bet · GI01KU29 · 1995-02-21 00:00:00 — När själv får rätt att besluta om användningen av sin kyrkoavgiftkommer det enligt motionen med stor sannolikhet att öppnas helt andramöjligheter för församlingarna att delta i internationellt arbete.Eftersom detta är ett starkt intresse, som dokumenterats i flerakyrkomötesbeslut, anser motionären att en lagändring på denna punktborde vara möjlig , även när det gäller användningen avkyrkoskattemedel.I motion 1994/95:K610 av och (kds) frånden allmänna motionstiden yrkas att hos regeringenskall begära förslag till sådan lagändring att förbudet för kyrkor attbygga och driva ålderdomshem upphävs.Motionärerna hänvisar till en dom från Kammarrätten i Stockholmenligt vilken det slagits fast att det med gällande lagstiftningligger utanför den kyrkokommunala kompetensen att bygga och driva ettålderdomshem. Enligt motionärerna har kyrkan en lång tradition avdiakonalt arbete, som måste sägas utgöra en väsentlig del av kyrkansverksamhet. Mot denna bakgrund är det enligt motionen orimligt attförbjuda kyrkan att bygga och driva ålderdomshem. För många skulle denprofil som kyrkan står för innebära trygghet, igenkännande ochhemkänsla. Enligt motionen kan man på mycket goda grunder anta attmånga äldre skulle föredra ett ålderdomshem i kyrklig regi.3.4 Bakgrund3.4.1 Begreppet medlem3.4.1.1 KyrkomötetKyrkomötet har med anledning av regeringens skrivelse (skr. 1994:1)i betänkande av första kyrkolagsutskottet (1KL 1994:2) angett attkodifieringen av lokaliserings- och likställighetsprincipernainneburit att begreppet "medlem" av lagtekniska skäl tagits in ilagtextförslaget och att nu gällande lagstiftning saknar dennakommunalrättsliga begreppsbestämning. Bestämmelserna om valbarhet ochrösträtt knyter i stället an till folkbokföringen och medlemskap iSvenska kyrkan samt beträffande den kommunala besvärsrätten endasttill folkbokföringen. Utskottet noterar att begreppet "medlem" ikommunalrättslig bemärkelse används i lagen (1992:288) om medlemskap iicke-territoriella församlingar.Första kyrkolagsutskottet har i och för sig inte någon erinran motatt de redan nu gällande kommunalrättsliga principerna uttryckligenlagfästs. Införandet av begreppet "medlem" i kyrkolagen med annanbetydelse än nuvarande religionsfrihetslags medlemsbegrepp kanemellertid enligt utskottets mening medföra tolkningsproblem.Läronämnden framhöll också i sitt yttrande de läromässigaimplikationerna av ett dubbelt medlemskapsbegrepp. fannatt det var angeläget att undvika en uppdelning i ett kyrkokommunaltmedlemsbegrepp och ett teologiskt motiverat kyrkotillhörighetsbegrepp.Således borde enligt läronämnden den som utträtt ur Svenska kyrkaninte anges som medlem i en församling. Det förhållandet att dennaperson är folkbokförd i en församling och med gällandedissenterlagstiftning har en relation till församlingen borde enligtläronämnden uttryckas på annat sätt.Uttrycket medlem blir enligt första kyrkolagsutskottet i detkyrkokommunala sammanhanget flertydigt. Det ligger enligt utskottetalltför nära till hands att uttrycket i de av regeringen föreslagnaparagraferna uppfattas såsom avseende endast den som är medlem iSvenska kyrkan. De föreslagna 1--3 §§ i 11 kap. kyrkolagen är därförenligt utskottet i dubbelt måtto ägnade att skapa missförstånd ochvilseleda i fråga om den avsedda innebörden. Det kan enligt utskottetleda till en icke avsedd negativ särbehandling av sådana iförsamlingen folkbokförda personer som inte också är medlemmar iSvenska kyrkan. kan de leda till rättsförlust genom attpersoner ur samma krets vilseleds att inte ta i anspråk eller bevakarättigheter som faktiskt tillkommer dem. En sådan utformning avlagtexten är enligt utskottet inte bra, även om det görs klargörandemotivuttalanden.Enligt första kyrkolagsutskottets mening är det således nödvändigtatt för det kyrkokommunala sammanhanget finna andra språkliga uttryckför principerna. En möjlighet kunde vara att i stället för uttrycketmedlem uttryckligen ange vad som avses, nämligen den som ärfolkbokförd i församlingen. Anses detta leda till alltför otympligaformuleringar bör man enligt utskottet inte vara främmande för attinföra en särskild -- i så fall i lagen definierad -- term. anfört i denna fråga beslöt kyrkomötet att ge regeringentill känna.3.4.1.2 Medlemskap i kyrkanBestämmelserna om medlemskap i finns i 6--9 §§religionsfrihetslagen (1951:680). Enligt 6 § må endast svenskmedborgare eller här i riket bosatt utlänning vara medlem av . Barn i äktenskap inträder enligt 7 § i vidfödseln om båda föräldrarna tillhör . Detsamma gäller dåendast den ene av föräldrarna tillhör kyrkan, om inte föräldrarna från födseln anmäler att barnet inte skall tillhöra kyrkan.Barn utom äktenskap inträder enligt 8 § i om moderntillhör kyrkan. Den som förvärvar svenskt medborgarskap tas också uppi kyrkan utan någon särskild ansökan, om han eller hon ärevangelisk-luthersk trosbekännare och inte särskilt har anmält att haneller hon inte önskar träda in i kyrkan (9 §).Kyrkotillhörighetsberedningen, som tillsattes av på begäran av kyrkomöte, avlämnade i mars1993 betänkandet Kyrkotillhörigheten i . I betänkandetföreslogs att dopet blir huvudvägen in i . Vidareföreslogs att begreppet "medlemskap" i kyrkolagen byts ut motbegreppet "kyrkotillhörighet".I Kyrkoberedningens avlämnade slutbetänkande (SOU1994:42) Staten och trossamfunden föreslås att det överlämnas tillSvenska kyrkan själv att inom de ramar som lagen anger, t.ex.bestämmelserna om negativ religionsfrihet i 2 kap. 2 §regeringsformen, besluta sina regler om kyrkotillhörighet.Kyrkoberedningen har i sitt slutbetänkande (s. 97) ansett attKyrkotillhörighetsberedningens förslag uppfyller regeringsformenskrav. Enligt beredningen föreligger inte heller något hinder mot att-- i enlighet med den av kyrkomötet och Kyrkotillhörighetsberedningennumera använda terminologin -- tala om kyrkotillhörighet i stället förmedlemskap. Som ovan framgått är Kyrkoberedningens betänkande förnärvarande -- efter avslutad remissbehandling -- föremål för beredninginom Civildepartementet.Efter remissbehandling av Kyrkotillhörighetsberedningens betänkandelade fram förslag till 1994 årskyrkomöte (CsSkr 1994:4) Kyrkotillhörigheten i Svenska kyrkan.Kyrkomötet har (2KL 1994:7), med vissa redaktionella justeringar,antagit Centralstyrelsens förslag till utformning avkyrkotillhörighetsreglerna och anhållit att regeringen föreläggerriksdagen förslag till ändringar i kyrkolagen ochreligionsfrihetslagen.Enligt budgetproposition (prop. 1994/95:100 bil. 14 s. 4)räknar regeringen med att till lägga framförslag om nya regler för medlemskap i kyrkan.3.4.2 Den kyrkokommunala kompetensen3.4.2.1 Person som inte är folkbokförd i församlingenI motion K14 anses att en församling skall få möjlighet att beslutaatt en person som inte är folkbokförd i församlingen men som harsärskild anknytning till församlingen, kostnadsfritt skall kunna få tadel av de kyrkliga handlingarna dop, konfirmation, vigsel ochbegravning.Anordnande av dop, konfirmation, vigsel och begravning för dem somär folkbokförda i en församling utgör en församlings angelägenhet. Vadgäller dessa personer föreligger inte heller något hinder mot attombesörja förrättningarna kostnadsfritt. Beträffande anordnande avsådana förrättningar för personer som inte är folkbokförda iförsamlingen är synsättet annorlunda.Regeringsrätten har i det rättsfall som åberopas i motion K14, RÅ1993 ref. 103, ansett att kyrkofullmäktiges beslut att medge dop,konfirmation och vigsel utan kostnad för personer som inte varkyrkobokförda i församlingen var befogenhetsöverskridande.Regeringsrätten ansåg att anordnande av sådana förrättningar får ansesfalla inom församlingens kompetensområde endast under förutsättningatt verksamheten förorsakar obetydliga merkostnader för församlingeneller finansieras genom avgifter, donationsmedel eller eljest på annatsätt än genom skattemedel. Kyrkofullmäktige hade tidigare beslutat attinföra en "femårsregel" vid begravningar, innebärande att den somavlidit efter avflyttning från församlingen skulle erhållasamma förmåner som personer bosatta inom församlingen. beslötkyrkofullmäktige att denna femårsregel skulle gälla även vid dop,konfirmation och vigsel. Enligt Regeringsrätten fanns det skäl attanta att den i församlingens reglemente gjorda utvidgningen avbegreppet församlingsbo skulle medföra en ökning av församlingenskostnader i samband med dop, konfirmationer och vigslar som inte varobetydlig. Utredningen i målet hade inte gett vid handen att dessamerkostnader finansierades på annat sätt än med skattemedel.Kyrkofullmäktige fick därför enligt Regeringsrätten anses haöverskridit sin befogenhet.Av Kyrkoberedningens slutbetänkande (SOU 1994:42) Staten ochtrossamfunden framgår (s. 102) att många pastorat m.fl. deltar i ettclearingsystem, som innebär att en person som var folkbokförd i ettpastorat kan begravas i ett annat utan särskild kostnad för dödsboet,varvid pastoraten sinsemellan utjämnar kostnaderna. Enligtberedningens mening (s. 110) är det med hänsyn till de förändradelevnadsmönstren med bl.a. flyttning mellan olika orter synnerligenangeläget att ett riksomfattande clearingsystem kommer till stånd.Kyrkoberedningen har i sitt betänkande föreslagit att alla får betalatill begravningsverksamheten genom en särskild statligbegravningsavgift, som tas upp tillsammans med inkomstskatten. I detfortsatta utredningsarbetet bör dock enligt beredningen ävenförutsättningarna för en starkare lokal förankring av finansieringenprövas.Med hänvisning till att frågor om den kyrkokommunala kompetensenskulle komma att behandlas i en kommande proposition avstyrktekonstitutionsutskottet en motion (c) av samma innehåll somden nu aktuella. Ledamoten från avgav en reservation.Riksdagen följde utskottet. Utskottet åsyftade då den proposition somnu är föremål för behandling i detta betänkande.3.4.2.2 Internationell diakoni och annan internationellhjälpverksamhetI motion K15 yrkande 2 b) anses att katastrofhjälp och annathumanitärt bistånd skall utgöra en församlingsangelägenhet och att förförsamling eller kyrklig sammanfällighet inte skall krävas tillståndav regeringen enligt 2 § lagen (1994:693) om rätt för kommuner,landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationellkatastrofhjälp och annat bistånd. Motionären anser att relevanta delarav denna lag skall tas in i kyrkolagen.Rätt för kommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämnainternationell katastrofhjälp och annat bistånd regleras i en lag(1994:693) härom, som trädde i kraft . Lagen ersatte entidigare gällande lag och innebar en utvidgning av rättenatt lämna internationellt bistånd.Det var först genom den tidigare gällande lagen som dekyrkliga kommunerna likställdes med kommuner och landsting vad gällerrätten att ägna sig åt internationell katastrofhjälp och annathumanitärt bistånd. Lagen hade föregåtts av ett uttalande av 1990 årskyrkomöte som ansåg att -- med hänvisning till det speciella diakonalaansvar som har för de hjälpbehövande utanför landetsgränser -- lokaliseringsprincipen, i varje fall , borde kunnagenombrytas så att de kyrkliga kommunerna fick möjlighet tillekonomisk delaktighet i internationella missions- och biståndsprojekt.1992 års kyrkomöte uttalade bl.a. att borde fortsätta arbetet med att ge de kyrkligakommunerna större möjligheter att ägna sig åt internationellkatastrofhjälp och annat humanitärt bistånd.Enligt den nu gällande lagen får kommuner, landsting,församlingar och kyrkliga samfälligheter lämna katastrofhjälp ellerannat humanitärt bistånd till ett annat land, om det där inträffar enkatastrof eller på något annat sätt uppstår en nödsituation. Biståndetfår ges i form av utrustning som de kan avvara. Utrustning skalllämnas direkt till det andra landet eller skickas genom eninternationell hjälporganisation. Den får också lämnas till eninternationell hjälporganisation för att användas om en nödsituationsenare skulle inträffa (1 §).Till ett land som får svenskt statligt bistånd får de även gebistånd i form av utrustning, rådgivning, utbildning eller på annatsätt under förutsättning att regeringen lämnar tillstånd till det.Sådant bistånd kan även ges i form av ekonomiskt stöd för attgenomföra utbildning och rådgivning. Biståndet skall lämnas direkttill det andra landet eller skickas genom en internationellhjälporganisation (2 §). För att säkerställa att sådant bistånd kommertill den användning som avsetts skall de vidta åtgärder för attförvissa sig om att så sker (3).I den proposition som föregick lag (prop. 1993/94:189)behandlades även frågan om huruvida kommunerna, landstingen och dekyrkliga kommunerna skulle få rätt att ge bistånd även i form avkontant stöd. hade föreslagit detta i sittdelbetänkande (SOU 1993:77) tjänsteexport och internationelltbistånd. I likhet med vad några remissinstanser uttalat ansågemellertid regeringen att man med ett sådant förslag gått in på ettområde som även fortsättningsvis måste ankomma på staten. Att anslådirekt penningbistånd var enligt regeringen inte en sak som föll inomden kommunala kompetensen, inte ens efter den i propositionenföreslagna utvidgningen. Vad gällde de kyrkliga kommunerna påpekaderegeringen även att dessa , genom insamlade kollektmedel,har möjlighet att lämna direkt ekonomiskt stöd till andra länder.I propositionen informerades också om att det pågick ettinomkyrkligt arbete hos beträffandeförhållandet mellan de kyrkliga kommunernas internationella insatseroch lokaliseringsprincipen. Kyrkoberedningen hade också berört frågani sitt delbetänkande (SOU 1993:46) Vissa kyrkofrågor. Enligtregeringens mening saknades anledning att då föreslå någonsärreglering för de kyrkliga kommunerna. 1993/94:KU41)biföll propositionens förslag till ny lagstiftning.I regeringens skrivelse till kyrkomöte (skr. 1994:1)anförde den dåvarande regeringen bl.a. att det i anslutning tilllokaliseringsprincipen hade förts en diskussion om hurdenna princip förhåller sig till möjligheterna för en församling attanvända kyrkokommunala medel för internationell diakoni och annanliknande internationell hjälpverksamhet. Regeringen hänvisade till attden hade behandlat frågan i proposition 1993/94:189 Kommunalbiståndsverksamhet och till att på grundval av dennaproposition hade beslutat om en ny lag om rätt för kommuner, landstingoch kyrkliga kommuner att lämna internationell katastrofhjälp ochannat bistånd, vilken skulle träda i kraft . Därmedfanns det enligt regeringens mening inte då skäl att ta upp frågantill ytterligare överväganden. Regeringen ville dock förutskicka attden avsåg att ha en generös inställning när tillstånd tillbiståndsgivning skulle ges för kyrkliga kommuner.1994 års kyrkomöte (1KL 1994:2) utgick från att såväl Lutherhjälpensom mission räknas som sådana internationellahjälporganisationer som avses lag om rätt för kommuner,landsting och kyrkliga kommuner att lämna internationellkatastrofhjälp och annat humanitärt bistånd. Under i lagen i övrigtangivna förutsättningar torde därför enligt kyrkomötet bistånd kunnaförmedlas genom dessa kyrkliga organisationer. I förstakyrkolagsutskottets betänkande framhölls särskilt att regeringen iskrivelsen till kyrkomötet förutskickat en generös tillståndgivning,och det borde därför enligt utskottets förmenande inom ramen förgällande föreskrifter vara möjligt för regeringen att tillgodoseönskemål om en specifikt kyrklig inriktning på biståndsgivningen,varigenom den internationella diakonala aspekten kan tillgodoses. Detvar utskottets förhoppning att de kyrkliga kommunernas biståndsgivningi en framtid skall kunna ges en tydligare kyrklig profil än vadnuvarande regler synes medge. Vid sådant förhållande saknades enligtutskottet skäl för kyrkomötet att vidta någon annansärskild åtgärd än att med anledning av motionen ge regeringen tillkänna vad utskottet anfört. Kyrkomötet följde utskottets förslag.I den nu aktuella propositionen berörs inte särskilt frågan omlokaliseringsprincipens räckvidd i detta avseende.3.4.2.3 Kyrklig kommuns befogenhet att inrätta ålderdomshemI motion K610 anförs att regeringen skall ge förslag till lagändringsom upphäver förbudet för kyrkor att bygga och driva ålderdomshem.Enligt 20 § socialtjänstlagen (1980:620) skall den borgerligakommunen inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad föräldre människor med behov av särskilt stöd. Vill en enskild personeller sammanslutning inrätta ett hem för vård eller boende, skallenligt 69 § samma lag tillstånd sökas hos . Genom lag(1987:442) om försöksverksamhet med tillståndsprövning förvissa hem för vård eller boende enligt socialtjänstlagen harsocialnämnden i en kommun getts möjlighet att ge tillstånd förinrättande av hem för vård eller boende för att bedriva förskole-eller fritidsverksamhet.Med församlingsangelägenhet avses enligt nuvarande 11 kap. 1 §kyrkolagen bl.a. frågor om främjande av kyrkans gudstjänstliv ochundervisning samt diakoni och evangelisation. Någon förändring i dettaavseende föreslås inte i propositionen.I en kommentar till den tidigare gällande lagen (1961:436) omförsamlingsstyrelse sägs bl.a. (Kaijser, Kommunallagarna III s. 46)att såvitt fråga är om användande av utdebiterade medel har förutsattsatt borgerlig och kyrklig kompetens inte sammanfaller. Gränsdragningenmellan borgerlig kommuns och församlings kompetens erbjuder enligtkommentaren särskilda problem då fråga är om församlingsvård ividsträckt bemärkelse, dvs. sådan verksamhet som rör barn och ungdom,ålderstigna och sjuka. Vad som skiljer verksamheterna åt är enligtkommentaren att den kyrkokommunala verksamheten är betingad av detkristna budskapet och åsyftar att ge en omvårdnad eller enkristen fostran.I den proposition som föregick lagen om församlingsstyrelse (prop.1961:70 s. 106) uttalade departementschefen att han i allt väsentligtanslöt sig till vad hade uttalat då denövervägt vilka åtgärder som skall anses tillåtna inom den diakonalaverksamheten. (SOU 1957:15 s. 148 f)uttalade i denna fråga bl.a. följande.Denna verksamhet ter sig mången gång utåt som ren socialvård, isynnerhet i de fall då den tager sig uttryck i meddelande av sjukvård.Diakonien låter sig i själva verket ej särskiljas från socialvård iegentlig mening genom något yttre kriterium. Skillnaden mellan diakonioch socialvård ligger i stället i de olika syften som de fullföljeroch de olika bevekelsegrunderna för dem. I motsats till socialvårdensyftar nämligen diakonien ytterst till själavård och ej i främstarummet till meddelande av sjukvård eller fyllande av timliga behov.... Såsom exempel på åtgärder, som enligt kommitténs mening liggerinom ramen för församlings befogenheter på detta område, kan nämnasanställande av diakonissor, diakoner eller andra dylika medhjälparesamt tillhandahållande av lokaler och vad som i övrigt erfordras förderas verksamhet, stödjande av kyrkliga sjukvårdsföreningar och andrasammanslutningar med diakonalt syfte samt anordnande av "de gamlasdag" eller liknande sammankomster. I detta sammanhang kan nämnas attinom vissa församlingar såsom ett led i själavården bland de gamlasynes ingå inrättande av sommarhem där åldringar för en kortare tidmottages för vila och rekreation. Därest sådant hem står under ledningav och kontinuerligt besökes av präst i församlingen eller annan iförsamlingsvården verksam medlem av församlingen och hemmet har tillsyfte att bereda tillfälle till själavård bland de gamla, anserkommittén verksamheten ligga inom församlingens kompetens. Skulleemellertid de angivna förutsättningarna brista, träder det rentsocialvårdande momentet i verksamheten i förgrunden och därmed börförsamlingen principiellt vara obehörig att driva densamma.I den dom från Kammarrätten i (målnr 74-1994) som omnämnsi motion K610 har domstolen ansett att ett beslut av kyrkofullmäktigeatt anslå medel till ett hem för äldreboende innebar ett överskridandeav fullmäktiges befogenhet. Enligt domskälen bör förutsättningen fören församlings befogenhet att lämna anslag till verksamhet av socialkaraktär vara att denna syftar till själavård och att den socialasidan av verksamheten träder i bakgrunden för detta syfte. Vad gälldeden i målet aktuella verksamheten ansåg kammarrätten att denna redantill sin natur var sådan att de moment som innefattade service ochomvårdnad trädde i förgrunden. Den omständigheten att verksamhetenkunde antas komma att ha en påtagligt prägel kunde alltså,enligt kammarrätten, inte medföra att det rent socialvårdande inslagetträder i bakgrunden på sådant sätt som förutsätts för att enverksamhet skall anses ligga inom ramen för kyrkommunens kompetens.3.5 Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens uppfattning att den grundläggandeallmänna kompetensregeln i kyrkolagen bör kompletteras medföreskrifter som uttrycker lokaliserings- ochlikställighetsprinciperna samt retroaktivitetsförbudet. Dessa viktigaprinciper bör, precis som i kommunallagen, kunna utläsas direkt urkyrkolagen.Vad gäller frågan om användningen av begreppet medlem i den avregeringen föreslagna lydelsen av 11 kap. 1--3 §§ kyrkolagen, anses imotionerna K13 (c) och K15 yrkande 2 a) (fp) att en ändring bör görasav regeringens förslag i denna del för att undvika sammanblandning medbegreppet medlem i som förekommer på annat ställe i denkyrkliga lagstiftningen.I likhet med regeringen anser utskottet att riskerna för ensammanblandning med religionsfrihetslagens medlemsbegrepp inte böröverdrivas. Inte heller kan det enligt utskottets mening finnas riskför förväxling med den personkrets som avses i reglerna om rösträttoch valbarhet. I motivtexten till 11 kap. 1--3 §§ har klart uttalatsatt ordet medlem i det nu aktuella sammanhanget avser den som ärfolkbokförd i en församling. Mot bakgrund härav och med hänsyn tillatt regeringen avser att under innevarande år lägga fram förslag omnya regler för medlemskap i , anser utskottet att någonändring i propositionens förslag till lydelse av 11 kap. 1--3 §§kyrkolagen inte bör göras. Utskottet tillstyrker såledespropositionens förslag i denna del och avstyrker motionerna K13 ochK15 yrkande 2 a).När det gäller den kyrkokommunala kompetensen vill utskottet förstframhålla att det faller utanför en kyrkokommuns ordinära kompetensatt göra vederlagsfria prestationer till enskilda personer utan attdenna rätt eller skyldighet har stöd i lag. Åtgärderna måste generelltsett mer ta till vara ett allmänt intresse för församlingen, vilketframgår bl.a. av rättspraxis på området. Härtill kommerlokaliseringsprincipens krav på att det alltid måste finnas ett lokaltförankrat intresse av en åtgärd, antingen i förhållande till enkommuns geografiska område eller till medlemmarna eller till bådadelar. Propositionens förslag innebär bl.a. att beträffandekyrkolagens bestämmelser om församlingars befogenheter skalllokaliseringsprincipen anges direkt i lagtexten i 11 kap. 1 §kyrkolagen.I motionen K14 (c) yrkas att en ändring skall göras av 11 kap. 1 §kyrkolagen så att person som inte tillhör församlingen men som harsärskild anknytning till denna, kostnadsfritt skall kunna få ta del avde kyrkliga handlingarna dop, vigsel, konfirmation och begravning.Motionärens yrkande innebär att dop, konfirmation, vigsel ochbegravning avseende person som anses ha anknytning till en församlingmen som inte är folkbokförd i församlingen, ändå skall anses kunnautgöra en församlingsangelägenhet. Denna prestation från församlingenssida skall vara gratis för personen i fråga och således finansieras avskattemedel. I avvaktan på den fortsatta behandlingen avKyrkoberedningens förslag om de framtida relationerna mellan statenoch och om finansieringen av begravningsverksamhetenanser utskottet att det inte finns anledning att göra en sådan ändringav bestämmelserna om en församlings befogenheter som motionären yrkar.Utskottet avstyrker motion K14.I motion K15 yrkande 2 b) tas upp frågor om församlingars befogenhetatt lämna katastrofhjälp och annat bistånd.