bet · GI01LU26 · 1995-05-09 00:00:00 — Investeringar i arrendejordbruket m.m. I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition1994/95:155 om investeringar i arrendejordbruket m.m.I propositionen föreslås att det införs generella regler tillskydd för jordbruksarrendatorers investeringar påarrendeställen. Förslagen innebär i huvudsak följande.När parterna i ett arrendeförhållande inte kan enas i fråganom en investering skall göras på arrendestället eller de närmarevillkoren för den, skall arrendatorn kunna ansöka om tillståndtill investeringen hos arrendenämnden. Sådant tillstånd skallges om investeringen kan antas bli lönsam på lång sikt förjordbruket på arrendestället och intresset av att investeringsker överväger jordägarens intresse av att den inte kommer tillstånd. Om tillstånd lämnas och arrendatorn därefter utförinvesteringen på egen bekostnad, skall han ha rätt att överlåtaarrenderätten till någon annan med vilken jordägaren skäligenkan nöjas. Jordägaren skall dock först erbjudas att i ställetlösa in den aktuella investeringen. Om jordägaren på detta sättlöser in en investering, skall han ha rätt till skälig höjningav arrendeavgiften.De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.I propositionen tar regeringen också upp frågan om rätt tillfriköp vid s.k. historiska arrenden. Regeringen föreslår attnågon sådan rätt inte skall införas.I betänkandet behandlar utskottet också motioner som väcktsmed anledning av propositionen och /94 resp. 1994/95. Motionerna rör frågor omäganderätten och arrendelagstiftningen, driftsinriktningen påett arrendeställe, sidoarrenden, behörig instans att prövatvister om inlösenskyldighet m.m., friköp vid historiskaarrenden och kreditmöjligheter för byggnader på annans mark.I ärendet har inkommit skrivelser från och Jordägareförbund.Utskottet tillstyrker propositionen. Utskottet förordar vidaremed anledning av en motion angående bättre kreditmöjligheter förbyggnader på annans mark att regeringen utreder frågan medavseende särskilt på situationen för ägare till fritidshus påarrendetomter. I övrigt avstyrker utskottet motionerna.Till betänkandet har fogats tre reservationer, varav en (m)rör frågor om driftsinriktningen på ett arrendeställe och omsidoarrenden samt två reservationer (v resp. mp) avser frågan omfriköp vid historiskt arrende. I proposition 1994/95:155 föreslår regeringen() -- efter hörande av Lagrådet-- att antar de i propositionen framlagdaförslagen till1. lag om ändring i jordabalken,2. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder ochhyresnämnder.Lagförslagen har intagits i bilaga till betänkandet. Motioner väckta med anledning av proposition 1994/95:1551994/95:L25 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ny lag om rätt tillfriköp av historiska arrenden i enlighet med Arrendekommitténsförslag (SOU 1991:85).1994/95:L26 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen beslutar att friköp av historiska arrenden skallgenomföras i enlighet med förslag års arrendekommitté.1994/95:L27 av och ()vari yrkas att med ändring av regeringens förslagbeslutar att tvister om inlösenskyldighet och inlösenvillkorskall avgöras av arrendenämnd.1994/95:L28 av m.fl. (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om rätten att bestämma driftsinriktningen påarrendestället,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om sidoarrenden.1994/95:L29 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om friköpsrätt av historiskaarrenden.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /941993/94:L501 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen beslutar att friköp av historiska arrenden skallgenomföras i enlighet med förslag års arrendekommitté.1993/94:L502 av Skånberg (kds) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom lagfäst friköpsrätt vid historiskt betingat arrende.1993/94:L503 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att Fri- och rättighetskommittén bör gestilläggsdirektiv avseende granskningen av arrendelagstiftningenseffekter på äganderätten.1993/94:L504 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom förköp av historiska arrenden.1993/94:L505 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär att den förelägger riksdagenförslag till lagregler som medför bättre kreditmöjligheter förbyggnader på annans mark.Motioner väckta under den allmänna motionstiden /951994/95:L501 av Skånberg (kds) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom lagfäst friköpsrätt vid historiskt betingat arrende.1994/95:L502 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om friköpsrätt för historiska arrenden.1994/95:L503 av m.fl. (v) vari yrkas attriksdagen beslutar att friköp av historiska arrenden skallgenomföras i enlighet med förslag års arrendekommitté. InledningArrende är en form av nyttjanderätt till mark mot ersättning.Genom nyttjanderättslag infördes arrende som ettenhetligt rättsinstitut i , och därmed lades grunden förden moderna arrenderätten. Redan i sin ursprungliga utformninginnehöll lagen åtskilliga tvingande bestämmelser, somtillvaratog arrendatorns, den svagare partens, intressen. Vid deändringar i lagen som företogs under de följande decenniernaökades arrendatorns rättsskydd. Här kan särskilt nämnastillkomsten av de s.k. sociala arrendereglerna. Dessaregler gav arrendatorn viss möjlighet att mot jordägarens viljasitta kvar på arrendestället efter den avtalade arrendetidensutgång, s.k. optionsrätt. skedde en viss omarbetning avarrendereglerna, varvid särskilda bestämmelser infördes ombostadsarrende och anläggningsarrende. I samband medtillskapandet av en ny jordabalk (JB) gjordes betydandeändringar i reglerna om jordbruksarrende. De socialaarrendereglerna avskaffades och ersattes av bestämmelser som --efter mönster av hyreslagstiftningen -- gav arrendatorn ettdirekt besittningsskydd vid dels jordbruksarrenden, som omfattarbostad för arrendatorn (s.k. gårdsarrenden), dels övrigajordbruksarrenden (s.k. sidoarrenden) under förutsättning attarrendetiden överstiger ett år.Reglerna om jordbruksarrende har även efter tillkomsten av JBförändrats i åtskilliga avseenden. Genom en reform år 1979stärktes jordbruksarrendatorns besittningsskydd bl.a. dåjordägaren själv vill överta arrendestället. infördes ilagstiftningen en principiell skyldighet för jordägaren attutföra sådana investeringar på ett arrendeställe som påfordrasav en myndighet, t.ex. enligt hälso- ochmiljöskyddslagstiftningen (prop. 1983/84:136, bet. LU1983/84:35, rskr. utvidgades arrendators rättatt överlåta arrendestället, och arrendatorn fick också i andraavseenden en stärkt ställning.Till grund ändringar i arrendelagstiftningen lågArrendelagskommitténs slutbetänkande (SOU 1981:80) Arrenderätt2, Regler om investeringar i arrendejordbruket m.m. Ett förslagi betänkandet som gällde arrendators rätt till ersättning förgenerella investeringar upptogs dock inte ilagstiftningsärendet. uttalade härvid, medanledning av ett motionsyrkande om genomförande av ett sådantförslag, att frågan borde bli föremål för ytterligare utredning,och utskottet förutsatte att ett visst aviserat utredningsarbetesnarast skulle komma till stånd (bet. LU 1983/84:35 s. 10).Arrendelagskommittén tog i sitt slutbetänkande även upp fråganom en rätt för arrendatorer att friköpa arrendestället.Kommittén fann att en friköpsrätt var förenad med så storanackdelar att dessa på intet sätt vägdes upp av den förmån somskulle komma vissa arrendatorer till del. Kommittén ladeföljaktligen inte fram något förslag om friköpsrätt.Med anledning av en begäran från sida (bet. LU1982/83:27, rskr. 266) tillkallades ,vars huvudsakliga uppgift var att förutsättningslöst utredafrågan om införandet av en friköpsrätt för innehavare avhistoriska arrenden. I betänkandet (SOU 1986:52) Friköp vidhistoriskt arrende avstyrkte utredningens majoritet införandetav en lag om friköpsrätt. Vid remissbehandlingen av betänkandetförklarade sig det övervägande antalet remissinstanser delautredningsmajoritetens uppfattning att en lagstiftning omfriköpsrätt inte borde införas.Frågan aktualiserades därefter åter i vid ettflertal tillfällen med anledning av motioner i ämnet. Hösten1989 framhöll utskottet i sitt av godkända betänkande1989/90:LU6 till en början att de krav på en friköpsrätt vidhistoriska arrenden som framförts måste ses motbakgrund av att det saknades generella regler som gav enjordbruksarrendator rätt till ersättning för de investeringarsom gjorts på arrendestället. Utskottet ansåg -- med hänvisningtill bl.a. tidigare översyn av spörsmålet som inte lett tilllagstiftningsåtgärder -- att frågan om ett lagreglerat skydd förjordbruksarrendatorernas investeringar borde bli föremål för enförnyad utredning. Det fick enligt utskottet ankomma påregeringen att bestämma de närmare formerna förutredningsarbetets bedrivande samt att därefter återkomma medett lagförslag till . I frågan om friköpsrätt vidhistoriska arrenden pekade utskottet på ett antal omständighetersom enligt utskottet utgjorde starka skäl för en sådan rätt ochframhöll att en friköpsrätt vid historiska arrenden såledesborde införas. Det fick enligt utskottet ankomma på regeringenatt utforma förslag till lagstiftning och därefter återkommatill . Vad utskottet anfört om skydd förjordbruksarrendatorers investeringar och om friköpsrätt gavriksdagen som sin mening regeringen till känna (rskr.1989/90:39).Som en följd av beslut tillkallade regeringen 1990års arrendekommitté (Ju 1990:06) med uppgift att se över vissaregler inom arrendelagstiftningen. Kommittén hade somhuvuduppgift att utforma förslag till regler som dels skyddar enjordbruksarrendators investeringar på arrendestället, dels gerarrendatorn vid historiskt arrende rätt att friköpaarrendestället.Kommittén behandlade friköpsfrågan med förtur och föreslog ibetänkandet (SOU 1991:85) Historiska arrenden -- förslag tillfriköpslag en särskild lag om friköpsrätt vid historiskaarrenden. I slutbetänkandet (SOU 1992:109) Investeringar iarrendejordbruket och andra arrenderättsliga frågor lämnadekommittén förslag till bl.a. regler om skydd förjordbruksarrendatorns investeringar på arrendestället.Arrendekommitténs båda betänkanden har remissbehandlats i ettsammanhang.I förevarande proposition föreslår regeringen, på grundval avArrendekommitténs utredningsarbete, generella regler till skyddför jordbruksarrendatorers investeringar på arrendeställen.Vidare tas i propositionen upp frågan om rätt till friköp vids.k. historiska arrenden, men något förslag till lagstiftninglämnas inte. Övriga förslag som lämnats av Arrendekommitténkommer enligt uppgift i propositionen att behandlas i annatsammanhang.Utskottet behandlar nedan under skilda rubriker propositionensförslag om skydd för jordbruksarrendatorers investeringar jämtemotioner i frågan och därefter motioner som rör friköpsrätt vidhistoriska arrenden. Slutligen behandlas en motion omkreditmöjligheter för byggnader på annans mark.Skydd för jordbruksarrendatorers investeringarGällande ordningJB:s arrenderegler finns i främst 8--11 kap. Allmännabestämmelser om arrende finns i 8 kap. medan de övriga kapitleninnehåller regler om de särskilda arrendeformerna. Sålunda finnsbestämmelser om jordbruksarrende i 9 kap., om bostadsarrende i10 kap. och om anläggningsarrende i 11 kap. Lägenhetsarrendeföreligger om jord upplåts på arrende för annat ändamål änjordbruk och upplåtelsen inte är att anse som bostadsarrendeeller anläggningsarrende (8 kap. 1 § andra stycket JB).När det gäller jordbruksarrende har i fråga om arrendeställetsskick både jordägaren och arrendatorn ett ansvar. Bestämmelsernai 9 kap. 15--22 §§ JB fördelar detta ansvar mellan parterna.Arrendatorn -- som ju har egendomen i besittning -- svarar förarrendeställets vård och underhåll, medan jordägaren i principsvarar för den nödvändiga förnyelsen av arrendestället.Jordbruksarrendatorn har därmed som huvudregel inte någon rätttill ersättning för förbättringar på arrendestället som han gör.Från denna allmänna princip finns det emellertid vissa undantagsom utskottet återkommer till nedan.Parternas ekonomiska mellanhavanden såsom underhålls- ochersättningsfrågor avseende den gångna arrendeperioden reglerasvid avräkning enligt 9 kap. 23 § JB. Avräkning skall ske närarrendestället avträdes eller vid den tidigare tidpunkt somparterna träffat avtal om. Om inte annat avtalats skallavräkningen grundas på syn vid avräkningsperiodens början ochslut (se 9 kap. 23--28 §§ JB).Som nämnts finns det vissa undantag från principen att enjordbruksarrendator inte har rätt till ersättning förinvesteringar som han själv utfört på arrendestället och sominnebär en förkovran av fastigheten. Sålunda har enjordbruksarrendator under vissa förutsättningar rätt tillersättning för av honom avhjälptatillträdesbrister. Ersättningen utgår i allmänhet först vidavräkningen (se 9 kap. 16 § JB). Är det fråga om sådanatillträdesbrister på bostäder som enligt 9 kap. 17 § inte fårförekomma har arrendatorn emellertid rätt att få sinakostnader täckta. En arrendator har vidare en begränsad rätttill ersättning för s.k. fristående förbättringar som inte avseratt avhjälpa en brist vid tillträdet och som inte gäller byggnad(9 kap. 21 § JB). Här avses ny täckdikning eller annanjordförbättring såsom anläggande av markväg.Jordägarens principiella byggnadsskyldighet kommer tilluttryck i 9 kap. 18 § JB. I samband med ändringar iJB:s arrenderegler infördes, vilket berörts i inledningen, ocksåen byggnadsskyldighet för jordägaren när myndighet fattat ettbeslut som innebär att arrendestället inte får användas påavsett sätt om inte en befintlig anläggning byggs om eller ennyanläggning sker (9 kap. 17 a § JB).Vad gäller en jordbruksarrendators rätt att överlåtaarrenderätten krävs i princip jordägarens samtycke härför (9kap. 31 § första stycket JB). Från denna huvudregel finnsundantag i andra och tredje styckena av paragrafen.Sålunda får vid arrende arrendatorn överlåtaarrenderätten, om den avser ett utvecklat eller utvecklingsbartlantbruksföretag, till sin make eller avkomling, omarrendenämnden tillåter det (tredje stycket). Sådant tillståndskall lämnas om inte jordägaren har befogad anledning attmotsätta sig överlåtelsen. Beträffande arrenden sominte understiger föreligger enligt andra stycket en meraomfattande överlåtelserätt. Enligt denna regel får arrenderättenöverlåtas till en person med vilken jordägaren skäligen kannöjas. Särskilda bestämmelser finns i fjärde stycket avifrågavarande paragraf om överlåtelserätt för arrendatornsdödsbo.PropositionenI propositionen föreslås en reform av jordbruksarrendatorersinvesteringsskydd som innebär att när parterna i ettarrendeförhållande inte kan enas i frågan om en investeringskall göras på arrendestället eller de närmare villkoren fördenna, skall arrendatorn kunna ansöka om tillstånd tillinvesteringen. Om tillstånd lämnas och arrendatorn därefterutför investeringen på egen bekostnad, skall han ha rätt attöverlåta arrenderätten till någon annan med vilken jordägarenskäligen kan nöjas. Innan sådan överlåtelserätt aktualiserasskall dock jordägaren erbjudas att i stället lösa ininvesteringen.De nya bestämmelserna skall vara tillämpliga påjordbruksarrendatorers framtida investeringar på arrendeställen,när det är fråga om åtgärder som avser byggnader,markanläggningar eller jord och som går utöver arrendatornsunderhållsskyldighet. Från tillämpningsområdet undantas docksådana arrenden som inte omfattar bostad åt arrendatorn(sidoarrenden) och vars arrendetid uppgår till högst ett år.Frågor om tillstånd till investeringar enligt de nya reglernaskall avgöras av arrendenämnden. Dess beslut skall kunnaöverklagas till fastighetsdomstol. Tillstånd till en investeringskall ges, om den kan antas bli lönsam på lång sikt förjordbruket på arrendestället och intresset av att investeringensker överväger jordägarens intresse av att den inte kommer tillstånd.Jordägaren skall lösa in investeringen om han inom tremånader från arrendatorns erbjudande åtar sig att göra detta.Den ersättning som jordägaren därvid skall utge till arrendatornskall, om inte annat avtalats, motsvara den ökning avarrendeställets värde som investeringen medfört. Tvister ominlösenskyldighet och inlösenvillkor skall avgöras avfastighetsdomstol som första instans.Arrendatorns rätt att överlåta arrenderätten inträder enligtförslaget när jordägaren förklarat sig avstå från att antaerbjudandet om inlösen eller när det står klart att han inteiakttagit svarsfristen från erbjudandet. Föröverlåtelserätten gäller en tidsgräns om tre år.Jordägaren skall enligt förslaget ha rätt till skälig höjningav arrendeavgiften när han löst in en investering som utförtsmed stöd av de nya reglerna. Denna rätt förutsätter attinvesteringen medfört att arrenderättens värde höjts.MotionerI motion L28 av m.fl. (m), som väckts medanledning av propositionen, kritiseras förslaget såvitt avseratt arrendenämnden skall pröva frågor om tillstånd tillinvesteringar enligt de nya reglerna. Motionärerna anser attfrågan om tillstånd till en investering som påverkardriftsinriktningen på arrendestället inte bör avgöras avarrendenämnden utan vara en sak som jordägaren ensam fårbestämma. Motionärerna begär ett tillkännagivande med dennainnebörd (yrkande 1). I motionen begärs också etttillkännagivande om att även sidoarrenden med en arrendetid påett år eller mera bör undantas från de nya bestämmelsernastillämpningsområde (yrkande 2).I motion L27 av och (bådac), också med anledning av propositionen, hänvisas till attarrendenämnd skall pröva frågor om tillstånd till investeringarenligt de nya reglerna. Det är då enligt motionärerna rimligtatt arrendenämnd, i stället för fastighetsdomstol enligtregeringens förslag, också får pröva tvister ominlösenskyldighet och inlösenvillkor beträffande investeringen.Motionärerna yrkar att beslutar en sådan ändring avregeringsförslaget.Enligt motion L503 av och (bådam), från den allmänna motionstiden /94, måstearrendelagstiftningen anpassas till det förhållandet attjordbruksnäringen avreglerats och att marknadsmässigaförhållanden eftersträvas på det området. En jordägare bör harätt att disponera över sin egendom och att ingå de avtal med enmotpart som han själv önskar. Arrendelagstiftningen måste enligtmotionärerna ge ett större utrymme för avtalsfrihet ochrelationen jordägare--arrendator präglas av de principer somgäller för andra företagare på marknaden.UtskottetUtskottet vill inledningsvis framhålla att arrendatorernagenom nu gällande lagstiftning har en stark ställning iarrendeförhållandet. I synnerhet gäller detta beträffandemöjligheterna för jordbruksarrendatorer och bostadsarrendatoreratt få arrendeavtalet förlängt, det s.k. direktabesittningsskyddet. Lagstiftningen har sålunda i viktigahänseenden en klar inriktning på att ge ett socialt ochekonomiskt skydd för den svagare och mer utsatta parten iförhållandet. Utvecklingen har följaktligen å andra sidaninneburit vissa inskränkningar i fastighetsägarens möjligheteratt disponera sin egendom som han vill. Enligt utskottets meningbör det dock framhållas att arrendatorerna fortfarande i fleraavseenden intar en beroendeställning i förhållande till ägarenav marken. Sålunda råder alltjämt relativt starka inskränkningari t.ex. en jordbruksarrendators möjligheter att få kompensationför investeringar som han själv utfört på arrendestället liksomi hans möjligheter att överlåta arrenderätten utan jordägarenssamtycke.Som påpekas i propositionen är vid jordbruksarrende, i de fallen gjord investering inte omfattas av någon lagregleradskyldighet för jordägaren att utge ersättning till arrendatornoch arrendatorn inte heller har rätt att överlåta arrenderätten,arrendatorns möjlighet att erhålla kompensation förinvesteringen beroende av att en överenskommelse härom träffasmed jordägaren. Som uttalats i olika sammanhang har frånvaron avavtal fått till följd att önskvärda investeringar iarrendejordbruket ibland har uteblivit.I likhet med regeringen anser utskottet mot denna bakgrund attdet finns ett behov av ett generellt skydd förjordbruksarrendatorernas investeringar på arrendestället, och enlagstiftning med sådant innehåll bör därför införas. Det förslagsom regeringen nu lägger fram i ämnet torde enligt utskottetsmening väl fylla det behov av ett förbättrat investeringsskyddför jordbruksarrendatorerna som varit aktuellt.Det anförda innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom desynpunkter som framförs i motion 1993/94:L503 att lagstiftningeninneburit att balansen i arrendeförhållandena rubbats på ettofördelaktigt sätt. Utskottet vill med anledning härav framhållaatt arrendelagstiftningen i väsentliga stycken alltjämt byggerpå att i första hand frivilliga överenskommelser skalleftersträvas mellan parterna. En sådan inriktning har även dennu föreslagna reformen, och utskottet ställer sig bakom denangivna utgångspunkten för de nya reglerna att parterna ifrämsta rummet skall försöka lösa investeringsfrågorna isamförstånd. Med det anförda avstyrker utskottet motion L503.Utskottet övergår härefter till att behandla vissaenskildheter i förslaget om nytt investeringsskydd, vilkaaktualiserats främst genom motionerna i ärendet.Vad som anförs i motion L28 om ändrad driftsinriktning påarrendestället aktualiserar förutsättningarna för tillstånd investering enligt de nya reglerna. Som påpekas ipropositionen torde frågor om vilken verksamhet som skallbedrivas på ett arrendeställe ofta vara av grundläggandebetydelse för jordägaren när avtal om arrende ingås. Omarrendatorn önskar genomföra en investeringsom skulle innebära en ändring av arrendeställetsdriftsinriktning, t.ex. genom en övergång frånspannmålsproduktion till animalieproduktion, är det därförnaturligt att jordägarens åsikt bör tillmätas stor vikt vidintresseavvägningen. Utskottet delar regeringens uppfattning attdet inte bör råda något absolut förbud mot investeringar av denämnda slagen. Utgångspunkten bör emellertid vara att det måstekrävas starka skäl för att mot en jordägares vilja ge tillståndtill sådana investeringar.När det gäller intresseavvägningen rent allmänt vidtillståndsprövningen bör, som framhålls i propositionen,avvägningen vara allsidig och beakta samtliga omständigheter idet enskilda fallet.Därtill kommer att det nya förstärkta investeringsskyddetenligt utskottets mening avsevärt skulle urholkas om vissastörre investeringar, t.ex. sådana som bestämmerdriftsinriktningen på ett arrendeställe, undantas från reglernastillämpningsområde.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionen i nubehandlad del och avstyrker bifall till motion L28 yrkande 1.Som nämnts undantas från de nya reglernas tillämpningsområdesådana jordbruksarrenden som inte omfattar bostad åt arrendatorn(sidoarrenden) och vars arrendetid uppgår till högst ett år.Enligt nyssnämnda motion L28 bör sidoarrenden över huvud tagetinte omfattas av bestämmelsernas tillämpningsområde (yrkande 2).Utskottet delar regeringens uppfattning att sidoarrenden därarrendetiden uppgår till högst bör undantas från de nyareglernas tillämpningsområde. Däremot ligger det enligtutskottets mening i linje med reformens inriktning på attmöjliggöra långsiktiga investeringar att låta sidoarrenden, därrätt till förlängning av arrendeavtalet föreligger, omfattas avdet nya skyddet. Det torde också, som påpekas i propositionen,förhålla sig så att juridiska personer som äger mark, vid ettundantagande av alla sidoarrenden från lagenstillämpningsområde, i många fall inte kommer att kunna utnyttjainvesteringsskyddet. Utskottet anser vidare, med det angivnaundantaget, att inga särskilda krav bör ställas påarrendestället för att tillstånd till investeringar skall kunnakomma i fråga.