bet · GI01KU14 · 1995-03-21 00:00:00 — Kommittén föreslog ibetänkandet (SOU 1990:12) Meddelarrätt en grundlagsreglering omrätt för enskilda inom företag och organisationer att lämnauppgifter, som omfattas av avtalad tystnadsplikt, förpublicering utan att drabbas av straff eller andra rättsföljder.Kommittéförslaget behandlades i proposition /91:64 omyttrandefrihetsgrundlag. Där konstaterades att förslaget möttstarkt motsånd bland remissinstanserna. Med hänsyn härtill stoddet enligt propositionen klart att det inte var möjligt att förafram frågan om en vidgad insyn inom den privata sektorn tillgrundlagsstiftning i samband med riksdagsval. Vidarestod det enligt propositionen klart att en lagstiftning av detslag som finns redovisat i kommitténs betänkande -- medgrundlagsfäst meddelarfrihet inom privata företag och andraprivata organisationer -- inte kunde förordas i det dåvarandeläget. Frågan borde dock ägnas fortsatt uppmärksamhet och görastill föremål för vidare överväganden. Regeringen ansåg sig inteberedd att då förorda någon särskild inriktning påberedningsarbetet utan ansåg att erfarenheterna avlagstiftningen om skydd för företagshemligheter borde avvaktas.Vid riksdagsbehandlingen av grundlagsärendet anfördekonstitutionsutskottet (bet. 1990/91:KU21) att det var angelägetatt öka insynen i det privata näringslivet och i de storaorganisationerna. Vilken väg man lagstiftningstekniskt skulle gåvar enligt utskottet en komplicerad fråga. Också utskottet kundekonstatera att det inte hade varit möjligt att föra fram fråganom ett förstärkt meddelarskydd på den privata sektorn införriksdagsvalet . Liksom regeringen ansåg utskottet attfrågan borde ägnas fortsatt uppmärksamhet.Riksdagsbehandling under senare årMed anledning av några motionsyrkanden hänvisade utskottet vidriksmötet /93 till sitt tidigare uttalande igrundlagsärendet om att frågan borde ägnas fortsattuppmärksamhet. Något särskilt uttalande från sidaansågs inte påkallat (bet. 1992/93:KU2).Frågor om insyn, meddelarfrihet och anonymitetsskydd ikommunala företag berördes under /94 i ettlagstiftningsärende om handlingsoffentligheten i kommunalaföretag. I ärendet föreslogs en ny regel, 1 kap. 9 §, isekretesslagen (1980:100) av innebörd att vad som föreskrivs itryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av allmännahandlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gällerhandlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningaroch stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligtbestämmande inflytande. antog förslaget ochbestämmelsen trädde i kraft den 1 januari 1995.I den proposition som låg till grund för förslaget anförderegeringen att något uttryckligt undantag i lag från principenom meddelarfrihet inte borde göras för de kommunala företagensdel. Allmänhetens intresse av insyn kunde enligt propositionensägas vara större i de kommunala företagen, vilka ytterstgaranteras av kommunala medel, än i de privata. Samma ordningborde gälla i de kommunala företagens verksamhet som i dekommunala myndigheterna, om inte särskilda skäl talade för någotannat. Regeringen såg för sin del inte att det fanns någrasådana skäl och föreslog därför ingen inskränkning avmeddelarfriheten (prop. 1993/94:48). hadesamma uppfattning (bet. 1993/94:KU13).I ärendet hade Lagrådet anfört att det emellertid ändå kankvarstå vissa skillnader vad gäller meddelarfriheten jämfört medde kommunala myndigheterna. Lagrådet gav några exempel på dettaoch kom till slutsatsen att det åtminstone finns en viss riskför att utrymmet för meddelarfriheten krymps när en kommunalverksamhet flyttas från en nämnd till ett kommunägt bolag.Lagrådet hade även pekat på att efterforskningsförbudet intetorde gälla i de kommunala företagen.Utskottet menade att de av Lagrådet aktualiserade problemenmed tillämpningen av meddelarfriheten borde ägnas fortsattuppmärksamhet och ansåg för sin del att frågan om ett utbyggtmeddelarskydd i de kommunala företag som omfattas avpropositionens förslag kunde behöva bli föremål för utredning.Intill dess att erfarenheter av den nya regleringen hade vunnitsborde enligt utskottets mening dock inte vidta någraåtgärder.Under /94 behandlade utskottet ett annatlagstiftningsärende på det kommunala området. Ärendet hadeväckts genom proposition 1993/94:188 om lokal demokrati. Medanledning av ett flertal motioner föreslog utskottet etttillkännagivande till regeringen om behovet av en samladuppföljning och utvärdering av de reformer och omfattandeförändringar som har skett inom den kommunala sektorn. En föruppföljningen och utvärderingen viktig fråga var enligtutskottet offentlighetsprincipens tillämpning inom den kommunalaverksamheten, vilket angavs bl.a. innefatta frågor ommeddelarskydd och anonymitetsskydd. I sammanhanget uttaladeutskottet att frågan om tillämpningen av offentlighetsprincipeni helt privatägda företag, som bedriver verksamhet påentreprenad, givetvis hade ett samband med möjligheten tillinsyn och kontroll. Utskottet ansåg att det borde finnas ettparlamentariskt inslag i uppföljnings- och utvärderingsarbetet.Enligt utskottet borde regeringen återkomma till meden redogörelse för arbetet senast vid utgången av (bet.1993/94:KU40). beslutade om ett tillkännagivande ienlighet med detta (rskr. 1993/94:379).Utvärdering och uppföljning av det kommunala förnyelsearbetetI enlighet med riksdagsbeslutet har regeringen beslutat omtillkallandet av en parlamentarisk kommitté. Den har tilluppgift att göra en samlad utvärdering av de reformer ochomfattande förändringar som har skett i kommunernas ochlandstingens organisation och verksamhetsformer samt föreslååtgärder som utvecklar och stärker medborgarnas inflytande överdet fortsatta förnyelsearbetet (dir. 1994:151).I direktiven anför regeringen att det i diskussionen om detkommunala förnyelsearbetet har förts fram förslag om att ökamedborgarnas möjligheter till insyn i och kontroll av kommunalverksamhet. Därför bör kommittén enligt direktiven ägna särskilduppmärksamhet åt denna fråga.För verksamhet som drivs på entreprenad åt kommunen av privatabolag, stiftelser, föreningar eller enskilda gäller fr.o.m. den1 enligt 6 kap. 7 § kommunallagen att nämnderna harett ansvar för sådan verksamhet och att de enligt 3 kap. 19 §skall tillförsäkra sig möjligheter att kontrollera och följa uppverksamheten. Den information som kommunen därvid får tillgångtill kommer att utgöra en allmän handling och vara tillgängligför allmänheten med de inskränkningar som följer avsekretesslagen (1980:100). Regeringen anför att i den allmännadebatten har krav rests på att insynen bör vara bredare. Detanges att i samband med behandlingen av propositionenom lokal demokrati också ansåg att förslagen om ett förstärktkommunalt ansvar och kontroll över entreprenadverksamhet innebären förbättring, men att de inte är tillräckliga för atttillgodose det behov av medborgerlig insyn och kontroll som härgör sig gällande (bet. 1993/94:KU40 s. 42--43).Regeringen anför vidare följande.Från demokratisk synpunkt kan det finnas risker med att delarav den offentliga verksamheten undandras den grundlagsskyddaderätten till insyn genom att den bedrivs av ett privat företag.Kommittén skall därför föreslå åtgärder som ökar medborgarnasmöjligheter till insyn i och kontroll av verksamhet,främst då denna bedrivs på entreprenad. I detta arbete ingåräven frågan om allmänhetens behov av insyn innan kommunen bunditupp sig i ett avtal med en entreprenör. I arbetet bör resultatetav uppdrag beaktas.Kommunalt anställda har, liksom alla andra, engrundlagsskyddad rätt att delta i den offentliga debatten. Deanställda har i vissa fall upplevt att de inte har kunnat deltai den offentliga debatten eller framföra kritik på sinarbetsplats av rädsla för olika typer av repressalier. JO har inågra fall riktat kritik mot vissa ledande kommunalabefattningshavares agerande mot de anställda i sådana fall.Utredningen skall därför analysera och klargöra vidden av dekommunalt anställdas yttrandefrihet.Reglerna i tryckfrihetsförordningen om meddelarfrihet,anonymitetsskydd och efterforskningsförbud gäller för kommunalamyndigheter. Lagrådet har med anledning av prop. 1993/94:48Handlingsoffentlighet i kommunala företag konstaterat att detåtminstone finns en viss risk för att utrymmet förmeddelarfrihet krymps när verksamhet flyttas från ennämnd till ett kommunägt bolag eller jämställt organ sombehandlas som myndighet när det gäller handlingsoffentligheten.Bestämmelser om anonymitetsskyddet för den som lämnar uppgiftertill massmedier gäller fullt ut i kommunala företag (se prop.1993/94:48 s. 34--37). har ansett att tillämpningenav meddelarfriheten bör ägnas fortsatt uppmärksamhet och atttillämpningen kan behöva bli föremål för ytterligare utredningnär erfarenheter vunnits om de nya reglernas tillämpning (bet.1993/94:KU13 s. 19).Kommittén bör därför följa upp tillämpningen och de förstaerfarenheterna av offentlighetsprincipens tillämpning ikommunala företag och vid behov lämna förslag till åtgärder.Information om den kommunala verksamheten bör varalättillgänglig. Tillämpningen av gällande regler för insyn ochrätt att ta del av allmänna handlingar har i några fallkritiserats av JO. Utredningen bör överväga om särskildaåtgärder krävs för att nå en bättre tillämpning av gällanderegler.MotionernaI motion 1993/94:K210 yrkande 7 av m.fl. (v)erinrar motionärerna om att i samband med behandlingenav yttrandefrihetsgrundlagen uttalade att det är angeläget attöka insynen i det privata näringslivet och de storaorganisationerna och att frågan borde ägnas fortsattuppmärksamhet. Motionärerna anför att en av de negativaföljderna av en stor arbetslöshet är att människor skräms frånatt öppet uttala sin mening och berätta om missförhållanden.Detta gäller enligt motionärerna också på de storamassmediaföretagen, där dessutom koncentrationen till färre ochkapitalstarka ägare förvärrar situationen. Motionärerna anseratt meddelarskyddet måste utvidgas till att gälla utanför denoffentliga sektorn. Motionärerna anför att utskottet redan haruttalat detta i det nämnda grundlagsbetänkandet med instämmandei betänkandet 1992/93:KU2, och att inga åtgärder har vidtagits.I motion 1994/95:K402 av m.fl. (fp) tarmotionärerna upp frågan om utvecklingen mot fler mellanformermellan privat och offentlig sektor påverkar möjligheterna tillinsyn enligt offentlighetsprincipen. Motionärerna förklarar attde har bejakat en utveckling som innebär att problem inom denoffentliga sektorn ibland åtgärdas genom att marknadsmekanismerutnyttjas. Problemen kan t.ex. bestå i bristande effektiviteteller i en berättigad känsla hos personalen på basplanet att förmånga beslut fattas högt upp i hierarkin. Lösningen kan innebäraatt man prövar entreprenad eller s.k. köp-sälj-system.Motionärerna anför att detta dock måste ske i former som säkrarden enskildes rättstrygghet och möjligheterna till demokratiskinsyn. En mellanform som motionärerna däremot traditionelltvarit skeptiska till är kommunala bolag. De anför att det är välkänt att ett ofta åberopat argument för att driva kommunalverksamhet i bolagsform är möjligheten att slippa insyn.Kommunallagen och aktiebolagslagen är enligt motionärernatillkomna i helt olika syften och är uppbyggda enligtmotstridande principer. De menar att ett kommunalt bolag därförblir något av en hybrid.Problemet med bristande insyn har enligt motionärerna i någonmån åtgärdats genom reglerna i sekretesslagen omhandlingsoffentlighet i kommunala företag. De menar dock atthuvudprincipen bör vara att verksamheter som drivs av detallmänna, och där skattemedel är eller kan komma att bli en delav finansieringen, bör drivas i förvaltningsform. Om skälen föraktiebolagsformen är starka är sannolikt en privatisering dennaturliga lösningen. Att vissa statliga bolagiseringar haraccepterats beror bl.a. på att den svenska affärsverksformenvarit okänd internationellt, vilket försvårade t.ex. Televerketsagerande på den internationella lånemarknaden. I det fallet ärenligt motionärerna också bolagisering ett steg på vägen motprivatisering.Motionärerna tror att det är fullt möjligt att hitta lösningardär alla rimliga krav tillgodoses, som möjligheternaatt utnyttja utomstående aktörer -- t.ex. föräldrakooperativ,friskolor, entreprenadföretag etc. -- bibehålls. De tror ocksåatt den ambition som funnits att decentraliserabeslut och låta personalen bestämma mer om den löpandeverksamheten inte behöver stå i strid med rimliga krav på insynoch demokrati. En statlig utredning bör enligt motionärernatillsättas med uppgift att analysera om lagstiftningsändringarär erforderliga för att säkra att de nya drift- ochledningsformer som förekommer i offentliga sektorn(köp-sälj-system, beställar-utförar-modell, entreprenader,privat finansieringsmedverkan i infrastrukturprojekt,bolagisering m.m.) inte inskränker möjligheten till insyn ochdemokratisk debatt (yrkande 2).Enligt motionärerna står det klart att det finns en betydandeokunnighet runtom i såväl statliga som kommunala myndigheter omvilka rättigheter lagarna ger medborgarna. Åtskilliga problemskulle säkert kunna lösas om det genomfördes eninformationskampanj riktad till ämbetsverk, statliga bolag ochkommuner om innebörden i meddelarfriheten ochoffentlighetsprincipen. Motionärerna föreslår att gerregeringen till känna behovet av en sådan kampanj (yrkande 3).Även motion 1994/95:K510 av () tar upp fråganom insyn i verksamheter som drivs med allmäna medel i bolagsformeller i andra associationsformer. Motionären menar attlagstiftningen bör ses över och vid behov ändras.Utskottets bedömningSom framgår av det föregående har en utredning nyligentillsatts med uppgift att studera och vid behov lägga framförslag till åtgärder beträffande frågor av det slag som tas uppi motionerna 1994/95:K402 yrkandena 2 och 3 och 1994/95:K510.Syftet med motionerna får sålunda anses tillgodosett, varförnågon åtgärd från sida med anledning av dem inte ärnödvändig. Motionerna avstyrks därför.I motion 1993/94:K210 yrkande 7 begärs att meddelarskyddetskall utvidgas till att gälla utanför den offentliga sektorn.Som utskottet anförde vid den första behandlingen av ärendet omyttrandefrihetsgrundlagen är det angeläget att öka insynen i detprivata näringslivet och i de stora organisationerna. I detsammanhanget blev det emellertid också klarlagt att denna frågalagstiftningstekniskt är mycket svår att lösa med hänsyn till deolika motstående intressen som gör sig gällande. Emellertidkommer arbetet i den nämnda utredningen att avse bl.a.frågor om meddelarfrihet i kommunägda bolag eller jämställdaorgan. Den uppföljning och utvärdering av det kommunalaförnyelsearbetet som utskottet tidigare uttalat sig för skulleockså innefatta tillämpningen av offentlighetsprincipen i heltprivatägda bolag som bedriver verksamhet påentreprenad. Det är möjligt att resultatet av arbetet kan gevissa uppslag som kan föra frågan framåt. Utredningens arbetebör därför avvaktas. Det nu anförda leder till att riksdageninte heller med anledning av den motionen bör vidta någonåtgärd. Utskottet avstyrker därför motionen.Yttrandefrihetsgrundlagens reklamregelGrundlagsbestämmelserAv 1 kap. 12 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagenframgår att föreskrifter i lag får meddelas om annonser omalkohol eller tobak i fråga om ljudradio- och televisionsprogramutan hinder av grundlagen. Bestämmelserna i grundlagen hindrarenligt paragrafens andra stycke inte att det i lag meddelasföreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam eller omvillkor för annan annonsering och sändning av program, som helteller delvis bekostas av annan än den som bedriverprogramverksamheten.Riksdagsuttalande /94Vid föregående behandlades ett antal motionsyrkandenom att reklamregeln i yttrandefrihetsgrundlagen skulle tas bort.Konstitutionsutskottet hänvisade till sitt uttalande vidbehandlingen av grundlagsärendet om att bakgrunden tillbestämmelserna om reklamförbud är att ordningen med reklamfriheti Radio-företagens sändningar skall kunna blirättsenlig även med den nya grundlagen. Utskottet avstyrktemotionsyrkandena (bet. 1993/94:KU2).MotionernaI motionerna 1993/94:K414 av von der Esch (m) och1993/94:K420 av (m) anförs att bestämmelsen i1 kap. 12 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen tillkommitför att hålla de s.k. public service-företagen fria från reklammen att den i praktiken också kommit att tillämpas för andra,fristående programföretag. Motionärerna menar att bestämmelsengör det möjligt att inskränka yttrandefriheten och att dendärför bör avskaffas. Samma uppfattning förs fram i motionerna1993/94:K438 av m.fl., 1994/95:K403 yrkande 1av m.fl. (m) och 1994/95:K425 av (m).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin uppfattning att reklamregeln iyttrandefrihetsgrundlagen skall vara kvar och avstyrker därförmotionerna.Rätt till genmäle och beriktigande i massmedierna m.m.Regler om genmäle och beriktigandeSkyddet för det redaktionella oberoendet gentemot det allmännaoch utgivarens ensamrätt är grundläggande principer inomtryckfrihets- och yttrandefrihetsrätten. I 3 kap. 4 §yttrandefrihetsgrundlagen finns en särskild bestämmelse somföreskriver att den som sänder radio- och TV-programsjälvständigt avgör vad som skall förekomma i programmen.Enligt 7 § radiolagen (1966:755) får i avtal mellan regeringenoch programföretaget föreskrivas skyldighet att sändaredogörelse för beslut av där nämnden har förklaratatt programföretaget har brutit mot reglerna i radiolagen elleravtalet. Vidare får i avtalen bestämmas om skyldighet förprogramföretagen att sända genmälen eller beriktiganden. Sådanabestämmelser har tagits in i avtalen med SverigesRadio-företagen och AB.Lagen (1992:1356) om satellitsändningar av TV-program tillallmänheten (satellitlagen) bygger på ett EG-direktiv i sammaämne. I 12 § föreskrivs att uppgifter som har förekommit i ettprogram skall beriktigas när det är befogat. fårenligt 27 § ålägga ett satellitprogramföretag att på lämpligtsätt offentliggöra beslut enligt vilket företaget har brutit motbestämmelserna om beriktigande.I proposition 1977/78:91 finns en beskrivning av genmäle ochberiktigande. Genmäle anges där avse angrepp mot åsikter ellerperson och knyta an till radiolagens krav på opartiskhet.Beriktigande anges avse fakta, sakuppgifter, och knyta an tillradiolagens krav på saklighet.Pressens etiska regler om genmäle och beriktigande harföljande utformning.Var generös med bemötanden5. Felaktig sakuppgift skall rättas, när det är påkallat. Densom gör anspråk på att bemöta ett påstående skall, om det ärbefogat, beredas tillfälle till genmäle. Rättelse och genmäleskall i lämplig form publiceras utan dröjsmål och på så sätt attden kan uppmärksammas av dem som har fått del av de ursprungligauppgifterna. Observera att genmäle inte alltid kräver enredaktionell kommentar.6. Publicera utan dröjsmål Pressens Opinionsnämnds klandrandeuttalande i fall som rör den egna tidningen.Tidigare uttalanden m.m.Frågan om skyldighet att publicera genmäle behandlades av enkommitté 1912 framlagda betänkandet med förslag tilltryckfrihetsförordning. Någon sådan bestämmelse upptogs inte iförslaget. Motivet var att det av såväl principiella sompraktiska skäl inte kunde komma i fråga att lagfästa engenmälesrätt i vidare omfattning än som en rätt tillberiktigande av faktiska uppgifter. Rent principiellt ansågkommittén att det inte fanns något intresse av att rättsligtskydda den personliga ömtåligheten för kritiska omdömen ochreflexioner. Kommitténs praktiska skäl avseende såväl genmälensom beriktiganden baserades på de tillämpningssvårigheter somhade visat sig i , och . Kommittén menadeatt en lagreglering var en grannlaga sak som lätt kundeframkalla ett rakt motsatt resultat än det avsedda. Bl.a. kundeen sådan genmälesrätt oftare åberopas till stöd för vägran änför yrkande på genmälets införande. Vidare hindrade enligtkommittén ett sådant rättsskydd inte tidningsredaktionen frånatt vidhålla den egna framställningens riktighet i en kommentar.Kommittén ansåg i stället att starka skäl talade för attöverlämna utvecklingen till "omhändertagande av andra godamakter än rättsordningens" (Betänkande med förslag tilltryckfrihetsförordning afgifvet ).År 1916 inrättade pressen . De förstapressetiska reglerna antogs av år 1923.1944 års tryckfrihetssakkunniga anslöt sig i betänkandet medförslag till ny tryckfrihetsförordning (SOU 1947:60) i storttill sina företrädares slutsatser. De sakkunniga fann inte skälatt införa någon genmälesrätt efter utländsk förebild. De pekadepå att ett sådant system vållat stora tillämpningssvårigheterutomlands och att det knappast utgjort något effektivt systemmot kränkande uppgifter och framställningar. Därtill torde detenligt de sakkunniga vara vanligt och räknas som godpublicistisk sed att tidningar och tidskrifter i vidsträcktomfattning inför bemötanden och rättelser. Däremot fann desakkunniga att det var angeläget att oriktiga uppgifter rättadesi behövlig omfattning. På de sakkunnigas förslag infördes därförföreskriften i 1 kap. 4 § andra stycket tryckfrihetsförordningensom innebär att en vidtagen rättelse skall beaktas vidbestämmande av påföljd för brott avseende missbruk avtryckfriheten. Det kan här nämnas att en motsvarande bestämmelsefinns i 5 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen. Departementschefenanslöt sig till de sakkunnigas överväganden och förslag. Hanansåg att de två lagstiftningsalternativ som stod till buds varolämpliga. Enligt departementschefen måste antingengenmälesrätten göras så vidsträckt att den som berörs avuppgifterna äger beriktiga dessa så snart han själv finner demfelaktiga, eller måste det anförtros åt domstol att efterbevisning pröva vilka uppgifter som är sanningsenliga. Hananmärkte att utgivarens möjlighet att ställa sig bakom ettberiktigande inte befrämjades av det förra alternativet. I frågaom det senare alternativet ansåg departementschefen attdomstolsförfarandet skulle förbehållas fall då fråga var omtryckfrihetsbrott. Han menade att det i stället borde vara enuppgift för att främja god publicistisksed (prop. 1948:230).Frågan om en lagreglering av rätten till genmäleaktualiserades i det radiorättsliga reformarbetet på 1960-talet.En lagreglering avvisades med hänvisning främst till detillämpningssvårigheter som skulle uppkomma. Kravet påopartiskhet och saklighet togs in radiolag. I sambanddärmed togs bestämmelser om genmäle och beriktigande in iavtalen med programföretagen.I samband med arbetet med en ny utvidgad grundlag påyttrandefrihetens område anslöt sig departementschefen i alltväsentligt till vad som redan hade anförts tidigare, bl.a. vidtryckfrihetsförordningens tillkomst (prop. 1986/87:151). Hankonstaterade således att det inte fanns något behov av enlagreglerad genmäles- och beriktiganderätt i fråga om radio- ochTV-program från programföretagen inom , eftersomdet här redan fanns tillräckliga garantier för saklighet ochopartiskhet i form av regler om genmäle och beriktigande m.m.När det gäller andra medier anförde departementschefen att dettill förmån för bestämmelser för i första hand pressen attoffentliggöra genmälen och beriktiganden kunde åberopas attskyddet mot förtal och annan ärekränkning inte var tillräckligtför att hindra publicitetsskador. Han anförde vidare att ävenmyndigheter, företag och organisationer kunde ha befogadeanspråk på att bemöta angrepp och rätta felaktiga uppgifter.Skäl mot en sådan lagstiftning ansåg departementschefen varaatt den inte gick väl ihop med utgivarens ensamansvar. Antingenfick man göra avkall på denna princip och låta den enskildesjälv ansvara för sitt inlägg, något som departementschefen intetyckte var lämpligt, eller också fick utgivaren habestämmanderätt även i fråga om inlägget. Enligtdepartementschefen begränsade detta senare alternativ starktvärdet av att lagfästa rätten till genmäle eller beriktigande.Vidare anförde han lagtekniska och organisatoriska svårighetersom skäl mot en lagreglering.