bet · GI01FiU20 · 1995-05-30 00:00:00 — Om länsstyrelsernafinner det motiverat att avsätta medel för arbetet med andra regionalautbildningsfrågor än sådana som tagits upp i propositionen kan de -- inom ramenför tillgängliga medel -- själva fatta beslut om detta. Med det anfördaavstyrker utskottet motion Fi43 (fp) i den mån den inte kan anses besvarad medvad utskottet nu anfört. Av vad nu anförts framgår att utskottet inte delaruppfattningen i partimotion Fi33 yrkande 50 om att den nuföreslagna besparingen på länsstyrelseanslaget inte skall göras.Utskottet föreslår således att med bifall till regeringens förslagtill Länsstyrelserna m.m. för /96 under trettonde huvudtitelnanvisar ett ramanslag på 2 662 173 000 kr.RäntebidragI partimotion Fi32 yrkande 20 föreslås begära förslaghos regeringen i avsikt att minska räntesubventionerna till bostadsbyggandetmed /96.I den under allmänna motionstiden väckta motionen Bo229 (fp) fördes framett motsvarande förslag. Det förslaget behandlades i betänkandet /95:BoU13.Utskottet avstyrkte förslaget bl.a. med hänvisning till att resultatet av denbostadspolitiska kommitténs arbete borde avvaktas. Detta arbete skall i sinhelhet vara genomfört senast vid utgången av september 1996.Utskottet finner inte tillräckliga skäl föreligga att ändra uppfattning. Meddet anförda avstyrker utskottet partimotion Fi32 yrkande 20.Stockholm den 18 maj 1995På bostadsutskottets vägnarKnut BillingI beslutet har deltagit: (), (), RuneEvensson (s), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), (),(), () och ().Avvikande meningar1. BostadsbidragOwe () anser att den del av utskottets yttrande som under rubrikenBostadsbidrag börjar med "Utskottet utgår" och slutar med "avbesparingsåtgärderna" bort ha följande lydelse:Förslaget i kompletteringspropositionen innebär att inte mindre än 1,5miljarder kronor skall sparas på bostadsbidragen. Det underlag som redovisassom grund för ställningstagande är dock minst sagt bristfälligt. Iförslaget lämnas sålunda inte någon som helst uppgift om från vilkenursprunglig nivå på bidragsgivningen som besparingen skall ske eller hur denskall tas ut bland bidragstagarna. Här tycks regeringen laborera med olikaantaganden om den framtida utvecklingen som inte redovisats ens översiktligttrots att de har stor betydelse för utfallet av besparingen. När det gäller deregeländringar m.m. som erfordras för att det nu uppsatta sparmålet skalluppnås aviserar regeringen endast sin avsikt att utreda olika alternativ. Dettaförfaringssätt är naturligtvis helt otillfredsställande. För att ställningskall kunna tas till besparingsförslag av denna omfattning måste alla kändafakta redovisas. Regeringens förslag bör enligt utskottets mening avvisas redanav dessa skäl.Bostadsbidragen är ett bostadspolitiskt instrument som blivit allt viktigarei takt med att den sociala tryggheten urholkats. Det är enligt utskottetsmening därför viktigt att slå vakt om bostadsbidragen för att trygga allas rätttill en god bostad. Enligt utskottets bedömning verkar det av regeringen nuframlagda förslaget i rakt motsatt riktning. Förutom att förslaget totalt settinnebär kraftigt minskade bostadsbidrag medför det en betydande försämring avbidragens fördelningspolitiska träffsäkerhet. Som framhålls i Vänsterpartietspartimotion Fi33 skulle ett genomförande av förslaget förmodligen framför alltdrabba ensamstående och kvinnor med barn. Enligt utskottets mening börregeringens förslag avvisas också på denna grund. Vad som erfordras är istället åtgärder som förbättrar den fördelningspolitiska träffsäkerheten hosbostadsbidragen.Sammanfattningsvis innebär det nu anförda att utskottet med bifall tillVänsterpartiets partimotion Fi33 yrkande 27 avstyrker förslaget tillbesparingar på bostadsbidragsanslaget i kompletteringspropositionen ochregeringens förslag till inriktning av besparingsåtgärderna. Utskottetsställningstagande i denna del innebär att även förslagen i partimotionerna Fi32(fp) yrkande 26 och Fi35 (kds) yrkande 35 om att slopa bostadsbidragen tillungdomar utan barn avstyrks.2. BostadsbidragErling () och () anser att den del avutskottets yttrande som under rubriken börjar med "Förslagen i"och slutar med "av besparingsåtgärderna" bort ha följande lydelse:Det torde inte vara obekant för någon att det statsfinansiella läget ärytterst ansträngt. Det betyder att alla möjligheter till besparingar istatsbudgeten måste tas till vara. Även om det i och för sig finns motiv attbehålla bostadsbidragen till ungdomar utan barn måste dessa vägas mot behovetav besparingar. Vid en sådan avvägning har utskottet funnit attbesparingskravet väger tyngst. Bostadsbidragen till denna grupp bör sålundaavvecklas i enlighet med förslagen i partimotionerna Fi32 (fp) yrkande 26 ochFi35 (kds) yrkande 35. Det bör ankomma på regeringen att återkomma tillriksdagen med erforderliga lagändringar m.m. så att den förordade avvecklingenkan genomföras nästa budgetår.Vad utskottet nu med anledning av partimotionerna Fi32 (fp) yrkande 26 ochFi35 (kds) yrkande 35 förordat om avveckling av bostadsbidragen till hushållutan barn bör som sin mening ge regeringen till känna.3. Stöd till icke-statliga kulturlokalerBodil () anser att den del av utskottets yttrande som underrubriken vid ombyggnad m.m. börjar med "Utskottet delar" och slutarmed "detta avstyrks" bort ha följande lydelse:Regeringens förslag till besparingar på stödet till icke-statligakulturlokaler utgår från uppfattningen att behovet av sysselsättningsskapandeåtgärder nu har minskat. Utskottet delar inte denna uppfattning. Det finns ettfortsatt stort behov av insatser för att trygga byggsysselsättningen -- någotsom också kommit till uttryck i det program för miljöinvesteringar somtillkommit på initiativ av . Med avseende på att stödet avserlokalprojekt som både är sysselsättningsintensiva och kan påbörjas med relativtkort varsel finns det enligt utskottets mening inte nu anledning att minskastödets omfattning. I enlighet med förslaget i partimotion Fi34yrkande 31 bör sålunda tidigare beslut om stöd till icke-statligakulturlokaler för /96 ligga fast. Regeringens förslag ikompletteringspropositionen avstyrks.4. LänsstyrelsernaOwe () anser att den del av utskottets yttrande som under rubrikenLänsstyrelserna börjar med "I en" och slutar med "2 " bort haföljande lydelse:Länsstyrelserna har en nyckelroll när det gäller att samordna utbildning ochandra kompetenshöjande insatser i länet. Inte minst gäller detta iglesbygdslänen. Här är en samordning en absolut förutsättning för att ett brettutbud av utbildningar m.m. som svarar mot länets egna förutsättningar och behovskall kunna erbjudas. Med relativt små planerings- och samordningsinsatser kanstora vinster göras för såväl länet som den enskilde utbildningstagaren. mening måste länsstyrelserna därför ges resurser så att de fullt utkan fullgöra sina uppgifter på området. Det framstår enligt utskottets meningmot bakgrund härav som direkt olämpligt att dra in de medel som är avsedda förlänsexperter på utbildningsområdet. Regeringens förslag i nu aktuell delavstyrks.Utskottet föreslår således att med bifall till förslaget iVänsterpartiets partimotion Fi33 yrkande 50 till Länsstyrelserna m.m. /96 anvisar ett ramanslag på 2 677 173 000 kr.5. RäntebidragErling () anser att den del av utskottets yttrande som under rubrikenRäntebidrag börjar med "Utskottet finner" och slutar med "yrkande 20" bort haföljande lydelse:Hösten 1992 träffade den dåvarande borgerliga regeringen en överenskommelsemed Socialdemokraterna om att reducera räntebidragen med 3 miljarder kronorunder åren 1994--1996. Den nya regeringen har dock inte fullföljt dennauppgörelse. fattade beslut om att den kvarstående delenav besparingen inte skulle tas ut. Någon avgörande förändring i statensfinanser som motiverar detta har dock inte ägt rum. Enligt utskottets meningkvarstår sålunda behovet av ytterligare besparingar oförändrat. I enlighet medförslaget i motion Fi32 (fp) yrkande 20 bör därför bostadssubventionernaminskas med för /96. Det bör ankomma påregeringen att utforma ett besparingsförslag med den nu förordade inriktningen.Förslaget bör föreläggas i sådan tid att det kan träda i kraft den 1januari 1996.Vad utskottet nu med anledning av partimotionen Fi32 (fp) yrkande 20 anförtom minskade räntebidrag för /96 bör som sin mening geregeringen till känna.Särskilda yttranden1. BostadsbidragKnut , , och (alla m) anför:Starka statsfinansiella skäl talar enligt vår mening för att utgifterna förbostadsbidragen måste minskas. Vi har också under årets allmänna motionstidlagt fram förslag om att helt slopa bostadsbidragen till hushåll utan barn.Detta förslag har avvisats av bostadsutskottet och . Vi harmed hänsyn härtill och med omtanke om arbetsformer nu avstått frånatt än en gång föra fram detta förslag. Det är dock vår avsikt att ånyoaktualisera förslaget om inte de aviserade övervägandena i frågan leder tillatt bidragen tas bort.2. RäntebidragKnut (), (), (), (), () och () anför:Utgifterna för räntebidrag är en av de största enskilda utgiftsposterna istatsbudgeten. I en situation där varje potentiell besparing i statsfinansernamåste tas till vara framstår det enligt vår mening som nödvändigt att ocksågöra besparingar i räntebidragen. Under allmänna motionstiden har också imotioner av m, c och kds förts fram förslag om att minska räntebidragen. Dessaförslag har emellertid tidigare i vår avvisats av en majoritet ibostadsutskottet och . Även om behovet av sparåtgärder kvarståroförändrat har vi mot bakgrund härav avstått från att nu åter föra fram våratidigare förslag.Finansutskottets offentliga utfrågning om ekonomiska läge ochkompletteringspropositionens åtgärdsförslagBilaga 18Tid: --14.40Lokal: Förstakammarsalen, RiksdagshusetInbjudnaDet ekonomiska lägetNils , chefekonom, , verkställande direktör, utredningsinstitutAnders , departementsråd, och inflationMats , professor, , chefekonom, av åtgärdsförslagen i kompletteringspropositionenSvante , statssekreterare, FinansdepartementetDeltagande riksdagsledamöterJan (), ordförandePer-Ola (), vice ordförandeLars ()()()()()()()()()Skånberg (kds)()Protokoll från finansutskottets offentliga utfrågning omSveriges ekonomiska läge och kompletteringspropositionens åtgärdsförslagDet ekonomiska lägetOrdföranden: Jag hälsar alla hjärtligt välkomna till denna utfrågning omSveriges ekonomiska läge, särskilt , , , som är inbjudna gäster.Nils : När man bara har på sig måste man välja utnågra saker och inte försöka kondensera allt. Jag tänker därför säga några ordom den internationella konjunkturen och sedan ge en bild av inom vilkettankeschema som vi tycker att det är rimligt att diskutera finanspolitik.Det har varit en gynnsam internationell ekonomisk utveckling under den svåraperiod som vi nu befinner oss i. I är den ekonomiska tillväxten på7--, exklusive . Det är ett mycket folkrikt område och detbetyder att det är så att en och annan asiatisk tiger säljerasiatiska gymnastikskor, jumprar eller elektroniska leksaker till låga priseroch konkurrerar med oss. är det en så omfattande tillväxt där att det gerdraghjälp till världsekonomin. Man tvingas satsa på infrastruktur, köpamaskiner osv. Det ger ett mycket starkt bidrag till världsekonomin.I ser vi en konjunktur som har passerat toppen enligt vår uppfattning påNordbanken, men vi ser inte en ekonomi som snabbt är på väg till ett lågtkapacitetsutnyttjande. Det är också sant att vi i den tyska utvecklingen, och iutvecklingen i de länder som har likadan växelkurspolitik, ser en vissuppbromsning av uppgången på grund av den försämrade konkurrenskraft somförorsakas av valutaförstärkningen. Men enligt vår uppfattning är det ingentingsom förändrar bilden på något djupare sätt. Det blir bara en något lugnareuppgång och därmed också en fördröjd ränteuppgång i . Man kan t.o.m.ställa sig frågan om det inte skulle kunna bli en räntesänkning med det lägesom nu har uppstått.Jag kan sammanfatta detta så att de kommentatorer som pekar på att det finnsolika indikatorer som kan tyda på att världskonjunkturen bryts över lag har förilla underbyggda prognoser. Vad vi ser är en världsekonomi som har ett högtkapacitetsutnyttjande och god tillväxt på 2,5--. Dettaär ett gott stöd för det här landet, som alltså kan bedriva en sortsskalömsningspolitik som är en känslig process i en relativt god internationellkonjunktur.Det som står i centrum i är självklart statens budgetunderskott ochdärmed statsskuldens mycket snabba ökning. Det är detta som debatten gäller . Jag tänkte ägna resten av min taletid åt just detta.Det är rimligt att se försämringen av statsfinanserna i ljuset av att viunder perioden --1990 hade mycket låg tillväxt, lägre än i ett antal andrarika länder som därmed gick förbi oss. Under dessa årtiondens lopp växte detfram en befogad föreställning om att detta berodde på systemfel i den svenskaekonomin som krävde åtgärder. De slutsatser som då drogs var av den karaktärenatt det krävdes avregleringar av marknaden för livsmedelsproduktion, byggande,boende, finansiella marknader osv. Det krävdes en neddragning av inflationenoch en grundlig reformering av skattesystemet, ändringar i socialförsäkringarnaoch liknande för att få hushållen till ett positivt hushållssparande, för attkanalisera tillbaka investeringsmedlen från fastighetsspekulationer,fastighetsbyggande, till mera produktiva investeringar på andra områden. Underperioden till in vidtogs iförbluffande takt sådana åtgärder. Vi fick ner inflationstakten och har haftden nere . Vi har fått ett annat skattesystem osv. Detta är välkändafakta för finansutskottets ledamöter. Jag påpekar detta bara därför att dessavälmotiverade åtgärder ledde till en kraftig uppgång av det finansiellasparandet i den privata sektorn.Innan det hela hade tagit skruv, alltså 1990, hade vi som bekant ettöverskott i den offentliga sektorns finanser på 57 miljarder. Den privatasektorn spenderade, hushållen var på bettet och gjorde av med 5 procentenhetermer än de tjänade efter skatt, företagen tjänade inte så mycket men investeradeen hel del, väldigt mycket i byggande av fastigheter. Så det blev ettunderskott i det finansiella sparandet på 97 miljarder. Här har vi enbokföringsmässig identitet. Eftersom det spenderades så att det blev 97miljarder i underskott i den privata sektorn och bara 57 miljarder i överskotti den offentliga sektorn lånade vi tydligen utomlands de saknade 40 miljardernaoch hade alltså ett så stort bytesbalansunderskott.När vi nu diskuterar åtgärder för att hantera den offentliga sektornsfinanser, så säger vi indirekt att det vi gör kommer att antingen ökabytesbalansens överskott, alltså minska dess underskott, eller leda till ettsänkt finansiellt sparande i den inhemska privata sektorn. Det är på det sättetsom de åtgärder som vidtas i riksdag för att förbättra statsfinansernafaktiskt verkar.Vad var det som hände ? Bilden ändras kraftigt för detprivata finansiella sparandet, pengar in, pengar ut, och det går upp med ett160-tal miljarder. Detta motsvaras helt och hållet av en försämring av denoffentliga sektorns finanser, som går lika mycket åt andra hållet, medanbytesbalansen, eller upplåningen utomlands, är ungefär densamma.Detta är en ganska naturlig följd. Att få förändringar i bytesbalansen tartid. När man började göra av med mindre i den privata sektorn då föll ocksåimporten. Detta förbättrade i och för sig bytesbalansen via varubalansen.Samtidigt steg räntebidragen och liknande, så det blev ungefär samma situationsom förr.Bakgrunden är helt enkelt den att när den privata sektorn inte tycker att detär värt mödan att spendera lika mycket som förut på inhemska varor ochtjänster, blir folk arbetslösa och går över till den offentliga sektorn, tillatt lyfta olika bidrag. Arbetsmarknadspolitikens kostnader rusar i höjden, ochman betalar väsentligt mindre i skatter och avgifter.Vad ser vi när vi går framåt? Jo, vi ser att den privatasektorn fortsätter att öka sitt finansiella sparande. Det är bostadsbyggandetsom faller bort. Det är framför allt hushållen som ökar sitt sparande medungefär 100 miljarder till. inträffar det att den offentliga sektornsunderskott inte går upp med 100 miljarder utan snarare med ungefär hälften. Ett50-tal miljarder dyker upp som förbättring av bytesbalansen. Det finnsolika mekanismer, jag skall inte exercera mera i dem. Kronfallet är viktigt isammanhanget. Den stora åtstramning hemma som detta ledde till innebar attlönestegrings- och prisstegringstakten bromsades upp. Det blev en allmänuppskärpning i industrin. Därmed förbättrades konkurrenskraften på mängder avolika vägar. Vi började sälja utomlands en hel del av det som vi inte kundesälja hemma. Men då är vi inne i en realekonomisk process som tar tid, och helatiden har man trots allt mycket stora offentliga underskott.Frågan är hur vi nu går in . Här använder vi den revideradefinansplanens data. De skiljer sig inte mycket från dem som vi själva hadegjort, så vi har inte så mycket invändningar. Det finns en förhoppning om atttrots att det privata finansiella sparandet ligger lika högt 1996 som 1994 ochär litet högre , så fortsätter den offentliga sektorns underskott attminska --1996 och kommer ner till bara 90 miljarder. Grundenär att det är bytesbalansöverskottet som stiger med ytterligare ett60-tal miljarder.Fortsätter det så här? Vi får ha i minnet att det inte kan bli förbättringari den offentliga sektorns finanser om inte antingen bytesbalansen förstärkseller det finansiella sparandet sjunker i den privata sektorn. Andra länder somvarit i liknande situation , såsom , och ,präglas av att de fick mycket stora förbättringar av sina bytesbalanser. Detvar huvudvägen ut ur problemen. De har än mycket storabytesbalansöverskott.Nu vidtar vi åtgärder och stramar åt, höjer skatter och sänker offentligautgifter. Det går via bytesbalansen i huvudsak genom att vi håller tillbakainhemsk efterfrågan, får låg pris- och lönestegringstakt i . Samtidigthar vi en mycket gynnsam situation för den konkurrensutsatta sektorn. Det ärdär som tillväxten sker.Tudelningen av ekonomin, som vi beskärmar oss över allmänt i landet, är frånden här synpunkten en fullständigt nödvändig och önskvärd förutsättning. Detskall vara så om det skall vara mycket lönsamt i k-sektorn och mycket olönsamti s-sektorn, om det skall vara lätt att höja lönerna i k-sektorn och ocksåfaktiskt skall ske, om det skall vara svårt att höja lönerna i s-sektorn ochde faktiskt inte höjs. Därmed får vi det läget i svenskefterkrigstid att ett kronfall faktiskt leder till en långsiktig förbättring avbytesbalansen därför att vi får relativlöneändringar iekonomin som innebär att k-sektorn drar till sig arbetskraft från s-sektorn.Sker inte detta fungerar inte den mekanismen.Vad har vi för utsikter att få ner det finansiella sparandet i den privatasektorn? Det är mycket svårt -- det visar all erfarenhet. Det kan sägas att omman försämrar möjligheterna för pensionssparande, så går det ner. Om man höjerskatterna för höginkomsttagare, värnskatt, om man höjer kapitalbeskattningen såkan det tänkas att detta slår mera mot det finansiella sparandet. Detta skallvägas mot att de långsiktiga nackdelarna av att sänka avkastning påinvesteringar i humant kapital och materiellt kapital är mycket betydande införframtiden. Om också de investeringarna går ner är det inte säkert att detfinansiella sparandet kommer ner, därför att det skadar de realainvesteringarna. Här har vi inte särskilt mycket att stå på. Vi har inga godaekonometriska modeller som säger att det händer. Vägen är alltså förenad medkonflikt mellan kort och lång sikt, och det är dessutom diffust hur detpåverkar investeringsverksamheten.Den viktigaste förhoppning man kan ha är att det finansiella sparandetsjunker i den privata sektorn genom att det reala sparandet går upp, genom atthushållen återigen börjar köpa bostäder, fritidsfastigheter, varaktigakonsumtionsvaror, genom att byggandet därmed kommer i gång och genom attföretagen använder sina vinstmedel i växande omfattning till att investerarealt. Det gör de inte om man drabbar dem med beskattningar som är skadliga förden typen av verksamhet. Det är just i detta ljus som man skall se frågan hurfinanspolitiken bör vara utformad. När vi vidtar en viss finanspolitiskåtstramning måste vi ställa oss frågan: På vilket sätt, i vilkenkedja av händelser, föreställer vi oss att den leder till antingen förbättradbytesbalans eller större investeringar här hemma, så att en förbättring av deoffentliga finanserna över huvud taget kan möjliggöras?Slutligen: Det finns ett argument i debatten som borde diskuteras mera, ochdet är följande. Den dramatiska uppgång i det finansiella sparandet i denprivata sektorn som jag beskrev inledningsvis beror till mycket stor del på attvi ändrade realräntan efter skatt, den blev mycket hög, att mängder av andrarelativpriser och relativlöner försköts. Hela den kapitalstruktur som hadebyggts upp visade sig därmed vara felaktig. Det betyder att vi måste ha enändrad uppbyggnad av sparande för att reparera skadorna. Vi får också enreaktion från både hushåll och företag så till vida att man inser att det iframtiden, med socialförsäkringar, självrisker, större risk för arbetslöshetsom kan slå överallt, med ett försämrat ATP-system, behövs större likviditetoch därmed en dylik uppbyggnad. Det där har ett slut. Om man är riktigt djärv-- det finns sådana, även ekonomer -- kan man säga att den privata sektornavser att bygga upp finansiella tillgångar på ett antal hundra miljarder. Detgör inte så mycket att låta detta komma att motsvaras av en motsvarandeskulduppbyggnad i den offentliga sektorn. När processen är klar är den klar.Genom att inte störa den krävs inte så enormt stora omställningar. Något liggerdet i detta. Man bör alltså räkna hela vägen. Då kommer man fram till att detfinns en utväg.Jag skall peka på två invändningar mot detta. Den ena är att marknaden, dvs.långivarna, inte själva säkert kan veta hur det kommer att se ut när det gällerstorleksordning. Det kan tänkas att den skuldökning som krävs för den svenskastaten under en sådan process leder till en sådan misstro att man får extremthöga räntor, för gott. Då får man inte de investeringar som är en del avförutsättningarna för det hela. Därför är det farligt att ta betydande risker.Den andra invändningen gäller det som vi kallar för Richardiansk ekvivalens,dvs. att när de som sparar för att bygga upp tillgångar ser att de ärdelägare i en ekonomisk förening som heter den svenska staten där det sker enmotsvarande skulduppbyggnad som man har ansvaret för , ökar de sittsparande ännu mer eftersom de blir skuldsatta. Då får man inte den effekt somman trodde, utan då fortsätter det privata finansiella sparandet att liggahögt. Jag tror att vi därav måste dra slutsatsen att det krävs betydandeåtstramningar av den typ som har skett.När man jämför prognoser och de åtgärder som harvidtagits med vad vi har tänkt oss i Nordbankens ekonomiska sekretariat, finnerman att det är förbluffande många likheter vad gäller siffror. Men det finns enviktig skillnad: Vi har antagit att det kommer ytterligare finanspolitiskaåtstramningar, utöver de som föreslagits, med ungefär ett 10-tal miljardertill. Det gör att vi har en något lägre tillväxt i vår prognos för de båda åren1995 och 1996 men samma inflationsutveckling, vilket är något oroande. Vi troratt om man inte gör något mer blir det ändå något högre inflation i priser ochlöner än vad som redovisats. Då är risken att räntan inte går ner och attkronan inte förstärks. Vi tror dock att det kommer att leda fram till att mantvingas lägga fram förslag till ytterligare åtstramningar.Lars : Jag tänkte också tala om den privata konsumtionen,utvecklingen . Jag tycker att det finns två argument somförklarar de stagnationsperioder som vi har och på90-talet. Det är framför allt ett par faktorer som har bidragit till detta. Enär att det inte kan vara givet att man får tillväxt om man utformarskattesystemet hur som helst. Vi hade ett orimligt skattesystem medmarginalskatter på maximalt 85--. För genomsnittsinkomsttagaren varmarginalskatten .