bet · GI01KU14 · 1995-03-21 00:00:00 — De menar nämligen att det ligger ett värde i att barnoch ungdomar genom god fostran blir medvetna om att vålddessvärre ingår som ett ont inslag i vår värld men att detgäller att motverka och ta avstånd från våld ellervåldstendenser just på grund av våldets konsekvenser. Detinitiativ som företaget har tagit utgör enligt motionärerna ettgott exempel på att en aktör på marknaden också är beredd att taansvar för saneringen av medievåldet. De anser att regeringenbör notera detta och på olika sätt stödja och uppmuntra enutveckling i riktning mot en självsanering. bör enligtmotionärerna göra ett tillkännagivande i enlighet med det nuanförda.I motion 1994/95:K426 av m.fl. (s) begärsett nationellt handlingsprogram mot våld i medierna.Enligt motion 1994/95:Ju809 av m.fl. kan detbli aktuellt att införa censur av videogram som är avsedda förprivat bruk. Motionärerna anför att tillgängligheten av filmeroch video ökar och att man kan beställa video direkt från hemmetvilket medför att minderåriga kan beställa filmer som inte fårlämnas ut till dem. Det är enligt motionären viktigt att dennanya form att skräddarsy sitt TV-konsumerande nogsamt följs ochutvärderas med tanke på den ökade tillgänglighet av våldsvideosom denna teknik möjliggör för ungdomar i känslig ålder.Motionärerna anser att systemet med ansvarig utgivare måsteutvärderas. Om det visar sig att systemet med ansvarig utgivareinte fått avsedd verkan, kan enligt motionärerna införande avförhandsgranskning bli aktuell (yrkande 11).I flera motioner förespråkas nya regler om censur.I motion 1994/95:K407 yrkande 3 av m.fl. (kds)anförs sålunda att tiden nu är mogen att göra en utvärdering avyttrandefrihetsgrundlagen och att ett förslag till lag omobligatorisk förhandsgranskning av videogram därvid börframläggas. Censur av filmer och videogram för privat brukförespråkas också i motionerna 1994/95:K409 yrkande 1 avUlla-Britt (), 1994/95:K410 yrkande 1 av IsaHalvarsson och (), 1994/95:K412såvitt nu är i fråga av och (),1994/95:K423 såvitt nu är i fråga av () och1994/95:KrU 205 yrkande 24 av m.fl. (mp).I motion 1994/95:Ju807 yrkandena 13 och 14 av . (mp) anför motionärerna att det behövs krafttag mot detkommersiella våldet. Motionärerna förklarar att det inte kanvara meningen att tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen är till för att skydda pornografiskafilmer där kvinnor torteras och förnedras i underhållande syfte,eller videofilmer som skildrar sadistiskt våld och detaljerademord. För att begränsa det kommersiella våldet bör enligtmotionärerna följande områden regleras: videofilmer börförhandsgranskas; stickprovskontroller bör utföras idetaljhandeln; våld som underhållning i TV-kanalerna bör tasbort genom censur.I motion 1994/95:K424 av () föreslåsen ny form av sanktion mot våldsskildringar. Motionären menaratt man i stället för att tillgripa censur bör införa ensärskild avgift för programbolag som visar våldsskildringar ochför den som hyr ut eller säljer videogram med våldsskildringar.Utskottets bedömningVåldsbrottsligheten är ett allvarligt samhällsproblem. Påsenare tid har förekommit flera fall av oprovocerat grovt vålddär unga människor är inblandade. Händelserna har gett upphovtill oro på många håll. I motionerna finns också uttryck försådan oro. Som framgår av den utförliga redogörelsen i detföregående har en rad åtgärder vidtagits för att begränsaskadeverkningarna av våldsskildringarna i media. De flestavideogram som distribueras är också föremål för frivilligförhandsgranskning. Utskottet har dock tidigare uttalat sig motobligatorisk förhandsgranskning.Utskottet har erfarit att regeringen skall inleda ett brettupplagt arbete mot våldet i samhället. Utskottet utgår från attregeringen redovisar resultatet av arbetet och att regeringenförelägger förslag till lämpliga åtgärder. De ämnensom tas upp i motionerna bör enligt utskottets mening kunna bliföremål för en samlad analys och bedömning i det sammanhanget.Mot den bakgrunden bör inte nu ta ställning i sak tillde olika frågor som tas upp i motionerna. bör däremotmed anledning av motionerna göra ett tillkännagivande i enlighetmed det anförda.Forskning om våldsskildringarnas inverkanBakgrundVåldsskildringsrådet skall enligt sina direktiv (dir. 1990:40)ha till uppgift att samordna verksamhet mot skadligavåldsskildringar i rörliga bilder. Rådet skall bl.a.kontinuerligt följa de erfarenheter som massmedie- ochpåverkansforskare gör på området. Rådet skall också fortlöpandege information om sitt arbete och om deeffekter som uppnås till följd av regeringens åtgärdsprogram.Rådet kan ta initiativ till projekt inom forskning,utbildningsväsende och föreningsliv. Det kan enligt direktivent.ex. gälla studier av skilda samhällsgruppers videokonsumtion,lokala projekt med ambition att kartlägga utbudet, arbete medmedieprogram eller kvalitetsinbrytningar på videomarknaden.Rådets uppgift skall vara att föreslå de projekt som här kanvara lämpliga.I delbetänkandet (SOU 1993:39) En gräns för filmcensurenredogör rådet i två avsnitt för vad forskningen för närvarandevet om barns och ungdomars mediebeteende och om effekterna avmedievåldet. Det anges bl.a. att den senaste genomgången avforskningen på området gjorts i en antologi . I denna harett antal forskare -- med ekonomiskt stöd frånVåldsskildringsrådet -- gett del av sina erfarenheter i dessafrågor. Antologin innehåller ett mycket stort antal referensertill tidigare utförd forskning. Rådet anser att mansammanfattningsvis kan säga att kunskapen om bildvåldetseffekter ökat under senare år.I betänkandet 1993/94:KU1 tog ställningtill motionsyrkanden om utredning av videovåldets negativaeffekter. konstaterade att det pågickforskning vad gäller effekterna av medievåld. Mot bakgrundhärav, och med hänsyn till de uppgifter som Våldsskildringsrådethar bl.a. vad gäller frågan om forskning inom området, fanns detenligt inte anledning för attvidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet.Också i det nedan berörda ärendet om ytterligare åtgärder motbarnpornografi förekom några motionsyrkanden med krav påutredning om videovåldets negativa effekter. Motionerna avslogsmed hänvisning till utfört och pågående arbete på området (bet.1993/94:KU28, rskr. 1993/94:450).MotionernaI motion 1994/95:K409 yrkande 2 av (),1994/95:K407 yrkande 1 av m.fl. (kds), 1994/95:K412såvitt nu är i fråga av och samt1994/95:Ju809 yrkande 10 av m.fl. (c) efterlysermotionärerna ytterligare forskning om negativ påverkan av våldeti medierna.I motion 1994/95:K415 av () framförs kritikmot massmedias sätt att skildra nyheter med våldsinslag.Motionären menar att en utredning bör tillsättas med bl.a.socialpsykologisk expertis för att analysera konsekvenserna avnyhetsmedias rapportering av våld. Syftet med utredningen skullevara att medvetandegöra och skapa en debatt kring sådanrapportering och att undersöka om andra sätt att rapporteraskulle minska våldets attraktionskraft.I motion 1994/95:K419 av () menar motionärenatt det finns mycket kunskap och erfarenhet samlad, både genomvetenskapliga undersökningar, genom rapporter och referenser ochinte minst inom skolans värld, i de sociala organen, inomföreningslivet och inom polisväsendet. Man bör enligt motionärenpå nytt belysa vilken inverkan våldshandlingar i bildmediet, irollspel och liknande har på den uppväxande generationen ochmotåtgärder i anslutning till detta (yrkande 1). Därtillföreslår motionären att initierar en utredning som isammanfattande form beskriver utvecklingen i samhället ochmynnar ut i förslag till åtgärder som i positiv mening skallbidra till en utveckling mot ett mindre brottsbenäget samhällemed en livsmiljö som känns trygg för alla att leva i (yrkande2).Utskottets bedömningEn av uppgifter är som framgått att tainitiativ till projekt inom forskning, utbildningsväsende ochföreningsliv. Som exempel på sådana projekt kan nämnas enTV-våldsundersökning som görs vid institutionen förJournalistik, Medier och Kommunikation vid Stockholmsuniversitet. En del av undersökningen utgörs av en studie avvåldsskildringar i TV:s nyhetssändningar. Studien redovisas iVåldsskildringsrådets skriftserie nr 9. Vad som förespråkas imotionerna kan således tillgodoses genom rådets verksamhet.Några åtgärder från sida med anledning av motionernaär därför inte påkallade. Utskottet avstyrker motionerna.Ytterligare åtgärder mot barnpornografi m.m.Bestämmelser om barnpornografibrottFör barnpornografibrott döms enligt 16 kap. 10 a §brottsbalken den som skildrar barn i pornografisk bild meduppsåt att bilden sprids, om inte gärningen med hänsyn tillomständigheterna är försvarlig. Detsamma gäller den som spridersådan bild av barn. För att det skall vara möjligt att ingripaom sådana skildringar sprids genom tryckt skrift eller i enfilm, finns en bestämmelse i 7 kap. 4 § 12tryckfrihetsförordningen, till vilken 5 kap. 1 §yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar.Barnpornografibrottet infördes i ochtryckfrihetsförordningen . Den nämnda bestämmelsen iyttrandefrihetsgrundlagen fanns med då den grundlagen trädde ikraft år 1992.Riksdagens beslut om ytterligare åtgärder motbarnpornografi m.m.Under den allmänna motionstiden väcktes ett stortantal motioner om ytterligare åtgärder mot barnpornografi. Medanledning av motionerna beslutade på förslag avkonstitutionsutskottet att som vilande anta förslag till lagarom ändringar i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen (bet. 1993/94:KU28, rskr.1993/94:450). En del av åtgärderna tog sikte på ettikraftträdande , medan en annan del föreslogsträda i kraft först . Sålunda skulle detfr.o.m. bli möjligt att konfiskerabarnpornografiskt material som påträffas i samband med enförundersökning och att förverka den ekonomiska vinningen avbarnpornografi. Åtgärderna med verkan fr.o.m den 1 januari 1999innebär att det då blir straffbart att inneha barnpornografi.Efter valet till antog riksdagenslutligt förslagen till grundlagsändringar i fråga omkonfiskation och förverkande av ekonomisk (ikraftträdande ) (bet. 1994/95:KU6, rskr.1994/95:12).Det vilande beslutet om kriminalisering av innehav avbarnpornografi (ikraftträdande ) skall anmälastill kammaren för slutligt beslut först efter nästa val tillriksdagen.I betänkande 1993/94:KU28 berördes ettförslag till lösning när det gäller kriminalisering av innehavav barnpornografi som hade förts fram i diskussionen. Förslagetgick ut på att undanta barnpornografi fråntryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagenstillämpningsområde i likhet med vad som skett i fråga omkommersiell reklam, kreditupplysning och i sig brottsligatillvägagångssätt att anskaffa information (1 kap. 9 §tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 12 §yttrandefrihetsgrundlagen). Utskottet anförde att en avgörandeskillnad är att de nämnda fallen kan sägas ligga i utkanten aveller utanför den tryck- och yttrandefrihet som de bådagrundlagarna garanterar. Vidare anförde utskottet följande ifrågan:Tryckfrihetsförordningen skyddar inte varje användning av dettryckta ordet. T.ex. bedrägeri där vilseledandet sker genom atten tryckt skrift används utgör inte tryckfrihetsbrott utanbeivras enligt vanlig lag. har pornografi å andra sidanalltid ansetts falla under det som enligttryckfrihetsförordningen kan anses utgöra missbruk avtryckfriheten och vars kriminalisering kräver en bestämmelse ibrottskatalogen.I sammanhanget bör också framhållas att grundlagarnatillförsäkrar alla en rätt att i bl.a. tryckta skrifter ochfilmer yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmännahandlingar samt meddela uppgifter och underrättelser "i vad ämnesom helst" (1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen,jfr 1 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen).Grundlagarna inehåller således inte någon definition av vadslags uppgifter, tankar m.m. som är "skyddsvärda" eller "inteskyddsvärda" och som därför bör omfattas av deras skyddsreglereller inte. Däremot medger grundlagarna att ingripanden sker motsådana yttranden m.m. som innebär att någon missbrukar dennarätt att fritt yttra sig i alla möjliga lägen. För yttranden somanses utgöra missbruk av denna tryck- och yttrandefrihet finns itryckfrihetsförordningen den brottskatalog (7 kap. 4 §) tillvilken yttrandefrihetsgrundlagen hänvisar. I brottskatalogenfinns barnpornografibrottet. Barnpornografi ärskildringar som är att anse just som missbruk avyttrandefriheten på samma sätt som t.ex. olaga våldsskildringoch hets mot folkgrupp. Det kan enligt konstitutionsutskottetsmening inte anses godtagbart att urholka grundlagarna genom attutmönstra vissa företeelser på grund av att de inte ansesskyddsvärda. Tvärtom medger tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen -- som redan framgått -- att det skeringripanden mot icke skyddsvärda yttranden i dessa medier i desärskilda former som grundlagarna föreskriver.Konstitutionsutskottet anser således att barnpornografibrottetinte bör utmönstras ur grundlagarna. En kriminalisering avinnehav av barnpornografi bör i stället ske inom ramen förgrundlagsregleringen.I bestämmelserna om barnpornografibrott anges inte någonbestämd åldersgräns när det gäller att avgöra vad som avses medbarn. Vid behandlingen av ärendet om ytterligare åtgärder motbarnpornografi förekom ett antal motionsyrkanden somgick ut på att en åldersgräns skulle införas i bestämmelserna. Isitt yttrande till i ärendet pekadejustitieutskottet på den norska lösningen på motsvarandeproblem. I innefattar barnpornografibrottet förbud attinneha eller till införa pornografiska bilder av någon somär, kan antas vara eller framställs som att vara under 16 år.Det borde enligt justitieutskottets mening övervägas om enliknande lösning men med en 18-årsgräns går att finna försvenskt vidkommande. noterade dock att ocksåen lösning efter dessa linjer kan medföra vissa problem när detgäller avgränsningen av det straffbara området. Debevissvårigheter som eventuellt kan bli följden av ettåldersrekvisit måste enligt justitieutskottet också nogaövervägas. framhöll att det intepresenterats några övertygande skäl för en strikt åldersgräns,där barn definieras som en person som inte fyllt 18 år.Konstitutionsutskottet uttalade för sin del att det föreliggerskäl att utvidga lagstiftningens skydd till att omfatta ävenunga människor vars könsmognadsprocess är avslutad men somuppenbarligen fortfarande befinner sig i den utveckling sommotiverar lagstiftningens skyddsbestämmelser.Konstitutionsutskottet anslöt sig till justitieutskottetsbedömningar och ansåg att regeringen borde se till att fråganblir föremål för utredning. På förslag av konstitutionsutskottetbeslutade också ett tillkännagivande med deninnebörden (bet. 1993/94:KU28, rskr. 1993/94:450).Utredning om åtgärder mot barnpornografiDen bemyndigade regeringen justitieministernatt tillkalla en kommitté med uppgift att utreda på vilket sättoch med vilka medel barnpornografi bäst kan bekämpas. Enligtdirektiven skall kommittén därför undersöka på vilka områden detkrävs insatser för att på ett effektivt sätt förebygga att detproduceras och distribueras barnpornografiskt material. Med ensådan undersökning som utgångspunkt skall kommittén närmareöverväga vilka ändringar i lagstiftningen och vilka andraåtgärder som kan anses motiverade för att förhindra förekomstoch spridning av barnpornografiskt material. Det anges attfrågor om kriminalisering av innehav och annan befattning därvidskall övervägas särskilt. I direktiven sägs vidare att kommitténskall analysera den närmare innebörden och effekten avgrundlagsändringarna med anslutande lagstiftning och motbakgrund av denna analys ange vilka lagändringar som utredningenfinner motiverade.Kommittén skall även behandla frågan om en åldergräns kan tasin i bestämmelsen om barnpornografibrott.Kommittén skall samråda med den nedan berörda kommittén om nyamedier och grundlagarna, varvid särskilt skall beaktasinnebörden av den tekniska utvecklingen och de ökadedistributions- och framställningsmöjligheter som denna medförbeträffande barnpornografiska bilder (dir. 1994:117).MotionernaI motion 1994/95:K432 av m.fl. (fp, s, c,v, mp, kds) berörs det förslag till kriminalisering av innehavav barnpornografi som antog som vilande våren 1994.Motionärerna menar att den valda metoden, att ändra i de bådagrundlagarna, är mycket långtgående och att den medförvittgående konsekvenser. Eftersom det finns gott om tid innan enförändring kan ske, menar de att man i stället borde studera denlösning som berördes i det föregående och som innebär att manbryter ut barnpornografibrottet ur tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen och reglerar det uteslutande ibrottsbalken. bör enligt motionärerna hos regeringenbegära ett sådant alternativt förslag (yrkande 1).I väntan på att en grundlagsändring kan komma till stånd förinnehavskriminalisering finns det enligt motionärerna ett parområden där en kriminalisering kan ske utan att sådanaingripanden krävs, t.ex. när det gäller import och export avbarnpornografiska alster. De anser att därför hosregeringen bör begära förslag härom (yrkande 2).Enligt motion 1994/95:Ju612 yrkande 3 av m.fl.(mp) bör innehav av barnpornografi förbjudas. Motionärerna anförvidare att anspelningspornografi där vuxna föreställer barn haren stor marknad i , medan denna form av pornografi ärförbjuden i . Motionärerna vill ha ett förbud också iSverige (yrkande 1).Utskottets bedömningRiksdagen har beslutat att som vilande anta förslag tilländringar i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen som innebär att det fr.o.m. den 1januari 1999 blir straffbart att inneha barnpornografi. Beslutetskall anmälas till kammaren för slutligt beslut först efternästa val till . Skulle det visa sig attgrundlagsändringarna bör ges en annan utformning för att tjänasitt syfte är -- som utskottet anförde då ärendet behandladesvåren -- under innevarande mandatperiodoförhindrad att fatta erforderliga beslut härom utan att dettakommer att försena ett ikraftträdande den 1 januari 1999.En utredning har tillsatts med uppgift att utreda på vilketsätt och med vilka medel barnpornografi bäst kan bekämpas.Utredningen skall analysera den närmare innebörden och effektenav grundlagsändringarna och mot bakgrund av denna analys angevilka ändringar som utredningen finner motiverade. Även fråganom en åldersgräns kan tas in i bestämmelsen ombarnpornografibrott skall behandlas av utredningen.Några åtgärder från sida med anledning avmotionerna är således inte påkallade. Utskottet avstyrker därförmotionerna.Frågor om meddelarskydd m.m.Regler om meddelarskyddMed meddelarskydd brukar man avse det komplex av regler itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som skallskydda den som medverkar vid tillkomsten av en tryckt skrifteller ett radio- eller TV-program genom att lämna uppgifter föroffentliggörande. Skyddet åstadkoms genom bestämmelser ommeddelarfrihet och anonymitetsskydd.Meddelarfriheten är ett viktigt inslag i den reglering somavser att förverkliga offentlighetsprincipen. Den innebär attdet i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normaltsekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift,radio eller TV.Enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen harvar och en rätt att lämna meddelanden i vilket ämne som helstför publicering i tryckta skrifter. Meddelandet skall lämnastill skriftens författare, till någon annan upphovsman till enframställning i skriften, till dennas utgivare, till skriftensredaktion eller till en nyhetsbyrå. Bestämmelsen innebär attuppgiftslämnaren går fri från ansvar och skadeståndsskyldighet,även om meddelandet normalt skulle vara straffbart som brott mottystnadsplikt. Undantag från denna huvudregel gäller bara i denmån sådana är angivna i tryckfrihetsförordningen.Vidare har enligt 1 kap. 1 § fjärde styckettryckfrihetsförordningen var och en rätt att anskaffa uppgifteroch underrättelser i vilket ämne som helst för att antingensjälv offentliggöra dem i tryckt skrift eller lämna meddelandesom avses i det beskrivna tredje stycket i paragrafen.Också undantag från detta anskaffarskydd skall ha stöd itryckfrihetsförordningen.I sak samma reglering av meddelarfriheten och skyddet föranskaffare finns i 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen, somgäller andra medier än det tryckta ordet.För att förverkliga de syften som bär upp meddelarfrihetenfinns regler i 3 kap. tryckfrihetsförordningen omanonymitetsskydd. Anonymitetsskyddet består av flerakomponenter. En är rätten till anonymitet som innebär attförfattare, meddelare samt utgivare av icke periodiska skrifterinte är skyldiga att låta sina namn sättas ut på skriften(1 §).En viktig del i anonymitetsskyddet utgör vidare bestämmelsernai 3 § om tystnadsplikt för dem som tagit befattning medtillkomsten eller utgivningen av tryckt skrift och för dem somvarit verksamma vid t.ex. bokförlag och nyhetsbyråer. Dessa fårenligt huvudregeln inte röja vem som är författare, meddelareeller utgivare av en icke periodisk skrift.En annan väsentlig del i anonymitetsskyddet ärefterforskningsförbudet i 4 §. Detta innebär att myndigheter ochandra allmänna organ inte får efterforska författaren till enframställning som har införts eller varit avsedd att införas ien tryckt skrift, den som har gett ut eller avsett att ge uttryckt skrift eller den som lämnat ett meddelande förpublicering. Författaren, meddelaren eller utgivaren får dockefterforskas då detta behövs för åtal eller annat ingripande somär tillåtet enligt tryckfrihetsförordningen. Vid sådanefterforskning gäller den nämnda tystnadsplikten.Motsvarande bestämmelser om anonymitetsskyddet finns i 2 kap.1, 3 och 4 §§ yttrandefrihetsgrundlagen.Meddelarskyddet har sin största betydelse när det gäller deoffentliga funktionärerna, dvs. de som är anställda hosmyndigheterna och andra personer som deltar i en myndighetsverksamhet på grund av uppdrag, tjänsteplikt eller annanliknande grund. Denna kategori av personer kan utsättas försanktioner för att de har lämnat ett meddelande för publiceringbara i de fall och i den ordning som tryckfrihetsförordningenoch yttrandefrihetsgrundlagen anvisar.Meddelarskyddets betydelse för andra personkategorier är merabegränsad. Här gäller frågan närmast om det är möjligt attavtalsvägen avstå från rättigheter som tryckfrihetsförordningenger och om skadestånd och andra påföljder kan inträda vidkontraktsbrott genom uppgiftslämnande för offentliggörande utanatt detta kolliderar med reglerna i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen. Övervägande skäl har ansetts tala föratt avtalade tystnadsplikter generellt tar över meddelarfriheten(prop. 1986/87:151 s. 117--119).Utredningsförslag om grundlagsfäst meddelarfrihet på denprivata sektornFrågan om att utvidga meddelarfriheten utanförmyndighetsområdet har varit föremål för utredningoch övervägande. (SOU 1983:70) togupp frågan och ansåg att som en allmän princip borde gälla attmeddelarfriheten inte skulle medföra att företagens möjligheteratt fungera på marknaden äventyrades. Förslag lämnades om enutvidgning av meddelarfriheten. Frågan behandlades utförligt ien avlämnad lagrådsremiss om förstärkt grundlagsskyddför yttrandefriheten m.m. (intagen i prop. 1986/87:151).Slutsatsen av övervägandena blev att övertygande skäl i och försig kunde anföras för tanken att meddelarfriheten borde gällaockså utanför myndighetsområdet men att något förslag inte kundeläggas fram i lagstiftningsärendet. I betänkandet KU 1987/88:36ansåg att det fanns skäl att utvidgameddelarfriheten att i princip gälla förhållandet även utanförden offentliga sektorn. Enligt utskottet var det material somförelåg i ärendet inte tillräckligt. Utskottet ansåg attregeringen i stället borde se till att frågan blev föremål förutredning.Konstitutionsutskottets uttalande ledde till attMeddelarskyddskommittén tillkallades.