bet · GI01JuU20 · 1995-04-25 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslag omändringar i kriminalvårdslagstiftningen beträffandeanstaltsindelningen och fördelningen av intagna mellan anstalterm.m. Förslaget syftar bl.a. till att förbättra kriminalvårdensmöjligheter att placera intagna på anstalter med lämpligverksamhetsinriktning, bekämpa förekomsten av narkotika och atti övrigt förbättra ordningen och säkerheten vid fängelserna.I samband med propositionen behandlar utskottet ett antalmotioner som väckts dels med anledning av propositionen, delsunder den allmänna motionstiden i år.Utskottet tillstyrker regeringens förslag; i fråga omnärhetsprincipen och åtgärder mot dopning även med anledning aven motion.Utskottet avstyrker bifall till övriga motioner.Till betänkandet har fogats två reservationer från (m) och enreservation från (kds). I proposition 1994/95:124 har regeringen föreslagit riksdagenatt anta av Lagrådet granskade förslag till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt,3. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och anhållna m.fl.Lagförslaget har fogats till betänkandet, se bilaga. Motion väckt med anledning av propositionen1994/95:Ju15 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen beslutar att 29 § i förslaget till lag om ändring ilagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt utformas i enlighetmed lagrådsremissens förslag.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19951994/95:Ju506 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om nödvändigheten att gå igenomKriminalvårdsstyrelsens handläggning av visitationspatrullernaoch deras avveckling,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en redovisning av narkotikabeslag påkriminalvårdsanstalterna före och efter visitationspatrullernasavveckling,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av att på nytt bygga upp eneffektiv narkotikabekämpning på kriminalvårdsanstalterna.1994/95:Ju801 av m.fl. (m) vari yrkas10. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om narkotika- och drogfria fängelser,11. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om fängelsetidens utnyttjande, permissioneroch utbildning för de intagna. Bakgrund till propositionenKriminalvårdslagstiftningen bygger i allt väsentligt på deprinciper som lades fast genom kriminalvårdsreform.Grundtankar för reformen var att så långt det är möjligt medhänsyn till kravet på samhällsskydd och differentiering främjade intagnas samhällsanpassning och motverka de skadligaföljderna av frihetsberövandet.År 1992 tillkallades en parlamentarisk kommitté(, dir. 1992:36) med uppgift att se överkriminalvården i anstalt. uppdrag var attgöra en genomgripande översyn av de principer och det regelverksom lades fast genom kriminalvårdsreform.Huvuduppgiften var att, efter en avvägning mellan de olikaintressen som gör sig gällande, överväga vilka principer föranstaltsplacering som bör tillämpas samt att anpassaregelverket till dessa. Intresset av att hålla anstalternanarkotikafria skulle därvid särskilt uppmärksammas.I augusti 1993 överlämnade utredningen sitt huvudbetänkande(SOU 1993:76) Verkställighet av fängelsestraff. I betänkandetföreslår utredningen att lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt (KvaL) skall ersättas med en ny lag med benämningenlagen om verkställighet av fängelsestraff (fängelselagen). Isitt betänkande behandlar utredningen inledningsvis degrundläggande målen för kriminalvården i anstalt. Utredningentar vidare upp anstaltsindelningen och reglerna för placering avde intagna och föreslår därvid även särskilda bestämmelser omplaceringen av ungdomar och kvinnor. Utredningen lämnar ocksåförslag till ändringar bl.a. beträffande straffverkställighetenför vissa långtidsdömda, de intagnas kontakter med yttervärlden,vistelser utanför anstalten, innehav av personligatillhörigheter, kontrollåtgärder mot intagna samt detdisciplinära sanktionssystemet. Betänkandet harremissbehandlats.I januari 1994 överlämnade utredningen sitt slutbetänkandeKriminalvård och psykiatri (SOU 1994:5), i vilket tas upp fråganom behandling av intagna som är psykiskt sjuka eller störda samtfrågan om behandling av män som är dömda för övergrepp motkvinnor och barn. Även detta betänkande har remissbehandlats.Propositionen bygger på vissa av förslagi det förstnämnda betänkandet. Regeringen anför att den avseratt återkomma till Fängelseutredningensövriga förslag.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås ändringar i KvaL, vilka bl.a. syftartill att förbättra kriminalvårdens möjligheter att placera deintagna på en anstalt med lämplig verksamhetsinriktning.Ändringarna syftar också till att bekämpa förekomsten avnarkotika och i övrigt förbättra ordningen och säkerheten ifängelserna.Indelningen i riks- och lokalanstalter avskaffas. I ställetföreslås att anstalterna endast delas in i öppna respektiveslutna beroende på graden av säkerhet. Den som kan befarasmissbruka eller på annat sätt ta befattning med narkotika underverkställigheten skall företrädesvis placeras i en slutenanstalt.Vid fördelningen av intagna mellan anstalter av samma slagskall enligt förslaget i propositionen den som har behov avutbildning eller behandling som anordnas i viss anstalt, om detär lämpligt, placeras i denna. Vidare skall den placeringeftersträvas som är ägnad att främja en ändamålsenlig planeringav frigivningen. Sammantaget innebär regeringsförslaget att dens.k. närhetsprincipen, enligt vilken en intagen om möjligt skallplaceras på en anstalt nära hemorten, inte längre skallupprätthållas som en övergripande norm föranstaltsplaceringarna.Försändelser till eller från de intagna i alla slutnaanstalter skall enligt regeringens förslag få granskas för attundersöka om de innehåller otillåtna föremål.I propositionen föreslås vidare att, om det behövs för attbedöma om ett besök skall tillåtas eller ej och om det i så fallskall vara bevakat, det i förväg skall undersökas om denbesökande är dömd eller misstänkt för brottslig verksamhet.Enligt förslaget skall kroppsvisitation alltid göras när enintagen i en sluten anstalt återkommer till anstalten eftervistelse utanför denna eller när han har haft ett obevakatbesök, om det inte är uppenbart obehövligt. Möjligheterna att ivissa situationer göra även annat än ytlig kroppsbesiktning,trots att det inte finns någon konkret misstanke i det enskildafallet, utvidgas till att omfatta alla intagna på slutnaanstalter. Kroppsbesiktning i form av urinprov och liknandeföreslås få tas även i syfte att utröna om den intagne haranvänt dopningsmedel.I propositionen föreslås också att det skall införas enuttrycklig bestämmelse om rätt för kriminalvården att omhändertaegendom i avvaktan på beslut om beslag.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.ÖvervägandenAllmäntUtskottet har tidigare konstaterat (se bl.a. 1992/93:JuU25 s.9 f) att det i huvudsak har rått politisk enighet om denkriminalpolitik som kriminalvårdsreformen var ett uttryck förmen att utvecklingen i samhället varit en annan än det fannsanledning att förutse närkriminalvårdsreformen utformades. Inte minst narkotikaproblemenhar försvårat genomförandet av en del av ambitionerna ireformen. Utskottet uttalade därutöver ärende att detligger ett stort värde i den ökade specialiseringen inomanstaltsorganisationen när det gäller verksamhetens inriktningpå särskilda motivations- och behandlingsavdelningar m.m. ochatt detta tillsammans med intresset av att hindra spridningen avnarkotikamissbruket och att kunna erbjuda rehabilitering även pålokalanstalterna väger så tungt, att det kan motivera att dendömde i strid mot närhetsprincipen placeras på en annan anstaltän den som ligger närmast hemorten.Utskottet har i fråga om narkotikapolitiken på kriminalvårdensområde tidigare uttalat (/94:JuU17) att självklarariktmärken måste vara att intagna utan narkotikaproblem ochsådana som vill bli av med sitt missbruk inte skall behöva kommai kontakt med narkotika under anstaltsvistelsen, att missbrukareavskärs från tillförsel av droger och att intagna förhindras attbedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället.Utskottet vill redan nu lägga fast att utskottet ser positivtpå regeringens förslag som ligger väl i linje med utskottets nuredovisade ståndpunkter. Till enskildheter i förslaget kommerutskottet i det följande.NärhetsprincipenI motion Ju801 (m) framhålls att fängelsetiden måste fyllasmed meningsfull vård och sysselsättning så att den intagne hargoda möjligheter att återgå till ett hederligt liv efteravtjänat straff. I motionen anförs att det är av centralbetydelse att det reformarbete som pågår inom kriminalvårdenmed bl.a. differentiering av fångarna efter vård- ochbehandlingsbehov ges förutsättningar att vidareutvecklas. Motbakgrund härav yrkas att den s.k. närhetsprincipen inte längreskall upprätthållas som övergripande norm vidanstaltsplaceringen. I motionen understryks också attmöjligheter till bl.a. grundläggande skolutbildning är enförutsättning för att de intagna skall kunna få en ny start isamhället efter avtjänat straff.Den 1 januari 1989 trädde nya bestämmelser ompåföljdsbestämningen i kraft (prop. 1987/88:120, JuU45, rskr.404, SFS 1988:942). Den generella bestämmelsen i 1 kap. 7 §brottsbalken (BrB) upphävdes och i stället infördes endetaljerad reglering om påföljdsval och straffmätning.Utgångspunkten skall därvid vara straffvärdet av det eller debrott som läggs den dömde till last och inte vård- ellerbehandlingsaspekter.När påföljden skall verkställas skall alltjämt tas störstamöjliga hänsyn till den dömdes personliga förutsättningar ochtill strävan att anpassa honom till ett liv i frihet utankriminalitet. Ambitionen är att inom ramen för den ådömdapåföljden så långt som möjligt genom stöd och hjälp sökaunderlätta den dömdes anpassning i samhället, och alla krafterskall sättas in för att minska de negativa effekterna avfrihetsberövandet för den intagne. Stora ansträngningar skallockså göras för att komma till rätta med den intagnes personligaoch sociala problem för att på så sätt minska risken för nybrottslighet efter straffverkställigheten.Utskottet har som ovan nämnts vid olika tillfällen tidigare(se bl.a. 1992/93:JuU25 s. 9 f) uttalat att det ligger ett stortvärde i den ökade specialiseringen inom anstaltsorganisationennär det gäller verksamhetens inriktning på särskildamotivations- och behandlingsavdelningar m.m. och att värdet avatt kunna erbjuda de intagna rehabilitering även pålokalanstalterna väger så tungt, att det kan motivera att dendömde placeras på en annan anstalt än den som ligger närmasthemorten.När KvaL trädde i kraft var verksamheten vid landetsanstalter tämligen likartad. har det skett enutveckling mot ökad specialisering av verksamhetens inriktningvid såväl riks- som lokalanstalter. Till grund för dennautveckling ligger bl.a. de krav på en ökad differentiering somstatsmakterna har uttalat. Specialiseringen har främst inriktatspå narkotikamissbrukarna. Några anstalter erbjuder särskildabehandlingsprogram för intagna som har missbruksproblem och påmånga håll bedrivs ett omfattande arbete för att motiveramissbrukande intagna att genomgå behandling. Vissa anstaltereller avdelningar har avdelats för intagna som inte missbrukarnarkotika, så att de t.ex. inte skall utsättas för påverkan attbörja missbruka. På vissa anstalter har man samlat den mycketsvårbehandlade grupp av intagna som missbrukar och som inte villgå igenom behandling för sitt missbruk. Avsikten är atthärigenom bl.a. förbättra möjligheterna att hålla andraanstalter och avdelningar fria från narkotika.Det finns också program för intagna som missbrukar alkohol,t.ex. den s.k. rattfällan, som riktar sig till intagna som hardömts för rattfylleribrott. I propositionen som låg till grundför de nya regler om grovt rattfylleri m.m. som trädde i kraftden (prop. 1993/94:44, JuU11, rskr. 78) angavsatt alla som dömts till fängelse för trafiknykterhetsbrott börgenomgå alkoholavvänjande behandling . Ettantal kriminalvårdsanstalter har inrättats speciellt för dettaändamål.Vid några kriminalvårdsanstalter finns särskildabehandlingsprogram för intagna som har förgripit sig mot kvinnoreller barn. gav 1991 (1990/91:JuU17 s. 15, rskr. 154)regeringen till känna att denna behandling bör utökas ochintensifieras ytterligare. Målsättningen är att de intagna somvill och har behov av det skall kunna få sådan behandling.Vid ett antal anstalter bedrivs olika utbildningar ochsärskild vård eller behandling med inriktning på speciellagrupper intagna, såsom Kriminalvårdsanstalten , somföreträdesvis tar emot förstagångsdömda yngre män med långastrafftider.I anslutning till arbete gjordes enundersökning av anstaltsklientelet, vilken omfattar samtligapersoner som frigavs . Av undersökningenframgår bl.a. att av gruppen bedömdes ha ett aktuelltnarkotikamissbruk (inom förefrihetsberövandet). bedömdes vara missbrukare av alkohol. hade varit föremål för psykiatrisk slutenvård genom tvångeller frivillighet. Omkring hälften av dem som frigavs underdenna tid var arbetslösa före frihetsberövandet. avsamtliga hade avbrutit folk- eller grundskola. Fullföljdutbildning över grundskolenivå redovisades för därmerparten avsåg gymnasial yrkesutbildning. Tidigareundersökningar visar att omkring en tredjedel av de intagna harbehov av att förbättra sina baskunskaper och basfärdigheter iatt läsa, skriva och räkna. Utskottet har som en jämförelseinhämtat att andelen personer i normalbefolkningen med läs- ochskrivsvårigheter uppgår till omkring 5 %.I propositionen konstateras att intagnas behov av behandlingoch utbildning är stort. Kriminalvårdens möjligheter att uppnåett bra resultat i arbetet med att förmå de intagna att leva ettliv utan kriminalitet beror enligt regeringen i storutsträckning på vilka förutsättningar det finns att erbjuda demlämplig behandling eller utbildning under verkställighetstiden.Mot denna bakgrund är det enligt regeringen värdefullt attutvecklingen av verkställighetens innehåll inom anstalternafortsätter. När närhetsprincipen infördes hade de flestaanstalter som ovan anförts en likartad verksamhet, varförsäkerhetsaspekter och närheten till hemorten ofta var det endasom behövde beaktas vid valet av anstalt. Allt eftersom det harutvecklats olika behandlings- och utbildningsprogram måstehänsyn också tas till vilket av dessa som är bäst lämpat för denintagne. Det är givetvis inte möjligt att erbjuda sammabehandling och utbildning vid landets alla anstalter, utananstalterna måste specialiseras på olika inriktningar. För atten intagen skall kunna erbjudas en verkställighet som äranpassad till hans behov av utbildning, behandling ellerliknande, måste han i många fall placeras på en anstalt somligger relativt långt från hans hemort. I vissa fall kan detockså vara bra för den dömde att för komma ifrån närhetentill ett för honom skadligt umgänge. Mot denna bakgrund ocheftersom behandlingshänsynen måste tillmätas stor vikt anserregeringen att närhetsprincipen inte bör ha samma övergripandebetydelse som tidigare vid anstaltsplaceringarna.I sammanhanget bör nämnas att det i propositionen ocksåföreslås nya regler om indelningen av anstalter. Den nuvarandeindelningen i riks- och lokalanstalter föreslås upphöra ochanstalterna bli indelade enbart i öppna resp. slutna, beroendepå graden av säkerhet. Liksom föreslås placering i öppenanstalt äga företräde och placering i sluten anstalt ske endastom det finns särskilda skäl. Den som kan befaras missbruka ellerpå något annat sätt ta befattning med narkotika underverkställigheten skall företrädesvis placeras i en slutenanstalt.Förslaget i propositionen går ut på att utöka möjligheternaatt placera en intagen i en anstalt där han kan få adekvat vårdoch behandling , vilket innebär attnärhetsprincipen inte längre skall ha samma övergripandebetydelse som . Motion Ju801 om prioritering avrehabiliterande åtgärder får härigenom ansestillgodosedd.Drogfria anstalter m.m.Kontrollerade besökI ett antal motioner berörs frågor med inriktning pånarkotika- och drogbekämpningen inom kriminalvården.I motionerna Ju15 och Ju801 (båda m) yrkas att det införsmöjligheter att genomföra besök till en i anstalt intagen undersådana former att han och besökaren varken kan överlämna föremåleller komma i fysisk kontakt med varandra, t.ex. genom att deskiljs åt med hjälp av en glasskiva. I motionerna anförs attbesöken är en vanlig införselväg för narkotika.Utskottet har tidigare (senast1993/94:JuU17 s. 17 f) behandlat motionsönskemål som rör kravpå effektivare kontroll inom anstalterna av intagna ochbesökande m.m.Utskottet har kunnat konstatera attnarkotikasituationen utgör ett svårbemästrat problem inomkriminalvården. Enligt kriminalvårdens statistik bedöms ungefären tredjedel av de intagna i anstalt ha ett aktuellt missbruk avnarkotika vid intagningen. Trots att stora ansträngningar vidtasinom kriminalvården för att hindra att narkotika kommer in ianstalterna händer det att så sker. Utskottet vill inledningsviserinra om sina tidigare uttalanden (senast i det ovan angivnaärendet) om att självklara riktmärken för narkotikapolitiken påkriminalvårdens område måste vara att intagna utannarkotikaproblem och sådana som vill bli av med sitt missbrukinte skall behöva komma i kontakt med narkotika underanstaltsvistelsen, att missbrukare avskärs från tillförsel avdroger och att intagna förhindras att bedriva narkotikahandelinom anstalterna och ute i samhället.Huvudregeln i gällande lagstiftning (29 § KvaL) är att enintagen i anstalt får ta emot besök i den utsträckning detlämpligen kan ske, dvs. i en omfattning som är praktisktgenomförbar. Vid besök får den intagne och besökaren normaltumgås ensamma tillsammans i ett särskilt besöksrum. Som villkorför ett besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas att den besökandeunderkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktningeller medger undersökning av väska, kasse eller annat dylikt somhan vill medföra vid besöket. Om det är påkallat med hänsyn tillsäkerheten kan vidare föreskrivas att en tjänsteman skall varanärvarande vid besöket (bevakat besök).Fängelseutredningen har i sitt betänkande (SOU 1993:76 s. 240f) föreslagit att besök skall kontrolleras i större utsträckningän och att kontrollen även skall kunna ske genomatt besöket genomförs i ett besöksrum, som utformats så att denintagne och besökaren inte kan överlämna föremål till varandra,t.ex. genom att den intagne och besökaren skiljs åt genom englasruta.Regeringen anför i propositionen (s. 35) att kontroll genomatt en tjänsteman är närvarande vid besöket kan användas bådeför att hindra införsel av otillåtna föremål och i fall där mant.ex. misstänker planläggning av brott eller avvikande.Användning av besöksrum som är så utformade att de omöjliggöröverlämnande av föremål skulle i och för sig kunna vara ettverksamt medel för att hindra att narkotika och andra otillåtnavaror kommer in till anstalten genom besöket. Denna form avkontrollerat besök framstår dock enligt regeringen som främmandeför svenska förhållanden, och regeringen anser att det finnsrisk för att den skulle kunna leda till en avsevärd försämringav anstaltsklimatet. Enligt regeringens mening finns det därförför närvarande inte tillräckliga skäl att vid sidan om dennuvarande ordningen införa en möjlighet att kontrollera besökgenom att det äger rum i besöksrum som är så utformade att denintagne och besökaren inte kan överlämna föremål till varandra.Utskottet delar regeringens uppfattning och avstyrker bifalltill motionerna Ju15 och Ju801 i nu behandlad del.Åtgärder mot dopningI motion Ju801 (m) framhålls att dopningspreparat som t.ex.anabola steroider inte bör få förekomma på fängelserna.Den 1 juli 1991 trädde lagen (1991:1969) om förbud mot vissadopningsmedel i kraft (prop. 1990/91:199, SoU7, rskr. Lageninnehåller straffbestämmelser för den som uppsåtligen överlåter,framställer, förvärvar i överlåtelsesyfte, bjuder ut tillförsäljning eller innehar anabola steroider eller andradopningsmedel som avses i lagen. Bruk av dopningsmedel ärdäremot inte kriminaliserat.En intagen är, om inte annat föranleds av medicinska ellerliknande skäl, enligt 52 d § KvaL skyldig att på anmaning lämnablod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inteär påverkad av beroendeframkallande medel.Bestämmelsen i 52 d § KvaL ändrades (prop.1992/93:142, JuU17, rskr. 221, SFS 1993:210). De intagnasgenerella skyldighet att lämna urin- och utandningsprovutvidgades till att även omfatta blodprov. I propositionenanförde regeringen (s. 21 och 28) att blodprov kunde komma tillanvändning vid olika sorters droger. Bestämmelsen formuleradesdärför så att provtagningen kunde avse varje form avberoendeframkallande medel och någon specificering av medlensker inte i lagtexten. Frågan om kontroll av anabola steroiderbehandlades inte trots att KVS aktualiserade frågan i sittremissyttrande över departementspromemorian (Ds 1992:19)Åtgärder mot bruk av narkotika samt ringa narkotikabrott som lågtill grund för propositionen.I den proposition som behandlas konstateras (s. 42) att motbakgrund av vad som anförs i förarbetena till lagen om förbudmot vissa dopningsmedel kan formuleringen "beroendeframkallandemedel" i 52 d § KvaL inte anses omfattadopningsmedel. En intagen är således inte enligt nuvarandelagstiftning skyldig att lämna urinprov för kontroll om hananvänt dopningsmedel.Regeringen anför i propositionen att kriminalvården skulle fåett instrument som visar när det finns skäl att vidta meringripande åtgärder mot förekomsten av dopningsmedel om deintagna var skyldiga att på anmaning lämna prov för kontroll avom de använt sådant medel. Att bruket av dopningsmedel inte ärkriminaliserat utgör enligt regeringen inte något hinder mot enskyldighet för de intagna att lämna prov för kontroll av att deinte använt dopningsmedel. De intagna är skyldiga att lämna provför kontroll av om de använt alkohol, trots att det inte ärkriminaliserat att dricka alkohol. Skyldigheten att lämnaurinprov för kontroll av att den intagne inte använt narkotikafanns också innan eget bruk av narkotika kriminaliserades. Motbakgrund härav föreslår regeringen att tillämpningsområdet för52 d § KvaL utvidgas så att urinprov och andra provtagningarbör få användas även för kontroll av att den intagne inte använtsådant dopningsmedel som anges i 1 § lagen om förbud mot vissadopningsmedel.Utskottet delar regeringens bedömning och tillstyrkerregeringsförslaget. Motion Ju801 får anses tillgodosedd i nubehandlad del.Övriga motionsönskemålKontrollinsatser mot narkotikaI motion Ju506 (kds) yrkas en undersökning av KVS handläggningav visitationspatrullernas avveckling samt en redovisning avnarkotikabeslag på kriminalvårdsanstalterna före och efter dennaavveckling. Vidare yrkas i motionen att som sin meningger regeringen till känna att det föreligger ett behov av att pånytt bygga upp en effektiv narkotikabekämpning på anstalterna.Särskilda visitationspatruller inom kriminalvården fannstidigare vid sju större anstalter spridda över landet från Malmöi söder till i norr. Det totala antalet tjänsteruppgick till drygt 20. Patrullerna disponerade också ett antalhundar. Kostnaderna för verksamheten uppgick till ca 8 miljonerkronor . Patrullerna utförde visitationer dels på denanstalt vid vilken de var stationerade, dels vid andraanstalter.I början av december 1992 beslutade KVS att de särskildavisitationspatrullerna skulle avvecklas. Åtgärden föregicks aven genomgripande översyn och analys av en arbetsgrupp somredovisade sitt arbete i rapporten och organisation -- en översyn.Arbetsgruppen konstaterade bl.a. att inrättandet av desärskilda visitationspatrullerna var en nödvändighet i början av1970-talet eftersom personalens kunskaper inom narkotikaområdetvar bristfälliga och alternativen få.