bet · GI01LU32 · 1995-05-30 00:00:00 — Utskottet anser således att det primäraansvaret på konsumentområdet också fortsättningsvis bör ligga påstaten.När det gäller de övriga motionerna vill utskottet peka på attdet, såsom också redovisas i propositionen, finnsett ökande antal lokala föreningar. Vissa bedriver särskildamiljöprojekt medan andra ger budgetrådgivning eller ägnar sig åtprisövervakning. Inom hushållningssällskapen finns, såsom anförsi motion L715, hemkonsulenterna som utför ett utomordentligtarbete med inriktning främst på kost, hälsa och hemekonomi.Under de senaste åren har bildats två s.k. paraplyorganisationeri syfte att ta till vara konsumentintressena på central nivå.Sveriges konsumentråd samlar centrala organisationer ochorganisationen i samverkan -- samlarorganisationer som engagerar sig främst på miljö- ochlivsmedelsområdena. Många organisationers arbete har undersenare tid även kommit att internationaliseras.Enligt utskottets mening är denna utveckling mycket positivoch innebär att man kan se framtiden an med en betydandetillförsikt. Utskottet ställer sig således helt bakom detresonemang som förs i propositionen. Konsumentorganisationernaär och förblir ett alldeles utomordentligt komplement till denstatliga och kommunala konsumentverksamheten. Någrameningsmotsättningar mellan motionärerna och regeringens syn påvikten av de frivilliga konsumentorganisationernas roll i detkonsumentpolitiska arbetet kan utskottet inte finna. Inte minsti Europasamarbetet kommer konsumentorganisationerna att haviktiga uppgifter. I sin egenskap av frivilliga organisationerutövar de inflytande genom andra kanaler än dem som EU-ländernasregeringar har. konsumentråd är redan medlem i deneuropeiska konsumentorganisationen des Unions deConsommateurs (BEUC) och kommer att representera den svenskakonsumentrörelsen i , The Consumer ConsultativeCouncil (CCC). konsumentråd deltar också som svenskrepresentant i den samarbetsorganisation för konsumentdeltagandei det europeiska standardiseringsarbetet, Associations deNormalisation Europénne pour les Consommanteurs (ANEC), somnyligen upprättats. Enligt utskottets mening bör Sverigeskonsumentråd tillsammans med andra konsumentorganisationer kunnamedverka till en fördjupad diskussion och debatt om hurkonsumentskyddet skall kunna stärkas i . Organisationernahar också enligt utskottets mening en viktig uppgift att spridainformation om arbetet inom EU till sina medlemmar.Som tidigare redovisats har tidigare i vår beslutatom en anslagshöjning när det gäller stödet tillkonsumentorganisationer för att de svenska konsumenterna skallbli företrädda i Europaarbetet (se bet. 1994/95:LU19). Vidarehar beslutat om ett nytt anslag som gäller konsument-och marknadsföringsåtgärder på livsmedelsområdet (se bet.1994/95:JoU13). Anslaget är avsett att användas i syfte attbättre ta till vara konsumenternas intressen och kan gälla t.ex.insatser för förstärkt information till konsumenter,livsmedelskontroll, tydligare varumärkning,kvalitetsförbättringar och minimering av kemiska tillsatser.Mottagare av medel från detta anslag kan vara bl.a.konsumentorganisationer.Utskottet ser vidare positivt på den av regeringen tillkalladeutredningen. Härigenom skapas möjligheter att vitalisera ochutveckla det konsumentpolitiska engagemanget genom de frivilligakonsumentorganisationerna som nya organisationer kankomma att initieras. Utskottet förutsätter att de frågor som tasupp i de nu aktuella motionerna kommer att bli föremål förytterligare överväganden inom ramen för utredningsarbetet.Med dessa uttalanden får önskemålen i motionerna L715, L45,L46 yrkande 4 och L48 yrkande 4 i huvudsak anses tillgodoseddaoch bör enligt utskottets mening inte föranleda någraytterligare åtgärder från sida.Ungdomar och konsumtionI propositionen anför regeringen att ungdomars utsatthet somnya och ovana konsumenter särskilt bör uppmärksammas. Utöverskolundervisning om konsumentfrågor bör otraditionella vägar ochmedier prövas för att nå ut med kunskap och information tillungdomar. Konsumentfrågor kan förmedlas genom ungdomars egnakulturella och skapande aktiviteter, t.ex. genom teater ellergenom tidnings- eller TV-produktion av ungdomar själva.Konsumentprojekt för ungdomar kommer att lyftas fram särskiltvid fördelning av medel ut Allmänna arvsfonden. Sådana projektbör, enligt regeringens mening, kunna stimulera unga människoratt hjälpa andra ungdomar till en bättre kunskap och medvetenhetinom konsumentområdet.Rolf m.fl. (m) motsätter sig i motion L47 förslagetom att medel ur Allmänna arvsfonden skall kunna tas i anspråkför konsumentprojekt för ungdomar. Motionärerna förklarar sigtveksamma till att genom politiska pekpennar styrateaterverksamhetens innehåll. Det hör inte hemma i en rättsstatatt innehållet i t.ex. teaterverksamhet bestäms med hjälp avpolitiska styrmedel. I motionen yrkas att skall avslåpropositionen i denna del (yrkande 3).Utskottets ställningstagande ovan beträffande prioriteringarnai det konsumentpolitiska arbetet innebär att sådanakonsumentgrupper som har särskilda behov eller av olika skäl harsvårigheter att själva bevaka sina intressen eller ta till varasin rätt skall stödjas. Bland dessa grupper ingår ungdomar. Somframhålls i propositionen blir kraven på ungdomar somkonsumenter allt större som undersökningar visar attungdomars kunskaper om konsumentfrågor ofta är bristfälliga.Ungdomstiden innebär en successiv etablering i vuxenlivet. Underen i livet skall beslut fattas och en radinvesteringar göras som får stora ekonomiska konsekvenser ochpåverkar livssituationen . Som exempel påsådana investeringar nämns i propositionen studielån, bostadsvaloch inköp av större kapitalvaror.Enligt utskottets mening är det angeläget med en ökaduppmärksamhet gentemot ungdomar, inte minst när det gällerhushållsekonomiska frågor. När det sedan gäller hur man i detpraktiska konsumentpolitiska arbetet skall kunna nå fram mederforderlig information m.m. till dessa konsumentgrupperföreligger givetvis svårigheter. Som anförs i propositionenupplevs begreppen konsumentfrågor och konsumentundervisning intealla gånger som särskilt lockande bland ungdomar. Det intressesom dock finns bland ungdomar för hushållsekonomiska frågor somkan relateras till deras egen vardagssituation måste givetvistas till vara. Att nya och otraditionella informationsvägardärvid prövas föranleder inga erinringar från utskottets sida.Inte heller anser utskottet att bör motsätta sig attmedel ur Allmänna arvsfonden kommer till användning för sådaninformation vare sig den sker genom teaterverksamhet eller påannat sätt.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L47yrkande 3.I motion Fi417 av () yrkas tillkännagivandeom att regeringen skall verka för att få in ungdomar somledamöter i konsumentråd (yrkande 10).Som redovisats tidigare är konsumentråd en s.k.paraplyorganisation för frivilliga konsumentorganisationer.Utgångspunkten för sådana organisationer är att de skall varafria och obundna. Detta innebär att och regeringenskall undvika att styra verksamheten. Enligt utskottets meningbör därför varken eller regeringen ha några synpunkterpå vilka ledamöter som skall ingå i en frivillig organisation.Utskottet avstyrker med det anförda bifall också till motionFi417 yrkande 10.Yvonne Ruwaida och (båda mp) vill i motion L49ha till stånd ett tillkännagivande från sida om attskolans möjligheter att påverka ungdomars konsumtionsvanor börutnyttjas bättre. Grunden för en hållbar konsumtion ochlevnadsstil kan läggas i skolan. Skolan bör, anför motionärernavidare, ha bättre förutsättningar för ett flexibelt arbetssättmed möjligheter att göra studiebesök och ta emot besök av t.ex.kommunernas konsumentvägledare (yrkande 32).Av propositionen (s. 33) framgår att konsumentkunskap igrundskolans senaste läroplan är integrerat främst i ämnethemkunskap. Den nya kursplanen i hemkunskap tar uppkonsumentfrågor i olika avseenden. I gymnasiet berorelevernas möjligheter att ytterligare lära sig omkonsumentfrågor på vilket program de väljer. måste,enligt regeringens mening, konsumentkunskap ses som ettämnesövergripande område som lämpligen kan tas upp iundervisningen i en rad ämnen, t.ex. samhällskunskap,matematik, ekonomi och svenska. Vidare erinrar regeringen om attGenerationsutredningen i sitt betänkande, SOU 1994:77,Tillvarons trösklar, föreslår att konsumentfrågorna skall gesstörre utrymme i gymnasieskolan, t.ex. inom ramen förundervisningen i samhällskunskap och ekonomi. Enligt utredningenär det , då ungdomar inom en snar framtidkommer att få en självständig ekonomi, som det finns bästförutsättningar att ta in kunskaper på området. Regeringenförklarar sig i propositionen dela utredningens uppfattningsamtidigt som man påpekar att förslaget främst berörprioriteringar på den lokala nivån.Vidare påpekas i propositionen (s. 34) attGenerationsutredningen anser att skolan i dess undervisning iökad utsträckning bör använda sig av representanter från t.ex.kommunens konsumentvägledning, banker, bostadsföretag m.m. isyfte att ge eleverna dagsaktuella kunskaper. Konsumentverketsinsatser är i hög grad riktade mot skolan. Skolkontakter ochläromedelsproduktion samt vidareutbildning av lärare är, enligtregeringens mening, viktiga åtgärder som använts för att stärkakonsumentfrågornas roll i skolundervisningen. I propositionenuttalar sig regeringen för att detta arbete bör fortsätta.Mot bakgrund av det redovisade har utskottet svårt att se attdet föreligger några meningsmotsättningar mellan motionärernaoch regeringen när det gäller de i motionen aktualiseradefrågorna. Utskottet avstyrker därför bifall till motion L49yrkande 32.Lokal konsumentverksamhetLokal konsumentverksamhet har varit föremål för behandling isamtliga tidigare konsumentpolitiska riksdagsbeslut. I 1972 årskonsumentpolitiska beslut (prop. 1972:33, bet. NU 40, rskr. 225)förespråkades en utbyggnad av den lokalakonsumentorganisationen. Ytterligare riktlinjer för denkommunala konsumentverksamheten drogs upp beslut(1975:40, bet. NU 26, rskr. Intentionerna var attkommunernas medverkan i konsumentpolitiken skulle byggas utväsentligt.I 1986 års konsumentpolitiska beslut (prop. 1985/86:121, bet.LU 34, rskr. 292) bekräftades att den lokala verksamheten skulleges hög prioritet. I sitt av godkända betänkandeframhöll utskottet att den lokala konsumentverksamheten spelaren central roll inom konsumentpolitiken. Detta förhållande hadeenligt utskottet sin grund i att det är på lokal nivå manlättast fångar upp konsumentproblemen och når dem som i förstahand behöver hjälp samt finner de flesta företag vars verksamhetberör konsumenterna. Utskottet underströk också vikten av enfortsatt, snabb utbyggnad av den lokala konsumentverksamheten,men hade förståelse för att man i särskilt de minsta ochresurssvagaste kommunerna tvekade att använda de knapparesurserna till konsumentverksamhet. Utskottet påpekade dock atten satsning på konsumentpolitisk verksamhet kunde innebära attinte oväsentliga belopp sparades inom andra förvaltningsområden.Någon anledning att införa ett obligatorium kunde utskottet intefinna. Utskottet framhöll vidare att det fick ankomma påKonsumentverket att lämna erforderligt stöd och biträde åtkommunerna när frågan om inrättande av konsumentverksamhetutreds på lokal nivå. Det var också angeläget att verket sökteinitiera sådan utredning i kommuner där verksamhet på områdetsaknades. Utskottet underströk också vikten av attkonsumentfrågorna inte endast blev en tjänstemannafråga ikommunerna utan att de fick politisk förankring. hade som centralt konsumentorgan enviktig uppgift att fylla när det gällde att ge deförtroendevalda vägledning och stöd.I propositionen (s. 35) gör regeringen bedömningen att denlokala förankringen av konsumentverksamheten är grundläggandeför att konsumentpolitiken skall bli framgångsrik. De riktlinjersom statsmakterna har fastställt för den lokalakonsumentpolitiken bör, enligt regeringens mening, ligga fast.Propositionen (s. 36) innehåller en redovisning av hur denlokala konsumentverksamheten har utvecklats . Av redovisningen framgår att den kommunalakonsumentverksamheten successivt byggts ut fram till år 1990.Den positiva utvecklingen bröts då genom att flera kommunerbeslutade att lägga ned eller minska konsumentverksamheten. Dennedåtgående trenden är emellertid numera bruten. satsaråter fler kommuner på lokal verksamhet och verksamheten haråterupptagits i många kommuner. Av redovisningen framgår att detför närvarande finns konsumentvägledning i 235 avlandets 288 kommuner. De flesta av landets kommuner har någonform av konsumentverksamhet med en eller flera anställdakonsumentvägledare. Antalet årsarbetskrafter har mellan åren1994 och 1995 ökat med 15, och avsätts 212årsarbetskrafter för konsumentverksamhet i kommunerna. När detgäller verksamheten upplyser regeringen att denna delvis harändrat karaktär. Allt mindre av konsumentvägledningens resursersatsas på förköpsrådgivning samt förebyggande och utåtriktatarbete. Budgetrådgivning och skuldsanering ökar mest och alltfler kommuner engagerar sig i sådan verksamhet. Verksamheten haralltså fått en annan tyngdpunkt.I motion L705 begär och (båda s)ett tillkännagivande om att skall få i uppdragatt redovisa läget när det gäller den kommunalakonsumentverksamhet.Genom den redovisning som görs i propositionen anser utskottetatt önskemålet i motion L705 är tillgodosett. Motionen bördärför inte föranleda några ytterligare åtgärder från riksdagenssida.I motion L47 av m.fl. (m) framförs synpunkter avmer principiell karaktär när det gäller kommunalkonsumentverksamhet. Motionärerna anför att regeringens förslaginte är tillräckligt långtgående. Utvecklingen innebär attkommunerna har ett eget ansvar i förhållande till statenoch självständigt har att fatta beslut i de frågor som liggerkommuninnevånarna närmast. Från konsumenternas olikautgångspunkter torde det därför, enligt motionärernas mening,vara mer angeläget att låta kommunerna själva bedöma detframtida behovet av konsumentpolitik än att överlåta åt statenatt tillgodose detta behov. I motionen yrkas etttillkännagivande om det anförda (yrkande 4).Vidare anförs i samma motion att, om man skall ha kvar någonform av offentligt styrd konsumentpolitik, ansvaret i förstahand bör ligga på kommunerna. Som exempel på ett land med envälavvägd konsumentpolitik i detta avseende nämns Finland.Konsumenterna har där tillgång till kommunalkonsumentrådgivning, bestående av allmän rådgivning, personlighjälp i konfliktsituationer samt bevakning och uppföljning ianknytning till konsumentrådgivningen. Den kommunalakonsumentrådgivningen i har visat sig vara ettekonomiskt sätt att bevaka konsumenternas intressen och attförlika tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Genomsocialväsendet nås många av de konsumenter som annars kanskeskulle stå utanför konsumentrådgivningens tjänster och som allramest är i behov av skydd och rådgivning. Enligt motionärernasmening bör regeringen överväga möjligheten att utforma svenskkonsumentpolitik efter finsk förebild. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening skall ge regeringen detta till känna(yrkande 6).I några andra motioner framställs yrkanden som gällerKonsumentverkets stöd till konsumentverksamhet.I motion L717 anför m.fl. (mp) att det äroroande att många kommuner minskar sina satsningar påkonsumentverksamheten. Enligt motionärernas mening är detangeläget att får resurser att aktivt ta kontaktmed landets kommuner och informerar dem om de vinster som liggeri en väl fungerande konsumentrådgivning. I motionen yrkastillkännagivande om att konsumentvägledningen bör förstärkas(yrkande 7). I motion L49 av och (båda mp) framställs ett likalydande yrkande (yrkande 12).Agne m.fl. (c) anser i motion L711 att den kommunalakonsumentverksamheten spelar en mycket viktig roll. I motionenkonstateras vidare att budgetrådgivning och skuldsanering tagitalltmer resurser i anspråk hos de kommunala konsumentvägledarna.Övriga enskilda ärenden hinns inte med i samma utsträckning somtidigare. För att ge medborgarna en chans att komma medsynpunkter på den kommunala och lokala konsumentverksamhetenanser motionärerna att bör få i uppdrag attundersöka konsumenternas prioriteringar och behov när det gällerkommunal konsumentvägledning. I motionen yrkas att somsin mening skall ge regeringen detta till känna (yrkande 13).Uskottet konstaterar att yrkandena i motion L47 går ut på attdet statliga engagemanget när det gäller lokalkonsumentverksamhet skall minskas och att det kommunala ansvaretskall ökas. Av tidigare redovisade ställningstaganden framgåratt utskottet inte är berett att förorda någon minskning när detgäller det statliga engagemanget på det konsumentpolitiskaområdet. Den verksamhet som bedriver i syfte attstödja konsumentverksamhet, och som närmare kommer attredovisas i det följande, bör enligt utskottets mening bestå ochvidareutvecklas. Enligt utskottets mening är det nämligen förstatsmakterna i hög grad angeläget att det finns en väl utbyggdlokal konsumentverksamhet. Det har också tidigare rått en bredpolitisk uppslutning kring en satsning på denna verksamhet. Denlokala konsumentverksamheten spelar en central roll ikonsumentpolitiken och riksdagsbeslutet om inriktningenav konsumentpolitiken utgick från bedömningen attkonsumentverksamhet skulle komma att finnas i samtliga landetskommuner inom en relativt nära framtid (bet. LU 1985/86:34 s.60).Enligt utskottets mening har betydelsen av den kommunalakonsumentverksamheten inte avtagit , ochutskottet ser mycket positivt på att den tidigare nedåtgåendetrenden nu synes ha brutits.Utskottet vill inte förorda att den finska modellen förkommunal konsumentpolitik införs i . Detta skullenämligen innebära att konsumentverksamheten inte längre skullevara ett frivilligt åtagande för kommunerna. Enligt utskottetsmening bör den kommunala konsumentverksamheten förbli ettfrivilligt åtagande för kommunerna och det bör också ifortsättningen få ankomma på kommunerna själva att avgöra hurverksamheten skall organiseras. I linje härmed måste detöverlåtas på kommunerna att själva avgöra var tyngdpunkten iverksamheten skall ligga med utgångspunkt i lokala förhållanden.Några enhetliga, för alla kommuner gällande, riktlinjer om vilkaarbetsuppgifter som skall prioriteras kan därför knappastställas upp. Det sagda innebär emellertid inte att vissapreciseringar av arbetsuppgifterna bör göras för attverksamheten skall kunna bedrivas effektivare.Det anförda innebär att utskottet anser att motion L47yrkandena 4 och 6 bör avslås.När det sedan gäller motionerna L711, L717 och L49 villutskottet erinra om att i enlighet med denuvarande riktlinjerna bedriver en omfattade verksamhet sominnebär stöd till kommuner för lokal verksamhet. Konsumentverketföljer också upp och utvärderar den lokala verksamheten.Verksamheten bedrivs bl.a. via s.k. materialstöd ochundervisning som riktas till kommunala konsumentvägledare. årsredovisning för /94 framgåratt materialutskick finns i tre olika versioner anpassat efterkommuners olika sätt att bedriva konsumentverksamhet. Undernämnda budgetår gjordes utskick med över 400 olikainformationsprodukter. Ny teknik för informationsutbytet medkommunerna utvecklas kontinuerligt. S.k. faktablad, en särskildinformationsprodukt om bl.a. varor och tjänster, innehållerförköpsrådgivning. Verket hade förra budgetåret över 40 sådanafaktablad, vilka i 60 000 exemplar distribuerades tillkommunerna. Verket tillhandahåller också marknadsöversikter, somär särskilda sammanställningar över produkter som finns påmarknaden, vilka distribueras till de kommunalakonsumentvägledarna. Vidare har särskildautställningar som används av konsumentvägledarna om t.ex.hjälmar, leksaker och andra vardagsvaror. Därutövertillhandahåller verket särskilda dataprogram som syftar till attunderlätta vägledarnas och socialarbetarnas ekonomiskarådgivning. Utbildningen av vägledare består av grundutbildningoch fortbildning. De senare kurserna gäller olika områden, t.ex.bilar, boende, hushållsekonomi och försäkringar.Av anslagsframställning för budgetåret1995/96 framgår att verkets mål för den lokala verksamheten äratt ge kommuner och frivilliga organisationer stöd attidentifiera, förebygga och lösa konsumentproblem samt gefaktaunderlag för opinionsbildning på lokal nivå. Verket skallockså följa upp och utvärdera verksamheten. Ianslagsframställningen gör bedömningen attkommunernas samlade resurser för konsumentverksamhet kommer attöka, vilket ställer ökade krav på en utbyggd service frånverkets sida bl.a. i fråga om tillhandahållande av faktaunderlagoch åtgärder för att rationalisera förköpsrådgivningen ochutvärdering av verksamheten. I anslagsframställningen redovisasnärmare på vilket sätt skall möta dessa krav påökad service. Av redovisningen framgår att åtgärder skall vidtasför att underlätta vägledarnas förköpsrådgivning, varvid bl.a.ny informationsteknologi skall tas i anspråk.Utskottet kan mot bakgrund av det redovisade inte finna annatän att har en god beredskap för att också iframtiden tillgodose den lokala konsumentverksamhetens behov avservice och information.Med hänsyn till det anförda kan utskottet för sin del inte seatt det föreligger behov av några tillkännagivanden frånriksdagens sida i enlighet med vad som begärs i motionerna L711yrkande 13, L717 yrkande 7 och L49 yrkande 12.Internationellt arbeteMedlemskapet i EU innebär att är en del av en gemensammarknad med fri rörlighet över gränserna för människor,tjänster, varor och kapital. Den gemensamma marknaden medförförutsättningar för ett större utbud av varor och tjänster.Konsumentpolitiken inom EU har på gemenskapsnivå inte sammabredd, djup och tradition som den i . Efter en ganskatrög start har dock takten i detkonsumentpolitiska arbetet ökat. EG:s första konsumentpolitiskaprogram, som antogs , slog fast vissa grundlägganderättigheter för konsumenterna, bl.a. skyddet för hälsa ochsäkerhet, skyddet av ekonomiska intressen samt rätten tillreklamation och skadestånd. Detta första program gav få synligaresultat, men utgjorde startskottet för ett omfattandeutredningsarbete. Konsumenternas rättigheter fördes sedan vidaretill ett andra konsumentpolitiskt program, som antogs år 1981.Först kom dock utvecklingen avkonsumentskyddet att ta fart. kom en s.k. vitbok med enlista över de åtgärder som skulle vidtas inför förverkligandetav den inre marknaden . Av särskilt stor viktför konsumentpolitiken blev den nya harmoniseringsmetoden,benämnd New Approach. Metoden innebar att arbetet medproduktsäkerhet kunde förenklas. Medan EG formulerade deväsentligaste produktsäkerhetskraven överlämnades utformningenav detaljregler till de europeiska standardiseringsorganen ,Cenelec m.fl.Genom enhetsakten beslutades ett tillägg tillRomfördraget. I en ny artikel, 100a, slogs då uttryckligen fastatt förslag i fråga om hälsa, säkerhet, miljöoch konsumentfrågor skall utgå från en hög skyddsnivå. År 1990antogs det första treårsprogrammet som omfattade åren1990--1992. Genom om Europeiska unioneninfördes en särskild artikel om konsumentskydd i Romfördraget.Enligt artikel 129a skall gemenskapen medverka till attkonsumentskyddet uppnår en hög nivå. Åtgärder skall vidtas somstöder och kompletterar den politik som medlemsländerna bedriverför att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiskaintressen samt för att ge konsumenterna fullgod information. Detslås vidare fast att de åtgärder som EU vidtar inte skall hindranågot medlemsland att behålla eller införa strängareskyddsåtgärder, förutsatt att dessa är i överensstämmelse medfördraget och att informeras om dem. År 1993antog kommissionen sitt andra konsumentpolitiska program, somomfattar åren 1993--1995. Av programmet framgår kommissionensprioriteringar, nämligen konsumentinformation, förbättrat samrådmed , tillgång till domstolsprövning samtfinansiella tjänster. I programmet pekas också på att det finnsett nära samband mellan konsumentpolitik och miljöpolitik.Konsumentpolitiska frågor inom EU handläggs av en självständigenhet inom kommissionen, ().