bet · GJ01BoU1 · 1995-11-09 00:00:00 — Beroende på hur långtman går i detaljeringsgrad skall även vissa regler i 3 kap. tillämpas. Endetaljplan måste ha ett visst minsta innehåll. De olika områdenas hu-vudändamål skall redovisas och deras gränser anges (5 kap. 3 §). Detanges vad som härutöver får regleras i planen (5 kap. 7 §). Planen får integöras mer detaljerad än som är nödvändigt med hänsyn till dess syfte.Vid behov av samordning får regeringen utse ett regionpla-neorgan som skall ha hand om regionplaneringen (7 kap. PBL) . Ett sådantorgan skall inte utses, om kommunerna allmänt motsätter sig det. Region-planeorganet kan, men behöver inte, anta en regionplan för regionen.Planen skall tjäna till ledning för beslut om översiktsplaner, detaljplaneroch områdesbestämmelser, men den är i likhet med översiktsplanen intebindande för myndigheter eller enskilda (7 kap. 4 §). Enligt NRL-förordningen åligger det andra myndigheter som skall tillämpa NRL attbeakta regionplanen.Förfarandet vid beslut om översiktsplan (4 kap. 3-13 §§) skiljer sig vä-sentligt från förfarandet beträffande andra beslut enligt PBL beroende påatt översiktsplanen inte har några direkta rättsverkningar. Samråden medföreträdare för staten är betydelsefulla eftersom översiktsplanen skallredovisa riksintressen, tydliggöra hur de skall tillgodoses och över huvudtaget uppnå samförstånd mellan stat och kommun. Även samråd medandra berörda kommuner och eventuella regionplaneorgan skall ske. Ävenandra som har ett väsentligt intresse av förslaget skall beredas tillfälle tillsamråd (4 kap. 3 § PBL). Planförslaget skall ställas ut under minst tvåmånader och utställningen av förslaget skall kungöras minst föreutställningstidens början. Översiktsplanen och ändringar av den skall antasav kommunfullmäktige. Vad som föreskrivs om förfarandet vid antagandeav översiktsplan gäller i huvudsak även regionplan. Utställningstiden förregionplan skall dock vara . Bestämmelser om förfaran-det vid antagande av detaljplaner och områdesbestämmelser finns i 5 kap.18-36 §§. Detaljplanen bör grundas på ett program (18 §) som i vissa fallär obligatoriskt. En detaljplan som innebär att planområdet får tas i an-språk för industriändamål, ny samlad bebyggelse och vissa anläggningarskall alltid grundas på ett program, om ianspråktagandet innebär betydandemiljöpåverkan. I dessa fall skall även en miljökonsekvensbeskrivningenligt NRL upprättas. En miljökonsekvensbeskrivning skall möjliggöra ensamlad bedömning av en planerad anläggnings, verksamhets eller åtgärdsinverkan på miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser. Kostna-den skall betalas av den som ansvarar för verksamheten eller som skallvidta åtgärden (5 kap. NRL).När förslag till detaljplan upprättas skall samråd ske med ,fastighetsbildningsmyndigheten och kommuner som berörs av förslaget.Dessutom skall vissa intressenter beredas tillfälle till samråd, bl.a. sakäga-re och de boende som berörs av förslaget (5 kap. 20 §). Planförslaget skallställas ut vilket skall kungöras. Detaljplaner som ärav begränsad betydelse och saknar intresse för allmänheten kan få antasefter ett s.k. enkelt planförfarande, varvid någon utställning inte behöverske (28 §). Detaljplanen antas av kommunfullmäktige. För vissa fall kandock fullmäktige uppdra åt kommunstyrelsen eller attanta planer (29 §). Samma förfarande skall i princip tillämpas vid ändringoch upphävande av detaljplaner. För att anta områdesbestämmelser krävsinte program eller miljökonsekvensbeskrivning. I övrigt gäller i huvudsaksamma bestämmelser som vid antagande av detaljplan.Staten har möjligheter att på eget initiativ granska och i vissa fall upp-häva kommunala beslut om planer och tillstånd (12 kap.). Staten uppträderhär som bevakare av vissa särskilt angivna statliga intressen men också avmellankommunala intressen. Ingripande kan således ske om ett riksintresseenligt NRL inte tillgodoses, om den mellankommunala samordningen intehar skett på ett lämpligt sätt eller om tillräcklig hänsyn inte har tagits tilldeboendes och övrigas hälsa och säkerhet. Det är i första hand länsstyrelsensom har att bevaka att de statliga intressena tillgodoses. Ingripande motregionplan kan bara ske av regeringen och endast på den grunden att pla-nen inte tillgodoser riksintressen (12 kap. 5 §). Regeringen kan genomplanföreläggande tvinga kommunen att anta, ändra eller upphäva en de-taljplan eller områdesbestämmelser, om det behövs för att tillgodose riks-intressen eller av hänsyn till hälsa och säkerhet (12 kap. 6 och 7 §§).NRLNRL syftar till att mark- och vattenområden samt den fysiska miljön iövrigt skall användas så att en från ekologisk, social och samhällsekono-misk synpunkt god hushållning främjas. Lagen ger gemensamma utgångs-punkter för tillståndsprövning enligt de lagar som är knutna till lagen. Detfinns bl.a. bestämmelser om de allmänna intressen som alltid skall beaktasvid beslut som rör användningen av marken och vattnet. De syftar till attskydda mark- och vattenområden som inrymmer resurser, värden ellerföreteelser som har betydelse för en långsiktigt god hushållning. Bestäm-melserna om riksintressen avser områden med sådana resurser och värdensom är särskilt betydelsefulla i ett nationellt perspektiv. Avsikten är attområden som är av särskilt värde för en viss användning inte skall tas ianspråk för andra ändamål utan att frågan om en långsiktigt lämplig mark-och vattenanvändning har klarlagts. Såväl de generella bestämmelsernasom bestämmelserna om riksintressen skall beaktas vid beslut enligt delagar som är knutna till NRL, däribland väglagen, naturvårdslagen, miljö-skyddslagen, vattenlagen och PBL. Den beslutande myndigheten skalldärvid göra avvägningar mellan olika allmänna intressen samt bedömning-ar av om den åtgärd som prövas kan innebära att områdenas värden ochresurser skadas påtagligt. Områden av riksintresse skall därvid skyddasmot åtgärder och ingrepp som innebär påtaglig skada. I fråga om kommu-nala beslut enligt PBL innebär bestämmelserna att staten har ett inflytande.Bestämmelserna i 2 kap. NRL ger skydd åt områden med värden ochkvaliteter som bör bevaras, men även åt områden som inrymmer läges-bundna resurser eller egenskaper som är lämpliga att nyttja eller att exploa-tera för vissa specifika ändamål. Till den första kategorin hör områden avriksintresse för naturvård och kulturmiljövård. För sådana bevarandeområ-den innebär bestämmelserna ett långsiktigt anspråk på skydd. Vid pröv-ning enligt någon av de lagar som är kopplade till NRL skall bedömas omåtgärden innebär påtaglig skada på områdets värden eller om den kanförenas med dessa. För att få ett rättsverkande skydd behövs emellertidbeslut enligt tillämpliga speciallagar, dvs. i första hand naturvårdslageneller kulturminneslagen. Till den senare kategorin av områden av riksin-tresse - där avsikten är att exploatera eller använda områdets resurser ochvärden - hör bl.a. områden som är särskilt lämpliga för framtida vägar avstörre betydelse eller områden som har särskilt lämpliga egenskaper för endjuphamn. I fråga om sådana områden innebär bestämmelserna ett skydd iavvaktan på att tillåtligheten skall prövas slutligt enligt t.ex. väglagen ellerPBL. Vid prövningen skall avgöras om området kan tas i anspråk för re-dovisat ändamål eller om det finns motstående allmänna intressen som börbeaktas.I 3 kap. NRL anges de geografiska områden i landet som i sin helhet avriksdagen bedömts vara av riksintresse. Ingrepp i miljön får komma tillstånd endast om det inte möter hinder enligt bestämmelserna eller om detkan ske på ett sätt som inte påtagligt skadar områdets natur- och kulturvär-den. Sådana åtgärder som kan innebära påtaglig skada anges. Avsikten är att kommunerna i sin översiktsplaneringskall studera en mer detaljerad avgränsning och redovisa sin syn på denframtida användningen av områdena.Genom NRL-förordningen regleras bl.a. olika statliga myndighetersuppgifter när det gäller att tillhandahålla underlag om områden av riksin-tresse. De centrala förvaltningsmyndigheterna skall lämna underlag tilllänsstyrelserna om de områden som myndigheten bedömer vara av riksin-tresse enligt 2 kap. NRL. Underlag för bedömningar om mark- och vatten-områden av riksintresse har utvecklats successivt med utgångspunkt fråndet material som togs fram i samband med den s.k. fysiska riksplaneringenunder . Vissa grundläggande kriterier för myndigheternas be-dömning inom olika sektorer och verksamhetsområden lades fast i sam-band med NRL:s tillkomst (se t.ex. prop. 1985/86:3 s. 116-119). Då ettområde har getts ett rättsverkande skydd eller tagits i anspråk för ändamå-let, t.ex. genom förordnande enligt naturvårdslagen eller beslut enligtväglagen, saknas normalt anledning att i fortsättningen hävda området somriksintresse enligt NRL eftersom speciallagarna i regel ger ett tillräckligtskydd. En väsentlig del av myndigheternas översyn kan därför bestå i attavgränsa de områden där ett starkt skydd enligt NRL är nödvändigt i av-vaktan på ett slutligt ställningstagande enligt speciallagar. Myndigheternasurval inriktas mot områden som är av intresse för olika ändamål av natio-nell, eller i vissa fall regional, betydelse. De områden som bedöms vara avriksintresse kan därigenom begränsas och preciseras. Om alltför omfattan-de områden anges som riksintressen i översiktsplanen finns det risk för attplanens betydelse som vägledning för efterföljande beslut försvagas. Detankommer på de berörda verken att i enlighet med dessa riktlinjer och isamråd med successivt utveckla sina bedömningar om vilkamark- och vattenområden som skall anses vara av riksintresse enligt NRL.I fråga om de geografiskt angivna områdena i 3 kap. NRL bör påpekas attBoverket enligt NRL-förordningen är ansvarig myndighet. Verket har fåttregeringens uppdrag att redovisa utvecklingen i dessa områden. GenomNRL-förordningen klargörs att skall ges möjlighet att påver-ka de centrala myndigheternas bedömning av riksintressen. Länsstyrelsenkan med stöd av ett regionalt underlag eller kunskaper från den kommuna-la översiktsplaneringen ha synpunkter som kan påverka både urvalet ochavgränsningen av områdena. Det kan handla om att tillföra sådana uppgif-ter från länsvisa inventeringar eller utredningar eller om att relatera myn-digheternas bedömningar till förhållandena i länet, t.ex. i fråga om bebyg-gelsetryck och konkurrenssituation.Länsstyrelsen skall löpande förmedla underlag om riksintressen tillkommunen. Ett samlat underlag bör överlämnas bl.a. då kommunen inle-der ett arbete med att upprätta eller ändra översiktsplanen. Under helaplaneringsprocessen är det som skall ta de initiativ som be-hövs för att oklarheter eller brister i fråga om underlaget om riksintressenskall ut, att särskilt verka för att riksintressena tillgodoses och attföreträda de statliga myndigheterna i kontakterna med kommunen. Detanses lämpligt att kommunen senast genom samrådsyttrandefår besked om statens syn på planförslagets behandling av de områden somanses vara av riksintresse. Kommunen har då möjlighet att överväga omplanförslaget skall anpassas i förhållande till statens synpunkter. Länssty-relsen skall i granskningsyttrandet i samband med utställningen ge ettsamlat besked om statens syn på översiktsplanens redovisning av riksin-tressen. Kommunen har då möjlighet att överväga en anpassning av plan-förslaget. I yttrandet behandlas både eventuella förslag till ändringar ellerpreciseringar av avgränsningen av området och förslag till ställningstagan-den till grunddragen i fråga om mark- och vattenanvändningen. Av yttran-det framgår normalt även om sektorsmyndigheten inte delar länsstyrelsensuppfattning i dessa delar.Agenda 21Den s.k. , ett handlingsprogram för nationellt och internationelltmiljöarbete inför det 21:a århundradet antogs vid i deJaneiro om miljö och utveckling. En grundläggande princip ihandlingsprogrammet är att miljöhänsynen skall integreras i olika verk-samheter och sektorer med tonvikt på lokala insatser. Programmet innehål-ler mål och riktlinjer för hur miljöfrågorna skall behandlas på olika sam-hällsområden såsom trafik, skogs- och jordbruk och avfallshantering. Detbetonar även att en förutseende samhällsplanering har stor betydelse för attfrämja målet om en hållbar utveckling. Principerna avses omsättas bl.a. iett lokalt arbete, Kommunerna förutsätts ha påbörjat ett arbete med s.k.lokala , senast år 1996.Handlingsprogrammen skall grundas på en helhetssyn där miljö, eko-nomi och olika utvecklingsfrågor vävs samman och utformas med hänsyntill lokala problem och förutsättningar. Hänsyn till naturens kretslopp,resurshushållningsaspekter och ett även i övrigt ekologiskt synsätt skallgenomsyra arbetet. Förutsättningarna för att kunna skapa en långsiktigtgod livsmiljö bestäms i betydande utsträckning av hur den byggda miljönutvecklas och bevaras. Man kan tala om direkta och indirekta styrmedel iden fysiska planeringen. Till de direkta styrmedlen kan räknas krav påmiljökvalitet, skydd av värdefulla områden och en resurseffektiv markan-vändningsstruktur. Till de indirekta styrmedlen hör bl.a. insatser för attfrämja medborgarnas engagemang och tillgång till relevant informationoch att förbättra samråds- och beslutsprocessens utformning. Dit hör ocksåatt förbättra den kommunala översiktsplanens koppling till annan strate-gisk planering i kommunen och till den planering som sker hos vissa sek-torsmyndigheter. Samtliga dessa inslag finns redan i gällande plan- ochbygglagstiftning. Det har bedömts angeläget att styrmedlen i den fysiskaplaneringen kan bli effektivare och därmed medverka till större miljöhän-syn. Med miljöproblemens förändring - från industriella verksamheterspunktvisa utsläpp till diffusa utsläpp - ökar behovet av en allmän insiktom sambanden mellan miljöförändringar i stort och lokalt livsmönster i detmoderna samhället. Det är också motivet för lokalt Agenda 21-arbete.MedborgarinflytandeDet finns inom plan- och bygglagstiftningen en särskild, formaliseradbeslutsprocess. Det ursprungliga huvudsyftet med denna var att tillgodoserättssäkerhet för sakägarna, främst ägare av fastigheter. Ett boendeinfly-tande och ett mera allmänt medborgarinflytande har utveck-lats inom ramen för denna process. Medborgarnas medverkan har bedömtsviktig av flera skäl. Beslut som har tillkommit utan att allmänheten harberetts möjligheter att medverka i beslutsprocessen har ofta svårt att bliallmänt accepterade. Allmänhetens medverkan garanterar också ett såfullständigt beslutsunderlag som möjligt.Medborgarinflytandet i planprocessen har setts som ett viktigt komple-ment till den representativa demokratin. Av den anledningen har regering-en tillsatt en kommitté (dir. 1995:56) som skall utreda och föreslå åtgärdersom kan öka medborgarnas inflytande och delaktighet i samhällsutveck-lingen.Syftet med medborgarinflytandet varierar naturligtvis med hänsyn tillden krets av medborgare som man har i blickpunkten. I PBL-propositionen(prop. 1985/86:1) talade den dåvarande departementschefen dels om denkrets av intressenter som bör ges en särskilt stark ställning i beslutsproces-sen, dels om kommunmedlemmarna i allmänhet. Med den förstnämndakretsen torde ha avsetts den genom lagstiftningen väsentligt utvidgadekretsen av dem som är berättigade att överklaga beslut. En uppdelningmellan en besvärsberättigad krets och allmänheten är betydelsefull bara isamband med beslut som har rättsverkningar och som får överklagas, dvs.beslut om detaljplan, områdesbestämmelser och fastighetsplan samt besluti ärenden om lov. Med rätten att överklaga sådana beslut är i allmänhetförenad en rätt att beredas tillfälle till samråd och att erhålla underrättelseom besluten. Genom dessa regler är det närmast de boende inom ett visstbegränsat område vars inflytande har förstärkts. Beslut rörande en kom-munal översiktsplan överklagas också genom laglighetsprövning enligt 10kap. kommunallagen (1991:900).Miljökonsekvensbeskrivningar m.m.Krav på miljökonsekvensbeskrivningar infördes i PBL . Kravetutformades så att program för detaljplan är obligatoriskt vid vissa slag avprojekt som innebär betydande miljöpåverkan. I dessa fall skall vid utarbe-tandet av programmet upprättas en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5kap. I förarbetena (prop. 1992/93:60 s. 21) angavs att införandet avmiljökonsekvensbeskrivningar i PBL avsåg att tillgodose kravet i /337/EEG av om bedömning av inver-kan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT nr L 175 av5.7.1985, s. 40).I direktivet anges bl.a. krav på upprättande av en miljökonsekvensbe-skrivning, bedömningens omfattning och innehåll. Beträffande krav påupprättande anges att det vid vissa slag av projekt, vilka som regel skallanses medföra en betydande påverkan på miljön, skall göras en systema-tisk bedömning av projektets konsekvenser, dvs. I bilaga 1 till direktiven anges de projekt där en systematiskbedömning är närmast obligatorisk. Som exempel kan nämnas kärnkraft-verk och större värmekraftverk, motorvägar, järnvägslinjer för fjärrtrafikoch stora miljöstörande industrianläggningar. I en andra grupp anges såda-na projekt som inte alltid medför en betydande påverkan i varje enskiltfall. En bedömning av effekterna av sådana projekt bör göras när det ärnödvändigt med hänsyn till respektive projekts karaktär. I bilaga 2 tilldirektiven redovisas de projekt som kan komma i fråga för en bedömning.Denna lista innefattar ett brett spektrum av projekt, alltifrån infrastruktur-projekt till anläggningar för reglering av vattenflöden till glasindustrier.I fråga om bedömningens omfattning anges i direktiven att ett projektsmiljöpåverkan bör bedömas med hänsyn till behovet att skydda männi-skors hälsa och bidra till livskvaliteten genom en förbättrad miljö samt föratt säkerställa bevarandet av arternas mångfald och bibehålla ekosystemetsförnyelseförmåga som en grundläggande resurs för allt liv.Kommissionen lämnade förslag till ändringar av rådets direktiv.Enligt förslaget skall kravet på upprättande av miljökonsekvensbeskriv-ningar utvidgas till att omfatta ytterligare olika slag av projekt. Vidarelämnas förslag till urvalskriterier angående när ett projekt skall anses ha enbetydande miljöpåverkan.I samband med införande av miljökonsekvensbeskrivningar i PBL fram-fördes från olika håll att kravet på miljökonsekvensbeskrivningar bordeuttryckas generellt. Den förra regeringen fann inte skäl att införa kravet ividare mån än som krävdes för att uppfylla direktivets krav. Det innebar attkravet knöts till viss i direktivet angiven användning av mark eller bygg-nader eller andra anläggningar, t.ex. för industriändamål, ny sammanhållenbebyggelse, kabinbana, hotellkomplex eller fritidsbyar.Fysisk planering och hänsynen till miljönParker och andra grönområdenSkydd av parker och andra grönområden i tätorterna kan ske med stöd avNRL, PBL, naturvårdslagen (1964:822) och lagen (1988:950) om kultur-minnen m.m. Mark- och vattenområden som har betydelse från allmänsynpunkt på grund av områdenas naturvärden eller kulturvärden eller medhänsyn till friluftslivet så långt möjligt skyddas mot åtgärder som påtagligtkan skada natur- eller kulturmiljön (2 kap. 6 § första stycket NRL ). Beho-vet av områden för friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilt beaktas.Områden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården ellerfriluftslivet skall skyddas mot samma slags åtgärder (2 kap. 6 § andrastycket NRL).PBL ger möjlighet att i detaljplan eller områdesbestämmelser meddelabestämmelser om vegetation. Om skada uppkommer till följd av sådanabestämmelser kan fastighetsägaren ha rätt till ersättning av kommunen.PBL ställer bl.a. krav på skötsel och underhåll av tomter (3 kap.). Dessakrav skall i skälig utsträckning tillämpas på allmänna platser. Det finnsdock inget krav på att varsamhet skall iakttas vid utförande av åtgärdersom innebär ändring eller omdisponering av en tomt eller en allmän plats.Inte heller finns något förbud mot förvanskning av särskilt värdefullatomter och allmänna platser. Med stöd av kulturminneslagen kan parkereller andra anläggningar av kulturhistoriskt värde förklaras som bygg-nadsminnen av . Rätt till ersättning föreligger bl.a. om deskyddsföreskrifter som utfärdar innebär att pågående mark-användning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. Kyrkotom-ter och begravningsplatser har ett generellt skydd enligt kulturminnesla-gen.I naturvårdslagen finns bestämmelser om nationalparker, naturreservatoch naturvårdsområden. Naturvårdslagens skyddsformer har använts föratt skydda värdefulla områden för friluftslivet i anslutning till tätorter. Närdet gäller säkerställandet av mindre grönområden i tätorter, t.ex. parker, ärdet dock tveksamt om naturvårdslagens skyddsformer över huvud taget ärlämpliga. Syftet med skyddsformerna har inte heller varit att skydda ellersäkerställa denna typ av objekt.KulturmiljönHänsynen till kulturvärdena främjas både genom NRL och PBL. Bestäm-melserna i NRL rör bl.a. lokaliseringsprövningen i särskilt känsliga kul-turmiljöer. PBL ger kommunerna ett stort ansvar när det gäller att ta tillvara befintliga kultur- och naturmiljövärden. För att kulturmiljövårdensintressen skall kunna hävdas i samhällsplaneringen förutsätts att tydligamotiveringar och rationella intresseavvägningar görs vid avgöranden ombebyggelsemiljöns förändringar. Det krävs att kommunerna har tillräckligakunskaper och kompetens inom området och att erforderligt underlag tasfram. När det gäller urvalet och bevarandet av objekt och områden som ärvärdefulla i ett nationellt perspektiv är det staten som har huvudansvaretför kunskapsförsörjningen. Även den enskilde fastighetsägaren har ettansvar för att bevara kulturvärdena genom att bl.a. beakta de grundläggan-de kraven i PBL på varsamhet och hänsyn.PBL ger kommunerna möjlighet att såväl i ett enskilt lovärende som ge-nom bestämmelser i detaljplan och områdesbestämmelser hävda kulturmil-jövärdena. Nya byggnader skall placeras och utformas på ett sätt som ärlämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- ochkulturvärdena på platsen (3 kap. PBL). Vid ändring av byggnader ställskrav på varsamhet så att byggnadens särdrag beaktas och dess bygg-nadstekniska, historiska, kulturhistoriska, miljömässiga och konstnärligavärden tas till vara (10 §). Vissa byggnader som är särskilt värdefulla frånhistorisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt eller somingår i ett bebyggelseområde av denna karaktär får inte förvanskas (12 §).Byggnaders yttre skall hållas i vårdat skick och underhållet skall anpassastill byggnadens värde från historisk, kulturhistorisk, miljömässig ochkonstnärlig synpunkt samt till omgivningens karaktär (13 §). De särskiltvärdefulla byggnaderna skall dessutom underhållas så att deras särartbevaras. Detta gäller såväl deras yttre som inre. För att kraven på ett meraktivt underhåll av sådana byggnader skall kunna hävdas måste dockskyddsbestämmelser ha meddelats i detaljplan eller områdesbestämmelser.Fastighetsägaren är skyldig att följa skyddsbestämmelserna. Sköts inteunderhållet kan ingripande ske med stöd av 10 kap. PBL.Ett områdes kulturmiljövärden kan inte hänföras enbart till bebyggelsen.Generella krav på hänsyn till dessa värden ställs därför även på tomter somtas i anspråk för bebyggelse, allmänna platser samt områden för andraanläggningar än byggnader. De grundläggande kraven på varsamhet kanhävdas av kommunen utan att fastighetsägaren har rätt till ersättning. I defall kommunen önskar ett starkare skydd kan skyddsbestämmelser ochrivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser för sär-skilt värdefulla byggnader och miljöer. I dessa fall, liksom då rivningslovvägras utan att det finns någon bestämmelse om rivningsförbud, har fas-tighetsägaren under vissa förutsättningar rätt till ersättning. När fastighets-ägaren genom skyddsbestämmelser åläggs att underhålla en byggnad påvisst sätt föreligger också i vissa fall rätt till ersättning.Länsstyrelsen kan förklara en byggnad som byggnadsminne (3 kap. la-gen om kulturminnen m.m.).