bet · GI01SfU13 · 1995-04-20 00:00:00 — Ett stort bekymmer just nu som också är någotkonjunkturbetingat är kravet på bra kunskaper i svenska. Medbättre konjunkturer sjunker det kravet. Men är det ett mycketstarkt krav att svensknivån måste vara bättre. Där är det justnu ett stort glapp mellan de kunskaper man får i svenska förinvandrare och de krav som arbetsmarknaden ställer.Från poängterades det hur tufft och hårtarbetsförmedlingsjobb som ligger bakom varje person. Det villjag instämma i. Vi har otillräckliga resurser för detta i Malmö.Vi är nio handläggare, och vi har inte en chans att klarasituationen på ett bra sätt som det är just nu.Jag skall avsluta med att tala litet grand om samverkan. Vihar också detta som mål. Vi har en bra samverkan i kommunen. Detsom har varit viktigt för oss är just det gemensamma målet ochdet gemensamma förhållningssättet.Vi uppträder som en enhet gentemot alla som kommer. Det ärsamma mål oavsett om man är hos en handläggare påinvandrarförvaltningen eller om man är hos en handläggare påarbetsförmedlingen. Det är vägen till arbete som vi pratar omgemensamt.Vi har ständigt en dialog om olika åtgärder. Det för våraverksamheter närmare varandra. Trots det är vi bra på attavgränsa oss och utnyttja varandras kompetenser, såverksamheterna har inte flutit ihop.Till sist några exempel på åtgärder som vi har i samverkan. Vidiskuterar nu mycket om sfi och hur vi på något vis skall kunnafå en bättre språkkunskap. Vi håller på med ett försök där viyrkesinriktar sfi:n på ett annat sätt. Vi grupperar in klassernaefter den yrkesbakgrund dessa människor har.Vi gör också syon på de olika skolorna merarbetsmarknadsinriktad. När det gäller problem som kan uppståför personer som är ute i jobb eller i utbildning kaninvandrarförvaltningens personal snabbt gå ut och rätta till democh se till att det flyter som det skall.Ordföranden: så mycket. Då övergår vi till enfrågestund. Jag går tillbaks till min gamla lista ochkonstaterar att den som är först är : Fru ordförande! Det var beklämmande medminskningen av svenskastudier och likaså avhemspråksundervisningen. Vi kan inte dra in resurserna tillinvandrarbarnen för att förebygga de problem som finns och somär på väg.Jag menar därför att vi naturligtvis skall behålla det vi haroch försöka utöka det. Min fråga var från början: Var kommerhemspråket in? Det kommer in sedan. Jag tycker att det ärviktigt med hemspråk både här och för svenskundervisningen.Om man har ett riktigt modersmål lär man sig lättare nyaspråk. Det är viktigt för identiteten och vid hemvändande, närman skall åka hem eller kanske flytta tillbaka igen. Jag serhemspråket som en väldigt viktig del i detta. Jag har varitsfi-lärare både för barn och vuxna under . Frågan är om manär beredd att satsa på detta fortfarande.Jag tror att det finns en liten hake när det gäller attinvandrarna söker sig till storstäderna. Jag har talat med mångainvandrare som tror att deras barns utbildning blir bättre istäderna. Så är det i deras hemländer. De tror att ett gymnasiumi t.ex. , min hemstad, inte är lika mycket värt som ettgymnasium i eller i Göteborg.När de har varit ute i orter i hela har de efter entid när de har stannat märkt att det inte är på det viset. Men ioch med att de nu drar till storstäderna direkt upptäcker deinte detta. Jag tycker att det är en tveksam sak att man lämnarlandsorten så snabbt.Sedan tycker jag att det var utmärkt att staten kanske måsteta samhällsansvar för vidare arbete, som sade.Jag kan inte se någon annan lösning. Annars klarar intekommunerna det.Integreringen i det svenska samhället är en stor och viktigfråga. Det är alldeles nödvändigt att vi tar tag i denallvarligt och samvetsgrant.Rune : Vi har här hört en redovisning av vad somkan göras för de olika bostadsområdena. Det märks att det finnsett väldigt starkt intresse på den kommunala sidan för attförsöka samordna insatser och resurser. finns det enhel del medel på den statliga sidan: arbetsmarknadsmedel, pengarinom till rehabilitering och liknande.Då är min fråga: Hur ser ni på den kommunala sidan påsamordningen med de statliga insatserna? Vilkamöjligheter finns det att åstadkomma mer okonventionellalösningar, om man rensar i regelverket och ökar kommunernasinflytande över de statliga medlen? är det mycket som äruppbundet kring centrala regelverk som ju styrs av den generellapolitiken. Jag skulle gärna vilja höra hur ni ser på den delen.Det har här andats att det som man efterlyserfrån och är någon form av andrum, att kunna taitu med de akuta problemen och att kunna uppnå en socialstabilitet. Det kräver antingen att nytillskottet minskar elleratt omflyttningen, sekundäromflyttningen, i landet begränsas pånågot sätt. Såvitt jag vet finns det ingen -- utom möjligennågon enstaka -- som har vågat antyda att man skulle kunnainföra en lagstiftning eller någonting annat som förhindrarmänniskor att flytta.Om man skall förhindra sekundäromflyttningen krävs det någotslags morot för att människor skall stanna kvar i sinahemkommuner. Man måste återupprätta Hela Sverige-strategin,vilken ju -- enligt en forskare här -- uppenbarligen upphördeatt fungera 1991. Det krävs alltså en morot för att människorskall stanna i kommunerna utanför storstäderna. Ju fler insatsersom görs i de täta områdena, desto mer intressanta blir de attflytta till. Det är litet paradoxalt. Ni från och Malmöhar kanske haft en del funderingar kring hur man skulle kunnabegränsa den omflyttning som sker i dag.Eva : ställde samma fråga som jaghade tänkt ställa om en flexiblare resursanvändning. Jag hoppasatt vi kan få svar på den frågan. Det vore bra om man kundeundvika det som folk från arbetsförmedlingen berättade om, får pengar över på ett ställe som man inte kan använda.Säkert skulle de komma väl till nytta i någon annan form för demänniskor som resurserna är avsedda för.Min andra fråga handlar om barnen och skolan -- jag sitter iutbildningsutskottet -- men jag misstänker att den har bäringockså på vuxna människor.Det som skiljer invandrarbarn från svenska barn är att de närde kommer hit behöver -- utöver allt det som också svenska barnbehöver -- skaffa sig kunskaper om det svenska samhället,kunskaper som svenska barn redan har. Dessutom måsteinvandrarbarnen skaffa sig kunskaper i svenska språket. Jag haren känsla av att man i de allra flesta kommuner är ganska bra pådet här. Där man inte kan klara detta är i de kommundelari en del kommuner där koncentrationen av invandrarbarn i skolanär så hög att de svenska barnen inte räcker till för att kunnautgöra ett stöd vid inlärningen. statistik varganska alarmerande. Det är angeläget att få fram en utvärderingså snart som möjligt.Frågan som man måste ställa sig är: Klarar vi av att lösaproblemen i de starkt invandrarkoncentrerade områdena med ettmer generellt verkande resursfördelningssystem? Jag riktar denfrågan närmast till er från kommunerna.Behövs det även andra styrmedel som inte hänger ihop just medpengar? Jag tänker då på sådant som styrning avpersonalresurserna, de resuser som man faktiskt har, så att detinte blir på det viset att det knappast finns någonsvensktalande inom barnomsorgen, som det är i vissaförortsdistrikt här i , där invandrarkoncentrationen ärhög.En annan sak är att man måste prioritera upp Svenska 2 som ettämne i skolan, vilket ju håller på att ske. Men behövs det ännumer av styrning som vi kan utöva från det här huset?För övrigt var det väldigt intressant att höra om projektet iRinkeby, där ni i invandrarorganisationen går in och tar överdet som ni är bra på, just kontakten med era medlemmar, därsamhället kommer till korta.Inger : talade om atttäta och naturliga kontakter med det svenska samhället är ennyckelfråga om vi skall komma åt segregeringen. Han sade bl.a.att man planerar för utanförskap. Det är en problembild som jagtror att många ställer upp på. Det handlar om att hitta nyavägar för att de som kommer hit i första hand inte skall fåkontakt med bara myndighetspersoner utan också med vanligainvånare.Nu pågår det en försöksverksamhet bl.a. i med attfrivilligorganisationer står för mottagandet. Det sker inteamatörmässigt utan man har också professionell personal. Men dettillkommer en ytterligare dimension genom att människor i dessaorganisationer blir kontaktpersoner eller kontaktfamiljer tillenskilda flyktingar och invandrare. Detta kan då bli en naturliglänk till samhället. Kontaktpersonerna kan hjälpa till medpraktiska bestyr men också utgöra sällskap när man för förstagången skall besöka olika ställen. Jag undrar om någon frånStockholm har erfarenhet av detta, om projektet har pågått sålänge att man vet någonting om resultaten. Finns det den härtypen av mottagande i andra kommuner? Hur ser ni i så fall pådetta?Om vi inte skall fortsätta att planera in utanförskap ärbostadsplaneringen en väldigt viktig del av utvecklingen pålängre sikt. Man bör inte bara se på upplåtelseformen när manplanerar nya bostadsområden. Det finns även andra faktorer attta hänsyn till. Här i finns det två områdensom man kan jämföra, och Kista.När man byggde slog man upp ett antal bostädersom såg likadana ut. Arkitekturen var väldigt likartad. Man lätmänniskor flytta in innan tunnelbanan var utbyggd och innan detfanns någon social struktur. Det fanns inte dagis, inte skolorosv. I var det precis tvärtom. Där var arkitekturenväldigt varierad. Tunnelbanan var utbyggd, och där fanns skoloroch dagis när människor flyttade dit. Det har lett till att manhar fått olikartade utvecklingar i dessa områden, och det ärviktigt att man tar vara på de erfarenheterna. Jag undrar omnågon från eller någon annan kan svara på frågan hurman arbetar med att sprida den här typen av kunskap. Genom bygger på det här sättet bygger man alltså in ettutanförskap, inte bara när det gäller invandrare och svenskarutan också när det gäller olika grupper av svenskar.Louise : Jag tänkte berätta litet grand omerfarenheterna från ett OECD-projekt i den stora gruppen UrbanAffairs inom . Den arbetsgrupp som jag har suttit med iheter Housing Social Integration and Livable Environments inCities. Denna grupp leddes av vår storstadsutredare -- jag deltog som delegat.Att tar upp de sociala frågorna i de mest eftersattaområdena är intressant. är ju en organisation som ser på deekonomiska och näringspolitiska frågorna i samhället. Varför tarman då upp de sociala frågorna? Jo, helt enkelt därför att man imånga länder har förstått att man inte kan ha områden som ärväldigt eftersatta. Det slår tillbaka också på andraförhållanden i en stad. En stads vitalitet hänger ihop med attdet inte finns områden som är alldeles för eftersatta och somhar alldeles för besvärliga förhållanden för sina invånare.Redan detta är ju intressant, eftersom det visar också för ossatt detta inte bara är en fråga för dem som råkar bo i dessaområden utan det är en fråga för alla i ett samhälle.Nå, vad kommer då den här arbetsgruppen med förrekommendationer? Jo, i alla länder har man prövat än den enaoch än den andra åtgärden. Man har försökt sig påarbetsmarknadspolitiska åtgärder, utbildning, förbättring avbostadsstandarden och arkitekturen samt förbättring av servicen.Allt detta har nog varit bra, men man har för det första funnitatt om man bara genomför kortlivade enstaka projekt, så är allttillbaka till det gamla vanliga när projektet är slutfört. Manmåste satsa på långsiktiga hållbara lösningar som inte bara ärenstaka och tillfälliga.För det andra måste det handla om samverkan översektorsgränser. Det räcker alltså inte med att bara satsa påarbetsmarknadsåtgärder, bara på utbildningsåtgärder eller barapå bostadsåtgärder. Ett belysande exempel på detta är att någonsade att om vi nu förbättrar arbets- och inkomstförhållandena iett område, då flyttar naturligtvis de som har fått det litetbättre och in flyttar sådana som fortfarande har det litetsämre. Om vi satsar på bättre bostadsförhållanden och bättrearkitektur, då flyttar det in en massa människor som har det bramedan de som har det sämre måste flytta därifrån, därför att deinte har råd att bo kvar. Hela bostadsmarknaden fungerar på detsättet.Det handlar alltså om att göra många saker och medsamverkan. Det handlar om arbetsmarknad, utbildning, boende,service och inte minst det som talade om och som påutrikiska brukar kallas empowerment, nämligensjälvförtroendeskapande åtgärder bland dem, inte minst blandkvinnor, som bor och fungerar i ett lokalsamhälle av det slagsom du nämnde och som var så imponerande.Vilka sektorer är det som det handlar om? Jo, det handlarnaturligtvis om alla de gamla vanliga sektorerna: kommunen,staten, föreningslivet, de boende. Och det handlar lika mycketom näringslivet, det lokala näringslivet i en stadsdel, någotsom vi i ibland tenderar att glömma bort. Det lokalanäringslivet har ju också förfärligt mycket att vinna på attförhållandena blir bättre, säger man i OECD-gruppen. Folk fårbättre köpkraft, man handlar mera i butikerna, folk har råd tillbättre bostadsförhållanden, ungarna sköter sig bättre osv. Detblir mindre vandalisering, folk bor kvar och det blir inte såstor omflyttning. Alla som verkar i ett lokalsamhälle har glädjeoch nytta av att samverka. Därför måste självfallet alla varamed i denna samverkansprocess. Insatserna och åtgärderna måsteockså göras samtidigt.Någonting annat som jag lärde mig i arbetsgruppen var att närman i andra länder talar om social integration, menar man interiktigt detsamma som vi gör när vi talar om integration. Viavser motsatsen till segregation, dvs. en uppdelning där somligabor på ett ställe medan andra bor på ett annat ställe. Vi menaralltså blandning när vi talar om integration. När man i andraländer och i OECD-gruppen talar om social integration, menar manintegration på bostadsmarknaden och integration påarbetsmarknaden. Man avser integration i samhället som sådant(dvs. att inte vara utesluten, stå utanför) och intenödvändigtvis blandning. Det här är en intressant fråga attfundera över.Boverket deltar alltså i den här sortens arbete utrikes. Vihar inrättades 1989 också ägnatoss åt egna studier av dessa frågor, särskilt med utgångspunkt ibebyggelseutformningens och bostadsmarknadens sätt att fungeraoch betydelsen av detta för boende och välfärd, inte minst imånga områden där det finns många människor som har det svårtoch besvärligt.Under årens lopp har vi utgivit ett antal skrifter, och demvill vi gärna överlämna till socialförsäkringsutskottet.Jan : Jag skall försöka att fatta mig kort.Jag skall svara på fråga, som jag vill svara japå. Jag tror att det finns mycket att vinna med en gemensamresursanvändning mellan myndigheter i områden av den här typen.Jag är alltså stadsdelschef i Rinkeby.Vi arbetar tillsammans medarbetsförmedlingen och i ett gemensamtprojekt. Vi har en ledningsgrupp med representanter för dessatre myndigheter och våra förvaltningar. Det är ju inte så, attresurserna är gemensamma i egentlig mening -- då hade du intebehövt ställa frågan. Men det är ju inte självklart till vilkenmyndighet man skall vända sig, om man inte har ett arbete. Detgör att vi på olika sätt har ett ansvar för människor som intehar ett arbete. Vi har funnit att om vi kan använda pengarna somom de vore gemensamma finns det mycket att vinna. Vi skullesjälvfallet kunna gå ännu längre om resurserna verkligen voregemensamma.I det här projektet försöker vi att få med människor som leverpå socialbidrag och som inte har någon sysselsättning i olikatyper av utbildning och praktik. Här får de en annan ersättningän socialbidrag för sin prestation. Sedan försöker vi att få såmånga som möjligt att kunna ta nästa steg till ett reguljärtarbete med en reguljär lön. har inneburitatt fler har ramlat ner ett steg än vad det är som har lyckatsatt ta sig upp. Men just nu ser det ut att råda en någorlundabalans. Vi arbetar på ungefär samma sätt som man gör i medden skillnaden att vi arbetar ännu mer intimt tillsammans.Om någon till äventyrs skulle tro att detta kostar enförfärlig massa pengar har det gjorts en ekonomiskt oberoendeutvärdering av projektet, som visar att vi sparade 22miljoner, framför allt på förkortade väntetider. Det var alla vitre myndigheter tillsammans som gjorde denna vinst.Jag vill i förbifarten också kommentera fråga.Om man jämför och finns det en ytterligareskillnad som jag tror är ännu väsentligare, och det är att Kistaplanerades från början med arbetsplatser. Men så var det intemed och Rinkeby.Eva : Det är alldeles riktigt att , liksom deövriga storstäderna, nu behöver ett andrum. Vi behöver kunna taemot de flyktingar och invandrare som finns i kommunen ochse till att de kommer i arbete och får sysselsättning.Diskussionen har förts i bl.a. om att vi tycker att detinte vore orimligt att man ser till att Hela Sverige-strateginrejält fungerar, när nu tar emot flyktingar. Då menar viatt flyktingarna bör kunna få introduktion i de kommuner som deblir anvisade till av , som har hand omkommunplaceringen.När introduktionen är genomgången, dvs. när man har lästsvenska och tagit del av samhällsintroduktionen, måste det såatt säga vara fritt fram för vem som helst att flytta. Men detsker ett enormt resursslöseri . Det kostar alltså oerhörtmycket pengar för kommuner som bygger upp ett nätverk avresurser för att ta emot flyktingar men som inte tilldelas någraflyktingar. En del andra kommuner, såsom och , hardimensionerat för en mottagning som sedan fullständigt brakarihop.Så visst måste man titta på styrinstrumenten. Ett av dessa ärju naturligtvis den penningpåse som måste följa flyktingen. Detär den ena delen. Den andra delen är att man rejält måste betonaHela Sverige-strategin. Hur det skall gå till vet jag interiktigt. Vi har bara anvisat en väg, och det är möjligt att manfår försöka att hitta andra lösningar.Sedan när det gäller det här med okonventionella lösningar kanjag försäkra er att vi i har tvingats att ta till sådanaunder . Ett exempel var när vi ficköppna ett antal stängda skolor för att ta hand om den bosniskagruppen. Vi fick utnyttja och se till att dessabosnier kom i någon form av sysselsättning för att väntetideninte ytterligare skulle fördröjas. Det finns många exempel påsådana okonventionella lösningar.Vi får nog också pröva okonventionella lösningar för att ocksåhitta arbets- och sysselsättningstillfällen förinvandrargrupperna.Peter Schuckink-Kool: Det gläder mig att vi inleddemed exempel på att det också finns egna resurser blandinvandrare. Även i stadsdelen görs det egnainsatser av den turkiska befolkningen. Det rör sig om ettsamarbete inom barnomsorgen som inte är så utförligt som det somredovisades här men som dock går i samma riktning. Det är ocksåmycket stimulerande att unga turkiska universitetsstuderande nuförsöker organisera sig för att hjälpa de ungdomar som går igymnasieskolan genom dels moraliskt stöd, dels läxstöd.Jag vill komma in på det som sade. Han nämndeför första gången ordet morot. De möjligheter som finnsatt ge introduktionsersättning i stället för socialbidrag harpå många ställen lett till att man har döpt om socialbidragettill introduktionsersättning. Tanken var att det just i dettaskulle finnas en morot. Introduktionsprogrammet skulle minskaantalet byten av kommuner, eftersom det var meningen att manskulle fullfölja introduktionsprogrammet.I har man dessutom gjort något som jag uppmanar alla attgöra: Man betraktar nämligen alla nykomlingar lika och utgårifrån deras individuella behov. När man inför ettintroduktionsbidrag i stället för socialbidrag lär det finnasjuridiska hinder för att erbjuda detta till andra än tillflyktingar, alltså till anhöriga som i normala fall utgörungefär hälften av den totala invandringen i . Det voreen angelägen uppgift för att undanröja de hinder somföreligger för en kommun att erbjuda introduktionsbidrag äventill den andra hälften av det totala antalet invandrare.Sedan saknar jag att ingen har frågat om återvändandet. Vi fårändå räkna med att det finns många människor som uppleversin tillvaro i som tillfällig, som tillfälligt skydd.Även om den förra regeringen gjorde vissa förberedelser för etteventuellt program för ett återvändande, har man i isamband med bistånds- och återbyggnadsåtgärder börjat attarbeta med att förbereda somalier att kunna återvända tillhemlandet, naturligtvis på frivillig väg. Den frågan har intetagits upp här. Det är dock ganska många som just för att deupplever sin tillvaro här som tillfällig har ganska storaproblem.Lars : Jag skulle vilja svara på den fråga somInger tidigare ställde, om det på andra håll än iStockholm fanns någon typ av frivilliginsats förflyktingmottagandet. Det finns det. Vi har ganska sagtja till flyktinghjälp, som är en organisationbestående av frivilligorganisationer med Invandrarverketstidigare chef som ordförande. Man skall nu tahand om 100 familjer. Det innebär att man bygger upp ettkontaktnät inom sina organisationer med värdfamiljer för dessaflyktingfamiljer. Vi tycker att det är ett intressant försök föratt se om man kan lyckas bättre med integrationen just blanddessa flyktingar. Sedan får vi göra en utvärdering och se omvi kan fortsätta med den typen av verksamhet. Det finns kanskeockså andra organisationer som kan tänkas vara intresserade.Såväl det statliga som det kommunala flyktingmottagandet måstesjälvfallet knyta kontakter med de föreningar i övrigt som kanvara intresserade av att engagera sig i den här typen av frågor.Man har i tidigare inlägg undrat om det finns statliga reglersom utgör ett hinder för kommunerna när det gällerflyktingmottagandet och möjligheterna att klara de problemen påett bättre sätt. Jag vill då gärna anknyta till det som jag sadepå förmiddagen, nämligen att den viktigaste frågan trots allt ärsysselsättningsfrågan och att det drivs en aktivarbetsmarknadspolitik samt att det görs väldigt riktade sådanainsatser i storstäderna.Såvitt jag kan bedöma efter den utveckling som vi har haftmåste insatserna öka ganska påtagligt. Det går inte att sittahär och exakt tala om hur man skall göra, men redovisningarnafrån , och tyder på att det finns ettstarkt engagemang hos såväl kommunala som statliga myndigheterför att agera i dessa frågor.Man borde avsätta den grundplåt som regeringen har aviserat på125 till de invandrartäta kommunerna för ensärskild storstadsdelegation. Problemen kommer att bestå i dekommuner som har av problemen och där koncentrationen ärhög, även om man på olika sätt försöker att förhindra en del avinflyttningen. Det är där insatserna måste göras. Då skall manha representanter för länsarbetsnämnd, för kommuner och ocksåför regering eller departement, som skall se till att pengarnainte används för fel ändamål. Utifrån detta och egna kommunalainsatser får man sedan arbeta aktivt inom ordinarie ramar vidsidan om. AMS-budgeten innehåller väldigt många olikaarbetsmarknadspolitiska insatser. På det viset kan man kanskeskapa ett ökat tryck på storstadskommunerna just när det gällerden här frågan.Jag tror att detta är det sätt på vilket man skall gå fram. Iannat fall befarar jag att det blir fråga om att man skall sökaprojektbidrag för olika insatser ur de ,som ordföranden inledde med att tala om att regeringen hadeaviserat. Sedan skall man sitta på departement eller påmyndigheter i och avgöra till vilka dessa pengar skallgå. Det tror jag är ett helt felaktigt upplägg. Lägg ansvaret sånära invandrarna som möjligt och se till att det görs enuppföljning så att pengarna används på rätt sätt! Se också tillatt ramarna blir så fria som möjligt när det gäller att vidtaolika åtgärder för att få människor i sysselsättning så att deså småningom kan få ett liv likvärdigt med det liv som svenskari gemen har!Ronny : Om man kan få till samordningen avinsatserna på rätt sätt finns det en mycket stor dynamik. Vi harvisat en del av det i Malmö.Men det finns hakar i det hela. har redovisatatt man inte har handledarresurser för att använda alla deåtgärdsmedel man har till sitt förfogande. Vi har ett gemensamtprojekt när det gäller yrkesförberedande kurser, där tanken äratt det skall ges utbildningsbidrag.