efterforska godssom har åtkommits genom brott eller om det annars är av särskildvikt att en utredning äger rum. Har barnet inte fyllt fårutredning inledas endast om det finns synnerliga skäl. Barnetsvårdnadshavare och socialnämnden skall underrättas omatt en utredning har inletts, men underrättelse tillvårdnadshavaren får underlåtas, om det finns särskilda skäl moten underrättelse.Fråga om den som är har gjort sig skyldig till ettbrott kan bli prövad av domstol under vissa förutsättningar.Förfarandet kallas bevistalan och reglerna finns i 37 § () har inom ramen förregeringsuppdraget att ta fram underlag för ett nationelltbrottsförebyggande program ålagts att kartlägga vilka åtgärderdet allmänna och andra bör vidta när det gäller de ungdomarunder som begår brott. BRÅ bör därvid, anges det iuppdraget, belysa om den ovannämnda bestämmelsen om utredning avbrott av barn i LUL är väl avvägd och hur den i praktiken hartillämpats. Uppdraget skall redovisas i mitten av juni månad1995.Utskottet anser att motion Ju809 i nu berörd del får ansestillgodosedd genom uppdraget till BRÅ. Motionsyrkandet avstyrks.Medlingsverksamhet m.m.I flera motioner tas upp frågan om medling mellan den ungelagöverträdaren och målsäganden. I motionerna Ju801 (m) ochJu802 (m) efterlyses medlingsverksamhet enligt en modell frånNya , och i motion Ju809 (c) begärs införandet av medlingsom alternativ sanktionsform. I sistnämnda motion yrkas ocksåatt reglerna i LUL om återställande av skador bör utvecklas.Lagstiftningen innehåller vissa bestämmelser om återställandeav skador efter brottslig handling. Enligt 13 § LUL får enpolisman anmoda den som har eller kan antas ha fyllt 15 men inte18 år att vidta åtgärder för att avhjälpaeller begränsa skada på grund av brott, om den unge erkäntbrottet eller om det annars med hänsyn till omständigheterna äruppenbart att han begått brottet. Anmodan får endast ske om detär lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Om det inte äruppenbart obehövligt, skall målsägandens samtycke inhämtas innananmodan sker.I vissa fall kan i samband med dom föreskrivas att den dömdeskall biträda den skadelidande med visst arbete som syftar tillatt avhjälpa eller begränsa skadan. Detta gäller bl.a. 31 kap.1 § tredje stycket BrB om den ådömda påföljden är överlämnandetill vård inom . får meddelas endastmed den skadelidandes samtycke.Redan i dag pågår på flera orter i landet försök med s.k.medlingsprojekt inom vilka polisen och åklagaren i samarbete medsocialtjänsten låter ungdomar som begått brott göra rätt försig. Åtgärderna kommer till stånd under ett mycket tidigtstadium av det rättsliga förfarandet. Initiativet tas iflertalet fall av polisen, som sedan i samarbete medsocialtjänsten genomför den s.k. medlingen. Om den unge gör rättför sig leder detta ofta till åtalsunderlåtelse. Deltagande iett medlingsprojekt får dock inte uppställas som ett villkor föratt åtalsunderlåtelse skall komma till stånd.Ungdomsbrottskommittén har i sitt betänkande presenterat enredovisning av medlingsverksamhet som förekommer både inom ochutom landet (SOU 1993:35 s. 431 ff). Kommittén föreslår i sittbetänkande inte något formaliserat medlingsförfarande men anseratt lokala initiativ till brottsofferkonfrontation börunderstödjas. Enligt kommittén bör verka föratt medlingsverksamheten inom de lokala polisdistriktenutvecklas av polismyndigheten i samråd med åklagare ochsocialtjänst. Den unges vilja att göra rätt för sig skall, anserutredningen, beaktas vid prövningen av rapporteftergift ochåtalsunderlåtelse.Enligt ett regeringsuppdrag skall Riksåklagarenutarbeta en modell för medlingsverksamhet. En kartläggning skallske av de erfarenheter som finns av inom landetbedrivna medlingsprojekt. Med utgångspunkt från kartläggningenskall Riksåklagaren utarbeta en eller flera generella modellerför hur en medlingsverksamhet för unga lagöverträdare skullekunna bedrivas. Inom ramen för uppdraget kommer även att berörasfrågor om återställande av skador. Uppdraget skall, enligt vadutskottet erfarit, redovisas den 1 september 1995.Sedan den 1 januari 1988 skall åklagaren, vid sin bedömning avom åtalsunderlåtelse skall meddelas, särskilt beakta den ungesvilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genombrottet eller att avhjälpa eller begränsa skadan. Åklagaren kanmed stöd av denna regel (17 § LUL) räkna den unge till godo atthan t.ex. kontaktat målsäganden och diskuterat möjligheterna attgöra rätt för sig eller att han följt en anmodan av polis attställa till rätta. Systemet innebär inte att man kan "köpa sigfri" från åtal. Det är viljan att göra rätt för sig som äravgörande för bedömningen, inte om ersättning faktiskt harbetalats eller skada reparerats. gällerockså att den unges vilja att på annat sätt gottgöra målsägandenskall beaktas vid prövningen av frågan om åtalsunderlåtelse(prop. 1994/95:12 s. 77 f). Här avses att den unge t.ex. kan hautfört visst arbete för målsägandens räkning eller deltagit imedling.Utskottet har vid tidigare behandling av frågan omkonfrontation och medling (se 1991/92:JuU24 s. 15 och där gjordhänvisning) uttalat stor förståelse för motionärernas syfte medyrkandena. Utskottet har understrukit både vikten av att denunge får klart för sig att hans brottslighet inte accepteras ochav att han kommer till insikt om vad brottsligheten betyder förden som drabbats. Tanken på ett medlingsförfarande har utskottetfunnit värd att överväga. Utskottet har dock avstyrkt bifalltill motionsönskemålen med tanke på det beredningsläge som rått.Utskottet vill nu på nytt understryka att utskottet ser mycketpositivt på den medlingsverksamhet som pågår. Den bör som anförsi motionerna utan tvekan kunna utvecklas vidare. Arbetet härmedpågår redan, och enligt utskottets mening bör resultatet avRiksåklagarens utredningsuppdrag avvaktas innan det avgörs omåtgärder behöver vidtas för att introducera t.ex. nya former avmedlingsverksamhet. Med dessa ord avstyrker utskottet bifalltill nu behandlade delar av motionerna Ju801, Ju802 och har beträffande återställande av skadorföreslagit att polisen i ökad utsträckning skall anmoda ungdomaratt göra rätt för sig eller avhjälpa skador på grund av brott.Frågan bör, enligt utredningen, kunna tas upp i samband med ettmedlingsförfarande.Som framgått ovan utreds frågan om modeller för ettmedlingsförfarande av Riksåklagaren. Utskottet utgår från attfrågan om utveckling av systemet med återställande av skadorövervägs i det sammanhanget. Det saknas därför enligt utskottetsmening anledning för att nu uttala sig i frågan.Utskottet avstyrker bifall till motion Ju809 i nu berörd del.Påföljden för unga lagöverträdareI motion Ju802 (m) yrkas att påföljden överlämnande till vårdinom skall avskaffas och att en ny påföljd kalladungdomsstraff för 15--17-åringar skall införas. Påföljden skallverkställas i särskilt inrättade kriminalvårdshem och varautformad på ett i motionen närmare beskrivet sätt. I motionenbegärs vidare att de restriktioner som gäller för att döma18--21-åringar till fängelse avskaffas. I motion Ju809 (c)efterlyses nya påföljder för unga lagöverträdare.Brottsbalken innehåller en särskild påföljd för ungdomarunder . Bestämmelsen, som finns i 31 kap. 1 § BrB, innebäratt rätten får döma en ung person som begått en brottsliggärning till överlämnande till vård inom . Enförutsättning är att den unge kan bli föremål för vård ellerannan åtgärd enligt socialtjänstlagen eller LVU. Ett sådantöverlämnande innebär att det ankommer på socialnämnden att ensambesluta vilka åtgärder som skall vidtas beträffande den unge.Socialtjänstlagen möjliggör olika vårdinsatser underförutsättning att den unge frivilligt medverkar till dessa.Aktualiseras tvångsvård enligt LVU skall socialnämnden ansökadärom hos länsrätten, som beslutar i frågan. Socialnämndenbestämmer hur sådan tvångsvård av den unge skall ordnas, var hanskall vistas och hur länge vården skall pågå.Socialnämndens åtgärder anpassas helt till den unges behov.Domstolen, som fastlägger det straffrättsliga ansvaret, saknar idessa fall i princip inflytande över innehållet i den utdömdapåföljden.