bet · GI01LU16 · 1995-03-30 00:00:00 — Denna verksamhet kostarföretagen mångmiljonbelopp. Trots att polisen då och dåingriper mot en del svenska skojare förefaller verksamhetenfortsätta i oförminskad omfattning. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att införa förbud mot att skicka fakturortill någon som inte har beställt några produkter.I motion L14 anför motionärerna att det är av största vikt attförfarandet med utskick av fakturor m.m. för obeställda varorbeivras. De oseriösa aktörerna tillåts att agerarelativt fritt. Med den i propositionen föreslagna ordningenkonstaterar motionärerna att möjligheten till påförande avmarknadsstörningsavgift saknas. Näringsidkaren riskerar endastett förbud vid vite att fortsätta med förfarandet.Företrädare för har vid en uppvaktning framfört liknandesynpunkter som motionärerna samt anfört att det är oacceptabeltatt den effektivisering som sanktionsavgiften innebär inte skallomfatta ett av de mest otillbörliga och systematiskt bedrivnaförfarandena på marknadsföringsområdet. Även om en sådanskärpning av påföljden inte kommer att eliminera problemet utgördet , enligt Handelskammarens mening, den enskildaåtgärd som har störst utsikt att bli framgångsrik. Liknandekritik mot förslaget har framförts i inkomna skrivelser, en frånSveriges , en från Motorbranschens riksförbundsamt en från och GrossistförbundetSvensk Handel.Mot bakgrund av den uppmärksamhet som ägnatsåt problemet med fakturaskojeri borde regeringen, enligtutskottets mening, utförligare ha behandlat denna fråga ipropositionen. I sammanhanget kan nämnas att Annonsörföreningensedan flera år upprättar en särskild lista, "Gula meddelanden",vari varnas för förlagsföretag m.fl. som uppträtt bedrägligteller på annat sätt olämpligt gentemot medlemsföretag. Vidarehar Näringslivets Delegation för Marknadsrätt ochKonsumentverket tagit fram information om hur manhanterar bedrägeriliknande annonsförsäljning m.m. Trots deåtgärder som sålunda vidtagits i syfte att skydda företagensynes problemen kvarstå.Marknadsföringsutredningen konstaterade i sitt betänkande (SOU1993:59) Ny marknadsföringslag (s. 357) att negativa säljmetoderäven utanför konsumentområdet utgör ett allvarligt problem.Enligt vad utredningen erfarit har branschorganisationer genominformation till sina medlemmar försökt att omöjliggöra föroseriösa näringsidkare att använda sig av den variant av metodensom riktar sig till andra förbrukare. Trots dessa ansträngningarfrån näringslivets sida tillställs företag ofta fakturor ellerinbetalningsavier och liknande meddelanden utan att de gjortnågon beställning eller i många fall inte ens fått någon varalevererad eller tjänst utförd. I synnerhet gäller detta inomvissa sektorer av förlagsbranschen. Säljmetoden går i dessa fallut på att sända ut räkningar för abonnemang och ge sken av attmottagaren abonnerat på verket, trots att så inte är fallet. Motdenna bakgrund finns det enligt utredningens mening skäl attföreslå en särskild bestämmelse i en ny marknadsföringslag motdenna variant av negativ säljmetod. Ett systematiskt användandeav metoden kan, framhöll utredningen, visserligen tänkas medföraatt regler om bedrägeri kan bli tillämpliga. Dåkrävs emellertid att det går att styrka skada hos mottagarensamt och uppsåt hos näringsidkaren. Utredningen ansåg,som tidigare nämnts, att det finns behov av en regel sommöjliggör att den juridiska personen träffas av en kännbarsanktion utan att skada och behöver styrkas hosnäringsidkaren.I sitt remissyttrande över förslagkonstaterar att negativa säljmetoder ärett större problem för företag än för konsumenter. framhåller i sitt remissyttrande att negativasäljmetoder är ett stort gissel för framför allt näringslivet.Den av utredningen föreslagna bestämmelsen välkomnas avIndustriförbundet.Enligt utskottets mening föreligger ett behov av lagstiftningsom kan motverka negativa säljmetoder i form av fakturaskojeripå ett effektivare sätt än vad straffbestämmelserna ibrottsbalken och generalklausulen om otillbörlig marknadsföringkan göra. Utskottet förordar att regeringen möjligtframlägger ett förslag till rättslig reglering i nu angivetsyfte. Av skäl som närmare kommer att redovisas i det följandeförordar utskottet att den nya marknadsföringslagen skall trädai kraft . Utskottet anser det önskvärt att denovan förordade rättsliga regleringen kan träda i kraft samtidigtmed den nya marknadsföringslagen.Vad utskottet sålunda, med bifall till motionerna L14, L16yrkande 2 och L17 samt med anledning av motionerna L15 och L18yrkande 10, anfört bör som sin mening ge regeringentill känna.GarantierMarknadsföringsutredningen föreslog en katalogregel med förbudmot att använda uttrycket garanti eller liknande uttryck på ettsätt som är ägnat att framkalla en felaktig uppfattning om attnäringsidkaren gör ett åtagande som i något väsentligt avseendeger konsumenter eller andra förbrukare en förmånligare rättsligställning än de annars skulle ha haft.I propositionen gör regeringen bedömningen att någon särskildregel om användningen av uttrycket garanti vid marknadsföringinte bör tas in i en ny marknadsföringslag.Birger m.fl. (mp) yrkar i motion L18 att riksdagenskall besluta att det i lag skall fastställas att ennäringsidkare inte får använda uttrycket "garanti" ellerliknande uttryck enligt utredningens förslag (yrkande 8).I propositionen redovisas praxis när detgäller bedömningen av användningen av garantiutfästelser.Regeringen konstaterar därvid att domstolen i varje särskiltfall prövat tillbörligheten av begreppsanvändningen och därvidutgått från hur den aktuella garantiutfästelsen normaltuppfattas av konsumenten. De redovisade fallen ger enligtregeringens mening vid handen att det inte bara är engarantiutfästelses reella innebörd som är avgörande för hurutfästelsen skall bedömas, utan även sättet på vilket sättutfästelsen presenterats och därmed uppfattats av konsumenten.Även om en garantiutfästelse innefattar en förmån som annarsinte skulle stå en köpare till buds, kan utfästelsen varavilseledande. Den av utredningen föreslagna regeln om undervilka förutsättningar uttrycket garanti får användas vidmarknadsföring täcker inte alla de fall av otillbörliganvändning som kan tänkas förekomma. Det kan därför enligtregeringens mening redan av den anledningen ifrågasättas om detkan vara meningsfullt att införa en regel om vilka krav somskall vara uppfyllda för att formuleringen garanti skall fåanvändas i samband med marknadsföring. Vidare hänvisarregeringen till att det finns regler om vissa slags garantier i21 § konsumentköplagen och 14 § konsumenttjänstlagen som förnärvarande ses över av Utredningen om konsumenträttsliga frågor(dir. 1993:101). Därtill kommer att det inom EU pågår endiskussion om köprättsliga garantier. Med hänsyn till detanförda anser regeringen att en marknadsrättslig reglering avanvändningen av begreppet garantier inte bör genomföras. Istället bör, enligt regeringens mening, resultaten av depågående övervägandena och diskussionerna avvaktas innanställning tas till en sådan reglering.Utskottet har ingen annan uppfattning än regeringen. Isammanhanget kan nämnas att Utredningen om konsumenträttsligafrågor avslutat sitt arbete. I betänkandet (SOU 1995:11)Nya konsumentregler har utredningen föreslagit ändringar ikonsumentköplagens och konsumenttjänstlagens garantibestämmelsersom kortfattat innebär att en näringsidkare i en garanti skallkunna utesluta någon eller några av lagens allmännafelpåföljder. För att en sådan inskränkning av en garanti skallgälla mot konsumenten uppställs som villkor att näringsidkarenupplyser konsumenten om hans möjlighet att åberopa lagensallmänna felregler. Det föreslagna innebär inte att det blirtillåtet att genom en garanti avtala bort lagens tvingandepåföljder när en vara eller tjänst är behäftad med fel.Utskottet utgår från att regeringen i samband med beredningen avutredningens förslag också överväger om några ändringar imarknadsföringslagen är påkallade.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L18yrkande 8.Aggressiva metoder vid marknadsföringMarknadsföringsutredningen föreslog en katalogregel sominnebär förbud mot att använda säljmetoder som överrumplarkonsumenter eller andra förbrukare eller som på aggressivt sättutsätter dem för tidspress eller särskilt köptryck på ett sättsom är ägnat att leda till oöverlagda köp- eller säljbeslut.Utredningens förslag fick kraftig kritik från remissinstanserna,framför allt med hänvisning till att den föreslagna regeln varalltför oprecist utformad. Regeringen instämmer i alltväsentligt i kritiken. En regel mot otillbörliga förfaranden ide nu aktuella avseendena bör, enligt regeringens mening,utformas på ett sådant sätt att den kan tillämpas på enahandasätt vid olika former av marknadsföring. Detta gäller inte minstom det till regeln skall vara kopplad en direktverkandesanktion. Enligt regeringens bedömning uppfyller utredningenslagförslag i denna del inte de grundläggande krav på precisionsom måste ställas. Något underlag för en ytterligare preciseringav regeln finns varken i praxis eller i övrigt.De otillbörliga förfaranden som utredningen har velat fånga medsitt förslag bör i stället, anför regeringen, liksom hittillsangripas med stöd av generalklausulen om otillbörligmarknadsföring. Utvecklingen på området bör dock följas meduppmärksamhet. Om det finns anledning till det bör frågan om enreglering, enligt regeringens mening, övervägas på nytt.I motion L18 yrkar m.fl. (mp) att riksdagenbeslutar att det i lag skall fastställas att en näringsidkareinte får använda aggressiva metoder enligt utredningens förslag(yrkande 9). Enligt motionärernas mening måste en effektivmarknad bygga på rationella och medvetna beslut. Sådanamotverkas av aggressiva säljmetoder, och det finns därmed ingensom helst rationell anledning att acceptera dem för den som villförorda en sund marknad som bygger på ömsesidig respekt.Utskottet gör också i denna fråga samma bedömning somregeringen. Utredningens förslag i denna del bör således inteleda till lagstiftning. Ställningstagandet innebär inte attutskottet accepterar aggressiva metoder vid marknadsföring. Somregeringen anför kan de otillbörliga förfaranden som utredningenoch också motionärerna vill komma åt angripas med stöd avgeneralklausulen om otillbörlig marknadsföring.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L18yrkande 9.MarknadsföringskorruptionAnsvar för bestickning kan enligt 17 kap. 7 § brottsbalkenkomma i fråga då någon till en arbetstagare lämnar, utlovareller erbjuder muta eller annan otillbörlig belöning förtjänsteutövningen. Marknadsföringsåtgärder medbestickningsliknande verkan kan angripas både med stöd av dennuvarande marknadsföringslagens generalklausul om otillbörligmarknadsföring och regler i ämnet.Marknadsdomstolen har avgjort flera fall där en näringsidkarehar erbjudit den som köper varor att utan kostnad erhållaytterligare varor. Domstolen har funnit att erbjudanden sommedför risk för bestickningsliknande verkan är otillbörligaenligt marknadsföringslagen (MD 1977:17, 1988:4, 1988:27 och1993:18). Genom den praxis som har utvecklats avMarknadsdomstolen när det gäller marknadsföringsåtgärder medbestickningsliknande verkan har generalklausulen om otillbörligmarknadsföring i de aktuella fallen fått en supplerande funktioni förhållande till regler om bestickning och muta.Skillnaderna mellan de båda regelsystemen när det gäller attingripa mot aktuella förfaranden ligger främst i sanktionerna.Medan en otillbörlig marknadsföringsåtgärd leder till ettvitesförbud, är bestickningsbestämmelserna i brottsbalkenförenade med straffsanktion.Marknadsföringsutredningen föreslog en särskild katalogregelsom innebär förbud för näringsidkare att söka påverkabeslutsfattandet hos andra förbrukare genom att erbjudakorruptiva förmåner till deras anställda, s.k.marknadsföringskorruption. I propositionen gör regeringenbedömningen att någon särskild regel med förbud motmarknadsföringskorruption inte bör införas i en nymarknadsföringslag.I motion L18 yrkar m.fl. (mp) att riksdagenbeslutar att det i lag skall fastställas att en näringsidkareinte får försöka påverka beslutsfattande genom korruptivaförmåner enligt utredningens förslag (yrkande 11). Motionärernaanser att en sådan bestämmelse är väl lämpad att ingå i en nymarknadsföringslag.Av propositionen framgår att regeringen delar utredningensuppfattning att bestickning och bestickningsliknande förfarandenvid marknadsföring bör motverkas och att effektiva medel bör ståtill buds för ändamålet. Regeringen bedömer dock att någonsärskild regel med förbud mot marknadsföringskorruption inte börinföras i en ny marknadsföringslag. Regeringen pekar därvid påatt utredningens förslag i denna del inte täcker andraförfaranden än sådana som redan nu kan angripas medbrottsbalkens regler och generalklausulen om otillbörligmarknadsföring. Utredningen har inte, anför regeringen, pekat pånågot förhållande som ger vid handen att de regler som finnsinte skulle vara tillräckliga för att upprätthålla en godmarknadsföringssed på området eller att de sanktioner som kantillgripas inte skulle vara tillräckligt effektiva för att uppnåsyftet. Regeringen finner redan av dessa skäl att behovet av ensärskild reglering kan ifrågasättas. Enligt regeringens meningkan lämpligheten av den av utredningen föreslagna regelnifrågasättas också av andra skäl. En bestickning eller ettbestickningsliknande förfarande syftar till att påverka enanställd att fatta t.ex. ett köpbeslut. I praktiken är detsåledes bara uppsåtliga förfaranden som skulle kunna angripasmed stöd av en regel i marknadsföringslagen. I objektivthänseende kan knappast andra rekvisit ställas upp än sådana somredan täcks av bestickningsbestämmelse. Detinnebär, enligt regeringen, att ett och samma förfarande kankomma under bedömning i såväl ett brottmål som ettmarknadsföringsmål och att det kan leda till både straff ochmarknadsstörningsavgift. Vidare kan det, påpekar regeringen,finnas risk för att t.ex. tillbörligheten av de erbjudnaförmånerna kan komma att bedömas olika av i ettbrottmål och av i ett marknadsföringsmål.Utskottet har samma uppfattning som regeringen och avstyrkerbifall till motion L18 yrkande 11.Diskriminerande reklamMed diskriminerande reklam brukar i första hand avseskönsdiskriminerande reklam, varvid man skiljer på kränkande ochschabloniserande reklam. Med kränkande reklam avses i dessasammanhang framställningar vilkas innehåll i egentlig meningdiskriminerar det ena könet, dvs. reklam som meddelar ettbudskap som på ett eller annat sätt nedvärderar könet i fråga.Typiska exempel på sådan typ av reklam är bilder där kvinnanutnyttjas som blickfång eller som utnyttjar sexuellaanspelningar och ger löften som inte har med produkten attskaffa. Med schabloniserande reklam brukar avses framställningarsom återspeglar ett föråldrat könstänkande och därigenommotverkar strävandena mot jämlikhet mellan könen. Typiskaexempel på sådan typ av reklam är reklam som ger en falsk bildav kvinnans eller mannens insatser i arbetslivet eller som geren schabloniserad bild av kvinnors och mäns personlighetsdrag.Könsdiskriminerande reklam kan vara diskriminerande för bådekvinnor och män. har också uppmärksammatsdiskriminerande reklam i fråga om ras, religion, nationalitetm.m.Någon lagstiftning som gör det möjligt att ingripa motkönsdiskriminerande eller annan diskriminerande reklam finnsinte. Den lagstiftning som är inriktad på att beivradiskriminering i olika former är inte tillämplig på reklam.Marknadsdomstolen har också slagit fast att det inte är möjligtatt med stöd av marknadsföringslagen rikta ett förbud mot enmarknadsföring bara på den grunden att den ärkönsdiskriminerande (MD 1976:8).Frågan om lagstiftning mot diskriminerande reklam har varitföremål för en mängd överväganden och förslag. Vad som därviddiskuterats har gällt dels om sådana regler över huvud tagetbehövs, dels om en sådan lagstiftning kräver grundlagsändring.De som har motsatt sig lagstiftning har bl.a. gjort gällande attde egenåtgärder som företas från näringslivets sida är merverkningsfulla än vad som kan åstadkommas med stöd av enlagstiftning.Vid 1975/begärde med anledning avmotioner i frågan hos regeringen förslag till lagstiftning motkönsdiskriminerande reklam (bet. NU 1975/76:61, rskr. År1977 behandlade motionsyrkanden om förbudi grundlagen mot spridande av diskriminerande uppfattningar omkvinnor samt förbud i särskild lag mot kvinnodiskriminerandetext och bilder, även i reklam. fann attyrkandena berörde tryckfrihetens grundvalar -- rätten att itryckt skrift uttrycka åsikter i vilket ämne som helst.Utskottet underströk att inskränkningar i denna rätt är tillåtnaendast i de fall som särskilt anges i tryckfrihetsförordningen.Utskottet uttalade också i sitt av godkända betänkandeatt en lag med förbud mot kvinnodiskriminerande reklam synesfordra stöd i tryckfrihetsförordningen (bet. KU 1976/77:27).Frågan om lagstiftning togs sedermera på regeringens uppdragupp av . I sitt betänkande (SOU1985:32) Hushållning för välfärd ansåg kommittén att det krävdesgrundlagsändringar för att lagstiftning mot könsdiskriminerandereklam skulle kunna införas. Något formellt lagförslag ladesinte fram.År 1989 överlämnade till regeringen rapporten(1988/89:5) Könsdiskriminerande reklam -- nu skall den bort. Medutgångspunkt från rapporten upprättades inomCivildepartementet promemorian Lagstiftning motkönsdiskriminerande marknadsföring. I promemorian föreslogs ensärskild lag enligt vilken en könsdiskriminerande reklamåtgärdvid tillämpning av marknadsföringslagen skulle anses vara ensådan otillbörlig handling som avses i generalklausulen i 2 §marknadsföringslagen. Lagstiftningen bedömdes i promemoriankunna ske utan grundlagsändring. Promemorian remissbehandlades.Remisskritiken var blandad i fråga om såväl behovet ochlämpligheten av lagstiftning som behovet av att anknytalagstiftningen till marknadsföringslagen.Våren 1993 behandlade lagutskottet en motion vari begärdes attregeringen skulle utreda lagstiftningsfrågan. godkända betänkande 1992/93:LU32 erinrade utskottet omde genomförda utredningarna och fann att det inte förelåg någotbehov av ytterligare utredningsarbete. I sammanhanget erinradeutskottet också om att näringslivet vidtagit s.k. egenåtgärder isyfte att motverka könsdiskriminerande reklam. Den då aktuellamotionen avslogs på utskottets hemställan. Utskottet hänvisade då till pågåendeutredningsarbete och ansåg att resultatet därav borde avvaktas.Inte heller dessa motioner föranledde någon åtgärd(bet. 1993/94:LU21).Därefter har promemorian (Ds 1994:64) Diskriminerande reklam,som gjorts på uppdrag av , framlagts. Ipromemorian anförs att det inte kan råda någon tvekan om attlagstiftning mot kränkande reklam kan införas utan hinder avtryckfrihetsförordningen. I promemorian föreslås att det imarknadsföringslagen görs ett tillägg av innebörd attdiskriminerande inslag i reklamen skall beaktas vid bedömningenav vad som är god marknadsföringssed. Också denna promemoria harremissbehandlats. Flertalet remissinstanser anser attlagstiftning med förbud mot diskriminerande reklam inte kaninföras utan grundlagsändringar.I propositionen gör också regeringen bedömningen attlagstiftning med förbud mot diskriminerande reklam inte kaninföras utan grundlagsändring. Något förslag till lagstiftningmot diskriminerande reklam läggs inte fram. För ett ingripandemot diskriminerande reklam skall således även i fortsättningenkrävas att åtgärden är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare. Reklam med diskriminerande inslag bör, enligtregeringens mening, i vissa fall kunna bedömas som otillbörligmot konsumenter men inte på den grunden att reklamen ärdiskriminerande utan på någon annan grund, såsom att den ärvilseledande eller annars ovederhäftig. Regeringen kommer nogaatt följa utvecklingen. Om inte näringslivets egenåtgärder kanstävja den diskriminerande reklamen finns det, anser regeringen,anledning att på nytt ta upp frågan om åtgärder mot den.I motion L13 anför m.fl. (v) att det finnsett klart behov av lagstiftning mot diskriminerande reklam.Många människor känner sig kränkta av framställningar av kvinnorsom rena sexualobjekt. Också reklam som innehåller inslag avetnisk diskriminering bör effektivt motverkas. Om det frånstatsmakterna klart sägs ifrån att diskriminerande reklam inteaccepteras kan man enligt motionärerna utgå från attnäringsidkarna blir försiktigare i sina val avmarknadsföringsmetoder. Motionärerna menar vidare att det finnsen hel del som talar för att förbud mot diskriminerandemarknadsföring kräver grundlagsändringar. Detta skullenaturligtvis förlänga lagstiftningsproceduren, men utgör enligtmotionärernas mening i sig inget skäl mot lagstiftning.Regeringen bör återkomma till med förslag tilllagstiftning mot diskriminerande marknadsföring samt de förslagtill grundlagsändringar som kan anses erforderliga. I motionenyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om lagstiftning mot kränkande marknadsföring.I motion L19 yrkar m.fl. (kds) att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagstiftning om förbud motkränkande reklam. Motionärerna anför att det är viktigt attreklamen återspeglar ett livsmönster som bygger på principen omkvinnors och mäns lika värde och på jämställdhet mellan könen.Motionärerna anser vidare att reklam som är diskriminerande motras, nationalitet och religion är något som måste förhindras isynnerhet i ljuset av den främlingsrädsla ochfrämlingsfientlighet som finns. I motionen beskrivs vidarenäringslivets egenåtgärder på området. Enligt motionärernasmening är detta arbete betydelsefullt, och det är av stor viktatt detta arbete fortsätter även om det lagstiftas på området.Agne m.fl. (c) kritiserar i motion L16 att regeringeninte går vidare med frågan om förbud mot diskriminerande reklam.Enligt motionärernas uppfattning måste samhället reagerakraftigare på reklam som är kränkande och nedvärderande. Vi hari dag, anför motionärerna, nått den gräns där lagstiftning motkränkande reklam känns påkallad. Motionärerna menar attregeringen bör tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgiftatt ytterligare bereda frågan och föreslå reglering motdiskriminerande reklam. I motionen yrkas tillkännagivande härom(yrkande 1).I motion L18 anför m.fl. (mp) att det finnssvåra gränsdragningsproblem mellan yttrandefrihet och förbud motdiskriminerande reklam. Motionärerna är inte helt övertygade omatt det behövs en grundlagsändring för ett förbud men accepterarregeringens inställning. I motionen begärs att hosregeringen begär förslag till grundlagsändring som kan medföraatt såväl yttrandefriheten säkras som att diskriminerande reklamkan undvikas (yrkande 12).Alf m.fl. (kds) anför i motion A820 att reklam som ärkränkande för kvinnor bör motverkas genom lagstiftning. Imotionen yrkas att vad som sålunda anförs skall ges regeringentill känna (yrkande 26).Konstitutionsutskottet har i sitt yttrande till lagutskottetöver propositionen och de med anledning av propositionen väcktamotionerna behandlat de konstitutionella förutsättningarna förlagstiftning med förbud mot diskriminerande reklam. I yttrandetkonstateras att det finns ett begränsat utrymme för att vidsidan av grundlagarna ingripa mot reklam i de medier somomfattas av grundlagarna. När det gäller att avgöra i vilken månsådana ingripanden är möjliga på grund av att reklamen har ettinnehåll som ger uttryck för diskriminering pekarkonstitutionsutskottet på att tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen tillförsäkrar alla en rätt att i bl.a.tryckta skrifter och filmer yttra sina tankar och åsikter,offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter ochunderrättelser i "vad ämne som helst". Grundlagarna innehålleringen definition av vad slags uppgifter, tankar m.m. som ärskyddsvärda eller inte skyddsvärda.