bet · GI01FiU10 · 1995-02-23 00:00:00 — I motionenframhålls att de krav som ställs på utformningen av den ekonomiska politikeninnebär att vi lämnar den keynesianska eran bakom oss och går in i ett liberaltsystem med fasta spelregler.Motionärernas uppfattning om vad som är den ekonomiska politikens uppgiftframgår av uttalandet i motionen, att det är femkonvergensmål som skall utgöra ramverket för den ekonomiska politiken.Utskottet tolkar motionärerna så att stabiliseringspolitiken uteslutande skallanvändas för att stabilisera penningvärdet. Ambitionen skall inte vara attmotverka svängningar i konjunkturen och försöka styra det kortsiktigakapacitetsutnyttjandet. Utskottet kan inte dela detta synsätt.Med anledning av dessa principiella ställningstaganden till inriktningen avstabiliseringspolitiken vill utskottet anföra följande.Det är uppenbart att om regering och riksdag ochframför allt av hade lyckats att föra enstramare finanspolitik -- både genom skattehöjningar och besparingsåtgärder --hade det varit lättare att möta och åtgärda de negativa konsekvenserna av1990-talets första lågkonjunktur. Men de stora misstagen i den ekonomiskapolitiken kom --1994. Inledningsvis utformades politiken somom ekonomin alltjämt var kvar i en högkonjunktur. I syfte att befrämjatillväxten genomfördes bl.a. inom ramen för skattepolitiken sänkningar avkapital- och förmögenhetsskatter. Men i stället för att på traditionellt sättanvända skattesänkningen i konjunkturstimulerande syfte lyckades man åstadkommaden motsatta effekten. Man omfördelade inkomster från konsumtionsbenägna tillsparbenägna grupper i samhället, vilket bidrog till att hämma den inhemskaefterfrågan. Denna politik, tillsammans med den unikt starkaåtstramningen av penningpolitiken för att vidmakthålla den fasta växelkursen,resulterade i att konjunkturnedgången snabbt förvandlades till en depression,och massarbetslösheten blev en realitet.Som utskottet framhöll i höstens betänkande om den ekonomiska politiken(1994/95:FiU1) har på grund av den ekonomiska utvecklingen under förstadelen av hamnat i den säregna och svårhanterliga situationen attmassarbetslösheten måste bekämpas, som finanspolitikens heltdominerande uppgift framöver måste bli att stabilisera statsskulden.Den alltjämt växande statsskulden och det på grund härav mycket höga räntelägetutgör det främsta hotet mot tillväxt och välfärd. Att i denna speciellasituation tillgripa generella stabiliseringspolitiska åtgärder är med tanke påbudgetunderskottet inte möjligt. Det är emellertid inte detsamma som att sägaatt man bör avstå från att driva konjunkturpolitik. Det lämpligaste ochkonjunkturmässigt mest precisa kan vara att vidta selektiva åtgärder. Ettexempel på en sådan åtgärd är de beslutade stimulanserna tillbygginvesteringar.I motion Fi210 (m) kritiseras vidare den av regeringen förda politiken föratt sakna en genomtänkt förändringsstrategi. Regeringens politik, som mestbygger på, menar motionärerna, kamerala panikinbromsningar, riskerar att fåbetydande skadeverkningar.Utskottet har självfallet uppfattningen att de mer långsiktiga effekterna påtillväxten måste beaktas vid utformningen av de åtgärder som krävs för attåterställa balansen i de offentliga finanserna och få ned arbetslösheten. Menandra avvägningar måste göras i samband med den mycket kraftigafinanspolitiska åtstramningen. Hänsyn måste tas till fördelningseffekter ochatt åtgärderna med minsta möjliga tidsfördröjning får avsedd verkan påstatsfinanserna. Att åstramningen måste ha en sådan inriktning betingas bl.a.av att räntedifferensen mot t.ex. de tyska räntorna snabbt måste minska. Somunderstryks i motion Fi211 (fp) illustrerar utvecklingen hursårbart med nuvarande budgetunderskott och stora statsskuld är förräntorna i omvärlden. Vid politisk oro i eller de nu återkommandeproblemen i stiger inte bara de italienska eller de mexikanska räntornautan även de svenska. När liran eller peson försvagas får det negativakonsekvenser på kronan. Aktörerna på finansmarknaden har uppenbarligen entendens att behandla vad man ser som "svaga" länder -- i betydelsen svagaoffentliga finanser -- i en klump oavsett om de realekonomiska förhållandenaföreter betydande olikheter.Som en viktig del av inriktningen av den ekonomiska politiken föreslås imotion Fi210 (m) en avreglering av arbetsmarknaden där tyngdpunkten ligger påförändringar av arbetsrätten. Arbetsmarknaden måste bli en verklig marknad,heter det i motionen. Vidare understryks i motionen vikten av attförutsättningar skapas för att lönebildningen främjar rekrytering av nyarbetskraft. Underförstått innebär motionärernas ståndpunkt attlönedifferenserna på den svenska arbetsmarknaden måste bli större.Vad gäller synpunkterna i motion Fi210 (m) på hur arbetsmarknaden börfungera delar utskottet den uppfattning som i dessa frågor framförs ifinansplanen. Där framhålls bl.a. att det är en mycket kortsiktig strategi attöka löneskillnaderna för att angripa arbetslösheten. Det skulle hota både denrättvisa fördelningen och samhällets långsiktiga förmåga till tillväxt.Detsamma gäller för anställningstryggheten. Den skall skydda mot godtyckligaoch diskriminerande uppsägningar, men får inte skapa onödiga och svårhanterligahinder för den ständigt nödvändiga omvandlingen av produktionsorganisationen.Ett alltför dåligt anställningsskydd försämrar hushållningen med arbetskraft,genom att det ger incitament för kortsiktiga och lågproduktivaanställningsformer. Det riskerar också att leda till att långtidsarbetslöshetenoch utslagningen i arbetslivet ökar.Utskottet vill, vad i övrigt allmänt gäller för inriktningen avarbetsmarknadspolitiken, anföra följande.Sedan år 1990 har antalet sysselsatta minskat med drygt 500 000 personer.Ett särskilt allvarligt inslag i de senaste årens utveckling på arbetsmarknadenär att antalet långtidsarbetslösa stigit kraftigt från 24 000 i september 1991till 121 000 . har ungdomsarbetslösheten nåttrekordnivåer långt över 100 000 personer. Till skillnad mot vad som förordas imotion Fi210 (m) krävs enligt utskottets uppfattning omfattande insatser pådet arbetsmarknadspolitiska området i enlighet med de riktlinjer som anges ipropositionen.Utskottet återkommer senare i betänkandet till frågor som rör inriktningen avpenningpolitiken.I motionerna Fi211 (fp), Fi216 (kds) och Fi219 (c) framhållsbehovet av en i jämförelse med finansplanen ytterligare budgetförstärkning.Samtidigt hävdas att sammansättningen av de föreslagna budgetförstärkningarnahar fått en olycklig sammansättning.Omfattningen av åtstramningen och dess sammansättning återkommer utskottettill i avsnittet om budgetpolitiken. När det gäller dessa frågor villemellertid utskottet i anslutning till ställningstagande om inriktningen av denekonomiska politiken göra följande kommentar.I motion Fi211 (fp) hävdas att om vi skall lösa våra ekonomiska problemmåste tillväxten under vara väsentligt högre än densom anges i finansplanen och den senaste . De möjlighetersom står till buds för att höja tillväxten återfinns, menar motionärerna, påutbudssidan. Budgetförstärkningarna bör mot den bakgrunden ges en sådanutformning att utrymme skapas för bl.a. sådana åtgärder som skattesänkningar iform av slopad dubbelbeskattning, sänkt arbetsgivaravgift och återinfördkvittningsrätt för nyföretagare. pekar dock motionärerna på att deninhemska efterfrågan tenderar att stagnera eller t.o.m. sjunka (jfrdiskussionen om konsumtionsprognosen i betänkandets avsnitt om den ekonomiskautvecklingen i ).Som utskottet ser det är sammansättningen av den nu framtvingadefinanspolitiska åtstramningen viktig för att uppnå en så hög tillväxt sommöjligt. En jämförelse mellan t.ex. två förslag till budgetförstärkning, därsåväl det totala beloppet som tidsprofilen är densamma, kan få olika effekterberoende på sammansättningen av resp. förslag. Sambandet mellan initial ochslutlig budgetförstärkning är därför en central fråga vid utformningen avfinanspolitiken. Men som utskottet framhållit i anslutning till behandlingen avmotion Fi210 (m) är det en mängd andra hänsyn utöver tillväxtaspekten som idetta sammanhang måste beaktas. Det kan finnas anledning att understryka attvid en åtstramning av den storleksordning som är aktuell är det förenat medstora svårigheter att uppnå en optimal sammansättning avbudgetförstärkningarna.I folkpartimotionen förs en diskussion om de krav som måste ställas på denekonomiska politiken utifrån en önskvärd årlig BNP-tillväxt på . Utskottetvill ifrågasätta det realistiska i att nu utifrån ett sådant högttillväxtantagande diskutera inriktningen av den ekonomiska politiken. Det kannämnas att i sitt basscenario utgår från en årlig tillväxtpå för . I det s.k. högalternativet anges enmotsvarande tillväxt på 3,4 %.Med anledning av att det i motionerna Fi211 (fp), Fi216 (kds) ochFi219 (c) efterlyses åtgärder som skall stimulera främst småföretagensutveckling vill utskottet erinra om att det pågår ett intensivt arbete inomdetta område. Särskilda insatser föreslås för att förbättra teknikspridningentill de mindre och medelstora företagen. Vidare pågår arbetet med att lösa deproblem som hör samman med dessa företags finansiering. Även den nyaArbetsrättsutredningen har fått i uppdrag att särskilt uppmärksamma de småföretagens utvecklingsbehov.I här nämnda motioner anförs även att skattepolitiken måste utformas på ettsådant sätt att företagsamheten inte missgynnas. Utskottet delar dennauppfattning men vill understryka att den våldsamt negativautvecklingen av statsfinanserna --1993 har inneburit attskattehöjningar tillsammans med kraftiga besparingar blivit nödvändiga för attklara de finansiella obalanserna. I likhet med vad som sägs i finansplanen villdock utskottet framhålla att utrymmet för skattehöjningar är begränsat.Ytterligare höjningar av skatterna riskerar att försämra ekonominsfunktionssätt bl.a. genom att de ger försämrade förutsättningar för enicke-inflationsdrivande löneutveckling. Riskerna med fortsatta skattehöjningarär också knutna till effekterna av enskilda skatter på bl.a. investeringar,tillväxt och sysselsättning även om det inte finns några klara och enklasamband mellan det totala skattetrycket och den ekonomiska tillväxten.Det finns i detta sammanhang också skäl att erinra om att den svenskaskattepolitiken har haft en inriktning som skapar godavillkor för investeringar i . 1990--skattereform innebar attden goda internationella konkurrenskraften i företagsskattereglerna togs tillvara och att skattereglerna gavs en utformning som gagnar tillväxt ochomvandling i näringslivet. I höstens ekonomisk-politiska proposition harregeringen avsatt ett utrymme för en reduktion av skatteuttaget med2 miljarder kronor. Inriktningen på denna reform skall fastläggas efterpågående samråd med näringslivet. I den europeiska diskussionen tilldelas desmå och medelstora företagen en central roll när det gäller skapandet av nysysselsättning. Bland annat mot denna bakgrund övervägs i eninriktning av den fortsatta reformeringen av den svenska företagsbeskattningen,där skatteuttaget reduceras för i första hand de mindre och medelstoraföretagen som man så långt möjligt bibehåller enkla och neutralaregler.Avsnitten i motionerna Fi211 (fp) och Fi219 (c) om penningpolitikenåterkommer utskottet till i ett särskilt avsnitt senare i betänkandet.I motion Fi211 (fp) understryks att det är av stor betydelse attlönebildningen fungerar väl i den pågående starka uppgångsfasen. Enförutsättning är att löneutvecklingen står i samklang medproduktivitetsutvecklingen inom skilda verksamheter och på skildaarbetsplatser. Om höga lönekrav skulle drivas igenom med åtföljandekompensationskrav i andra sektorer finns stor risk att uppgången bryts i förtidav inflationstendenser. Det finns, menar motionärerna, anledning att varaorolig för de samlade återverkningarna av höjd marginalskatt, höjdaegenavgifter, försämrat inflationsskydd och höjda kommunalskatter på dekommande lönerörelserna. Det hade varit mindre risker för störningar ochkompensationskrav om budgetsaneringen i något större utsträckning hade beståttav besparingar i stället för skattehöjningar.Även i motion Fi219 (c) betonas att arbetsmarknadens parter har ettmycket stort ansvar för att den kommande avtalsrörelsen inte leder till enlöne- och kostnadsspiral som rycker undan grunden för den nödvändigakonsolideringen av den svenska ekonomin.Utskottet delar inte den uppfattning som framförs i motion Fi211 (fp) attriskerna för störningar och kompensationskrav i avtalsrörelsen skulle varitmindre om de nödvändiga budgetförstärkningarna mer bestått av besparingar än avskatter. Enligt utskottets mening är det en grov förenkling i analysen aveffekterna när motionärerna ställer besparingar mot skatter. Den relevantajämförelsen mellan olika förslag till budgetförstärkningar i detta sammanhangborde i stället vara den totala fördelningseffekten.I finansplanen analyseras i ett särskilt avsnitt fördelningseffekterna avföreslagna åtgärder. Av analysen framgår bl.a. att av de föreslagnabudgetförstärkningarna bidrar hushåll i decilgrupp 10 -- dvs. de avhushållen med högst ekonomisk standard -- . Hushåll i decilgrupp 9bidrar med . Hushållen i decilgrupperna 1 och 2 -- dvs. medlägst ekonomisk standard -- bidrar tillsammans med ca 11 %.Som utskottet ser det är det tveklöst så att lönebildningen kommer att varaav avgörande betydelse för att den i finansplanen föreslagna inriktningen avden ekonomiska politiken skall nå framgång. Som framhålls i finansplanen hararbetsmarknadens parter därför ett stort ansvar för möjligheterna att nåframgång. I deras händer ligger det huvudsakliga ansvaret 1995 löper en stor del av avtalen ut. I finansplanen understryks attdetta är en kritisk tidpunkt. Då avgörs om svenskt näringsliv skall bibehållasin goda konkurrenskraft och därmed kraftfullt kunna bidra till nödvändigtillväxt, fler arbeten och därmed goda möjligheter att sanera statsfinanserna.Statens ansvar är att klart ange de politiska förutsättningarna. Om lönernagenom parternas försorg länkas in i en strategi för tillväxt innebär dettaminskad inflationsrisk och förbättrade offentliga finanser, vilket ökarutrymmet för en appreciering av kronan, låga räntor och därmed högreinvesteringar och en större uthållig sysselsättningsökning.I motion Fi219 (c) vänder sig motionärerna mot uttalandet i finansplanenatt den geografiska rörligheten på arbetsmarknaden måste främjas. Påståendenaatt en lägre inflation förutsätter en geografisk rörlighet är, sägs det imotionen, felaktiga.Det finns som utskottet ser det all anledning att betona att en stark ochuthållig tillväxt och en kraftig ökning av sysselsättningen förutsätter att dennu pågående konjunkturuppgången inte bryts på grund avbristsituationer -- flaskhalsar -- på arbetsmarknaden, på varumarknaderna ellernär det gäller kapitalmarknaden. Det är detta som motiverar att närings-,arbetsmarknads- och utbildningspolitiken nu läggs om för att kraftfulltunderstödja den ekonomiska politikens grundläggande uppgift att skapa godaförutsättningar för arbete och utveckling och en icke-inflatorisk tillväxt. Idetta sammanhang är det viktigt, som framhålls i finansplanen, att denyrkesmässiga och geografiska rörligheten stimuleras. Utskottet vill dockunderstryka att denna inriktning av politiken inte skall, som motionärerna gör,tolkas som "centralistisk". En ökad rörlighet hos arbetskraften kan också sessom en fördel för mindre orter. Som framhålls i centermotionen finns det pålandsbygden och i mindre orter betydande produktionsmöjligheter. Med tanke påden snabba utvecklingen av småskalig teknik och av informationsteknologin kanockså dessa orter gynnas av en ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet.Utifrån redovisning av sin syn på inriktningen av denekonomiska politiken i motion Fi218 (v) kan utskottet konstatera attpartiet i stort godtar den allmänna inriktning av den ekonomiska politiken sompresenteras i finansplanen. Detta hindrar emellertid inte att påvissa områden riktar kritik mot förslagen i finansplanen. När det gällerinriktningen av politiken är det, som utskottet tolkar motionen, främst motutformningen av arbetsmarknads-, skatte- och fördelningspolitiken sommotionärerna har invändningar. I motionen framhålls även att vissaskattelättnader bör genomföras för de mindre företagen.Ambitionsnivån måste, menar motionärerna, sättas högre vad gälleransträngningarna att minska arbetslösheten. Utskottet har ingen annan mening änmotionärerna att det överordnade målet för den ekonomiska politiken måste varaen neddragning av arbetslösheten. Som framhålls i motionen är en minskning avarbetslösheten nyckeln till en rättvis fördelning, en framgångsrik ekonomiskutveckling och sanerade statsfinanser. Utskottet vill på denna punkt framhållaatt stora ansträngningar nu görs för att bl.a. komma åt långtids- ochungdomsarbetslösheten.I motionen föreslås också skattehöjningar för att bl.a. öka insatserna inomdet arbetsmarknadspolitiska området. Utskottet vill angående utrymmet förskattehöjningar hänvisa till vad utskottet tidigare framhållit vid behandlingav partimotionerna från , och Kristdemokratiskasamhällspartiet.I det inledande avsnittet i motion Fi218 (v) föreslås att undervåren eller fattar beslut om inriktningen av den ekonomiskapolitiken som skall gälla för hela mandatperioden.Utskottet ser inte några fördelar med ett sådant beslut. De svåraavvägningsproblem som hör samman med den finansiella krisen i den offentligasektorn men även med utvecklingen på arbetsmarknaden är beroende avkonjunkturutvecklingen. Bl.a. denna omständighet talar starkt emot en låsningav den ekonomiska politiken fram t.o.m. år 1998.På samma sätt som i övriga partimotioner framhålls i motion Fi212 (mp)vikten av att sanera de offentliga finanserna. Men tyngdpunkten i motionenläggs på kravet att en budgetsanering måste vara ekologiskt och socialtgenomtänkt. Beskattningen av arbete totalt sett bör inte öka. Den bör minskasoch ersättas med främst miljörelaterade skatter. Lösningen på den ekonomiskakris som befinner sig i är enligt motionärerna att genomföra enskatteväxling. I motionen återkommer förslaget från höstens partimotion attnormalarbetstiden bör sänkas.Miljöfrågorna betonas också i motionerna Fi211 (fp), Fi219 (c),A807 (c), Fi216 (kds) och Fi218 (v). I dessa fyra motionerframhålls att skatteväxling bör kunna bli ett effektivt medel i miljöpolitikenoch att ansträngningar görs för att utveckla kretsloppssamhället.I några av här nämnda motioner och i motion Fi210 (m) fästs uppmärksamhetenpå att om miljöpolitiken skall ge resultat krävs att för en offensivmiljöpolitik inom ramen för EU.Ekonomiska styrmedel bör enligt utskottets mening användas i störreutsträckning inom miljöpolitiken. Skatteväxling bör därvidlag kunna bli etteffektivt medel. Regeringen har förlängt tiden för den kommitté som utrederanvändningen av bl.a. skatteväxling (Förutsättningar för en ökadmiljörelatering av skattesystemet. Dir. 1994:11). Kommittén har tvåhuvuduppgifter. För det första skall de samhällsekonomiska effekterna av redanutnyttjade miljörelaterade inslag i beskattningen utvärderas. För det andraskall kommittén analysera förutsättningarna för s.k. grön skatteväxling, därökade miljöskatter balanseras av sänkta skatter på arbete. Kommitténs arbetekommer att nära ansluta till de diskussioner som förs inom EU i dessa frågor.När det gäller förslag att till större delen lita till vadmotionärerna kallar för "skatteväxlingsmodellen", för att komma till rätta medkrisen i de offentliga finanserna, menar utskottet att detta förslag saknarrealism.Vad angår förslaget i motion Fi212 (mp) om sänkt normalarbetstid framhöllutskottet i höstens betänkande om inriktningen av den ekonomiska politiken(1994/95:FiU1 s. 46) att utvecklingen har gått mot enökad medelarbetstid, vilken i sig också inrymmer en ökad övertid. Krav på ensänkt normalarbetstid har arbetsmarknadsutskottet behandlat och tagitställning till i det justerade betänkandet 1994/95:AU2. Mot bakgrund av ettantal motionsyrkanden om förkortad och/eller flexibel arbetstid uttrycktearbetsmarknadsutskottet i detta betänkande sin tillfredsställelse över attstatsministern aviserat en ny arbetstidsutredning. Med hänvisning till bl.a.den planerade arbetstidsutredningen avstyrkte arbetsmarknadsutskottet de isammanhanget upptagna motionsyrkandena.Sammanfattningsvis tillstyrker utskottet propositionens förslag tillriktlinjer för den ekonomiska politiken och avstyrker motionerna Fi210 (m)yrkande 1, Fi211 (fp) yrkandena 1 och 3, Fi212 (mp) yrkandena 1--4, 6 och 9,Fi216 (kds) yrkandena 1 och 5, Fi218 (v) yrkande 1, Fi219 (c) yrkande 1och A807 (c) yrkande 1.Motioner med ekonomisk-politisk anknytningForum för att behandla frågor om långsiktigt hållbar ekonomisk tillväxtI motion Fi204 av m.fl. (s) föreslås dels att ettparlamentariskt forum inrättas för debatt, rekommendationer och beslut ilångsiktiga miljöresurs- och fördelningsfrågor, dels att ett sekretariat skapasinom för analys av ekonomisk och social utveckling på långsikt.I motion Fi216 (kds) av m.fl. (kds) krävs ävenledes att enkommission tillsätts som skall behandla frågor rörande en långsiktigt hållbarekonomisk utveckling.I dessa motioner behandlas viktiga frågor med anknytning till den kommandeekonomiska utvecklingen. Det är emellertid utskottets uppfattning att deproblem som tas upp i dessa motioner måste kunna behandlas inom ramen för detarbete som utförs i regering och riksdag och inom de verk ochforskningsinstitutioner som arbetar med sådana frågor som nämns imotionerna.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Fi204 (s) i sin helhet ochFi216 (kds) yrkande 3.Investeringar för att utveckla och vårda människanI motion Fi207 av () diskuteras begreppet"investeringar". Varken en familj, en kommun eller en nation bör låna tillkonsumtion, men gärna till investeringar, därom är alla överens. Det blir dåviktigt hur man definierar vad som är investeringar, konstaterar motionären.Vägar, järnvägar och byggnader räknas självklart dit. Det är huvudsakligenmännens områden. Men även arbete inom forskning, utbildning, vård och kultur ärinvesteringar i den meningen att det utvecklar människan, som blir mer kapabelatt förbättra vårt land, menar motionären. På dessa områden är främst kvinnorsysselsatta.Vi bör aldrig tveka att skaffa pengar till investeringar som utvecklar ochvårdar människan. Det är klart kontraproduktivt att "spara" på dessa områden,inskärper motionären. Lön till dem som arbetar inom dessa områden bör alltsåräknas som investeringar, trots att de inte resulterar i fysiska anläggningar.Ett "sparande" som håller nere kvinnors löner eller gör dem arbetslösa ikommuner och landsting motverkar sitt syfte, att klara ekonomi, hävdarmotionären.Enligt utskottet är det i en allmänt accepteraduppfattning att en god tillgång på vård och omsorg, kultur, utbildning ochforskning har stor betydelse för den framtida ekonomiska och socialautvecklingen. Utskottet anser dock att en ändring av nationalräkenskapernasdefinition av investeringar kräver en betydligt grundligare analys än som skeri motionen. Utskottet avstyrker motion Fi207 (c) yrkande 1.Tillsättande av en jämlikhetsdelegationI motion Fi214 av m.fl. (s) uttrycks oro föratt något håller på att gå snett i det svenska välfärdssamhället. Kalla siffrorfrån () visar bl.a. att nästan var tionde svenskhar en inkomst som är lägre än kravet för att få socialbidrag. ,framhåller motionärerna, växer antalet miljonärer. Klyftorna ökar i det svenskasamhället. Eftersom marknadskrafterna aldrig har visat något intresse förjämlikhet och solidaritet måste regering och riksdag, kommuner och landstingupprätthålla människornas rätt till demokratisk styrning och bestämmande avsamhällsutvecklingen. Som ett inslag i ett sådant arbete vill motionärernaföreslå att regeringentillsätter en jämlikhetsdelegation.