bet · GI01LU25 · 1995-04-06 00:00:00 — Höjning av anläggningshavarnas ansvarsbeloppför atomskador I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition1994/95:134 om höjning av anläggningshavarnas ansvarsbelopp föratomskador. I propositionen föreslås att det högstaersättningsbelopp för atomskador som innehavaren av enatomanläggning i ansvarar för skall höjas från 1,2miljarder kronor till 175 miljoner särskilda dragningsrätter(SDR), vilket motsvarar . Dettaansvarsbelopp skall fortsättningsvis anges i beräkningsenhetenSDR. De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 1995.Vidare behandlas fyra motioner som väckts med anledning avpropositionen, sex motioner som väckts samt tre motioner som väckts under denallmänna motionstiden /94.Utskottet tillstyrker bifall till regeringens förslag ochavstyrker bifall till motionerna. Till betänkandet har fogatstre reservationer (c, v och mp). I proposition 1994/95:134 föreslår regeringen() att antar det ipropositionen framlagda förslaget till lag om ändringi atomansvarighetslagen (1968:45).Lagförslaget har fogats till betänkandet som bilaga 1. Motioner väckta med anledning av proposition1994/95:1341994/95:L21 av m.fl. (c) vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till ändring iatomansvarighetslagen (1968:45) i enlighet med vad i motionenanförts om obegränsat ekonomiskt ansvar föratomanläggningsinnehavare i förhållande till innehavarens totalabetalningskapacitet.1994/95:L22 av m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar höja anläggningshavarnasansvarsbelopp till 2 (248 miljoner SDR) peratomolycka,2. att hos regeringen begär förslag om huransvarsbeloppen successivt skall höjas fram så attanläggningshavarna tar hela kostnadsansvaret.1994/95:L23 av m.fl. (kds) vari yrkas1. att anläggningshavarnas ansvarsbelopp tills vidare höjstill ett belopp motsvarande 248 miljoner SDR (2,7 miljarderkronor) per atomolycka,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om införande av ett obegränsat ansvar föranläggningshavare vid atomolyckor.1994/95:L24 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om vikten av samråd med våra grannländer iatomansvarighetsfrågan,2. att hos regeringen begär förslag om sådanttillägg till atomansvarighetslagen (1968:45) att för innehavarenav atomanläggning i är ansvarigheten enligt denna lagfull kostnadsersättning för skador utanför gränser,vållade av atomolycka.Motioner väckta under den allmänna motionstiden1993/941993/94:N410 av m.fl. (v) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att kärnkraftsindustrin skall ta helaförsäkringsansvaret för sin verksamhet.1993/94:N418 av m.fl. (c) vari yrkas6. att beslutar om ändring i 17 §atomansvarighetslagen i enlighet med vad som anförts i motionen.1993/94:N423 av i m.fl. (kds) variyrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en ändring av atomansvarighetslagensregler för kärnkraftverkens innehavares skadeståndsansvar vidkärnkraftsolyckor.Motioner väckta under den allmänna motionstiden1994/951994/95:L605 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ominriktningen på en höjning av ersättningsansvaret enligtatomansvarighetslagen.1994/95:L606 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag om ändring i17 § atomansvarighetslagen (1968:45) i enlighet med vad somanförts i motionen,2. att , om hemställan 1 faller, hos regeringen begärförslag om ändring i enlighet med vad som anförts i motionen menmed ansvarsbeloppet 8 500 000 000 kr.1994/95:N403 av m.fl. (kds) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en ändring av atomansvarighetslagensregler för skadeståndsansvaret vid kärnkraftsolyckor förkärnkraftverkens innehavare.1994/95:N432 av m.fl. (v) vari yrkas7. att beslutar att den svenska kärnkraftsindustrinskall ha ett obegränsat skadeståndsansvar för sin verksamhetenligt vad som anförts i motionen.1994/95:N434 av m.fl. (mp) vari yrkas41. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att kärnkraften skall bära sina egnaförsäkringskostnader.1994/95:N451 av m.fl. (s) vari yrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om olycksgarantin vid en kärnkraftsolycka. Internationella bestämmelser om ansvarighet för skador somorsakats av atomolyckor finns 1960 i avslutadkonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område(). Konventionen jämte 1963 avslutattilläggsprotokoll trädde 1968. isin lydelse enligt tilläggsprotokollet har ratificerats avSverige jämte 13 andra västeuropeiska stater.Enligt är innehavaren av en atomanläggningansvarig för skador som uppkommer i samband med driften avanläggningen oberoende av vållande, dvs. på objektiv grund.Ansvaret skall vara begränsat till visst belopp för varje olyckaoch vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk garanti.År 1963 avslutades i en konvention om supplerandestatsansvar. Konventionen, som i det följande benämnstilläggskonventionen, är ett komplement tillPariskonventionen. Tilläggskonventionen jämte 1964avslutat tilläggsprotokoll trädde i kraft och hartillträtts av elva av stater.Tilläggskonventionen syftar till en civilrättslig reglering avfrågan om ersättning av statsmedel vid stora olyckor. Enligttilläggskonventionen utgår supplerande ersättning av statsmedeli den mån ansvarsbeloppet enligt inte förslårtill full ersättning åt de skadelidande. Ersättningssystemetverkar i flera steg. Anläggningsinnehavarens ansvar utgör detförsta steget. Eftersom ansvaret kan variera i de olikakonventionsstaterna, skall i ett andra steg den stat därinnehavarens anläggning är belägen bidra till att täcka skadornaupp till ett visst belopp. I det tredje steget skall de statersom är anslutna till tilläggskonventionen (s.k. Brysselstater)därutöver vid behov gemensamt betala efter en särskilt angivenberäkningsgrund.År 1982 antog ett tilläggsprotokoll tillPariskonventionen och ett särskilt tilläggsprotokoll tilltilläggskonventionen. Protokollen innebär bl.a. den ändringenatt den maximala ersättning som kan utgå av statsmedel höjts ochatt samtliga beloppsgränser numera uttrycks i särskildadragningsrätter. Tilläggsprotokollen har tillträtts av Sverige.De beloppsgränser som gäller enligt de två konventionernajämte de båda tilläggsprotokollen är följande. Den stat vari denskadevållande anläggningen är belägen ansvarar enligtersättningssystemets andra steg sammanlagt med ett belopp avhögst 175 miljoner SDR (ca ). Tilltredje steget, som löper i intervallet mellan 175 miljoner SDRoch 300 miljoner SDR, och alltså uppgår till 125 miljoner SDR,skall Brysselstaterna gemensamt betala enligt en särskildformel.Bestämmelser om ansvar för atomskador finns för svensk del iatomansvarighetslagen (1968:45). Till grund för lagen liggerPariskonventionen och tilläggskonventionen jämtetilläggsprotokollen.Reglerna i atomansvarighetslagen innebär attatomanläggningsinnehavaren -- efter en ändring som trädde ikraft -- svarar med ett belopp på 1,2miljarder kronor för varje olycka. gällde en gräns på800 . Ansvaret skall vara täckt av enobligatorisk försäkring, som skall motsvara avansvarsbeloppet, eller av någon annan ekonomisk garanti. Denhögsta sammanlagda ersättning som utgår enligtlagen (första--tredje steget) är i enlighet medtilläggskonventionsbestämmelserna begränsad till 300 miljonerSDR eller ca per olycka. Gränsen mellanandra och tredje steget har inte tagits in iatomansvarighetslagen, eftersom gränsdragningen har betydelseendast för det inbördes förhållandet mellan konventionsstaterna.Utöver de nämnda, av konventionerna föranledda reglerna ombetalningsansvar, har i atomansvarighetslagen förts in ettfjärde steg som innebär ett civilrättsligt ansvar för svenskastaten. Gränsen för statsansvaret är satt så att det sammanlagdabeloppet som står till förfogande för dem som lider skada pågrund av driften av en atomanläggning uppgår till 3 miljarderkronor per olycka. För ansvaret enligt detta fjärde steg gällervissa i atomansvarighetslagen närmare angivna inskränkningar.Av 33 § atomansvarighetslagen följer vidare att i de fallersättningsbeloppen enligt lagen inte räcker till för attuppkomna skador skall kunna ersättas fullt ut kan ytterligaregottgörelse utgå av statsmedel. Grunderna för sådan ersättningskall fastställas genom särskild lagstiftning, varför någonförutbestämd nivå inte finns.Pariskonventionen jämte de olika tilläggen syftar till enregional reglering i av atomansvarighetsfrågorna. Ettmera världsomfattande syfte har den atomansvarighetskonventionsom antogs vid en konferens i och som utarbetatsinom (). Wienkonventionenhar tillträtts av 24 stater. Liksom Pariskonventionenföreskriver ett strikt ansvar föranläggningshavaren. De båda konventionerna överensstämmer imånga avseenden, men det finns också åtskilliga skillnadermellan dem. har inte tillträtt avfrämst den anledningen att ett tillträde till både den ochPariskonventionen skulle medföra rättstekniska problem som intevägdes upp av intresse att tillträda (se prop. 1968:25 med förslag till atomansvarighetslag m.m. s.58 f.).År 1988 tillkom i ett protokoll som länkar samman Wien-och Pariskonventionerna. Protokollet har undertecknatsav ett tjugotal stater, däribland av , , ochSverige. Genom protokollet utvidgas tillämpningsområdet för debåda konventionerna på så sätt att ansvaret enligt den enakonventionen gäller också till förmån för de skadelidande istater som är anslutna till det andra konventionssystemet. Iprotokollet har intagits en lagvalsregel som anger vilken avkonventionerna som skall tillämpas vid varje särskilt skadefall.Riksdagen beslutade att godkänna det gemensammaprotokollet rörande tillämpningen av ochPariskonventionen (prop. 1991/92:31, LU12).Inom påbörjades ett arbete med en revision avWienkonventionen. Arbetet bedrivs av ständigautskott för civilrättsligt ansvar vid kärnkraftsolyckor. Enligtuppgift har det ständiga utskottet rekommenderat attanordna en konferens för revision av underförsta halvåret 1996.OECD:s särskilda atomenergiorgan ()har rekommenderat de stater som är anslutna tillPariskonventionen att sätta upp som mål att de i möjlig månskall höja de belopp med vilket anläggningshavaren skall ansvaratill minst 150 miljoner särskilda dragningsrätter eller ca 1,2miljarder svenska kronor. har också rekommenderat staternaatt överväga ett förenklat system för att anpassaansvarsbeloppet för anläggningshavaren till kapaciteten påförsäkringsmarknaden.I propositionen föreslår regeringen nu att anläggningshavarnasansvarsbelopp höjs till ett belopp motsvarande 175 miljoner SDR-- motsvarande -- per atomolycka. Dettabelopp skall fortsättningsvis anges i beräkningsenheten SDR.Ansvarsbeloppet såvitt gäller obestrålat uran bör enligtförslaget också anges i SDR och lämpligen sättas till 10miljoner SDR, vilket med dagens värde på dragningsrätten endastinnebär en smärre höjning av ersättningsansvaret för obestrålaturan.Förslaget innebär enligt propositionen att den ökadekapaciteten på försäkringsmarknaden nu tas i anspråk främst fören höjning av de ansvarsbelopp som åvilar en atomanläggningsinnehavare. Det ökade ansvarsbeloppet kan komma att inverka påden framtida kapaciteten för sakförsäkringarna. Höjningeninnebär dock inte att några avgörande försämringar inträder förgällande sakförsäkringar eller att den av annat skäl inte kanbäras av industrin.Samtliga motionsyrkanden innefattar olika långt gående krav påen ytterligare höjning av anläggningshavarnas skadeståndsansvar.Flera motionsyrkanden går ut på att anläggningshavarna skallbära det totala ansvaret. I motion 1993/94:N423 av m.fl. (kds) (yrkande 4) och i motion 1994/95:L23 avDan m.fl. (kds) (yrkande 2) begärs tillkännagivande omändringar i atomansvarighetslagen som skall innebära ettobegränsat skadeståndsansvar för ägarna till kärnkraftverk och imotion 1994/95:N432 av m.fl. (v) begärs attriksdagen skall besluta att kärnkraftsindustrin skall ha ettobegränsat skadeståndsansvar för sin verksamhet (yrkande 7).Samma tankar förs fram i motion 1994/95:N403 av . (kds), i vilken motionärerna begär tillkännagivande om attatomansvarighetslagens ansvarstak för kärnkraftsindustrin börhöjas till ett belopp som motsvarar vad en olycka faktisktskulle kosta (yrkande 3). Såsom motion 1994/95:N434 av BirgerSchlaug m.fl. får förstås önskar motionärerna fullt ansvar föranläggningshavarna. Motionärerna begär nämligen tillkännagivandeom att kärnkraften skall bära sina egna försäkringskostnader(yrkande 41). Slutligen begärs i motion 1993/94:N410 av m.fl. (v) att skall besluta attkärnkraftsindustrin skall ta ett helt och odelat kostnadsansvarför sin verksamhet, inbegripet kostnadsrisken vid enkärnkraftskatastrof (yrkande 6).I motion 1994/95:L22 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen beslutar att anläggningshavarnas ansvarsbelopp skallhöjas så att det motsvarar den högsta ansvarsgräns som gäller iEuropa, (yrkande 1). Samma yrkande försfram i motion 1994/95:L23 av m.fl. (kds) (yrkande1).I motion 1994/95:L22 av m.fl. begärs vidareatt regeringen skall återkomma till med förslag om huransvarsbeloppen skall höjas successivt fram , så attanläggningshavarna tar hela kostnadsansvaret (yrkande 2).I motion 1994/95:L21 av m.fl. (c) begärs attanläggningshavarens ansvar utökas så att den begränsas endast avanläggningshavarens totala betalningskapacitet, beräknad intebara på den aktuella anläggningen, utan även på eventuellaägarkoncerner. Även i motion 1993/94:N418 av . (c) begärs en ansvarsnivå i linje med den totalabetalningskapaciteten (yrkande 6). I motion 1994/95:L605 av EvaEriksson (fp) framhålls att en kärnkraftsanläggning ärsakförsäkrad för ca . Motionären anser attanläggningshavarnas skadeståndsansvar bör höjas och att dettabör ske så att i ett inledande skede miljö och hälsa värderaslika högt som en anläggning och begär tillkännagivande om ensådan inriktning.Ett förslag om höjning av atomansvarighetslagens ansvarsgränsför anläggningshavarna till begärs imotion 1994/95:L606 av m.fl. (mp) (yrkande 1).Vid avslag på yrkande 1 begär motionärerna att ansvarsgränsenbestäms till (yrkande 2).I motion 1994/95:L24 av m.fl. (mp) kritiserasregeringen för att propositionsförslaget inte innehållersärskilda regler om ersättning till drabbade grannländer.Motionärerna begär tillkännagivande om vikten av samråd medgrannländerna i atomansvarighetsfrågor (yrkande 1). Vidarebegärs att regeringen skall återkomma med lagförslag som innebärfullt skadeståndsansvar för anläggningshavare när det gällerskador utanför gränser vållade av atomolycka (yrkande2).I motion 1994/95:N451 av m.fl. (s) begärs etttillkännagivande om att olycksgarantin bör höjas och att Sverigebör verka internationellt för detta (yrkande 4).Med anledning av motionerna vill utskottet understryka att detsjälvfallet är angeläget att skadeståndsreglerna påatomansvarighetsområdet är utformade så att de som drabbas av enolycka inom kärnkraftsindustrin får full ersättning för sinaskador. Vid varje olycka svarar, som ovan nämnts, svenska statenoch anläggningshavaren gemensamt för skadeståndsanspråk påtillhopa och svenska staten, gemensamt medövriga Brysselstater, i intervallet 1,925 miljarder--3,3miljarder kronor. Atomansvarighetslagen medger dessutom attskadestånd i särskilda fall utgår med belopp som överstiger de ilagen angivna gränserna. Grunderna för ersättningen skall dåfastställas genom lagstiftning. Beträffande svenska statenssärskilda ansvar har utskottet åtskilliga gånger tidigareuttalat sig till förmån för en höjning av beloppsgränsen ochutgått från att regeringen skulle ta upp frågan (se senast bet.1991/92:LU29). I den nu aktuella propositionen sägs att densenaste tidens ekonomiska utveckling och därmed värdet på densärskilda dragningsrätten har lett till att maximibeloppetenligt tilläggskonventionen överstiger vad som kan betalasut enligt det extra statsansvaret i 31 a §atomansvarighetslagen. Det extra statsansvaret kan därmed sägasha förlorat sin betydelse.Enligt vad som vidare anges i propositionen är frågan omomfattningen och utformningen av ett statsansvar för atomskadorföremål för uppmärksamhet i arbetet inom utskott förcivilrättsligt ansvar vid kärnkraftsolyckor. Resultatet av detarbetet anses kunna få betydelse för svensk del och kan därförenligt regeringen vara ett skäl för att vänta med att taställning till frågan om ändringar av det särskildastatsansvaret. Därtill kommer att (dir.1994:67) som en uppgift har att uppmärksamma förutsättningarnaför en utveckling av ersättningsansvaret i internationelltsammanhang. Kommissionen skall ha slutfört sitt arbete iseptember 1995. Detta kan enligt regeringen vara ytterligare ettskäl att något avvakta innan ändringar övervägs beträffandestatsansvaret. Utskottet har i och för sig inget att erinra motdet anförda men vill betona att det är angeläget att regeringentar initiativ till ändring i atomansvarighetslagen i förevarandehänseende så snart det föreligger ett tillfredsställandebeslutsunderlag.Vad sedan gäller den i detta ärende centrala frågan omskadeståndsansvaret för innehavare av kärnkraftsanläggningarvill utskottet -- i linje med vad som tidigare anförts vidbehandlingen av likartade motionsyrkanden (se senast bet.1992/93:LU39) -- som sin grundinställning uttala att ansvaretför atomskador i första hand bör bäras av kärnkraftsindustrin.Utskottet ser därför med tillfredsställelse att regeringen nulagt fram förslag om en höjning av beloppsgränsen föranläggningshavarens ansvar. Förslaget innebär att ett störreekonomiskt ansvar lyfts över på kärnkraftsindustrin och liggerdärmed i linje med tankegångarna i motionerna. Som utskottettidigare har framhållit torde det emellertid inte vara förenligtmed att ålägga anläggningshavarna ettobegränsat ansvar. Att skulle lämna konventionen ochdärmed ställa sig utanför det ersättningssystem som gäller iVästeuropa bör inte komma i fråga. Svensk lagstiftning måstedärför bibehålla en begränsning av ansvarighetsbeloppet. Avväsentlig betydelse för frågan om var gränsen föranläggningshavarens ansvar skall dras blir därför möjlighetenatt täcka ansvarigheten genom försäkringar eller andraekonomiska garantier. Av propositionen framgår att kapacitetenpå försäkringsmarknaden medger att ett belopp på175 miljoner SDR, motsvarande ca ,ansvarsförsäkras med bibehållande av egendomsskyddet förkärnkraftsindustrin. Det bör därvid beaktas att försäkringenenligt 23 § atomansvarighetslagen som regel måste tecknas så attden motsvarar av ansvarighetsbeloppet.På grund av det anförda tillstyrker utskottet att denföreslagna lagändringen genomförs. vill utskottet ånyounderstryka vikten av att regeringen noga följer utvecklingen påområdet och efter hand som förhållandena medger ett ytterligareökat skadeståndsansvar för anläggningshavarna återkommer medförslag till i saken. Utskottet utgår från attregeringen därvid verkar för att även framtidakapacitetsökningar på försäkringsmarknaden -- i linje med vadriksdagen tidigare uttalat (se bet. 1991/92:LU12) -- främstkommer att ställas till förfogande för höjningar avansvarsförsäkringarna och därmed också möjliggöra en höjning avdet belopp med vilket anläggningshavaren svarar. I sammanhangetvill utskottet också framhålla det angelägna i att regeringenäven verkar på det internationella planet och tar till vara demöjligheter som finns till förbättringar av ansvarssystemet vidatomskador.Mot bakgrund av det anförda finner utskottet att motionernainte bör föranleda någon vidare åtgärd. Utskottetavstyrker därför bifall till samtliga motioner. beträffande atomansvarighetslagenatt med avslag på motionerna 1994/95:LU22 yrkande 1och 1994/95:L23 yrkande 1 antar regeringens förslag till lag omändring i atomansvarighetslagen (1968:45),res. 1 (v) - delvis2. beträffande framtida höjning av beloppsgränsen m.m.att avslår motionerna 1993/94:N410 yrkande 6,1993/94:N418 yrkande 6, 1993/94:N423 yrkande 4, 1994/95:L605,1994/95:L606, 1994/95:N403 yrkande 3, 1994/95:N432 yrkande 7,1994/95:N434 yrkande 41, 1994/95:N451 yrkande 4, 1994/95:L21,1994/95:L22 yrkande 2, 1994/95:L23 yrkande 2 samt 1994/95:L24.res. 1 (v) - delvisres. 2 (c)res. 3 (mp)den 6 april 1995På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (),(), (), (),(), (), (), (), (), BirgittaCarlsson (c), () och (). Atomansvarighetslagen (mom. 1) och Framtida höjning avbeloppsgränsen m.m. (mom. 2)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 8 börjarmed "Vad sedan gäller" och slutar med "samtliga motioner" bortha följande lydelse:Vad sedan gäller den i detta ärende centrala frågan omskadeståndsansvaret för innehavare av kärnkraftsanläggningarvill utskottet -- i linje med vad som tidigare anförts vidbehandlingen av likartade motionsyrkanden (se senast bet.1992/93:LU39) -- som sin grundinställning uttala att ansvaretför atomskador i första hand bör bäras av kärnkraftsindustrin. Ienlighet med detta synsätt är den självklara ståndpunkten attanläggningshavarnas skadeståndsansvar borde vara obegränsat. Attinföra ett sådant ansvar är enligt utskottets meningi och för sig önskvärt men praktiskt omöjligt, eftersom detskulle förorsaka ett sammanbrott för landets energiförsörjning,vilket i sin tur skulle innebära förödande ekonomiska ochekologiska problem.I den föreliggande situationen bör emellertid den störstamöjliga höjningen av ansvarsbeloppet göras. Det är utskottetsbestämda uppfattning att även den svenska försäkringsmarknadenkan klara att återförsäkra ett ansvarsbelopp i nivå med denhögsta ansvarsgräns som gäller i , motsvarande 2,7miljarder kronor (248 miljoner SDR). Utskottet tillstyrkerdärmed bifall till motion 1994/95:L22 yrkande 1.Vidare bör enligt utskottets mening regeringen återkomma tillriksdagen med förslag om hur ansvarsbeloppet successivt skallhöjas fram med sikte på att anläggningshavarnasansvar skall vara obegränsat. Detta bör med bifalltill motion 1994/95:L22 yrkande 2 som sin mening ge regeringentill känna.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse:1. beträffande atomansvarighetslagenatt med bifall till motionerna 1994/95:L22 yrkande 1och 1994/95:L23 yrkande 1 och med anledning av propositionenantar av reservanten i bilaga 2 framlagt förslag till lag omändring i atomansvarighetslagen (1968:45),dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse:2. beträffande framtida höjning av beloppsgränsen m.m.att med bifall till motion 1994/95:L22 yrkande 2 ochmed anledning av motionerna 1993/94:N410 yrkande 6, 1993/94:N418yrkande 6, 1993/94:N423 yrkande 4, 1994/95:L605, 1994/95:L606,1994/95:N403 yrkande 3, 1994/95:N432 yrkande 7, 1994/95:N434yrkande 41, 1994/95:L21 och 1994/95:L23 yrkande 2 samt medavslag på motionerna 1994/95:N451 yrkande 4 och 1994/95:L24 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.2. Framtida höjning av beloppsgränsen m.m.(mom. 2)och (båda c) anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjarmed "På grund av det anförda" och slutar med "samtliga motioner"bort ha följande lydelse:På grund av det anförda tillstyrker utskottet att denföreslagna lagändringen genomförs. Utskottet vill emellertidsärskilt peka på att ansvarsreglerna inte är så utformade att defungerar i ett marknadsekonomiskt sammanhang. Lagstiftningenshuvudsyfte är -- och måste givetvis vara -- att tillgodoseallmänhetens behov i händelse av en kärnkraftsolycka, men det ärenligt utskottets uppfattning inte en rimlig ordning att dettasyfte inte kan uppnås utan att reglerna innebär attkärnkraften subventioneras på bekostnad av andra energikällor.Utgångspunkten borde i stället vara att det ärkärnkraftsindustrin och inte allmänheten som skall bärakostnaderna vid en eventuell olycka. I enlighet med detsynsättet borde anläggningshavarens ansvar täcka de reellakonstnaderna för det ekonomiska skadeståndsansvaret ochföljaktligen vara obegränsat. Det är dock uppenbart att det inteär möjligt för anläggningshavaren att försäkra sig för ett såomfattande ansvar.