bet · GI01LU26 · 1995-05-09 00:00:00 — Som uttalas i propositionen kommer emellertidarrendeställets skick att få betydelse vid självatillståndsprövningen eftersom behovet av en viss ny investeringmåste bedömas i förhållande till arrendeställets omfattning,inriktning och värde. Med det anförda tillstyrker utskottetpropositionen i denna del och avstyrker bifall till motion L28yrkande 2.När det gäller tvister om inlösenskyldighet ochinlösenvillkor föreslår propositionen att dessa skall avgörasav fastighetsdomstol som första instans.Enligt motion L27 bör sådana tvister i stället avgöras avarrendenämnd.Utskottet kan konstatera att enligt det lagförslag somremitterades till Lagrådet skulle tvister av ifrågavarande slagprövas av arrendenämnd som första instans. Lagrådet ansågemellertid att det inte var lämpligt att tilläggaarrendenämnderna befogenhet att i mål av aktuellt slag förpliktanågon av parterna att betala ett visst belopp till den andre, dåen sådan ordning dels skulle avvika från vad som i andrasammanhang gäller för arrendenämnd vid villkorsprövning, delsskulle kunna skapa komplikationer bl.a. i de fall dåkvittningsanspråk föreligger.Utskottet delar uppfattningen i propositionen att beslutavseende inlösenersättning skall kunna ges formen av enverkställbar betalningsförpliktelse. Det bör därför ankomma påfastighetsdomstol att avgöra sådana och andra frågor ominlösenskyldighet och inlösenvillkor. Härigenom uppnås likhetmed vad som redan gäller beträffande tvister ominlösenersättning som kan uppstå då arrendatorn frånträderarrendet (se 8 kap. 21 § JB). Som framhålls i propositionen ären annan fördel med den valda lösningen att frågor ominlösenersättning resp. höjning av arrendeavgift, till följd avatt jordägaren löst in en investering enligt de nya reglerna,kommer att kunna prövas av fastighetsdomstol i ett sammanhang.Det kan vidare nämnas att frågor om höjning av arrendeavgift dåjordägaren utfört eller bekostat arbete på grund av bl.a.bestämmelserna om byggnadsskyldigheten prövas avfastighetsdomstol (se 9 kap. 22 § JB). Med hänvisning till detanförda anser utskottet att det finns goda skäl för den lösningsom valts i propositionen i fråga om behörig första instansbeträffande här ifrågavarande tvister. Utskottet tillstyrkersålunda propositionen också i denna del och avstyrker motionL27.Utskottet tillstyrker vidare propositionens lagförslag iövrigt.Historiska arrendenBakgrundSom nämnts inledningsvis föreslog arrendekommitté ibetänkandet SOU 1991:85 en särskild lag om friköpsrätt vidhistoriska arrenden.Enligt förslaget skall en arrendator till jord som omfattas avbegreppet historiskt arrende under vissa särskildaförutsättningar ha rätt att lösa in den fasta egendom somomfattas av arrendet även om jordägaren motsätter sig det.Förslaget innebär att arrendatorn när som helst skall kunnapåkalla s.k. friköp genom att väcka talan mot jordägaren vidfastighetsdomstol.Historiskt arrende skall enligt förslaget anses föreligga närdet är sannolikt att den helt övervägande delen av ettarrendeställe inte varaktigt brukats avfastighetens ägare. Friköpsrätten begränsas dock till att avsevissa jordbruksarrenden och bostadsarrenden. I fråga omjordbruksarrenden föreslås att friköp skall få ske, omhuvuddelen av arrendestället före den dag dåtalan om friköp väcks innehafts och stadigvarande bebotts avarrendatorn eller någon honom närstående. Motsvarandeförutsättningar föreslås gälla beträffande bostadsarrenden. Fördessa har friköpsrätten emellertid också begränsats till sådanaupplåtelser som på visst sätt kan härledas ur ett tidigarejordbruksarrende i släkten.Som ett krav för att friköpsrätt skall föreligga föreslåsgälla att det finns en rätt till förlängning av arrendeavtalet.Förslaget innehåller dessutom en s.k. jordägarventil, enligtvilken friköp inte skall få ske om det av särskilda skäl skullevara oskäligt mot jordägaren. När det gäller den ersättning somskall erläggas för det friköpta området följer förslagetregleringen i expropriationslagen (1972:719).PropositionenI propositionen behandlar regeringen också frågan om en rätttill friköp vid historiska arrenden.Regeringen påpekar till en början att genom gällandelagstiftning har arrendatorerna erhållit en mycket starkställning i arrendeförhållandet. Genom förslaget i förevarandeproposition om ett generellt skydd för jordbruksarrendatorersinvesteringar kommer jordbruksarrendatorernas ställning gentemotjordägarna att förstärkas ytterligare.Regeringen framhåller vidare att en stark majoritet avremissinstanserna ställt sig negativa till införandet av enfriköpsrätt. Bland dem som bestämt avstyrker en lagstiftning omfriköpsrätt finns företrädare för såväl jordägare somarrendatorer.Bedömningen av den nu aktuella lagstiftningsfrågan bör enligtregeringen göras dels mot bakgrund av vad som sagts omarrendatorernas nuvarande villkor och förslaget till generellreglering till skydd för jordbruksarrendatorernas investeringar,dels med hänsyn till hur en friköpsrätt förhåller sig tillSveriges åtaganden enligt och tillregeringsformen.I fråga om det skydd för äganderätten som behandlas iEuropakonventionens första tilläggsprotokoll, artikel 1, gällernumera lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna. Lagen innebär att med de tilläggsom gjorts bl.a. i det första tilläggsprotokollet skall gällasom lag här i landet (prop. 1993/94:117, bet. KU24, rskr. 246).Lagen trädde i kraft den 1 januari 1995.Enligt regeringens uppfattning finns det en beaktansvärd riskatt en friköpslag enligt den modell som Arrendekommitténföreslagit skulle befinnas vara i strid med äganderättsskyddet iEuropakonventionen. Av betydelse i detta sammanhang är även deändringar i regeringsformen som gjordes i samband medinkorporeringen av . Enligt 2 kap. 18 §regeringsformen i dess lydelse fr.o.m. gälleratt varje medborgares egendom är tryggad bl.a. genom att ingenkan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någonenskild genom expropriation eller annat sådant förfogande utomnär det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen.Mot en lagstiftning talar enligt regeringen att det endast ärett begränsat antal personer som kan ha intresse av åtgärden.Vidare försvagas de ekonomiska argument som framförts till stödför en friköpslag allteftersom arrendatorernas ställningförstärks.Mot bakgrund av det anförda kommer regeringen till slutsatsenatt det i fråga om friköp av historiskt arrende inte kan ansesföreligga ett sådant angeläget allmänt intresse att enlagstiftning om detta skulle vara förenlig med 2 kap. 18 §regeringsformen. Regeringen finner vidare att en friköpsrättinte heller är motiverad av sociala skäl.MotionernaI ett flertal motioner begärs att rätt till friköp vidhistoriska arrenden skall införas.Sålunda yrkas i den med anledning av propositionen väcktamotion L25 av m.fl. (s) att hosregeringen begär förslag till en lag om friköpsrätt vidhistoriska arrenden i enlighet med förslag.Motionärerna menar att en friköpsrätt är ett led i ökad socialoch ekonomisk rättvisa. Det finns enligt motionärerna inte medhänsyn till några rättsliga hinder mot enfriköpslag som grundas på sociala skäl och politiskavärderingar. I motion L26 av m.fl. (v), ocksåmed anledning av propositionen, yrkas att beslutar attfriköp av historiska arrenden skall genomföras i enlighet medförslag års arrendekommitté. Enligt motion L29 avYvonne Ruwaida och (båda mp), med anledningav propositionen, begärs ett tillkännagivande om att friköpsrättvid historiskt arrende får ske under vissa i motionen angivnaförutsättningar.I motion L501 av m.fl. (s), från denallmänna motionstiden /94, yrkas att beslutar attfriköp av historiska arrenden skall genomföras i enlighet medförslag års arrendekommitté. I motion L502 av TuveSkånberg (kds), också /allmänna motionstid,begärs ett tillkännagivande om att en lagfäst rätt till friköptillförsäkras vid historiskt arrende. Samme motionär framställerett likalydande yrkande i en motion från den allmännamotionstiden /95, motion L501. Ett tillkännagivande avmotsvarande innehåll begärs i den likaledes /95 årsallmänna motionstid väckta motion L502 av (). Motionären anser emellertid, enligt vad som närmare framgårav motionen, att en friköpsrätt bör utformas på ett något merrestriktivt sätt än vad föreslagit. Vidareyrkas i motion L503 av m.fl. (v), från denallmänna motionstiden /95, att beslutar att friköpav historiska arrenden skall genomföras i enlighet med förslagfrån arrendekommitté.I motion L504 av () slutligen, från denallmänna motionstiden /94, framförs kritiska synpunkter påen friköpsrätt. Motionären anser i stället att frågan omförköpsrätt beträffande historiska arrenden utreds.UtskottetUtskottet vill först understryka att skyddet för enskildegendom i svensk rätt är starkt. Däremot hargrundlagsskyddet för egendomsrätten fram till intevarit särskilt framträdande i vårt land. Som redovisas ipropositionen har emellertid i samband med inkorporeringen avEuropakonventionen fr.o.m. skyddet föräganderätten skrivits in i grundlagen på ett mer uttryckligtsätt än vad som tidigare gällde, se 2 kap. 18 § regeringsformen.Härigenom har i svensk rätt en precisering skett av det skyddsom ställer upp för medborgarnas rätt tillsin egendom. Konventionens betydelse har vidare markerats genomatt i nämnda sammanhang en ny bestämmelse införts iregeringsformen -- 2 kap. 23 § -- som stadgar att lag ellerannan föreskrift inte får meddelas i strid med Sverigesåtaganden på grund av konventionen.Med hänvisning till det anförda kan konstateras att enfriköpsrätt i enlighet med förslag och deönskemål som framförts i ett flertal av de nu aktuellamotionerna endast kan införas i svensk lagstiftning om den utgörett angeläget allmänt intresse.Utskottet har förståelse för de anspråk på friköp vidhistoriska arrenden som framställts. Vid dessaarrenden föreligger särskilt starka känslomässiga bindningartill den mark och de gårdar som brukats ochinnehafts av arrendatorns släkt. Här finns också beaktansvärdaekonomiska skäl för att friköpa arrendena eftersom arrendatorersjälva utfört och bekostat investeringarna påarrendeställena.Det måste emellertid vidare beaktas i sammanhanget att ävenden arrendatorsgrupp som utgörs av innehavare till historiskaarrenden omfattats av de reformer för jordbruksarrendatorer somskett vid olika tillfällen. I vissa avseenden har dessaarrendatorer en särskilt stark ställning. Det gäller t.ex. vidbedömningen av om ett arrendeförhållande skall upphöra därföratt jordägaren sagt upp arrendeavtalet för att i egen regi drivajordbruk på arrendestället, s.k. självinträde. Även det nuföreslagna generella investeringsskyddet kommer naturligtvisinnehavare av historiska arrenden till del. På samma sätt somför andra jordbruksarrendatorer kommer vid en överlåtelse somaktualiseras av de nya reglerna även befintliga investeringar påarrendestället att kunna gå med i försäljningen.Vid bedömningen av om ett tillräckligt angeläget allmäntintresse bör föranleda en friköpsrätt måste rimligen, i enlighetmed det resonemang regeringen för, hänsyn tas till de redanuppnådda och föreslagna förbättringarna förjordbruksarrendatorerna. Likaså måste de ytterligare fördelarsom genom en friköpsrätt uppnås för innehavare av historiskaarrenden vägas mot det ingrepp i äganderätten som en sådanlagstiftning innebär. Därvid bör det enligt utskottets meningframhållas att de reformer som vidtagits påarrenderättens område har inriktats på att förbättra ställningenför stora grupper av arrendatorer inom det befintligaarrendeinstitutets ram utan att några direkta ingrepp iäganderätten skett. En friköpsrätt av här avsett slag skulleinnebära ett brott med denna utveckling genom att etttvångsmässigt omhändertagande av annans egendom möjliggörs förett begränsat antal intressenter.Med hänvisning till det anförda och på de skäl regeringen iövrigt anfört anser utskottet i likhet med regeringen att det ifråga om friköp av historiskt arrende inte kan anses föreliggaett sådant angeläget allmänt intresse att en lagstiftning omdetta skulle vara förenlig med regeringsformens egendomsskydd.Utskottet avstyrker därför motionerna 1994/95:L25, 1994/95:L26,1994/95:L29, 1993/94:L501, 1993/94:L502, 1994/95:L501,1994/95:L502 och 1994/95:L503.Vad särskilt gäller motion L504, från den allmännamotionstiden /94, med begäran om utredning av en förköpsrättbeträffande arrenden vill utskottet erinra om lagen (1985:658)om arrendators rätt att förvärva arrendestället. Lagen ger enarrendator rätt att förvärva arrendestället, om avtalet gällerett gårdsarrende eller ett bostadsarrende. Om en arrendator harintresse av att utöva sin förvärvsrätt får han anmäla detta tillinskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken. Ettarrendeställe, för vilket en intresseanmälan gäller, får inteöverlåtas helt eller delvis genom köp eller byte utan att denarrendator som har gjort intresseanmälan eller i visst falldennes dödsbo har erbjudits att förvärva arrendestället. Ettsådant erbjudande kallas hembud. Bakom reformen låg önskemål omatt ytterligare trygga arrendatorerna mot risken att på sikttvingas lämna sitt hem och sitt arbete. Till detta sociala skälkom ett jordbrukspolitiskt; förköpsrätten antogs kunna ökaarrendatorernas intresse av att göra långsiktiga insatser påarrendestället.Vad som begärs i motion L504 får anses tillgodosett genominnehållet i gällande rätt. Motionen avstyrks därför.Kreditmöjligheter för byggnader på annans markByggnad på annans mark är ett slag av egendom som föreliggernär byggnaden ägs av en person som inte också äger marken därbyggnaden står. En äldre men ännu vanlig beteckning för sammaförhållande är byggnad eller hus på ofri grund. Byggnad påannans mark räknas rättsligt sett som lös egendom. Denviktigaste innebörden härav är att egendomen faller vid sidan avgruppen fast egendom och sålunda inte omfattas av reglerna ominteckning och panträtt i fastighet.Den tillsatta hade i uppgiftatt skapa ett pantsystem för byggnad på annans mark. Spörsmålethur byggnader som är lös egendom skall kunna utnyttjas somkreditsäkerhet hade varit aktuell tidigare men intefått sin lösning. Utredningsuppdraget föranleddes närmast av detstora antalet fritidshus på arrendetomter, t.ex. kolonistugor,men även ett betydande antal permanentbostäder på annans markvar av intresse i sammanhanget liksom olika anläggningar förnäringsverksamhet och för sport och idrott.Utredningen föreslog i betänkandet (SOU 1984:22) Panträtt iregistrerad nyttjanderätt en ny lag om ett registerpantsystem,motsvarande det som gäller för fastigheter. Pantobjektet skulleenligt förslaget bestå av nyttjanderätten till marken i föreningmed byggnad och annan egendom som nyttjanderättshavaren har där.Nyttjanderätten skulle registreras i ett särskiltnyttjanderättsregister, fört av inskrivningsmyndigheterna, medanegendomen i övrigt utgjorde tillbehör till nyttjanderätten.Panträtten var konstruerad som panträtt i fastighet.Nyttjanderättshavaren skulle sålunda ansöka om inteckning ochnär den beviljats skulle ett pantbrev utfärdas. Pantbrevetskulle användas vid pantsättningen hos en fordringshavare.Byggnadspantutredningens förslag kritiserades underremissbehandlingen och har inte lett till lagstiftning.I motion L505 av m.fl. (s), från den allmännamotionstiden /94, hänvisas till Byggnadspantutredningensförslag, och motionärerna begär förslag till lagregler sominnebär bättre kreditmöjligheter för byggnader på annans mark.Motionärerna menar att de nuvarande kreditsvårigheterna i frågaom sådana byggnader inte bara är ett hinder för alla demänniskor som vill köpa eller bygga en kolonistuga eller ettfritidshus på arrenderad mark, utan också kan bromsa denutbyggnad av industrilokaler som kan behövas. Det finns dessutomenligt motionärerna många jordbrukare som skulle ha nytta avbättre kreditmöjligheter på arrenderad mark.Utskottet vill med anledning av motionen särskilt fästauppmärksamheten på de svårigheter som ägare till ellerspekulanter på fritidshus på arrenderad mark har att kunnautnyttja byggnaden eller byggnaderna på arrendestället somsäkerhet vid upptagande av lån för att finansiera husköpet ellerför att göra en till- eller ombyggnad. Utskottet anser detangeläget att förbättra kreditmöjligheterna för särskilt dennakategori arrendatorer. Utskottet är dock inte berett att förordaett genomförande av förslag utan anseratt frågan förutsättningslöst bör övervägas på nytt. Regeringenbör tillse att så sker i lämpligt sammanhang. Vad utskottetsålunda anfört bör med anledning av motion1993/94:L505 som sin mening ge regeringen till känna. beträffande äganderätten och arrendelagstiftningenatt avslår motion 1993/94:L503,2. beträffande driftsinriktningen på arrendestället m.m.att med avslag på motion 1994/95:L28 antarregeringens förslag till lag om ändring i jordabalken såvittavser 9 kap. 21 a §,res. 1 (m)3. beträffande inlösenskyldighet och inlösenvillkoratt med avslag på motion 1994/95:L27 antar delsregeringens förslag till lag om ändring i jordabalken såvittavser 8 kap. 31 och 33 §§ samt 9 kap. 31 a §,dels regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder,4. beträffande investeringar i arrendejordbruket i övrigtatt antar regeringens förslag till lag om ändring ijordabalken, i den mån förslaget inte omfattas av vad utskottethemställt ovan,5. beträffande friköp av historiska arrendenatt avslår motionerna 1994/95:L25, 1994/95:L26,1994/95:L29, 1993/94:L501, 1993/94:L502, 1994/95:L501,1994/95:L502 och 1994/95:L503,res. 2 (v)res. 3 (mp)6. beträffande förköp av historiska arrendenatt avslår motion 1993/94:L504,7. beträffande kreditmöjligheter för byggnader på annansmarkatt med anledning av motion 1993/94:L505 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.Stockholm den 9 maj 1995På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (),(), (), (),(), (), (),(), (), (), (), (),(), (m), YvonneRuwaida (mp), () och (). Driftsinriktningen på arrendestället m.m. (mom. 2), , och (alla m) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 9 börjarmed "Vad som" och på s. 10 slutar med "yrkande 2" bort haföljande lydelse:När det gäller förslaget i propositionen att arrendenämndskall pröva frågan om tillstånd till en framtida investeringanser utskottet att förslaget måste ändras i ett väsentligtavseende. I enlighet med vad som anförs i motion L28 är detrimligt att jordägaren ensam får bestämma om en investering, somförändrar driftsinriktningen på arrendestället, skall fåkomma till stånd eller inte. Det är enligt utskottets meninginte tillräckligt att som förslaget i propositionen innebär storhänsyn skall tas till jordägarens synpunkter när arrendenämndenprövar en investering av avsett slag. Sådana avgörandeinvesteringar bör över huvud taget inte vara en fråga förarrendenämnden utan endast få vidtas om jordägaren samtycker. Iannat fall skulle enligt utskottets mening balansen mellanparterna i arrendeförhållandet på ett oacceptabelt sätt rubbastill jordägarens nackdel.Regeringen föreslår vidare att de nya reglerna skall gällaäven för sidoarrenden vars arrendetid uppgår till ett åreller längre. Som anförs i motion L28 bör emellertid ävensidoarrenden med längre löptid undantas. Det finns en stormängd mark som är utarrenderad som s.k. sidoarrende där ingabyggnader ingår. Det är här ofta fråga om mindre jordarealer somarrenderas vid sidan av en större brukningsenhet. Det kan iallmänhet inte anses särskilt angeläget att mot jordägarensvilja investera vid denna typ av upplåten mark. mening är det därför inte skäligt att låta det nyagenerella investeringsskyddet gälla för sidoarrendenöver huvud taget.Med det anförda tillstyrker utskottet motion 1994/95:L28 ochförordar således en ändring i regeringens förslag till ändring ijordabalken såvitt avser 9 kap. 21 a §.dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse:2. beträffande driftsinriktningen på arrendestället m.m.att med bifall till motion 1994/95:L28 antarregeringens förslag till lag om ändring i jordabalken såvittavser 9 kap. 21 a § med den ändringen att paragrafen erhållerföljande såsom Reservanternas förslag betecknade lydelse.Regeringens förslagReservanternas förslag 9 kap. 21 a §På ansökan av arrendatorn kan arrendenämnden lämna tillståndtill en investering som innebär att en åtgärd avseendebyggnader, markanläggningar eller jord på arrendestället skallvidtas och som inte omfattas av arrendatornsunderhållsskyldighet enligt 15 §.Tillstånd skall lämnas om investeringen kan antas bli lönsampå lång sikt för jordbruket på arrendestället och intresset avinvesteringen överväger jordägarens intresse av att den intekommer till stånd.Tillstånd enligt första stycket kan förenas med villkor.Denna paragraf gäller inte Denna paragraf gäller intenär arrendetiden uppgår närtill högst ocharrendet inte omfattar bostad 1. arrendet inte omfattarför arrendatorn. bostad för arrendatorn, 2. en investering som avses i första stycket innebär att ett arrendeställes driftsinriktning ändras.2. Friköp av historiska arrenden (mom. 5)() anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 13 sombörjar med "Det måste" och på s. 14 slutar med "1994/95:L503"bort ha följande lydelse:Vid historiska arrenden har det värde som arrendegårdarnarepresenterar för jordägarna till stor del skapats genom detarbete som arrendatorerna och deras släkt utfört och deekonomiska uppoffringar som de gjort. I linje med vad som anförsi motionerna bör mot denna bakgrund det långvariga ansvaret förarrendeställets brukande och utveckling motivera attäganderätten till marken tillkommer denna arrendatorskategori.De nu föreslagna förbättringarna i jordbruksarrendatorersinvesteringsskydd innebär visserligen ett stort framsteg.Investeringsskyddet gäller emellertid framtida förhållanden,medan kraven på friköpsrätt vid historiska arrenden avserarrendeförhållanden med starka anknytningar långt bakåt i tiden.Det är därför, som anförs i några motioner, inte rimligt att somregeringen gör avstyrka en friköpsrätt med åberopande av bl.a.det skydd för framtida investeringar som föreslås.1990 års arrendekommitté föreslog enhälligt att en friköpsrättvid historiska arrenden skulle införas. Grunden för denföreslagna inlösenrätten var att där arrendestället igenerationer bebotts och brukats av arrendatorer tillhörandesamma släkt har arrendatorerna och deras familjer fått mycketstarka såväl ekonomiska som personliga bindningar tillarrendestället. Motsvarande bindningar är typiskt sett betydligtsvagare på jordägarsidan, varför enligt kommittén förhållandenapå brukarsidan motiverar att den nuvarande arrendatorn ges rättatt få nyttjanderätten omvandlad till en äganderätt.Enligt utskottets mening måste de starka ekonomiska ochsociala skäl som finns till stöd för en friköpsrätt vidhistoriska arrenden anses utgöra ett angeläget allmänt intresse.Ett införande av en sådan friköpsrätt i svensk lagstiftningtorde sålunda kunna ske utan hinder av ochregeringsformen. Regeringen bör därför omgående lägga framförslag till en lagstiftning på grundval av Arrendekommitténsbetänkande i ämnet. Vad utskottet sålunda anfört bör riksdagenmed bifall till motionerna 1994/95:L25, 1994/95:L26,1993/94:L501, 1993/94:L502, 1994/95:L501, 1994/95:L502 och1994/95:L503 samt med anledning av motion 1994/95:L29 som sinmening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 5 bort ha följandelydelse:5. beträffande friköp av historiska arrendenatt med bifall till motionerna 1994/95:L25,1994/95:L26, 1993/94:L501, 1993/94:L502, 1994/95:L501,1994/95:L502 och 1994/95:L503 samt med anledning av motion1994/95:L29 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört.3. Friköp av historiska arrenden (mom. 5)() anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 13 sombörjar med "Det måste" och på s. 14 slutar med "1994/95:L503"bort ha följande lydelse:Utskottet vill understryka att den som äger jord och skogbör ha ett personligt ansvar även för brukande och skötsel avegendomen.