bet · GI01LU16 · 1995-03-30 00:00:00 — De sanktioner som kanförekomma får, anför , enligt grundlagarnautkrävas endast om innehållet i framställningen är straffbartsom missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten. De skalldå utkrävas i den ordning som föreskrivs i grundlagarna, dvs.inför allmän domstol med tillgång till jury. Grundlagarna lämnarinte något utrymme för att föreskriva sanktioner av annat slageller i andra former därför att innehållet i en framställningverkat kränkande på en eller flera personer, anförkonstitutionsutskottet. Detta gäller även om framställningen harett kommersiellt ändamål. En lagstiftning med förbud motdiskriminerande reklam rör, som anfördeår 1977, således tryckfrihetens grundvalar.Konstitutionsutskottet anser därför, i likhet med regeringen,att en sådan lagstiftning inte kan införas utangrundlagsändring.Lagutskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna omatt reklam med inslag av diskriminering i olika former äroacceptabelt. Som anförs i någon av motionerna är det önskvärtatt reklamen återspeglar ett livsmönster som bygger på principenom kvinnors och mäns lika värde och på jämställdhet mellankönen. Genom yttrande är det klarlagtatt en laglig möjlighet till ingripande mot diskriminerandereklam kräver grundlagsändringar som innebär inskränkningar itryckfrihetens och yttrandefrihetens grundvalar. Mot dennabakgrund bör enligt lagutskottets mening lagstiftning komma ifråga endast om detta framstår som det enda alternativet tillatt komma till rätta med problemen. Förutom attlagstiftningsbehovet sålunda måste vara klarlagt bör enligtutskottets mening vidare krävas att den diskriminerande reklamenförekommer i sådan omfattning och är av sådan art attinskränkningar i tryckfrihetsrätten och yttrandefrihetenoundgängligen är påkallade. Vad som anförts i motionerna utgörenligt utskottets mening inte tillräckliga skäl att utifråndessa utgångspunkter nu ta några initiativ till lagstiftning.Till bilden hör också att den diskriminerande reklamen numerakan bli föremål för ändamålsenliga egenåtgärder inomnäringslivet. Vid en revidering av InternationellaHandelskammarens grundregler infördes krav påatt reklam inte får vara diskriminerande i fråga om ras,religion eller kön (artikel 3). bildadesNäringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam ()med företrädare för näringslivet, pressen och reklambranschensom huvudmän. Anmälningar till kommer in från KO,(JämO) och enskilda. Enligt vad somupplyses i propositionen hade det fram kommitin omkring 900 anmälningar mot 400--500 annonser, det heltövervägande antalet i pressen. Vid sin prövning tillämpar grundregler för reklam, vilketinnebär att prövningen kan omfatta både s.k. kränkande ochschabloniserande reklam. har fällande uttalanden gjortsi närmare 60 fall, varav omkring två tredjedelar avsettkränkande reklam. Fällande uttalanden offentliggörs genomunderrättelser till pressen. Med få undantag har annonsörernarättat sig efter uttalandena och dragit tillbaka annonserna.Andra former av diskriminerande reklam kan tas upp () som är ett s.k. överbranschetisktråd. MER tar emellertid bara upp frågor av principiell karaktär.Rådet har endast avgjort några enstaka ärenden röranderasdiskriminerande reklam.I likhet med regeringen anser utskottet att den verksamhet sombedrivs av är förtjänstfull. Rådet är väl känt ochenligt uppgift har verksamhetens omfattning kontinuerligt ökatunder senare år. Utskottet välkomnar denna utveckling. När detgäller sådan reklam som är diskriminerande på annat sättförutsätter utskottet att egenåtgärder vid behov utvecklas påett lika ändamålsenligt sätt. Utskottet kan konstatera attregeringen, enligt vad som anförs i propositionen, noga kommeratt följa utvecklingen på området.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionernaL13, L16 yrkande 1, L19, L18 yrkande 12 och A820 yrkande 26.I detta sammanhang behandlar utskottet också yrkande 5 imotion L18 av m.fl. (mp). Motionärerna vill hatill stånd en bred utredning som ser över hur denlivsstilspropaganda som översköljer barn och vuxna påverkarnormer, beteenden och hur man kan minska kränkningar avmänniskors integritet genom ökad fördjupning och breddning avköpfriden utan att detta innebär kränkningar avyttrandefriheten.Utskottet vill med anledning härav peka på att, såsom framgårav anslagsframställningar för de senastebudgetåren, verket från anslagetkonsumentforskning beviljat medel till olika forskningsprojektmed, i vart fall delvis, den inriktning som motionärernaförespråkar (Barn och TV-reklam, Ungdomars tolkning ochförståelse av livsstilsreklam, Otraditionellamarknadsföringsmetoder mot barn och unga -- Barn i TV3,Kartläggning av forskning kring reklamens effekter samt Mediernaoch deras könsrollsbevarande innehåll). I den mån dessa projektskulle påvisa ett behov av ytterligare utredningar utgårutskottet från att eller regeringen tarerforderliga initiativ härtill. Några åtgärder från riksdagenssida är inte påkallade.Med det anförda avstyrker utskottet bifall också till yrkande5 i motion L18.SanktionssystemetI det föreslagna sanktionssystemet ingår bestämmelser omförbud och ålägganden (14--21 §§) som i huvudsak motsvaras avnuvarande bestämmelser i marknadsföringslagen. Förbud ochålägganden skall även i fortsättningen vara de normalasanktionerna, om en näringsidkare vidtar en otillbörligmarknadsföringsåtgärd, marknadsför en otjänlig produkt ellerunderlåter att uppfylla sin informationsskyldighet. Ett förbudskall förenas med vite om det inte är obehövligt av särskildaskäl. Det skall kunna riktas mot såväl näringsidkaren som vissaandra personkategorier. När det gäller interimistiska beslutinnebär dock förslaget att möjligheten att meddela sådana förbudoch ålägganden vidgas något. Bestämmelserna anpassas lagtekniskttill reglerna om säkerhetsåtgärder i . Vidareinnebär förslaget att en uttrycklig möjlighet att ställa krav påsäkerhet införs. Möjligheten för KO att meddela förbuds- ochinformationsförelägganden vid vite behålls oförändrad. Detföreslagna sanktionssystemet innehåller också bestämmelser sominnebär utvidgad skadeståndsskyldighet (29 och 30 §§) samtregler om utplånande m.m. av vilseledande framställningar(31--33 §§) och upplysningsskyldighet m.m. (34--37 §§).En väsentlig nyhet är, såsom tidigare redovisats,marknadsstörningsavgiften, som föreslås skall utgå viduppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av de s.k.katalogreglerna (22--28 §§). Avgiften är också avsedd attersätta de nuvarande straffbestämmelserna imarknadsföringslagen. Marknadsstörningsavgiften skallfastställas till lägst och högst 5 miljoner kronor.Den får dock inte överstiga av näringsidkarens omsättningföregående räkenskapsår. I ringa fall skall avgiften inte dömasut. Avgiften skall också kunna efterges om det föreliggersynnerliga skäl. Den får dömas ut bara om stämningsansökan hardelgetts den mot vilken anspråket riktas från detatt överträdelsen upphörde. För att säkerställa en fordran påmarknadsstörningsavgift får rätten enligt förslaget besluta omkvarstad enligt reglerna i rättegångsbalken.I propositionen anför regeringen att ett avgiftssystem jämförtmed kriminalisering har vissa fördelar. Sanktionsavgifterna kantill skillnad från straffrättsliga påföljder påföras bådefysiska och juridiska personer. En sanktionsavgift kan bestämmasså att den blir betydligt mer ekonomiskt kännbar förnäringsidkaren och den kan därmed verka avskräckande påandra. Avgiften kan vidare, anför regeringen, anpassas eftersåväl det aktuella företagets storlek och ställning på marknadensom överträdelsens karaktär och omfattning. Vidare kan mål ommarknadsstörningsavgift handläggas i samma ordning som andramarknadsföringsmål. Regeringen pekar också på att i den nyakonkurrenslagen den tidigare kriminaliseringen ersatts med ettavgiftsansvar som sanktion vid överträdelser av lagens förbud.Konkurrensrätten och marknadsföringsrätten har sakligt ochhistoriskt sett många beröringspunkter. Det kan därför enligtregeringens mening vara värdefullt att i den nyamarknadsföringslagen skapa ett sanktionssystem som på väsentligapunkter överensstämmer med konkurrenslagen.Justitieutskottet har i sitt yttrande erinrat omstatsmakternas tidigare uttalanden att kriminalisering, som enmetod för att söka hindra överträdelser av olika normer isamhället, bör användas med försiktighet (prop. 1994/95:23 s. 52f., bet. JuU2, rskr. I det sammanhanget påpekades också,anför justitieutskottet, att kriminalisering inte heller är detenda och mest effektiva medlet för att motverka oönskadebeteenden. ser inget principiellt hinder motatt i vissa fall ersätta kriminalisering med sanktionsavgifter.En annan sak är att införandet av nya avgiftssystem på olikaområden nu synes ske utan att ha föregåtts av någon mer ingåendeeller grundläggande diskussion. framför isammanhanget att det är angeläget med en allmän översyn avsystemet med sanktionsavgifter. ser emellertidför sin del inte skäl till någon erinran mot förslaget i dennadel. Förslagets utformning ligger dessutom enligtjustitieutskottet i linje med vad uttalade 1982 (prop. 1981/82:142, JuU53, rskr. Ärendetgällde riktlinjer för regler om sanktionsavgifter mot bl.a.juridiska personer i syfte att eliminera det intresse av attskaffa sig obehöriga vinster som kan ligga bakomregelöverträdelser av olika slag. uttalade dåatt det var viktigt att slå fast att riktlinjerna för ettavgiftssystem skulle utgå från den straffrättsligaskuldprincipen även om avgiftsskyldighet förutsattes kunna isärskilda fall bygga på strikt ansvar. I en proposition från år1985 uttalades, anför justitieutskottet, att de riktlinjer somriksdagen antagit på området alltjämt borde vara vägledande (seprop. 1985/85:23, s. 18).I sitt yttrande pekar justitieutskottet på att det iförfattningskommentaren till bestämmelsen ommarknadsstörningsavgiftens storlek anförs att, om överträdelsensker under en näringsidkares första verksamhetsår,årsomsättningen får uppskattas med stöd av tillgängligauppgifter. Detta sägs också få göras även i andra fall närsådana uppgifter saknas eller är uppenbart bristfälliga.Justitieutskottet anser för sin del med hänvisning tilllegalitetsprincipen att detta bör framgå av lagtexten.Med dessa uttalanden anser sig justitieutskottet kunnatillstyrka propositionen i nu behandlad del.Mot bakgrund av vad justitieutskottet anfört förordarlagutskottet att den föreslagna bestämmelsen ommarknadsstörningsavgift i 24 § kompletteras så att det klartframgår att årsomsättningen i vissa närmare angivna fall fåruppskattas.I övrigt har lagutskottet inte några invändningar när detgäller det föreslagna sanktionssystemet.Processen i marknadsföringsmålDe i propositionen föreslagna bestämmelserna om processen imarknadsföringsmål (38--56 §§) innefattar regler om var och avvem talan får väckas, överklagande, rättskraft, rättenssammansättning m.m. samt vissa rättegångsbestämmelser.I dag gäller att prövar frågor om åläggandeoch förbud enligt marknadsföringslagen medan talan om straff,utdömande av vite, utplånande av vilseledande framställningaroch om skadestånd förs vid allmän domstol. Marknadsdomstolensavgöranden går enligt 2 § lagen (1970:417) om Marknadsdomstolm.m. inte att överklaga. Skälen för att hargetts en exklusiv prövningsrätt i förbuds- och åläggandefrågorenligt såväl marknadsföringslagen som andra marknadsrättsligalagar, kan i huvudsak sammanfattas med intresset av att snabbtfå till stånd slutliga avgöranden i frågor som rör tillämpningenav generalklausuler och att värna om domstolens prejudicerandeoch rättsskapande funktion. Det har också förts fram synpunkterom att de allmänna domstolarna saknar erfarenhet av sådanaekonomiska faktorer och förhållanden i övrigt som sätter sinprägel på marknadsrättsliga tvister. Den rättssäkerhetsgarantisom flerinstansförfarandet innebär har ansetts uppfylld genomrättens särskilda sammansättning, ett flexibelt förfarande ochdet förhållandet att talan om utdömande av vite skall föras vidallmän domstol.De i propositionen föreslagna bestämmelserna om var talan fårväckas (38--42 §§) innebär att tingsätt blir förstainstans i alla marknadsföringsmål. Det skall dock vara möjligtatt väcka talan om skadestånd enligt marknadsföringslagen vidnågon annan tingsrätt. och beslut i marknadsföringsmålskall kunna överklagas till som sista instans.Mål om utdömande av vite som har förelagts med stöd avmarknadsföringslagen skall även i fortsättningen handläggas iallmän domstol.I propositionen anför regeringen att införandet av enmarknadsstörningsavgift innebär att den marknadsföringsrättsligaprocessordningen tillförs en till sin karaktär helt ny målgrupp.Rättssäkerhetsaspekten får i avgiftsmålen enligt regeringensmening en helt annan innebörd och betydelse än i demålkategorier som handlägger . Hänsynentill svarandens rättstrygghet kräver att han kan få frågan omhan skall påföras marknadsstörningsavgift prövad i åtminstonetvå instanser. Om skall kunna fortsätta attvara prejudikatinstans, måste följaktligen avgiftsfrågan förstprövas i en lägre rätt. Sammanfattningsvis menar regeringen attbåde principiella och praktiska hänsyn starkt talar för attStockholms tingsrätt bör vara ensam behörig att som förstainstans pröva mål om marknadsstörningsavgift. Ett av argumentensom förs fram för att utse till exklusivtforum är sammansättningsreglerna. Regeringen föreslår nämligenatt underrätten normalt skall bestå av både lagfarna domare ochekonomiska experter när den avgör marknadsföringsmål i sak. Manfår enligt regeringens mening anta att den personkrets frånvilken sådana experter kan hämtas är relativt begränsad. Inteminst praktiska skäl gör därför att man inte bör spridadomstolsprövningen på alla tingsrätter.När det gäller förbuds- och åläggandemålen ser regeringenväsentliga nackdelar med att bibehålla somexklusivt forum i sådana mål. Regeringen bedömer att det blirvanligt att KO när han för talan om marknadsstörningsavgiftsamtidigt framställer yrkande om förbud eller åläggande i andrahand. En ordning som innebär att KO måste processa två gånger omsanktionering av samma förfarande är, konstaterar regeringen,olyckligt ur processekonomisk synvinkel. Man måste i detsammanhanget dessutom beakta risken för att någon annantaleberättigad väcker talan om förbud vid Marknadsdomstolenmedan avgiftsmålet forfarande pågår i tingsrätten. Av bl.a.dessa skäl anser regeringen att bör varaexklusivt behörig att som första instans pröva mål om förbud ochåläggande och att tingsrättens avgörande skall kunna överklagastill Marknadsdomstolen.Mål om skadestånd enligt marknadsföringslagen handläggs i dagav de allmänna domstolarna. Som skäl för den föreslagnainstansordningen när det gäller den typen av mål anförregeringen att rätten till skadestånd kommer att gälla både förnäringsidkare och konsumenter samt dessutom vara kopplad tillöverträdelser av förbud och ålägganden som har meddelats medstöd av lagen och de specifika förbudsreglerna. En sådan regelskapar enligt regeringens mening stor risk för motstridigaavgöranden i viktiga principfrågor, om man behåller dennuvarande instansordningen. Den situationen skulle kunnainträffa att i en skadeståndsprocess ochMarknadsdomstolen i ett sanktionsmål kommer till motsattauppfattningar i fråga om ett bestämt förfarande strider mot enviss bestämmelse i marknadsföringslagen. Detta talar, enligtregeringen, starkt för att skadeståndsmålen flyttas över tillden marknadsrättsliga instansordningen. För en sådan lösningtalar också, anser regeringen, det förhållandet att detdärigenom blir möjligt att i skadeståndsfrågor utnyttja densakkunskap som sammansättningsreglerna i marknadsföringsmålerbjuder och föra samman en skadeståndstalan med talan omförbud, åläggande eller marknadsstörningsavgift. Mot en sådanlösning talar det förhållandet att de som vill föra talan omskadestånd tvingas föra processen vid somförsta instans oavsett var i landet de hör hemma. Detta ärsärskilt olyckligt i mål där enskilda konsumenter för talan omskadestånd, och i synnerhet om tvisten rör värden somunderstiger ett halvt basbelopp. I sådana mål har nämligen denvinnande parten enligt bestämmelserna i interätt att få arvode till ombud ersatt som rättegångskostnad. Motbakgrund av det förda resonemanget kommer regeringen fram tillatt det bör vara möjligt att väcka en talan om skadestånd enligtmarknadsföringslagen också vid någon annan tingsrätt än den iStockholm.Justitieutskottet har i sitt yttrande förklarat sig i principkunna ansluta sig till de resonemang som framförs ipropositionen när det gäller instansordningen imarknadsföringsmål. Vid beredningen av ärendet harjustitieutskottet dock uppmärksammat en diskrepans mellan den nuföreslagna ordningen när det gäller instansordningen iskadeståndsmål enligt marknadsföringslagen och instansordningeni skadeståndsmål enligt konkurrenslagen. De sistnämnda målen,som i första instans skall prövas av ellernågon annan tingsrätt, skall överklagas enligt den vanligainstansordningen i de allmänna domstolarna. Det skäl som anförtsi propositionen för att låta vara slutinstansi skadeståndsmålen enligt marknadsföringslagen torde enligtjustitieutskottets mening även ha bäring på skadeståndsmålenenligt konkurrenslagen. anser, i likhet medvad som uttalas i propositionen, att det kan finnas skäl atthålla ihop systemen. Huruvida det av sakliga skäl är nödvändigtatt ha samma instansordning för de båda målkategoriernaundandrar sig emellertid justitieutskottets bedömning.Justitieutskottet vill dock erinra om att det i förarbetena till1970 års marknadsföringslag pekades på de fördelar som ligger iatt ärenden enligt marknadsföringslagen prövas av samma instanssom även prövar konkurrensärenden (prop. 1970:57 s. 60). Enligtvad justitieutskottet inhämtat från Näringsdepartementetplaneras nu en utvärdering av den nya konkurrenslagen.Justitieutskottet utgår från att erforderliga överväganden ifrågan sker i det sammanhanget från regeringens sida.I sitt yttrande erinrar justitieutskottet vidare om attregeringen i årets budgetproposition (prop. 1994/95:100 bil. 48) aviserat en djupare översyn av de organisatoriskafrågorna inom domstolsväsendet. En sådan översyn kan, enligtbudgetpropositionen, komma att behandla såväl underrätts- somöverrättsstrukturen och även frågor om specialdomstolarnasroll inom rättsväsendet. Varje specialdomstols fortsattaverksamhet bör, enligt justitieutskottets mening, bedömas efterdess egna meriter och inte endast utifrån principiellaståndpunkter. Sammantaget anser sig justitieutskottet med nuredovisade uttalanden kunna tillstyrka propositionens förslag ide delar som behandlats.Inte heller lagutskottet har några erinringar motpropositionens förslag när det gäller processen imarknadsföringsmål.En särskild bevisbörderegelMarknadsföringsutredningen föreslog att det imarknadsföringslagen skulle införas en bestämmelse om s.k.omvänd bevisbörda beträffande vederhäftighetskravet när detgäller sakuppgifter i marknadsföringen.I propositionen gör regeringen bedömningen att någon sådanregel inte behövs. Regeringen anför att principen om omvändbevisbörda i detta fall är allmänt accepterad och väl förankradi praxis. Den har inte skapat några tillämpningsproblem ellerlett till stötande eller annars obilliga rättsföljder försvaranden. Något krav på att principen bör överges har inteheller framställts. Den omvända bevisbördan synes också enligtvad regeringen anför ha vunnit internationell anslutning, vilketframgår av bl.a. EG:s direktiv om vilseledande reklam. Någonuttrycklig regel om bevisbörda föreslås således inte.I motion L18 yrkar m.fl. (mp) att riksdagenbeslutar att det i lag skall fastställas att omvänd bevisbördaskall gälla i marknadsföringsmål enligt utredningens förslag(yrkande 13). Motionärerna anser att en sådan bestämmelse behövsbeträffande vederhäftighet när det gäller sakuppgifter imarknadsföringen.I likhet med regeringen konstaterar utskottet att det mersällan förekommer att det i lagtext uttryckligen anges vem avtvå tvistande parter som har bevisbördan för ett visst rekvisiti en materiell lagregel. Många bevisbördeproblem är inveckladeoch inte lämpade för en enkel anvisning i lagen. Frågorna avgörsockså enligt utskottets mening bättre av de rättstillämpandeorganen. Som regeringen anför är det alldeles klart på vembevisskyldigheten vilar i ifrågavarande fall. Till saken hörockså att det finns en rad andra bevisfrågor som kan uppkomma ien tvistemålsprocess. Att mot denna bakgrund lagreglera en endabevisregel, som dessutom är oomtvistad och väletablerad, kanleda till svårigheter och framstår som onödigt. Utskottet anserdärför i likhet med regeringen att utredningens förslag i dennadel inte bör genomföras.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L18yrkande 13.Ikraftträdandet, m.m.I propositionen föreslås att den nya lagstiftningen skallträda i kraft den 1 juli 1995.Den nya marknadsföringslagens materiella bestämmelser skalltillämpas också på marknadsföringsåtgärder som vidtagits förelagens ikraftträdande, såvida inte en bedömning enligt äldreföreskrifter medför att förfarandet skall anses lagenligt.Marknadsstörningsavgift får inte under något förhållande dömasut för åtgärder som har vidtagits före lagens ikraftträdande.Beträffande sådan marknadsföring gäller dessutom äldreföreskrifter i fråga om skyldighet att ersätta uppkommen skada.Avsteg från den nya processordningen skall gälla på så sätt attmål som anhängiggjorts i före ikraftträdandetskall handläggas enligt äldre föreskrifter. Äldre förbud ochålägganden samt förbuds- och informationsförelägganden skallfortsätta att gälla.När det gäller frågan om lämplig tidpunkt för ikraftträdandetvill utskottet anlägga samma synsätt som regeringen. Den nyamarknadsföringslagen bör således träda i kraft så snart sommöjligt som näringslivet måste få möjlighet att i godtid före ikraftträdandet anpassa sin marknadsföring till den nyalagstiftningen. Den fortsatta riksdagsbehandlingen avpropositionen innebär att ett riksdagsbeslut kan förväntasföreligga först . Ett ikraftträdande redanden kan med hänsyn härtill inte anses innebära ettrimligt hänsynstagande till näringslivets intressen. Utskottetförordar att ikraftträdandet av den nya lagstiftningen skjutsupp , till . Härigenom skapastillräcklig tid för erforderliga anpassnings- ochinformationsåtgärder. Vidare ges möjlighet för attinnan lagstiftningen träder i kraft införa de kompletteringarsom utskottets ovan förordade tillkännagivande kan föranleda.Utöver vad utskottet anfört i det föregående föranlederpropositionen och motionerna inte några uttalanden frånutskottets sida. Utskottet har dock konstaterat att --efter regeringens avlämnande av förevarande proposition --beslutat ändringar i lagen (1970:417) om (prop.1994/95:17 och prop. 1994/95:44, bet. 1994/95:LU5, rskr. 77, SFS1994:1514). Ändringarna trädde i kraft . Medhänsyn härtill bör regeringens nu framlagda förslag till lag omändring i lagen om m.m. (lagförslag 3) justeras.Utskottet framlägger i bilaga 3 ett sådant justerat lagförslag. beträffande obligatorisk information vid marknadsföringav vissa produkteratt avslår motion 1994/95:L18 yrkandena 1, 2, 3 och4,2. beträffande marknadsföring av skidresoratt avslår motion 1994/95:L707,3. beträffande marknadsföring av livsmedelatt avslår motion 1994/95:L18 yrkande 6,4. beträffande efterbildningaratt med avslag på motion 1994/95:L18 yrkande 7 antarregeringens förslag till marknadsföringslag såvitt avser 8 §,res. 1 (mp)5. beträffande fakturaskojeriatt med bifall till motionerna 1994/95:L14,1994/95:L16 yrkande 2 och 1994/95:L17 samt med anledning avmotionerna 1994/95:L15 och 1994/95:L18 yrkande 10 som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört,6. beträffande garantieratt avslår motion 1994/95:L18 yrkande 8,7. beträffande aggressiva metoder vid marknadsföringatt avslår motion 1994/95:L18 yrkande 9,8. beträffande marknadsföringskorruptionatt avslår motion 1994/95:L18 yrkande 11,9. beträffande diskriminerande reklamatt avslår motionerna 1994/95:L13, 1994/95:L16yrkande 1, 1994/95:L18 yrkande 12, 1994/95:L19 och 1994/95:A820yrkande 26,res. 2 (v, mp)res.