bet · GI01AU11 · 1995-03-14 00:00:00 — Det har också etableratsprivatförmedlingar, som verkar ha någon slags 3-procentigmarknadsandel, om jag får uttrycka det så. Vi har också litetmer informella kanaler. De utnyttjas av av desökande. Man kanske själv kontaktar arbetsgivare, man har vänneroch bekanta, man läser tidningarna. Detta är de mest frekventasätten för hur man söker tips om jobb.Nästa fråga man kan ställa är: Var får man de bästa tipsen omde jobb som man faktiskt sedan söker? Det är i stort sett sammafördelning som tidigare, nästan 45--55. Den stora skillnadenvisar sig i varifrån jobbet kom, när man väl fick det.Förmedlingarnas andel har sjunkit litet, vilket kanske ärförståeligt. De har det största trycket. Det är oftast dit allagår. Men det visar sig vara mycket lyckosamt om man själv driverpå och kontaktar företagen.Man kan också se att det faktiskt finns vissa som verkar fåjobb som ett brev på posten: Skulle du vilja ha ett jobb hosmig? Dessutom kommer en del via AMS-jobb ellertidigare praktikplatser. Man har visat framfötterna och fårdärför vara kvar.Jag vill också visa hur de människor som inte har ett jobb sågpå sina framtida möjligheter, att få ett jobb. tyckte att det såg mycket bra ut, att möjligheterna varganska goda. Men får man säga ansåg att möjligheternainte såg särskilt bra ut.Då kan man ställa sig frågan: Varför tror man sig ha godaeller dåliga möjligheter? Det var så jag hade klassificerat det.Den övervägande andelen människor svarade: Det finns inga jobbdär jag bor. Här finns så att säga ett politikinslag. Vi harkanske ett flyttbidrag eller också får man jobba med den delenav problemet. Naturligtvis är detta, som någon har sagttidigare, ingen politik som är lämplig för en familj där bådajobbar och har barn som går i skolan. Men det finns fortfarandeen stor mängd fall där ett flyttbidrag kan vara bra -- ungdomaroch ensamstående, som kanske inte har samma kostnader för attflytta.Några människor svarar med rätta fortfarande att det intefinns några jobb att söka. Man kände också att man på något sätthar tappat kunskaperna. Återigen finns ett politikinslag. Om detfaktiskt förhåller sig så, har vi arbetsmarknadsutbildning ochvi kan ta reda på vilka kunskaper dessa människor saknar.Dessutom börjar människor känna: Jag är för gammal. Det ärkanske ett litet svårare problem.Göte , AMS: Får jag börja med att göra enkommentar till presentation. Jag tycker att detta är enmycket viktig undersökning, som ger oss mer kunskaper om hursökandet fungerar på arbetsmarknaden.När vi har diskuterat detta tidigare, som sade, harjag gjort en del påpekanden som jag tycker att man skall ha medi bilden. Det är att det faktiskt söks väldigt många jobb. 1,6miljoner sökande på 50 000 jobb är ganska mycket.Vi har inte ett läge i den svenska ekonomin därvi har problem med att tillsätta de jobb som majoriteten av dearbetslösa kan ta. Det finns mängder av sökande. Det dominerandeproblemet för oss är fortfarande att arbetsgivare säger: Nibehöver väl inte annonsera den här platsen med namn och adresstill oss, för vi blir nedringda av människor, och det kostar såmycket med alla dessa arbetslösa som söker. Man skall ha det medi bilden.Jag har också sagt att jag inte är säker på att man skulle fåså väldigt mycket mindre arbetslöshet om de arbetslösa sökte 3,2miljoner jobb i stället för de 50 000 som finns per månad.Dessutom tror jag, precis som du -- och jag tycker att det ärviktigt att understryka -- att om man förändrar sökbeteendet hosmänniskor som är arbetslösa, kan det vara ett framgångsrikt sättatt hjälpa de här individerna.Framför allt för utsatta grupper som drabbas psykiskt, somslutar söka och blir passiviserade, har t.ex. jobbklubbar visatsig både i och utomlands vara ett bra sätt. Men jag trorinte att man av det skall dra slutsatsen att om vi satte in allamänniskor som är i åtgärder eller som är arbetslösa ijobbklubbar skulle vi få samma effekter. Man får effekt delvisså länge det är en marginell åtgärd som man kan använda förspeciella grupper i speciella lägen.Jag vill också säga, ekonomivetenskap i all ära, att det ävenfinns andra vetenskaper som jag tror att man skall fundera överoch dra lärdomar från när man pratar sökbeteende. Psykologer somstuderar arbetslöshet beskriver den ofta i termer av en mänskligkris, som faktiskt ligger nära sådana ting som nära anhörigasdödsfall. Jag tror att man måste ha det klart för sig.När du säger att vissa individer inte söker jobb, kan man lättdra den förhastade slutsatsen att det är samma individer somaldrig söker något jobb. Men man vet ganska säkert att detta ären kurva med olika intensitet. Människor söker mycket intensivt. De får ingen respons. 50-årigakvinnor blir inte kallade till intervjuer över huvud taget, ochdet leder till en viss passivisering. Sedan får man en ny kickoch går ut och är mycket intensiv i sitt sökande, varefter mandrar sig tillbaka. Jag tror att man också måste ha med denbilden av hur det ser ut på arbetsmarknaden.Det jag har försökt säga i det här utskottet, vidde tillfällen jag har besökt det, är att jag precis som Susannehar den uppfattningen att den bästa arbetsmarknadspolitiskaåtgärd vi kan sätta in är att öka förmedlingsinsatserna. Det ärden billigaste, mest kostnadseffektiva åtgärden. Men det ärockså den åtgärd som det är svårast att övertyga politikerna omatt man skall satsa på. Det är mycket lättare att få frammiljarder till åtgärder än att få det till förmedlingsinsatser.Vi har ungefär 1 miljon människor anmälda påarbetsförmedlingarna . Varje platsförmedlare har200--300 sökande. Det är klart att vi, precis som säger,skulle önska ha tätare möten, mycket större möjligheter attpuffa på, många fler insatser för att få dem som ärpassiviserade mer aktiva. Men där finns vissa begränsningar.Till slut vill jag visa en bild och ta upp det störreperspektiv som var inne på . Jag sadeatt jag delar uppfattningen att vi är i ett nytt läge. Det finnsuppenbara risker för att vi kan komma att permanenta enlångtidsarbetslöshet och en arbetslöshet på hög nivå i ,liksom man har gjort på andra håll. Jag vill absolut understrykaatt det finns en sådan risk.Men jag vill också säga att den stora frågan egentligen är:Har de massiva insatser som vi har gjort i för att hållai gång de arbetslösa någon betydelse när vi får en ökadefterfrågan? Jag skulle vilja säga att det hos oss inte barahandlar om dem som har varit oavbrutet långtidsinskrivna undermånga år. De har gått från åtgärder till arbetslöshet. Vi kannumera titta på utvecklingen på ett rätt intressant sätt. Bildenvisar chansen att under en viss månad gå från oss till ett jobb.Dessutom visas den tid som man oavbrutet har varit inskriven påarbetsförmedlingen, i åtgärd eller i arbetslöshet.Som ni ser har vi en uppgång. Vi har relativt stora gruppersom har varit arbetslösa två tre år.Ute i och på många andra håll går motsvarande kurvamycket brant nedåt. Kurvan för , när vi hade enmycket låg efterfrågan, har den förväntade inriktningen, dvs.den visar att chansen att få jobb minskar ju som manhar varit inskriven. Vi har fått enrelativt påtaglig efterfrågeökning, om också långt ifråntillräcklig. Går då de utbjudna jobben också tilllångtidsinskrivna? Kurvan visar, något sensationellt, att ivarje fall chanserna att komma ut i jobb har ökat mestbland dem som har den absolut längsta inskrivningstiden, närefterfrågan har ökat. Kurvan är visserligen fortfarandefallande, men den är ganska flack.Det finns två möjliga förklaringar till detta. Den ena är attvi, som sade, inte har fått någon utsortering.Den andra är att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna trotsallt har fått den effekten att människor inte har passiviserats,att arbetslösa har fått ökad kompetens osv. Jag skulle tro attdet är fråga om en kombination av dessa två orsaker.Det intressanta är nu om vi kan hålla kurvan oförändrat flack,om efterfrågan ökas, vilket är den första förutsättningen. Dåhar vi faktiskt fortfarande en chans att komma ned på lägrearbetslöshetsnivåer.Sten : Med anledning av till vill jag säga att det är illaatt de äldre förlorar tron på möjligheterna att få ett jobb, menännu värre är det att arbetsgivarna tydligen har bestämt sig föratt de inte skall anställa. Vi har fått uppgifter omhur svårt det är för personer som har passerat en viss ålder.Jag vill göra några kommentarer till . Hanuppger att vi har tillskapat generösare regler. Jag har suttit iarbetsmarknadsutskottet , men jag har inte någon känslaav att vi har byggt upp några särskilt generösa regler . De mest generösa reglerna hade vi vid tiden för1988/beslut, då det i ersättningarna från a-kassornainfördes en följsamhet till industriarbetarlönerna. Dettafungerade , och arbetslösheten var . Migveterligt var det ingen som missbrukade a-kassan därför att denvar mera generös än . har både villkor ochersättningsnivå i a-kassan stadigt försämrats. Enligt mitt --visserligen inte vetenskapliga -- sätt att räkna har taket iarbetslöshetsersättningen nu sänkts till 4,3 basbelopp, vilketkan jämföras med 7,5 basbelopp i sjukförsäkringen. Vi hartidigare haft ett tak vid vid 5,5 basbelopp. Någon förbättringav a-kasseersättningen har det alltså inte blivit. Det innebärinte att kostnaderna inte har stigit, men den inträddautgiftsökningen beror på konjunkturen.När det gäller förutsättningarna för att få jobb bland dem somär med i a-kassa respektive dem som inte är det ifrågasätter jagatt ni har möjlighet att få fram relevanta jämförelsegrupper. Iallt väsentligt är de som är etablerade på arbetsmarknadeni medlemmar i arbetslöshetskassa. Jag vill påstå att degrupper som ni har kunnat jämföra med är sådana -- jag tror inteatt ni kan bevisa motsatsen -- som inte är etablerade, framförallt ungdomar. Det är väl ganska naturligt att de kommer in påarbetsmarknaden litet snabbare.Också påståendet att ersättning från arbetslöshetskassanskulle leda till att man blir mera obenägen att ta ett arbete änom man inte har någon ersättning eller än om man har KAS villjag ifrågasätta. Liksom doktorer och professorer gärna villarbeta med forskning och annat som de är utbildade för villnaturligtvis också byggnadsarbetare, svetsare, plåtslagare elleryrkesmän inom industrin gärna ha ett arbete som har anknytningtill deras utbildning och erfarenhet. Jag tror att derasobenägenhet att t.ex. stå och diska på en restaurang är ungefärlika stor som hos doktorer och professorer. Det är därför ganskanaturligt att det kan ta litet att få in en personsom är med i a-kassa i arbete. Jag tror att vi har anledning attacceptera det.Hans Andersson: Några kommentarer, först till SusanneAckum Agell. Hon representerar forskningen och jag politiken.Jag vill påstå att politiken ligger litet före forskningen. Detråder konsensus omkring allt det som säger.I en sådan konjunkturuppgång som vi harinlett skall vi så långt möjligt gå över från aktivaarbetsmarknadspolitiska åtgärder till ordinarie arbeten. Enhårdare prövning måste införas, och AMS måste kanske få litetmera personal och resurser för att bedriva en aktiv vägledningmed mera frekventa kontakter osv.Jag instämmer i praktiskt taget allt det som sade, och jag tror att alla politiker, från höger tillvänster, gör det. Man efterlyser verkligen en förändring avpolitiken, och jag kan garantera att en sådan kommer attgenomföras, även om det ibland förorsakar debatter i kammaren.Jag vill bara ta upp en punkt. Jag tycker inte att man skallfokusera uppmärksamheten på att av dem som genomgårAMU söker jobb. Det handlar då om relativt korta, yrkesinriktadekurser. Om några inte borde ta jobb i stället för att fortsättamed sin aktivitet, är det de som genomgår en datakurs, somkvalificerar sig för arbete med numeriskt styrda maskiner osv.Det är en form av slöseri att tvinga dem att avbrytaverksamheten, när sådan horder av människor går i rentartificiella sysselsättningsterapeutiska aktiviteter.När det gäller det som sade vill jag på enpunkt spetsa till diskussionen. Den har ju varit ganskamild. Jag försöker läsa allt om arbetsmarknadsforskning, även omden resulterar i tonvis av litteratur, av författare som BertilHolmlund, och många andra. ligger långtframme på området och har särskilda av politikerna ändamål. Jag minns att --Holmlundsegen analys av regeländringarna var attdessa inte hade några observerbara effekter på arbetslösheten.Jackmans m.fl. stora arbete åberopades här. Det utkom ochsyftade tillbaka . Man skulle där förklaravarför avvek från det övriga , med lågaarbetslöshetstal. Man menade att det berodde på en aktivarbetsmarknadspolitik, centrala löneförhandlingar och framförallt en arbetslöshetsersättning som inte utgick under så långaperioder.Om Jackman skulle göra om undersökningen , skulle hansäkerligen med gatlykteteorins hjälp försöka förklara detförhållandet att har rasat ned i massarbetslöshet medtal om behov av decentraliserade löneförhandlingar, som SAF villha, kanske också om alltför bra trygghetslagar ocha-kasseersättningar.Med tanke på de oerhört svaga resultat och empiriska beläggsom man kommit fram till med hjälp av en mängd relativtgodtyckliga antaganden och regressionsanalys och med tanke påhur oerhört litet som forskarna kommit fram till tror jag inteatt det är där som vi skall söka förklaringen till vårarbetslöshet. Jag tror att orsakerna ligger i helt andrastrukturella frågor.Jag läste en rapport från CAFO, som hade studeratungdomsarbetslösheten. Man har där kommit fram till precis sammaslutsats. Man finner inte att det är några strukturella orsakertill att ungdomsarbetslösheten ökar utan menar att det beror påefterfrågeraset.Jag finner med tanke på den flora av olika system föranställningsskydd, a-kasseersättning, löneförhandlingar osv. somman har i de europeiska länderna liksom den flora avarbetslöshetsnivåer som de har inte att det existerar någonkorrelation av den typen. Snarare skulle man behöva kasta ettgetöga på , som har en helt annan situation och kan få ossatt tänka i andra banor.Jag tror alltså att gatlykteteorin i mycket stor utsträckningstyr många av inläggen, även från forskarnas sida. Vi politikermåste komma fram till andra strukturella förklaringar, somhänger samman med det som vi tidigare talade om,näringslivsstruktur, kompetensstruktur och sådant, kanske ävenskatter.Kent : Jag skall inte göra ett politiskt inlägg utanställa ett antal frågor till forskarna. När vi går in i enhögkonjunktur är sökbenägenheten tydligen, som sade, mycket skiftande. Det är skrämmande, eftersom detinnebär att människor på olika sätt har passiviserats ochunderlåter att söka arbete.Det har också konstaterats att man har större chans att fåjobb om man söker mycket intensivt. Det har nämnts att man oftasöker arbete när man närmar sig en utförsäkring och att enutökning av arbetslöshetsperioden höjer arbetslösheten med 0,. Om vi hade en utförsäkring inlagd i a-kassesystemet, skulleman då få en sänkning av arbetslöshetsnivån?Vad gäller ersättningsnivåerna vill jag fråga om deteventuellt skulle vara ett incitament att ha en avtrappning avarbetslöshetsförsäkringen, så att ersättningen i början skulleligga på en viss nivå, t.ex. , och sedan skulle sänkas till75 % samt därefter till . Skulle det ge incitament till attsöka arbete? Blir man passiviserad av att under en längre periodha oförändrad ersättning?Martin : Jag tycker att ochGöte gjort kloka och intressanta inlägg, men jagvill närmast anknyta till besvikelse över vaddagens diskussion har gett. Ordföranden efterfrågade i början avutfrågningen nya idéer och infallsvinklar, och jag tror att vifår anledning att återkomma till det. Förslagen till nya metoderför att komma till rätta med arbetslösheten har inte varitspeciellt intressanta. Man har diskuterat löneskillnader,hemtjänst och a-kassa som incitament för att söka jobb. Jagtillåter mig betvivla den empiriska bakgrunden till detta.Det är synd att diskussionen om nya näringar som kan gemiljöjobb, informationsjobb och kunskapsjobb i mycket harsaknats i dagens debatt. Utskottet bör därför återkomma medflera utfrågningar om framtidens arbetsmarknad för att få nyaidéer och infallsvinklar.Dan : Jag har en kanske något avvikande fråga. Dethar här talats om sökbenägenhet. Jag vill fråga framför alltLars , och vilkenbenägenhet som finns i det politiska systemet och hos deansvariga myndigheterna att ta till sig nya forskningsresultat.Låt mig t.ex. peka på problematiken inom tjänstesektorn med allaskattekilar som förhindrar utvecklingen av sysselsättningen där.Hur uppfattar ni benägenheten att ta till sig sådan informationoch att ompröva tidigare ställningstaganden?Bertil : Om vi ser på ersättningssystemet frånbörjan av 60-talet och går , finnervi en helt klar trendmässig utveckling i riktning mot ett iflera dimensioner mer generöst system. Vi har fått längreersättningsperioder, ersättningsgraden i termer av förloradinkomst har höjts och allt fler har kommit att omfattas avsystemet. Detta hindrar inte att utvecklingen under de allrasenaste åren har vänt och blivit mindre generös.I frågan om sökbenägenhetens samband med a-kasseersättning,KAS och avsaknad av ersättning gäller det att kontrollera för såmånga faktorer som möjligt utöver ersättningsnivån vilka skiljerindividerna åt. Det skall villigt erkännas att det är en svåruppgift. Man kan ändå kontrollera rätt mycket, bl.a. ålder,yrkeserfarenhet och utbildning. Men sedan man har gjort dettakvarstår ändå en viss effekt. Jag har betonat att den är ganskaliten, men den finns, och man kan tolka den som en effekt av attersättningsnivån inom a-kassan är högre än KAS. Motsvarandeeffekt finner man också i utländska studier.Förklaringen till att byggnadsarbetaren kanske inte vill bytajobb har jag inga svårigheter med. Det är en möjlig mekanism idetta sammanhang. Jag vill också påpeka att jag på intet sättvill moralisera över att människor söker jobb under längre tidnär de har högre ersättning. Jag menar t.o.m. att det intenödvändigtvis är ett problem. Jag skulle tro att det är bra attvi har ett system som gör att folk inte tar ett jobbutan tänker sig för något innan de accepterar ett arbete.Till vill jag säga att det är sant attBjörklund och jag fann vissa små effekter, som jag tidigaresagt, även om de ofta är skattade med en betydande osäkerhet.Det som du sade om de engelska forskarna . Jackmans, R. Layardsoch S. Nickells stora arbete var däremot missvisande. Deframhäver förvisso centrala löneförhandlingar ochbegränsningarna i ersättningssystemet, men ersättningsnivåerspelar en ganska viktig roll i deras allmänna referensram och ideras förklaring av arbetslöshetsskillnaderna mellan olikaländer. Deras arbeten är alltså inget argument för att bortsefrån ersättningsnivåns betydelse.Jag har inte sagt något om olika faktorers relativa betydelse.Eftersom min uppgift var att tala omarbetslöshetsförsäkringssystemet uteslöt jag ungefär tio andraoch kanske viktigare faktorer. Men frågan finns med i bilden,även om man inte kan förklara mer än en liten del avarbetslöshetsskillnaderna mellan olika länder med utgångspunkt iskillnader i ersättningssystem. En liten del är dock också endel.Det ställdes en fråga om vad man kan förvänta sig av en meradistinkt utförsäkringsrisk än vad som är för handen . Vikan inte säga något om den kvantitativa effekten, men man skullepå basis av våra egna och andras studier kunna vara i varje fallrimligt övertygad om att få en snabbare övergång tillsysselsättning när risken att utförsäkras blir mer påtaglig.Möjligheten att trappa ner ersättningen har diskuterats ilitteraturen och har praktiserats i vissa länder. harett system med sådana inslag, och jag tycker personligen att ettsystem med avtrappning av ersättningen är nog så tilltalande somett system där ersättningen plötsligt upphör. Jag tycker att detär en ganska förnuftig tanke.Dan undrade vilken benägenhet som finns att ta tillsig forskningsresultat. Det är en svår fråga. Jag tyckeregentligen inte att politiker skall ta till sig alla möjligaolika forskningsresultat som ständigt kommer fram. De bördäremot ha en öppenhet för att diskutera dem och väga in demtillsammans med en rad andra faktorer.I dagens läge, med den extrema situation som vi har påarbetsmarknaden, bör man kanske vara extra benägen för öppenhetoch diskutera alla möjliga tänkbara medel, även sådana som mantill att börja med hade svårt för. Situationen är så allvarligatt det är oklokt att a priori avvisa vissa åtgärder. diskussionen om tjänstesektorn, som har varitinne på.Susanne Ackum Agell: Jag vill närmast kommentera HansAnderssons funderingar. Jag förklarade ganska explicit att detinte är önskvärt att sökintensiteten skall vara hög blandpersoner som är i någon form av planerad utbildning. Detta ärinte något problem. Regeringens förslag är helt i linje meddetta, men jag tror ändå inte att man tillräckligt poängterarvikten av detta förhållande i olika sammanhang.Om vidare fortfarande skall vara kvar i åtgärder detta år,tror jag inte att arbetsmarknadsutbildningen kan ta på sig heladen belastningen. Det innebär att det fortfarande kommer attfinnas kvar mycket av sysselsättningsskapande åtgärder påmarknaden. Det är då angeläget att förmedlarna får informationom att det är viktigt att understryka sökbenägenheten även blanddem som t.ex. har ett ALU-jobb. Jag kan kanske få informationfrån er om läget på den punkten.Jaan Kolk, TCO: Jag vill ta upp två frågor som gällerarbetslöshetsförsäkringen.För det första har frågan om systemet har blivit generösareberörts. har medgivit att det inte har blivitgenerösare. Vi har tvärtom fått en sänkning av ersättningsnivån.Enligt de resultat som han redovisade borde detta ha lett minskning av arbetslösheten, men jag har inte sett någraempiriska belägg för en sådan effekt i Sverige.Han tar upp en rätt intressant andra faktor. Den storaförändring av arbetslöshetsförsäkringen som skett i ett pardecenniers perspektiv är ju att försäkringen kommit att omfattaallt fler. , när den första storautredningen om den allmänna arbetslöshetsförsäkringen påbörjadesitt arbete, var det av arbetskraften som omfattadesav denna. är vi uppe i över 90 %.Det känns för mig mycket främmande att karakterisera enutveckling som innebär att allt fler omfattas avarbetslöshetsförsäkringen så, att den har blivit generösare. Detfinns en uppslutning i samhället och i politiken bakom en allmänarbetslöshetsförsäkring. Dagens system ligger också mycket näraen allmän arbetslöshetsförsäkring.Jag har inom parentes sagt utomordentligt svårt att förstå attde som förespråkar en allmän arbetslöshetsförsäkring skullekunna stödja ett förslag som innebär att man utestänger en vissåldersgrupp, nämligen dem som är , från att omfattasav arbetslöshetsförsäkringen.Det är alltså svårt att se att det eftersträvade förhållandetatt allt fler skall omfattas av arbetslöshetsförsäkringen skullevara ett uttryck för att systemet har blivit generösare. Men detär viktigt att veta att våra förhållanden på denna punkt skiljersig från förhållandena ute i . Enligt en studie som EUgjorde är det bara fyra av tio arbetslösa iEU-länderna som får ersättning från ettarbetslöshetsförsäkringssystem. I får sådanersättning vid arbetslöshet.Bertil tar för det andra upp den kanske mestmissförstådda av alla arbetsmarknadspolitiska inslag i ,nämligen utförsäkringsgarantin. Den framställs allmänt så --och det har varit antydningar i den riktningen också här -- attden skulle vara en garanti för evig ersättningsrätt. Man tar densom förevändning för att göra gällande att vi i skulleha ett system motsvarande det som finns ute i , med långaersättningsperioder. Så är det inte alls. För att man skall fådel av utförsäkringsgarantin ställs kravet att man aktivtställer sig till arbetsmarknadens förfogande och är beredd attacceptera beredskapsarbete eller annan arbetsmarknadspolitiskåtgärd. Många personer faller igenom vid prövningen förutförsäkringsgarantin därför att de inte är beredda attacceptera en arbetsmarknadspolitisk åtgärd.Jag tycker för min del att vi skall ha så höga krav iarbetsmarknadspolitiken.