bet · GI01LU16 · 1995-03-30 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet proposition 1994/95:123, Nymarknadsföringslag, jämte nio motioner, varav sju väckts medanledning av propositionen och två innevarande år.I propositionen föreslås en ny marknadsföringslag som skallersätta den nu gällande marknadsföringslagen från år 1975.Förslaget innebär att det nuvarande systemet medvitessanktionerade generalklausuler behålls. Vid sidan av dessainförs nya särskilda regler med konkreta förbud mot och krav påvissa marknadsföringsåtgärder. Överträdelse av de särskildareglerna kan medföra att en näringsidkare ådöms endirektverkande sanktion i form av marknadsstörningsavgift.Vidare utvidgas skadeståndssanktionen. Beträffande processen imarknadsföringsmål innebär förslaget att ett tvåinstanssysteminförs med som första instans ochMarknadsdomstolen som andra och sista instans. Rättegångsbalkensregler skall med vissa undantag tillämpas fullt ut påmarknadsföringsmålen. primära talerättnär det gäller förbud och åläggande avskaffas. I mål ommarknadsstörningsavgift skall ha primärtalerätt, med rätt för en enskild näringsidkare som berörs avöverträdelsen och en sammanslutning av näringsidkare att föratalan, om beslutar att inte göra det. Dennya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.I motionerna tas upp frågor som gäller obligatoriskinformation vid marknadsföring av vissa produkter,marknadsföring av skidresor, angivande av geografiskaursprungsbeteckningar vid marknadsföring av livsmedel,vilseledande efterbildningar, vilseledande avbetalningsskyldighet genom s.k. fakturaskojeri, användningen avuttrycket garanti vid marknadsföring, aggressiva metoder vidmarknadsföring, s.k. marknadsföringskorruption, diskriminerandereklam m.m. och en särskild bevisregel i marknadsföringslagen.Utskottet har inhämtat ochjustitieutskottets yttranden över propositionen och de motionersom väckts med anledning av propositionen. Yttrandena är fogadesom bilaga 4 och bilaga 5 till betänkandet.Företrädare för () har inför utskottet framfört kritik mot attförslaget inte innehåller någon uttrycklig bestämmelse om förbudmot fakturaskojeri. Liknande kritik mot förslaget harframförts i inkomna skrivelser, en från , en från samt enfrån och tillstyrker bifall till propositionen med denändringen att ikraftträdandet flyttas fram till den 1 januari1996. Vidare förordar utskottet att den föreslagna bestämmelsenom marknadsstörningsavgift (24 §) kompletteras så att det klartframgår att årsomsättningen i vissa närmare angivna fall fåruppskattas till ett skäligt belopp. De väckta motionerna (m, c,mp) som gäller vilseledande om betalningsskyldighet genom s.k.fakturaskojeri föranleder utskottet att förorda etttillkännagivande från . Av lagtekniska skäl framlägger utskottet i bilaga 3ett i förhållande till regeringens förslag justerat förslag tilllag om ändring i lagen om m.m.Till betänkandet har fogats fem reservationer och ett särskiltyttrande. I reservationerna förordas tillkännagivanden somgäller efterbildningar (mp), diskriminerande reklam (v och mpresp. c), en utredning om reklamens påverkan (mp) ochbevisbördan i marknadsföringsmål (mp). I propositionen 1994/95:123 föreslår regeringen() -- efter hörande av Lagrådet -- attriksdagen antar de i propositionen framlagda förslagen till1. marknadsföringslag,2. lag om ändring i radiolagen (1966:755),3. lag om ändring i lagen (1970:417) om m.m.,4. lag om ändring i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser ommarknadsföring av alkoholdrycker,5. lag om ändring i konsumentförsäkringslagen (1980:38),6. lag om ändring i konsumenttjänstlagen (1985:716),7. lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932),8. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601),9. lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830),10. lag om ändring i lagen (1992:1672) om paketresor,11. lag om ändring i tobakslagen (1993:581).Lagförslagen har intagits som bilaga 1 till betänkandet. Motioner väckta med anledning av proposition 1994/95:1231994/95:L13 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om lagstiftning mot kränkande marknadsföring.1994/95:L14 av och (c, m)vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om ett uttryckligt förbud attutställa fakturor, inbetalningsavier eller liknande meddelandensom är ägnade att inge en felaktig föreställning om attbeställning har skett eller att betalningsskyldighet annarsföreligger.1994/95:L15 av Per Stenmarck m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen kompletterar den nya marknadsföringslagens 12 § ienlighet med vad som anförts i motionen.1994/95:L16 av m.fl. (c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om diskriminerande reklam,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förbud att skicka fakturor tillkonsumenter eller andra som inte har beställt några varor ellertjänster.1994/95:L17 av Per () vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om attinföra förbud mot att skicka fakturor till någon som intebeställt några produkter.1994/95:L18 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att beslutar att det i lag skall fastställas attreklam och annan marknadsföring för elförbrukande produkterskall innehålla information om elförbrukning och jämförelsetalmed en normalprodukt,2. att beslutar att det i lag skall fastställas attreklam och annan marknadsföring för frukt, grönsaker och andralivsmedel skall innehålla tydlig uppgift på om det vidproduktion eller distribution har använts metoder (kemikalieretc.) som är förbjudna i ,3. att beslutar att reklam och annan marknadsföringför bilar skall innehålla information om bilens förbrukning avenergi och en jämförelse med normalbil,4. att beslutar att det i lag skall fastställas attreklam och annan marknadsföring av frukt och grönsaker som pågrund av användning av mögelmedel och andra bekämpningsmedel börskalas, skall innehålla information om detta,5. att som sin mening ger regeringen till känna atten utredning bör tillsättas för att belysa marknadsföringenslivsstilspåverkan,6. att beslutar att det i lag skall fastställas attvilseledande marknadsföring utan geografisk ursprungsbeteckningpå livsmedel förbjuds,7. att beslutar att det i lag skall fastställas attvilseledande efterbildningar ej får användas vid marknadsföringenligt utredningens förslag,8. att beslutar att det i lag skall fastställas atten näringsidkare inte får använda uttrycket "garanti" ellerliknande uttryck enligt utredningens förslag,9. att beslutar att det i lag skall fastställas atten näringsidkare inte får använda aggressiva metoder enligtutredningens förslag,10. att beslutar att det i lag skall fastställasförbud mot att skicka fakturor eller liknande på obeställdaprodukter (negativa säljmetoder) enligt utredningens förslag,11. att beslutar att det i lag skall fastställas atten näringsidkare inte får försöka påverka beslutsfattande genomkorruptiva förmåner enligt utredningens förslag,12. att hos regeringen begär förslag tillgrundlagsändring som kan medföra att såväl yttrandefrihetensäkras som att diskriminerande reklam kan undvikas,13. att beslutar att det i lag skall fastställas attomvänd bevisbörda skall gälla i marknadsföringsmål enligtutredningens förslag.1994/95:L19 av m.fl. (kds) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan lagstiftningatt förbud mot kränkande reklam införs enligt vad som anförts imotionen.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /951994/95:L707 av () vari yrkas1. att beslutar att förbjuda marknadsföring avskidresor medelst bilder, film eller annan referens till offpist-åkning,2. att beslutar att varje form av marknadsföring avskidresor måste innehålla en varningstext gällande riskerna pist-åkning,3. att beslutar att varje form av marknadsföring avskidresor bör innehålla en text om hur man skall handla om mandrabbas av en lavin.1994/95:A820 av m.fl. (kds) vari yrkas26. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att reklam som är kränkande för kvinnorbör motverkas genom lagstiftning. Allmän bakgrundDen statliga konsumentpolitiken var ursprungligen i huvudsakinriktad på konsumentupplysning. Uppmärksamheten riktades främstmot konsumenten som användare av varor och tjänster. I början av1970-talet vidgades ramen för det konsumentpolitiska arbetet.Konsumentens roll som marknadsaktör kom att ägnas allt störreintresse. Lagstiftning kom också att i allt högre grad användasför att stärka konsumenternas ställning. Genom tillkomsten avolika civilrättsliga lagar, bl.a. konsumentköplag,ökades konsumenternas skydd i enskilda köpsituationer.En annan typ av lagstiftning syftade till att påverkaföretagens beteende mot konsumenterna och bl.a. förhindra motkonsumenterna otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Den förstalagstiftningen av detta slag var lag om otillbörligmarknadsföring. () fick i uppdrag attövervaka marknaden och beivra överträdelser på området. Dendömande funktionen tilldelades . Lagen omotillbörlig marknadsföring innehöll vid sidan av vissaspecialregler en mycket allmänt hållen generalklausul som gavmöjlighet att vid vite förbjuda en näringsidkare att fortsättamed en viss marknadsföring som bedömdes vara otillbörlig motkonsumenter eller näringsidkare. Den mer detaljeradenormbildningen skulle ske i genom dess besluti enskilda ärenden.Lagen om otillbörlig marknadsföring ersattes den 1 juli 1976av marknadsföringslagen (1975:1418). Den nya lagen byggdes uppefter samma modell som lag om otillbörligmarknadsföring, dvs. med en formell normbildning först iMarknadsdomstolen genom beslut i enskilda ärenden.Marknadsföringslagen har till ändamål att främjakonsumenternas intressen i samband med näringsidkaresmarknadsföring av varor, tjänster och andra nyttigheter och attmotverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare. Lagen är uppbyggd kring tre generalklausuler. Denförsta generalklausulen anger att kan förbjudamarknadsföring som strider mot god affärssed eller på annat sättär otillbörlig mot konsumenterna eller andra näringsidkare.Denna grundläggande bestämmelse överfördes i stort settoförändrad års lag om otillbörlig marknadsföring till1975 års marknadsföringslag.Den andra generalklausulen innebär att kanålägga näringsidkare att lämna information som är av särskildbetydelse från konsumentsynpunkt. Denna regel har en merabegränsad räckvidd än generalklausulen om otillbörligmarknadsföring på det sättet att den enbart gäller i förbindelsemed avsättningsfrämjande åtgärder riktade till konsumenter, dvs.till fysiska personer som handlar för eget bruk. Detaljeraderegler om informationsskyldighet, som för sin tillämpninghänvisar till marknadsföringslagens generalklausul ominformationsskyldighet, finns i prisinformationslagen(1991:601), konsumentförsäkringslagen (1980:38),konsumentkreditlagen (1992:830) och lagen (1992:1672) ompaketresor. Enligt konsumentköplagen kan underlåten informationmedföra att en konsumentvara anses behäftad med fel. Härutöverfinns självständigt utformade bestämmelser ominformationsskyldighet i olika lagar, bl.a. på livsmedels- ochläkemedelsområdet.Enligt den tredje generalklausulen kan Marknadsdomstolenförbjuda försäljning till konsumenter av produkter som ärotjänliga för sitt huvudsakliga ändamål. Klausulen innehölltidigare bestämmelser om möjlighet till ingripande motförsäljning m.m. av farliga och otjänliga varor. Bestämmelsen omfarliga varor är överflyttad till produktsäkerhetslagen(1988:1604).Vissa marknadsföringsåtgärder är straffsanktionerade enligtmarknadsföringslagen. Det gäller uppsåtlig användning avvilseledande framställning vid marknadsföring samt vissa formerav kombinationserbjudanden. De straffsanktioneradebestämmelserna har i praktiken kommit att tillämpas i mycketbegränsad utsträckning.Förbud eller åläggande att lämna information meddelas på talanav KO eller, om denne inte gör ansökan, på talan avsammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare ochbeträffande otillbörlig marknadsföring av näringsidkare somberörs av handlingen. Branschorganisationer kan i vissa falldelta på en näringsidkares sida inför domstolen. Förbud förenasnormalt med vite, vilket brukar sättas till 100 000--200 000kr. Vitet kan dock vara både högre och lägre. Överträds förbudeller åläggande kan vite utdömas av allmän domstol. Talan omutdömande av vite förs av KO. Sanktionerna -- förbud ochålägganden vid vite -- har ofta varit smidiga och effektivainstrument för att uppnå lagens syften. De har ansetts ha flerafördelar framför bl.a. en straffsanktion. Talan enligtgeneralklausulerna kan riktas mot juridiska personer, medantalan enligt straffbestämmelserna enbart kan föras mot fysiskapersoner. Vidare kan generalklausulerna tillämpas på rentobjektiva grunder, dvs. utan hänsynstagande till näringsidkarenseventuella uppsåt eller vårdslöshet. En annan fördel har varitatt de i allmänhet ger möjlighet till snabbare ingripanden änsom kan ske inom ramen för en straffprocess.I ärenden som inte är av större vikt kan KO utan att förasaken inför utfärda ett förbuds- ellerinformationsföreläggande förenat med vite. Godkännsföreläggandet av näringsidkaren gäller det som ett förbud elleråläggande meddelat av Marknadsdomstolen.I marknadsföringslagen finns vidare en skadeståndsregel.Bestämmelsen stadgar skadeståndsskyldighet för överträdelser avförbud som meddelas enligt generalklausulen om otillbörligmarknadsföring och av de särskilda straffbestämmelserna. Enkonsument kan inte grunda ett skadeståndsanspråk påmarknadsföringslagen. Däremot kan en konkurrerande näringsidkarevars rörelse skadats av otillbörliga marknadsföringsmetoder fåersättning för uppkommen skada.Vid tillkomsten av lag om otillbörlig marknadsföringoch marknadsföringslag var -- såsom framgått ovan --utgångspunkterna att det, inom de ramar som generalklausulen omotillbörig marknadsföring och sedermera generalklausulen ominformation, skulle utveckla sig en praxis som i sin tur skullepåverka näringsidkarna. Praxisbildningen skulle ske genomMarknadsdomstolens avgöranden och genom konsumentmyndigheternasövervakande och förhandlande verksamhet. Marknadsföringslagenstillämpning har mot denna bakgrund i praktiken i storutsträckning byggt på utrednings- och förhandlingsverksamhet.Jämförelsevis få ärenden har förts till . Demarknadsföringsåtgärder som dominerat i domstolens praxis ärreklamåtgärder och säljfrämjande åtgärder. Antalet ärenden somgällt information har varit få. , som genomanmälningar, egna utredningar eller på annat sätt uppmärksammatspå brister i företagens marknadsföring, har alltefter problemensbeskaffenhet tagit kontakt med företag ellerbranschorganisationer i syfte att få till stånd förbättringar.En strävan har därvid varit att genom frivilliga uppgörelser mednäringslivet komma till rätta med problemen. I flera fall hararbetet utmynnat i riktlinjer utfärdade av sombl.a. anger de krav som verket ställer på t.ex.produktutformning och information.Inom näringslivet har också utvecklats en omfattandeverksamhet med s.k. egenåtgärder. Begreppet introducerades imitten av i den konsumentpolitiska debatten som enbenämning på näringslivets aktiviteter, vilka syftar till attlösa eller förebygga olika konsumentproblem (prop. 1984/85:213,bet. LU 1985/86:10, rskr. Denna typ av aktiviteter hadetidigare förekommit under andra benämningar såsom självregleringoch självsanering. etableradesflera nya egenåtgärdsprogram inom olika branscher. Flertalet avdessa hade en inriktning på god sed i marknadsföringen ochförekommer alltjämt i form av branschvisa ellerbranschövergripande regler, system för övervakning avefterlevnaden av sådana regler samt undervisning och informationangående gällande regler. I flera fall har Konsumentverketmedverkat på ett eller annat sätt vid programmens tillkomst ochutformning.I sammanhanget kan särskilt nämnas InternationellaHandelskammarens (ICC) grundregler för reklam. De förstareglerna förelåg . De har därefter vid olikatillfällen reviderats och byggts ut. och NäringslivetsDelegation för Marknadsrätt har bildat Marknadsetiska Rådet(MER) som svarar för tolkning och tillämpning av ICC:smarknadsföringskoder i . Rådets uppgift är främst attgenom prövning av principärenden ge auktoritativa besked om vadsom utgör god affärssed på marknadsföringsområdet.År 1991 tillkallade den dåvarande regeringen en särskildutredare för att se över marknadsföringslagen. Beslutetmotiverades av bl.a. marknadsföringens utveckling under de 20 årlagen varit i kraft, den ökade internationaliseringen och deerfarenheter som vunnits om hur lagstiftningen kan göras mereffektiv. Till grund för beslutet låg flera framställningar medyrkanden om en översyn av marknadsföringslagen i syfte att bl.aeffektivisera sanktionssystemet.Utredningen, som antog namnet ,överlämnade delbetänkandet (SOU 1992:49)EES-anpassning av marknadsföringslagstiftningen. Förslaget harföranlett ändringar i marknadsföringslagen som innebär dels attgeneralklausulen om otillbörlig marknadsföring numera ärtillämplig inte bara på avsättningsfrämjande marknadsföring utanockså på sådan som syftar till att främja anskaffning av varor,dels att tillämpningsområdet för generalklausulen utvidgats tillatt avse reklam i vissa gränsöverskridande televisionssändningarinom EES-området. Lagändringarna har trätt i kraft medEES-avtalet, dvs. 1992/93:75 och 110,bet. LU20, rskr. 128, SFS 1361).I juni 1993 överlämnade sittslutbetänkande (SOU 1993:59) Ny marknadsföringslag. Betänkandethar efter remissbehandling lagts till grund för förslagen i denförevarande propositionen.Propositionens huvudsakliga innehållDen föreslagna lagen syftar till att i huvudsakligöverensstämmelse med den nu gällande lagen främja konsumenternasoch näringsidkarnas intressen i samband med näringsidkaresmarknadsföring av varor, tjänster och andra nyttigheter och attmotverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter ochnäringsidkare.Systemet med vitessanktionerade generalklausuler behålls. Vidsidan om dessa införs särskilda regler med konkreta förbud motoch krav på vissa marknadsföringsåtgärder. Överträdelser av desärskilda reglerna kan medföra att en näringsidkare ådöms endirektverkande sanktion i form av en marknadsstörningsavgift.Skadeståndssanktionen utvidgas på så sätt att skadestånd skallkunna utgå dels till andra näringsidkare, oavsett om dessa ärkonkurrenter till den felande näringsidkaren eller inte, delstill konsumenter. Vidare skall överträdelse av ett åläggande attlämna information, som har meddelats med stöd av lagen, kunnamedföra skadeståndsskyldighet.I marknadsföringsmål införs ett tvåinstanssystem medStockholms tingsrätt som första instans och Marknadsdomstolensom andra och sista instans. regler skall medvissa undantag tillämpas fullt ut på marknadsföringsmålen.KO:s primära talerätt när det gäller förbud och åläggandenavskaffas. I mål om marknadsstörningsavgift skall KO ha primärtalerätt, med rätt för en enskild näringsidkare som berörs avöverträdelsen och en sammanslutning av näringsidkare att föratalan, om KO inte gör det.En ny marknadsföringslag föranleder ändringar i annanlagstiftning. I propositionen läggs fram förslag också tillsådana följdändringar.Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.Allmänna övervägandenMarknadsföringslagen har varit i kraft i närmare 20 år.Sedan lagen kom till har sättet och omfattningen avmarknadsföringen förändrats i betydelsefulla avseenden.Samtidigt som utbudet av varor och tjänster ökat har ocksåmarknadsföringen blivit mer intensiv och dessutom funnit nyavägar och metoder. Genom tillkomsten av nya medier och teknikensutveckling har marknadsföringen en större genomslagskraft äntidigare. Marknadsföringen har också blivit mer internationelloch gränsöverskridande. Enligt utskottets mening är detangeläget att marknadsföringslagstiftningen är anpassad tilldessa nya marknadsförhållanden.Ytterligare skäl för nya betämmelser på området är att vissakonventionsåtaganden och EG-direktiv som gäller marknadsföringinte motsvaras av några uttryckliga regler i svensklagstiftning. Detta gäller bl.a. EG:s direktiv /450/EEG omvilseledande reklam. Uppräkningen i direktivets artikel 3 omvilket slags information som särskild hänsyn skall tas till vidbedömningen om reklamen är vilseledande har ingen motsvarighet iden nuvande marknadsföringslagen.Vidare föreligger -- såsom också anförs i propositionen --behov av att i lagtext klargöra innebörden av den gällandemarknadsföringsrätten såsom denna kommit tilluttryck i praxis. Som tidigare nämnts tillkom generalklausulenom otillbörlig marknadsföring i och med lag. Klausulenfick till en början viss stadga genom hänvisningen till denpraxis som hade utvecklats inom ramen för näringslivets egensjälvsanering, liksom till vissa normer som i övrigt hadeutvecklats i näringslivet. Därutöver gavs också vissaytterligare riktlinjer för tillämpningen genom motivuttalanden(se prop. Sedan generalklausulen infördes harMarknadsdomstolen utvecklat en omfattande praxis, vilketinneburit att bestämmelsens innebörd fixerats ytterligare.Samtidigt som generalklausulen om otillbörlig marknadsföringinneburit möjlighet till stor flexibilitet och anpassning tillden utveckling som skett på marknadsföringsområdet, innebär densvårigheter att överblicka rättsläget för den som inte närmareär insatt i rättsutvecklingen. Enligt utskottets mening bördenna praxis nu tydliggöras i lag. Konkretiserade bestämmelserökar lagstiftningens tydlighet och genomslagskraft.Konkretiserade bestämmelser möjliggör också införandet avdirektverkande sanktioner. I likhet med regeringen ser utskottetett behov av effektivare sanktionsformer. Som anförs ipropositionen har det i praktiken visat sig att förbud ochålägganden vid vite av det slag som gällande marknadsföringslagger möjlighet till ibland utgör alltför trubbiga instrument. Föratt någon sanktion skall komma i fråga krävs att ettförfarande i strid med någon av generalklausulerna upprepas. Ennäringsidkare som bara genomför en enstakamarknadsföringskampanj av visst slag, utan att genomföra en nyav liknande slag, drabbas i praktiken inte av någon påföljd.Detta förhållande kan utnyttjas av mindre nogräknandenäringsidkare. Utskottet delar regeringens uppfattning att detmot denna bakgrund finns skäl att införa någon form av en nydirektverkande sanktion i marknadsföringslagstiftningen.Av betydelse i sammanhanget är också den nya konkurrenslagen(1993:20), som trätt i kraft . Konkurrens- ochmarknadsföringslagstiftning har ett nära samband, och i viktigahänseenden har konkurrensreglerna utgjort förebilder förmarknadsföringslagstiftningen. Den nya konkurrenslagen äruppbyggd på förbudsregler och alltså inte på generalklausuler.Förbudens närmare innebörd och avgränsningar bestäms bl.a. avsärskilda gruppundantagsförordningar. Överträdelser avkonkurrenslagen har avkriminaliserats. Den grundläggandesanktionen är en sanktionsavgift, konkurrensskadeavgift.Konkurrenslagen innehåller även sanktionsregler som innebärskadeståndsskyldighet för skada som orsakas annat företageller avtalspart. Vidare har ett tvåinstanssystem införts.Flertalet mål handläggs i första instans av tingsrättoch efter överklagande i andra och sista instans avMarknadsdomstolen. De grundläggande förändringarna ikonkurrenslagen innebär att den tidigare parallelliteten ilagstiftningen rörande konkurrens- ochmarknadsföringslagstiftningen upphört. Som anförs ipropositionen ligger stora fördelar i att olika regleringar påmarknadsrättens område ligger så nära varandra som möjligt.Mot bakgrund av vad sålunda anförts konstaterar utskottet attdet föreligger ett behov av förhållandevis omfattande ändringari lagstiftningen på marknadsföringsområdet. Detta behov har inteheller ifrågasatts i någon av motionerna.