bet · GI01SoU26 · 1995-04-20 00:00:00 — Höjningen omfattar inte kommuner ochlandsting, och skälet till detta är att vård och omsorger inteskall belastas. Kooperativ omsorgsverksamhet undantogs ej trotsatt verksamheten bedrivs utan vinstintressen, liksom kommuneroch landsting. Detta kan leda till snedvriden konkurrens inomomsorgsområdet. Man bör därför enligt motionären vidutformningen av den till kommunsektorn utlovade kompensationenför merkostnader eftersträva en sådan lösning att risken försnedvridningar i förhållande till kooperativt organiserade ochbedrivna omsorgsverksamheter kan undvikas.Inom , , bedrivs försök medsärskilt anordnad sysselsättning för personer med svårarefunktionshinder. Fråga är om alternativa driftsformer medarbetsuppgifter som är specifikt anpassade förarbetshandikappade och som byggs upp med bidrag från AMS. Tankenär att alternativa driftsformer skall utvecklas vid sidan av dearbetstillfällen som skapas på marknader där gängseföretagsekonomiska principer gäller. Det finns, särskilt inomtjänstesektorn, arbetsuppgifter som efterfrågas och som kanutföras utanför kretsen av etablerade företag och myndigheterinkl. Arbetsuppgifterna kan utföras av stiftelse,kooperativ eller annan alternativ driftsform, som styrs ochdrivs av flera parter, anställda, offentlig sektor, näringsliv,folkrörelse m.fl. Ett krav för att få samhällsstöd till sådanverksamhet skall vara att arbetsförmedlingen anvisar tillanställningarna och att verksamheten har vissa stipuleraderegler om anställningsförhållanden som garanterar arbete åthandikappade på deras egna villkor. För att undvika segregeradearbetsplatser kan villkor ställas om att ett visst antalanställda skall vara icke handikappade. Medlen finansieras inomramen för de s.k. otraditionella medlen inom anslaget Särskildaåtgärder för arbetshandikappade på statsbudgeten.Samhall AB har som uppgift att anordna, leda och samordnaverksamhet som bedrivs inom koncernen för att ge meningsfulltoch utvecklande arbete åt arbetshandikappade där behoven finns.Antalet anställda arbetshandikappade i var 28 499 perden . För en utförlig redogörelse över ,dess resultat och verksamhetsinriktning, m.m. hänvisas tillbudgetpropositionen 1994/95:100 bil. 11 s. 110--118.När det gäller den kooperativa missbrukarvården harSocialstyrelsen lämnat bidrag till åtläkemedelsmissbrukare, RFHL, för en förstudie angåendemöjligheterna att starta ett arbetskooperativ för missbrukare isamarbete med , , och kommuner.Förebild för projektet har varit det självförsörjandemissbrukarkooperativet i bedriver sin verksamhet sedan ett halvt årtillbaka. Tanken är att det skall bli självbärande genomförsäljning av varor och tjänster. Projektet kommer att följasav och av Socialdepartementet.Riksdagen antog regeringens förslag om attfr.o.m. införa en allmänn löneavgift om 1,5 %för finansiering av medlemskapet i EU (prop. 1994/95:122, SkU16,rskr. Löneavgiften är utformad så att den motsvarar enhöjning av arbetsgivar- och egenavgifterna med 1,5procentenheter. Höjningen av arbetsgivaravgifterna kommer attleda till merkostnader i kommunsektorn. I propositionen anfördesatt den sociala sektorn ej bör drabbas och att hela detta beloppskall återföras till kommunsektorn. Enligt av skatteutskottetinhämtad uppgift kommer regeringen att redovisa sinaställningstaganden i denna fråga i samband medkompletteringspropositionen. Med anledning av motioner om bl.a.att en höjning av löneavgiften inte får leda till attkonkurrensneutraliteten mellan privata, kooperativa ochoffentliga arbetsgivare rubbas uttaladeskatteutskottet att man vid utformningen avkompensationen för merkostnader så långt som möjligt bör undvikasådana snedvridande effekter som motionärerna befarar.Skatteutskottet utgick från att regeringen kommer att beaktadetta utan något särskilt uttalande från sida och attnärmare ställningstaganden borde anstå i avvaktan på regeringenskommande förslag. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag ochavstyrkte motionerna i fråga. Detta blev också riksdagensbeslut.I betänkandet 1993/94:SoU31 såg socialutskottet positivtpå utvecklingen av alternativa former för rehabilitering avmissbrukare och konstaterade att insatser görs eller förberedsför att utveckla alternativa driftsformer för arbetshandikappadeoch missbrukare. Utskottet avstyrkte en motion (v) med liknandeinnehåll som den nu aktuella.I detta sammanhang skall också nämnas att regeringen beslutatatt tillsätta en särskild utredare som skall se över dekooperativa företagsformernas ställning i förhållande till andraföretagsformer (dir. 1994:149). Enligt direktiven skall fråganom de kooperativa företagsformerna är missgynnade i jämförelsemed andra företagsformer utredas. Om så är fallet skallutredaren föreslå de förändringar i lagar och andraförfattningar som behövs för att uppnå likvärdighet mellan deolika företagsformerna. Dessutom skall utredaren, om det behövs,föreslå andra åtgärder för att öka kunskapen om de kooperativaföretagsformerna.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att olika insatser görs för att utvecklaalternativa driftsformer för arbetshandikappade personer och attett arbetskooperativ för missbrukare också kommit i gång.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i denna fråga ochavstyrker därmed motion So238 (v). När det gäller frågan omkonkurrenssituationen för den kooperativa omsorgsverksamhetenanser utskottet att bestämmelser som medför snedvridandeeffekter på konkurrensen mellan olika driftsformer för socialomsorg så långt som möjligt bör undvikas. Regeringen avserenligt uppgift att återkomma i denna fråga i samband medkompletteringspropositionen. Något initiativ från riksdagenssida behövs inte. Utskottet avstyrker motion So289 (s).Vård av ungaI motion So208 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen beslutar att ändra lagen om vård av unga (LVU) ienlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 5). Barnsom växer upp i missbrukarhem är ofta mycket utsatta. Det ärdärför väsentligt att dessa barns situation uppmärksammas ochåtgärdas på ett så tidigt stadium som möjligt. Vidare ansermotionärerna att det i LVU bör införas en motsvarighet till 26 §i gamla barnavårdslagen, som innebar att de socialamyndigheterna i samarbete med familjen hade en reell möjlighetatt på ett tidigt stadium hjälpa och stötta familjer där barnenriskerade att råka illa ut psykiskt och fysiskt. Enligtmotionärerna inleddes åtgärderna med att de socialamyndigheterna i samarbete med familjen planerade åtgärder somsyftade till att stötta familjen. Hjälpte inte detta fanns detmöjlighet för barnavårdsnämnden att komma med förmaningar ocheventuellt varningar till familjen. Ledde inte dessa åtgärdertill önskat resultat kunde de sociala myndigheterna lämnaföreskrifter. Som ytterligare ett steg kunde nämnden beordraövervakning av det enskilda barnet. Först som en sista åtgärdkunde beslut om omhändertagande bli aktuellt. kommersocialnämndernas åtgärder och agerande ofta överraskande och försent.BakgrundEnligt 12 § socialtjänstlagen (1980:620) skallsocialnämnden verka för att barn och ungdomar växer upp undertrygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete medhemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklasogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynentill den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför detegna hemmet.Den nuvarande lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU) antogs av och trädde ikraft . Enligt 1--4 §§ LVU skall insatserför barn och ungdom göras i samförstånd med den unge och hansvårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen. Beslutom vård oberoende av samtycke skall fattas om det på grund avmisshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen ellernågot annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för attden unges hälsa eller utveckling skadas. Sådan vård skall ocksåbeslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för enpåtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller något annat socialtnedbrytande beteende. Beslut om vård med stöd av lagen meddelasav länsrätten efter ansökan av socialnämnden.I 22 § LVU stadgas att socialnämnden under vissa angivnaförhållanden får besluta att den unge skall hålla regelbundenkontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller delta ibehandling i öppna former inom . När ett beslut ombehandling meddelas skall en särskild behandlingsplan finnas(s.k. mellantvång).LVU kompletterar socialtjänstlagen i situationer när defrivilliga insatser som kan ges med stöd av socialtjänstlagen ärotillräckliga. Lagen är avsedd att tillämpas först när det visatsig att det inte går att få samtycke till den vård som ärnödvändig för den unge.I proposition 1984/85:171 framhölls i anslutning tillföreslagna tillägg till 12 § SoL bl.a. att avsaknaden avmöjligheter att vidta tvingande åtgärder med stöd avsocialtjänstlagstiftningen inte får innebära att socialtjänstenstår passiv och avvaktar till dess LVU blir tillämplig. Omsocialtjänsten misslyckas med att etablera en kontakt med denunge bör man ändå följa utvecklingen genom förnyade kontakteroch uppsökande verksamhet.Beträffande barn vars föräldrar är missbrukare eller lider avpsykisk sjukdom har genom regleringsbrevet /94 fått i uppdrag att följa och dokumentera hurmissbruk och psykisk sjukdom hos föräldrar påverkar barnetsutveckling samt initiera utvecklingsarbete på området. Vidarehar regeringens uppdrag attgenomföra åtgärdsprogram för att höja kompetensen inomsocialtjänstens individ- och familjeomsorg när det gällerarbetet med barn som far illa och deras familjer. Projektet, somkallas Barn i fokus, kommer att avslutas under våren 1995.Socialtjänstkommittén har i sitt huvudbetänkande anfört attökade insatser krävs från sida när det gällerbarn till missbrukare och att bör ha en lagfästskyldighet att bedriva uppsökande verksamhet bland barn ochungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt. Som tidigareanförts är detta betänkande föremål för remissbehandling.Tidigare behandlingI betänkandet 1989/90:SoU15 behandlade utskottetregeringens proposition om ny lag med särskilda bestämmelser omvård av unga och även en motion (m) med liknande innehåll somden nu aktuella. Utskottet uttalade bl.a. (s. 45) att det ärmycket viktigt att socialnämnderna arbetar förebyggande,särskilt när det gäller familjer med sociala problem och i frågaom ungdomar i utsatta situationer. Detta följer redan avsocialtjänstlagen. Ett ingripande med tvång bör i allmänhet intekomma överraskande. Utskottet anförde vidare att de åtgärder,t.ex. förmaning och varning samt föreskrifter för den unge,vilka var möjliga enligt barnavårdslagen, hade kommit att saknapraktisk betydelse långt innan barnavårdslagen upphörde attgälla. Utskottet ansåg att de i propositionen föreslagnamöjligheterna till förebyggande åtgärder enligt LVU fick ansesvara tillräckliga och avstyrkte med det anförda den då aktuellamotionen (res. följde utskottet.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning i denna fråga ochavstyrker därmed motion So208 (m) yrkande 5.Vård av missbrukareI motion So208 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen beslutar att ändra lagen om vård av missbrukare ivissa fall (LVM) i enlighet med vad som anförts i motionen(yrkande 6). Enligt motionärerna behövs det en ny LVM-lageftersom den nuvarande lagen inte ger tillräckliga möjligheteratt ingripa på ett tidigt stadium. Motionärerna föreslår attstöd och behandling sker på tre nivåer. Dessa är frivilligaåtgärder inom ramen för bestämmelser,övervakning av missbrukaren och andra föreskrifter ålagda avsocialnämnden och i sista hand frihetsberövande. Den nya lagenbör också ge möjlighet till s.k. kontraktsvård och längresammanhängande vårdperioder. Därutöver kräver motionärerna ökatsamarbete mellan polis och socialtjänst.I motion So405 av m.fl. (m) begärstillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omalkoholist- och narkomanvården (yrkande 6). Motionärernaanför att insatser mot narkotika är insatser motspridning av hiv. Motionärerna hänvisar till att de i andramotioner föreslagit åtgärder när det bl.a. gällernarkomanvården.I motion So223 av m.fl. (fp) begärstillkännagivande om vad i motionen anförts om kommunernas ansvarför missbrukarvården (yrkande 18), om behandling avalkoholmissbrukare i öppna vårdformer (yrkande 20) samt omvård och behandling av narkotikamissbrukare (yrkande 26).Ett grundläggande ansvar för missbrukarvården bör enligtmotionärerna läggas på kommunerna. Missbruksenheter bör byggasupp i samverkan mellan socialtjänst och sjukvård. Till dessamissbruksenheter bör knytas ett betalningsansvar för allinstitutionskrävande missbrukarvård. Vidare anser motionärernaatt en alltför stor andel av missbrukarvården bedrivs iinstitutionsform. Då flertalet alkoholmissbrukare får lika braeller bättre vård i öppna former, och då denna vård är billigareän institutionsvård måste en förskjutning av tyngdpunkten ske ivården. Beträffande narkomanvården anförs att många kommuner harinrättat specialiserade öppenvårdsteam för narkotikamissbrukare.På några håll i landet behandlas narkotikamissbrukare medmetadon under strängt kontrollerade former. Motionärerna menaratt dessa satsningar måste fortsätta och att de olika vård- ochbehandlingsformerna fortlöpande utvärderas.BakgrundEnligt 11 § SoL har socialnämnden ett särskilt ansvar bådeför insatser i syfte att förebygga och motverka missbruk avalkohol och andra beroendeframkallande medel och för att den somtill följd av missbruk har behov av särskilda åtgärder fårerforderligt stöd och hjälp. Nämnden skall också i samförståndmed den enskilde planera hjälpen och vården och noga beakta attplanen fullföljs.LVM är ett komplement till socialtjänstlagen i det falldet inte går att anordna den vård som missbrukaren behöver ifrivilliga former. Syftet med tvångsvården för missbrukare äratt motivera missbrukaren att frivilligt medverka till fortsattbehandling och ta emot stöd för att komma ifrån missbruket. Dennuvarande LVM-lagen antogs av (prop.1987/88:147, SoU25).Kommunerna har tagit överlänsstyrelsernas hantering av LVM-ärenden (prop. 1993/94:97,SoU16). Beslut om tvångsvård meddelas av länsrätten.Alkoholpolitiska kommissionen har i sitt delbetänkandeVård av alkoholmissbrukare (SOU 1994:27) bl.a. belyst hurvården fungerar. I sitt huvudbetänkande (SOU 1994:24) harkommissionen lämnat ett antal förslag som rör vården avalkoholmissbrukare. Bl.a. framhölls behovet av samverkan medandra samhällsorgan för att förebygga missbruk men också för atttidigt kunna upptäcka och ingripa för att motverka missbruk. Motbakgrund av vad som framkommit i den skrift (Behandling avalkoholproblem -- en kunskapsöversikt, 1994) som utarbetats aven expertgrupp inom socialt arbete(CUS) vid konstaterar kommissionen att det intefinns något behandlingsprogram som leder till godabehandlingsresultat för alla människor med alkoholproblem.Kommissionen föreslår en förändrad strategi när det gällervårdens innehåll och utformning . Tyngdpunkten börenligt kommissionens bedömning med stor försiktighet förskjutasfrån den slutna och dyrbara institutionsvården till öppnarevårdformer. Den föreslagna förändringen av vårdens inriktningfår emellertid inte innebära att den institutionella vårdenförkastas, utan att vårdbehovet som tidigare prövas utifrånvarje individs förhållanden och förutsättningar att tillgodogörasig de olika vårdformer som finns. Institutionsvård bör bara gestill personer som av olika skäl inte kan tillgodogöra sigbehandling i öppna former, anser kommissionen.I årets budgetproposition har regeringen anfört att detsärskilda statsbidraget till missbrukarvård tills vidare börbehållas och att särskilda utvecklingsmedel ävenfortsättningsvis bör avsättas för att stimulera kommunerna attutveckla öppenvårdsinsatser. Enligt regeringen finns det stortbehov av att utveckla alternativ till institutionsvård genomförebyggande insatser och öppenvård. Som exempel på insatser somkan behöva utvecklas nämns beträffande de tunga missbrukarnaolika former av social omvårdnad, social träning och kontroll.Socialutskottet har i sitt betänkande 1994/95:SoU15 ställtsig bakom regeringens förslag. Vidare hänvisade utskottet tillatt har gjort en uppföljning avmissbrukarvården i och att rapporten visar attinstitutionsvården har minskat och att öppenvården inte harbyggts ut i motsvarande grad. kommer uppgifter om ettökande missbruk bland ungdomar. Mot denna bakgrund ansågutskottet det angeläget att regeringen noga följer utvecklingenpå detta område.När det gäller insatser mot spridning av hiv harSocialstyrelsen haft ett särskiltregeringsuppdrag med syfte att motverka smittspridningen av hivbland narkotikamissbrukare. Betydande medel har satsats påuppbyggnaden av en offensiv narkomanvård. Enligt utvärderingarav verksamheten som har gjorts av både ochSocialstyrelsen har dessa insatser varit framgångsrika.Internationellt sett har en mycket låg andel nysmitta avhiv bland injektionsmissbrukare. Av det totala antalet aidssjukai utgör injektionsmissbrukarna . I övriga Europaär medeltalet . I årets budgetproposition anförregeringen att har fått nya direktiv när detgäller det fortsatta arbetet med Offensiv narkomanvård. Etthuvudmoment utgör en fortsatt satsning på kompetensutvecklinginom framför allt den öppna vården. Det gäller metoder förmotivationsarbete, behandlingsplanering och omhändertagande avde mest utsatta grupperna såsom psykiskt störda och hivsmittademissbrukare.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening är det mycket viktigt attsocialnämnderna arbetar förebyggande för att motverka alkohol-och narkotikamissbruk och aktivt sörjer för att den enskilde fården hjälp och det stöd som behövs i kampen mot missbruket. Dettaföljer redan av socialtjänstlagen. Vården av missbrukare skallså långt som möjligt ges i frivilliga former vilket samtidigtinnebär en skyldighet för att aktivt söka upp ochmotivera enskilda missbrukare för insatser.Socialnämnden har ansvar för att vården oberoende av om denges i frivilliga former eller med stöd av LVM får en långsiktigtstödjande inriktning. En sådan inriktning av arbetet förutsätteratt socialnämnden fungerar som samordnare i en kedja avvårdorgan och myndigheter som missbrukaren kan ha kontakt med.Socialnämnden bör därför följa missbrukaren oavsett var ivårdkedjan han befinner sig. Inte minst viktigt är det attinstitutionsvistelser följs upp genom väl planerade insatser iden öppna vården.Inom ramen för uppdraget Offensiv narkomanvård har enkartläggning skett av narkomanvården och behovet av insatser.Det är enligt utskottets mening angeläget att satsningen på denoffensiva narkomanvården fullföljs av kommunerna. Utskottetkonstaterar att regeringen gett nya direktiv fördet fortsatta arbetet med offensiv narkomanvård. Enligt dessaskall satsningen inriktas på att utveckla kompetensen inom denöppna vården och utarbeta metoder för att omhänderta ochrehabilitera de mest utsatta missbrukarna. (För en utförligredogörelse för uppdraget Offensiv narkomanvård hänvisas tillutskottets betänkande 1993/94:SoU31 s. 20--21. )Mycket talar enligt utskottet för att kommunernasöppenvårdsinsatser inte kan möta behoven hos de mest utsattamissbrukargrupperna. Om de kommunala insatserna är otillräckligafinns det en risk för att allt fler utvecklar så allvarligaproblem att bara tvångsvård återstår. Utskottet delardärför regeringens och vissa motionärers inställning att det ärviktigt att det råder balans mellan de kommunala insatserna,såsom öppenvård och andra frivilliga vårdformer, ochtvångsvården. Den institutionella vården har under de senasteåren minskat utan att öppenvårdsinsatserna byggts ut imotsvarande omfattning. Det är därför enligt utskottet viktigtatt regeringen noga följer utvecklingen på detta område och vidbehov vidtar åtgärder.När det gäller utvärdering av olika vård- ochbehandlingsformer har Socialsstyrelsen i uppdrag att särskiltuppmärksamma hur de förebyggande och öppna verksamheternautvecklas. För att kunna göra detta behöver styrelsen enhetligamått som beskriver kvalitet, resultat och effekter. Ibudgetpropositionen har regeringen uttalat att Socialstyrelsenskall lämna förslag till hur ett nationellt bevaknings- ochuppföljningssystem kan byggas upp.Beträffande utvecklingen av öppenvårdsinsatser i kommunernahar vidare i uppdrag att inom ramen för enberedningsgrupp med representanter från länsstyrelserna, Statensinstitutionsstyrelse och planera ochstyra den allmänna inriktningen av utvecklingsarbetet. mening bör i detta sammanhang stor vikt läggas viduppföljning och utvärdering av de verksamheter som kommer tillstånd.Länsstyrelserna skall inom ramen för sin tillsynsfunktionfölja utvecklingen inom missbrukarvården och ge kommunernaerforderligt stöd samt bevaka den enskildes rättssäkerhet.Länsstyrelserna disponerar också särskilda utvecklingsmedel.Något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionSo223 (fp) yrkandena 18, 20 och 26 behövs inte. Motionenavstyrks.LVM kompletterar socialtjänstlagen i situationer när defrivilliga insatser som kan ges med stöd av socialtjänstlagen ärotillräckliga. Grundtanken är att det är den enskildes behov avvård som skall vara avgörande. Vård enligt LVM skall vara ettmedel att bryta en destruktiv utveckling och vården skall syftatill att ge den enskilde motivation till fortsatt behandling ochstöd i frivilliga former. Tvångsvården skall ses som ett led ien längre tids behandling där huvuddelen av insatserna sker inomramen för frivillig vård. Vården skall därför inriktas på atttillsammans med den enskilde planera behandling och andrarehabiliteringsinsatser som i många fall måste fortgå en längretid efter det att vården enligt LVM har avslutats.Beträffande vårdtidens längd sägs i LVM att vården skallupphöra när syftet med vården är uppnått. Den maximala vårdtidenhar utökats från . Syftet medvården är, som tidigare anförts, att motivera missbrukaren attfrivilligt medverka till fortsatt behandling och stöd för attkomma ifrån missbruket. När detta syfte uppnåtts skalltvångsvården upphöra. Enbart det förhållandet att den intagnesjälv förklarar sig motiverad att ta emot frivillig vård är intetillräckligt. Det måste göras en noggrann prövning i varjeenskilt fall. I lagen har klargjorts socialnämndens skyldighetatt se till att den enskilde efter vårdtiden får fortsatt stöd. (SoU 1987/88:25 s. 19 f.).Mot denna bakgrund avstyrker utskottet förslagen i motionernaSo208 (m) yrkande 6 och So405 (m) yrkande 6.Kvinnliga missbrukareI motion So223 av m.fl. (fp) begärstillkännagivande om vad i motionen anförts om anpassning avmissbrukarvården till kvinnors behov (yrkande 22).Motionärerna anför att nuvarande missbrukarvård inte är anpassadtill en ökande andel kvinnliga missbrukare. Det är därförviktigt att förebyggande program och behandlingsprogram förkvinnor med alkoholproblem utvecklas. Erfarenheterna vidEWA-kliniken vid bör därvid tas till vara.I motion A802 av m.fl. (fp) begärstillkännagivanden om behovet att förbättra kunskaperna ommetoder för att upptäcka sociala missförhållanden samt metoderför att utveckla behandlingsinsatserna för kvinnor medmissbruksproblem (yrkande 9). Enligt motionärerna tenderarflickor som far illa att reagera med djup ångest i stället förvåldshandlingar, prostitution i stället för kriminalitet och ettsåväl medicinskt som psykologiskt beroende av de droger sommissbrukas. Symptom hos flickor som far illa har visat sigsvårare att upptäcka än hos pojkar. Rehabiliteringen är ocksåmer komplex och kräver längre vårdtider. Ökade insatser måstegöras för att förbättra kunskaperna om kvinnors missbruk, ommetoder för att både upptäcka missförhållanden och för attutveckla behandlingsinsatserna.I motion A820 av m.fl. (kds) hemställs omtillkännagivanden om vad som anförts om behovet av separatavårdhem för missbrukande kvinnor och att vård och behandling avmissbrukare skall vara inriktade på hela familjen (yrkandena20 och 21). Motionärerna anser att missbrukande kvinnor skallerbjudas vård på behandlingshem enbart för kvinnor ochbehandlingen skall vara inriktad på hela familjen.