prot · GH0951 · 1994-01-13 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:51Torsdagen den 13 januariKl. 12.00--15.291 § Val av den svenska delegationen tillEuropeiska ekonomiska samarbetsområdets (EES)gemensamma parlamentarikerkommitté och densvenska delegationen till EFTA-staternasparlamentarikerkommittéFöretogs val av åtta ledamöter och åtta suppleantertill den svenska delegationen till dels Europeiskaekonomiska samarbetsområdets (EES)gemensamma parlamentarikerkommitté, delsEFTA-staternas parlamentarikerkommitté.Valberedningen hade enhälligt godkäntgemensamma listor för dessa val.Sedan de gemensamma listorna upplästs av andrevice talmannen och godkänts av kammaren befannsföljande personer, vilkas namn i här angivenordning upptagits på resp. listor, valda förriksdagens innevarande valperiod:ledamöter till den svenska delegationen tillEuropeiska ekonomiska samarbetsområdets (EES)gemensamma parlamentarikerkommitté och densvenska delegationen till EFTA-staternasparlamentarikerkommittéLars ()()()()(fp)()()()suppleanter till den svenska delegationen tillEuropeiska ekonomiska samarbetsområdets (EES)gemensamma parlamentarikerkommitté och densvenska delegationen till EFTA-staternasparlamentarikerkommittéGöran Lennmarker (m)()()()()()(nyd)()2 § AvsägelseAndre vice talmannen meddelade att GudrunSchyman (v) avsagt sig uppdraget att varasuppleant i den svenska delegationen tillEuropeiska frihandelssammanslutningens (EFTA)parlamentarikerkommitté.Kammaren biföll denna avsägelse.3 § Anmälan om kompletteringsval till densvenska delegationen till Europeiskafrihandelssammanslutningens (EFTA)parlamentarikerkommittéAndre vice talmannen meddelade attVänsterpartiets riksdagsgrupp på grund avuppkommen vakans anmält () somsuppleant i den svenska delegationen tillEuropeiska frihandelssammanslutningens (EFTA)parlamentarikerkommitté efter vice talmannen förklarade vald tillsuppleant i den svenska delegationen tillEuropeiska frihandelssammanslutningens (EFTA)parlamentarikerkommittéBengt ()4 § Svar på interpellation 1993/94:51 omuppehållstillståndet för våldtäktsoffer från fornaJugoslavienAnf. 1 Kulturminister ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att verka för att våldtäkt definieras somtortyr när den utförs av myndighetsutövare och omjag är beredd att ge instruktionerom att kvinnor från andra delar än Bosnien i fornaJugoslavien skall ges flyktingstatus i enlighet medGenèvekonventionen. Låt mig först säga att vi här iriksdagen redan tidigare i olika debatter från allahåll har varit eniga i vårt fördömande av och våravsky för de våldsbrott som begås mot kvinnor i detforna Jugoslavien.Vid UNHCR:s exekutivkommittés möte i oktoberförra året antogs en konklusion rörande sexuellaövergrepp. I denna har medlemsstaterna uttrycktsitt stöd för att den som åberopar välgrundadfruktan för förföljelse i form av sexuella övergrepp,på grund av sin ras, religion, nationalitet,tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller politiskauppfattning, skall betraktas som flykting enligtGenèvekonventionen. Det är denna tolkning avflyktingdefinitionen i somSverige har ställt sig bakom och som också sedantidigare tillämpats av svenska myndigheter vidprövningen av enskilda asylansökningar.Invandrarverket har efter individuell prövning i ettflertal beslut beviljat våldtagna kvinnor frånBosnien flyktingstatus. Jag anser därmed att detsom efterfrågar redan är gjort.På fråga om huruvidaasylsökande kvinnor från andra delar av f.d.Jugoslavien som utsatts för våldtäkt, som utförts avmyndighetsföreträdare, kommer att få stanna gårdet inte att ge ett entydigt svar då varje ärendeprövas individuellt. I de fall den beslutandemyndigheten finner att de skäl som har åberopats iett ärende faller under den definition som jagtidigare redogjorde för, kommer kvinnan, liksomtidigare, att få stanna oavsett från vilket land, ellerdel av ett land, som hon kommer ifrån. Jag kan härnämna att har beviljat enkvinna från Kosovo, som åberopat våldtäkt till stödför sin ansökan, asyl som de facto-flykting.Viola Furubjelke har slutligen frågat mig om jag ärberedd att ge instruktioner om attdessa kvinnor skall ges flyktingstatus i enlighet medGenèvekonventionen. Enligt nu gällandelagstiftning har varken jag eller regeringen någonmöjlighet att ge instruktioner pådet sätt som efterfrågar.Regeringen kan däremot genom beslut i enskildaärenden, som överlämnats av , ge uttryck för hurbestämmelserna i utlänningslagen skall tolkas ochhuruvida olika åberopade skäl skall anses varaasylgrundande eller ej.Anf. 2 ():Herr talman! Invandrarministern har förvissosvarat på min interpellation, men svaret gör migbåde arg och besviken. Jag hade hoppats att svaretskulle ge några öppningar till en konstruktiv dialogi vad som för de berörda asylsökande kvinnornaoch deras familjer är en ödesfråga. I stället sägerinvandrarministern med kyligt avståndstagande attvad göras skall redan är gjort. Vilken skillnad mottonen i den debatt som vi här förde och i deuttalanden som gjorde när hontillsammans med andra kvinnor i departementendemonstrerade i svart utanför !Då sades det att vi måste ha en beredskap för attkunna ge stöd åt de våldtagna kvinnor som kommerhit och söker asyl. I det här svaret finns det inte ensett uns av medkänsla eller försök till förståelse fördessa kvinnor och deras familjer.Invandrarministern gömmer sig bakom formellaskrivningar. Hon vill göra gällande att asylsökandesom kan åberopa fruktan för förföljelse i form avsexuella övergrepp på grund av ras, religion,nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp ellerpolitisk uppfattning får asyl i . Alla somarbetar med flyktingfrågor vet att så är det ju inte.Sverige är en rättsstat. Men att på det här sättetformulera officiella sanningar som inte har ett duggmed verkligheten att göra påminner mera om detsom man hade för sig i statsskick som vi harfördömt. Vore jag i invandrarministerns kläderskulle jag nog ta kritiken från den brittiska domstolsom uttalat att inte längre lever upp tillGenèvekonventionen på allvar. Besvärar det inteinvandrarministern det minsta att de levandebevisen för att vi inte lever upp till den UNHCR-överenskommelse som citerats finns överallt ute påförläggningarna? Kvinnor som under stor ångest,vanligtvis efter flera besök hos och tålmodigt arbeteav Flyktingmedicinskt centrums vårdpersonal, harberättat hur de av poliser och paramilitära grupperhar utsatts för de mest brutala sexuella övergrepp,inte sällan inför ögonen på sina barn. får denena kvinnan efter den andra besked om att tror på deras berättelser, menatt man likväl anser att de utan risk kan resa tillbakatill landet där övergreppen skedde. Detta rör sigofta om albanska kvinnor från Kosovo, men ocksåom kvinnor från andra serbkontrollerade delar avdet forna Jugoslavien.I ett mycket välskrivet reportage i i går kundeman läsa om några av dessa kvinnor och om debedömningar som har gjort i dessa fall. Jag villcitera ett utlåtande av , dateratden : ''De nuvarande allmännaförhållandena i familjen hemland och främst iKosovo är inte sådana att dessa utgör grund förbeviljande av asyl. Vid denna bedömning har ävenbeaktats uppgifter om övergrepp mot den albanskabefolkningen. ''Förutom att maken i den familj som här avsesunder satt fängslad, blev misshandlad ochtrakasserad för politisk verksamhet blev kvinnan ifamiljen våldtagen av serbisk polis vid enhusrannsakan , varefter de flydde tillSverige.I denna och andra avslagsmotiveringar från skriver man attvåldtäkterna som dessa kvinnor har utsatts för avstatens företrädare inte kan anses sanktionerade avden serbiska staten.Jag har tagit del av minst ett tiotal asylsökandekvinnors berättelser från dessa områden. Jagönskar att invandrarministern kunde möta dessakvinnor. Det råder inget som helst tvivel om att devåldtäkter som de har utsatts för har politiskamotiv. I de flesta fall är syftet att pressa framinformation om make eller släktingar. I några fallär det för att de vägrar att samarbeta med serberna.Att våldtäkterna har sin grund i kvinnors ursprungeller religion är väl alldeles uppenbart.Den bedömning som och skiljer sig på alla punkter från de rapporter somFN:s flyktingkommissarie, andra Balkanexperter gör om förföljelserna avalbaner i Kosovo och andra serbkontrollerade delari restjugoslavien.Balkanexperter som säger t.ex.:''Och jag hade jag följt utvecklingenmed mina egna ögon kunnat se hur allt barasuccessivt förvärrats, månad för månad, i ettsönderfallande apartheidsamhälle med ständigtstegrat våld mot civilbefolkningen. ''säger: ''Jag förstår inte hur mångasom över huvud taget aldrig satt sin fot där, aldrigkänt den etniska spänningen i luften och heller intetalat med bägge sidorna, med sådan tvärsäkerhetkan uttala sig om hur situationen är där nere. ''Mot denna bakgrund vill jag frågainvandrarministern: det inte dags att regeringenlever upp till UNHCR-exekutivens konklusion ochatt de våldtagna kvinnorna från hela f.d.Jugoslavien ges asyl, eftersom de har våldtagits avpolitiska motiv? Är det inte också dags atttillmötesgå UNHCR:s representants vädjan om attinte över huvud taget skicka tillbaka asylsökandetill Kosovo under rådande omständigheter?Anf. 3 ():Herr talman! Våldtäkt som vapen har använts i allakrig för att förtrycka och förnedra motståndareeller besegrade.Häromdagen redovisades i en nyhetssändning i TVen rapport om hur de allierade vid slutet av andravärldskriget våldtog 2 miljoner tyska kvinnor på detmest urskillningslösa och besinningslösa sätt.Kvinnorna som redan tidigare var offer och sominte hade orsakat något krig fick ta straffet. Mångaavled eller tog sitt liv efteråt. En mängd ovälkomnabarn föddes, och många har aldrig berättat förnågon om vad de utsattes för. Deras liv förstördes.Gärningsmännen gick fria. Kanske hyllades de somkrigshjältar när de kom hem.Jag berättar detta bara för att visa att detta harhänt -- det händer fortfarande -- och att vi måstegöra något för att stoppa det.Jag vill tacka invandrarministern för svaret, ävenom också jag tycker att det är något svagt. Vi hadeen debatt här om hur våldtagna kvinnorskall kunna hjälpas här i och även på plats.Förutsättningarna för att på ett bra sätt kunna gesådan hjälp här är naturligtvis att kvinnorna fårstanna här och inte skickas tillbaka till eventuellanya övergrepp.Enligt de uppgifter som jag har fått omGenèvekonventionen, och som ocksåinvandrarministern bekräftar, är våldtäktförbjuden enligt 4:e somhandlar om skydd för civilbefolkning. Där ståruttryckligen att våldtäkt är att betrakta somkrigsförbrytelse. Frågan behandlas också itilläggsprotokollen nr 1 och 2, som handlar ominterna konflikter. Där sägs att våldtäkter ochsexuella trakasserier är förbjudna och att kvinnorskall ha skydd mot detta.För mig framstår det som självklart att sexuellatrakasserier och våldtäkter som utförs av militäreller polis som ett led i den etniska rensningen ellerför att få kvinnan att lämna information är attjämställa med tortyr och därför utgör skäl förbeviljande av asyl.I svaret hänvisar invandrarministern till att ettflertal våldtagna kvinnor från Bosnien beviljatsflyktingstatus. Detta är väl ganska självklart,eftersom det finns ett principbeslut om Bosnien.Kvinnorna hade kanske fått stanna även om de inteblivit våldtagna.Det är de kvinnor som kommer från andra delar avf.d. och kanske även från andra delarav världen som frågan gäller. I det avseendet tyckerjag att svaret är mycket vagt. Är det verkligenendast en kvinna från Kosovo som har beviljatsasyl? Gäller det för hela f.d. ? Jag måsteerkänna att jag inte har klart för mig i hur mångafall man väntar på beslut och inte heller hur mångaav dem som har åberopat nämnda skäl för begäranom asyl som har avvisats. Jag vill därför frågainvandrarministern om det finns några uppgifterom detta.Ingen kan väl längre hävda att förhållandena i f.d.Jugoslavien på något sätt uppfyller kraven pådemokrati och rättssäkerhet. Argumentet attvåldtäkt är förbjudet i landet och att det därför inteär någon fara att skicka tillbaka offren håller inte.Inte kommer någon polis att skydda kvinnor somhar våldtagits av andra poliser. Jag vill poängteraatt det här rör sig om fall där övergreppen utförtsav polis och/eller militär och att de självfallet skallprövas individuellt.Vi är alla medvetna om att vi inte kan ge allavåldtagna kvinnor i världen skydd här i . Jagär också medveten om att regeringen inte kan geInvandrarverket den typ av instruktion somefterfrågas i interpellationen, men däremot iärenden som överlämnas av , vilket invandrarministernockså säger. Har något överlämnande skett i dennatyp av ärenden? Om så inte är fallet, har regeringenuttryckt någon önskan om att få ett sådant ärende?I så fall är det hög tid att vi får ett vägledandebeslut.Kampen mot de sexuella förbrytelserna i krig ochkonflikt får inte avmattas. Vi har alla ett ansvar föratt protestera och för att ställa förbrytarna till svars.Men vi vet att vi egentligen kan göra väldigt litet,tyvärr. Det händer alltför sällan att förbrytarnaställs till svars. måste vi ändå försökaatt göra vad vi kan för att skydda de kvinnor som avpolitiska och militära skäl utsätts för detta förtryck.Anf. 4 ():Herr talman! I krig är det den starkares rätt sområder. har man aldrig med lagar kunnatskydda kvinnor vid krig. Vad man borde kunnagöra är att med lagar här i skydda dekvinnor som söker skydd mot att återsändas.Som sade är det mycketviktigt att understryka att detta inte är något nytt.Man kan säga att det i krig har skapats mycketinvecklade beteendemönster för att skyddasoldaten, eftersom det anses att soldaten bara utförsitt arbete när han dödar. Genom det oundvikligalidande som detta arbete innebär för soldaten kanman genom en gemensam överenskommelse ta uthämnd på en tredje part, kvinnorna.Det var i tidigare krig en urgammal sed att denintagna staden plundrades av armén under tredagar. Kvinnornas andel av blodsfesterna var sådanatt den knappast kan beskrivas, än mindre förstås.Från krigen berättarsägnen om hur de barmhärtigaste männen ursegrarmakten vandrade från hus till hus och dödadekvinnorna innan de skulle råka i händerna på devåldsberusade erövrarna. Uttrycket ett öde värreän döden lär härstamma från . Det varbättre för kvinnorna med en snabb död än att råkaut för ett öde värre än döden.En annan tolkning av bakgrunden till övergreppenpå kvinnor är att kvinnan ses som mannensegendom. Genom att skända kvinnan hämnas manpå mannen genom att förstöra hans egendom.Som tog upp har en rapportpresenterats om vad som hände efter andravärldskriget. Det är känt hur deryska arméerna, när de vältrade in över Östeuropaoch , tog ut sin hämnd på de tyskakvinnorna. Men denna senare rapport visar att detockså gällde för de andra arméernas soldater.Det är inte endast under krig som kvinnor blirställföreträdande offer för hämnd. Våldtäkteranvänds i diktaturer som och motoppositionens och gerillans kvinnor och i ländersom och andra delar av det f.d. Jugoslavienäven som ett led i en etnisk rensning och sompolitiskt påtryckningsmedel. Det är alltså inget nyttfenomen. Det bör verkligen påpekas isammanhanget.Med den bakgrundskunskap som finns om dethär problemkomplexet är det märkligt om inte ettland som är det land som i sin asylhanteringoch sin lagstiftning och även i sitt arbete iinternationella forum klart deklarerar attvåldtäkter utförda av en stats företrädare, sompolis, militär, paramilitär och andra som har enlegitim rätt att ses som företrädare för statsmakten,skall bedömas som asylskäl utifrånGenèvekonventionen. Förföljelsen har i sådana fallvarit personlig, och man kan väl knappast kräva atten person som utsatts för de här övergreppen sedanskall känna sig trygg i att kunna räkna med sitthemlands beskydd.Jag vill därför fråga: Anser inte kulturministern attdet är dags att ta initiativ till att våldtäkt utförd aven stats företrädare skall bedömas som asylskälutifrån och att detta ävenskall skrivas in i utlänningslagen?Anf. 5 ():Herr talman! Som redan har sagts är det inget nyttfenomen att våldtäkter används som en del i självakrigföringen. Likväl är det fullständigt oacceptabeltoch ett brott mot folkrätten, och därför är detviktigt att kraftigt reagera mot den här typen avbrott. Det måste med kraft understrykas ochklargöras att våldtäkt är en krigsförbrytelse.Vi är kvinnor från alla partier som har gått sammani aktionen Kvinna till kvinna, som ett sätt att visaatt vi reagerar mot det här men också för att visa attvi vill hjälpa till, att vi vill få in pengar och medeltill stöd för de här kvinnorna, både kvinnor i fornaJugoslavien och kvinnor som kommer hit somflyktingar.Kriget i är ett terrorkrig motcivilbefolkningen. I det tidigare multietniska, fornaJugoslavien försöker man nu med en otroliggrymhet att skapa etniskt rena områden, ochvåldtäkterna ingår som ett medel i den strategin.Kvinnorna utsätts för de här fruktansvärdavåldtäkterna, men avsikten är inte bara att skadakvinnorna utan att skada hela samhället, helafolkgruppen. Detta är ju en mycket känslig ochsvårhanterlig fråga.Samtidigt är det underligt att man ändå så litetanvänder ordet våldtäkt. Kulturministern skriver isitt svar att harantagit en konklusion, och det är bra. Men det talasdär om ''sexuella övergrepp'', och man använderalltså inte ordet våldtäkt, som jag menar är denrätta benämningen i det här sammanhanget.I en rapport skriven av Röda korset i det fornaJugoslavien talar man också om ''tortyr, sexuellaövergrepp och andra typer av grovt våld''. Jag hartittat i hela skriften -- ordet våldtäkt nämns inte enenda gång.En av huvudpunkterna här är ju att våldtäkt inte ärsom vilken sorts tortyr som helst. Effekterna avvåldtäkten sträcker sig över generationer ochskadar inte bara den människa som blir utsatt, utansyftet med den är betydligt större. De härkvinnorna befinner sig ju också i en otroligt stängdsituation, eftersom de också möter ett fördömandeav samhället runt omkring sig. Det är en ohyggligsituation de befinner sig i, och de behöver verkligenolika former av hjälp.Det är ju ett väldigt stort steg för de här kvinnornaatt över huvud taget erkänna, tala om att de harblivit våldtagna. De törs inte tala om det för sinamän ens en gång. När man efter att ha kommit somflykting har tagit det stora steget att berätta om blivit våldtagen, vilket gör att man tycker lämnar ut sig själv in på bara kroppen, innebärdet en otrolig smärta att saken inte tas upp som detförfärliga det är. Dessa kvinnor har blivit utsatta förvåldtäkter och gruppvåldtäkter av statens män --inte bara av militär utan också av poliser. Det ärstatens män i uniform som utför dessa handlingar,och det gör det hela ännu mera grymt.När man talar med människor påflyktingförläggningar och när man läser artiklar omdetta kan man verkligen ifrågasätta uttalandenafrån och Utlänningsnämndenssyn på de här frågorna. Vad som händer är att detsom sägs om våldtäkter eller ''sexuellt övervåld''eller vad det nu kallas av heltenkelt vävs in i själva dokumentationen, ungefärsom att en våldtäkt inte skulle räcka utan att denmåste utgöra ett led i en rad andra handlingar.Detta är något som jag menar att man verkligenmåste protestera mot. Att ha blivit utsatt för enbrutal våldtäkt en enda gång måste ju vara enfruktansvärd upplevelse som man bär med sig helalivet. Jag ser det som en form av tortyr, som bordeha en väldigt stor tyngd för en som söker asyl. Jaghar också hört en del säga att asylsökande kommerhit och påstår att de har blivit våldtagna, men jagmenar att den smärta som kvinnorna visar när deberättar om våldtäkterna måste vara ett bevis i sig.Har invandrarministern över huvud taget tittat påde frågor som har tagit upp?Anf. 6 ():Herr talman! Som så många har sagtär våldtäkter inte precis någon ny företeelse.Kanske har våldtäkter förekommit -- jagvet inte om det är så, men jag kan intuitionsmässigtgissa.Det jag vet är att våldtäkter och krig tyvärr är enganska vanlig kombination, men även om det ärvanligt får våldtäkter aldrig accepteras som någotnaturligt och integrerat i krigets generellavedermödor. Det handlar faktiskt om människorsintegritet och människovärde. Det människovärdevi alla har måste ju också gälla i krig, vilket ocksåGenèvekonventionen understryker.Det är bra att sexuella övergrepp, som jag uppleverär en vidare definition än våldtäkt, nu också skallbetraktas som anledning till flyktingstatus. Det ärbra.I kriget som pågår i , ett landsom vi har många flyktingar från, förekommermycket tortyr. Våldet, tortyren, riktas motsärskilda grupper och har såväl psykiska och fysiskasom sociala konsekvenser.Män och kvinnor förs bort i skilda grupper till olikafångläger, och barn och gamla separeras från sinafamiljer. Kvinnorna utsätts för systematiskavåldtäkter och hålls i fångenskap. Blir de gravida,släpps de inte förrän graviditeten är så långtframskriden att abort är omöjlig. Våldtäkt är alltiden oerhörd kränkning mot individen och drar oftaskam inte bara över kvinnan själv utan över helafamiljen och hela släkten.Dessutom känner kvinnan i de här sammanhangenockså en stor skuld, fastän hon egentligen inte harnågon anledning att göra det.Det är självklart att den fiende som behandlar debosniska kvinnorna på det här sättet ocksåbehandlar kvinnorna så i grannlandet Kosovo.Våldet handlar om att förnedra, förödmjuka och fåmänniskor att rymma från sina hem och samhällen.Det handlar om ett vapen i den etniska rensningsom nu pågår i Europa.Jag och många med mig anser att systematiskavåldtäkter är en form av mycket avancerad tortyr.Det egentliga syftet med tortyr är att få informationeller erkännanden från den som torteras. Men dethar blivit allt tydligare att det egentliga syftet är attsystematiskt, psykiskt och fysiskt, bryta ner enmänniska, att bryta ner hennes identitet ochpersonlighet. Man vill skapa ett människovrak fylltav skam och skuld, utan självkänsla ochsjälvrespekt. Att skapa skräck och vara en varningtill andra ingår också i syftet med tortyren. Men detär inte bara den torterade som drabbas utanockså -- som jag redan varit inne på -- hela familjensamt släkt, vänner och arbetskamrater. De blirrädda och uppgivna och går ofta i landsflykt ellerunder jorden. Men det var ju bl.a. det som varmeningen.I har vi en stor grupp flyktingar, framför alltkvinnor och barn, som har blivit utsatta försystematiska våldtäkter -- således tortyr. De skallenligt min uppfattning behandlas därefter iasylhänseende.Hur många dessa människor är vet vi inte, därföratt vi inte har undersökt den saken . Detusentals kvinnor som finns i vårt land och somhar blivit utsatta för systematiska våldtäkter harhelt utan behandling och oftast också utan stödsjälva fått kämpa med sin ångest och sin ängslan.Ofta har de gjort allt för att förtränga det som dehar varit med om, när de nu i alla fall fått behållalivet. Det har inte tagits någon särskild hänsyn tillderas situation. Av bl.a. kulturella skäl harkvinnorna inte heller kunnat tala med vem somhelst om vad de har varit med om.Av en av en läkare privat och frivilligt utfördundersökning av 40 kvinnor från Bosnien vid en avvåra flyktingförläggningar i framgår att38 % av kvinnorna hade blivit utsatta för sexuellatrakasserier och våld. hade varit ögonvittnentill terror och mord. var fördrivna hemifrån.80 % hade förlorat en närstående person. Detövervägande antalet av de undersökta kvinnornahade också gynekologiska problem. Någon adekvatmedicinsk hjälp hade de inte fått. Speciell hänsynhade således inte tagits till deras svåra situation.Våldtäkter klassas inte som tortyr i vårt land.Kvinnor som har utsatts för våldtäkter är därförinte berättigade till hjälp vid tortyrcentrum ochandra rehabiliteringsenheter. Konstigt nog tycks vihär i vara ganska immuna mot vetskapenom den tortyr i form av våldtäkter som kvinnorändå utsatts för.Det finns i och en del andra länder projektsom drivs av olika organisationer för att ge socialtoch psykologiskt stöd till de kvinnor som har blivitutsatta för våldtäkter.