prot · GH0968 · 1994-03-02 00:00:00 — Vi tar självasjälvständigt ställning till i vilken utsträckning vi villvara med. I samband med medlemskapet skall videfiniera vår ställning till den västeuropeiskaunionen. Det finns ingen konflikt mellan det somUlf sade och det faktumatt den svenska militära alliansfriheten alltjämtbestår.Anf. 49 HANS ():Fru talman! Det måste ju ligga en motsättning i , när man inleder förhandlingarna, säger går med på ett gemensamt försvar eller att mani varje fall inte skall förhindra eller motsätta sig det.Därmed har man ju intagit en ståndpunkt. Jag villfråga statsministern: tror statsministern attDanmark har begärt ett uttryckligt undantag på denhär punkten? De har inte gjort det för intet. Varförväljer inte samma linje som Danmarkgjorde i försvarsfrågan?När det gäller offentlighetsprincipen är jagfortfarande förvånad över att statsministern här göruttalanden i den frågan utan att komma med någotförslag om hur detta skall lösas. Först har vi fåtthöra att det skulle bli någon form av ömsesidighet.Vi har fått höra att det skulle lösas gemensamt medde nordiska länderna. Ingenting av detta har dockskett innan avtalet underskrivs.Anf. 50 Statsminister ():Fru talman! Den sista frågan gav ju på tidigare. Han talade om vad som skullekomma där. Den yttersta garantin för svenskgrundlag ligger i riksdag och i grundlagensjälv. Det är en mycket viktig princip. Vi skallaldrig lita på någon annan än oss själva när detgäller våra grundlagar. Vi skall aldrig göra vårasvenska grundlagar till föremål för andrasbeslutsfattande eller för andras medverkan. Svenskgrundlag gäller i . Beslut om svenskgrundlag fattas av riksdag. Därmed sättervi punkt i den delen. Detta respekteras av andra.Det är viktigt att få det fastlagt. Det redogjorde UlfDinkelspiel för.Låt mig sedan gå över till frågan om militäralliansigen. Konkret var det frågan om . Fråganom varför begärde undantaget skall juställas till de danska företrädarna. Det är ett faktumatt den danska positionen är fundamentaltannorlunda. är ju faktiskt redan medlemi en militärallians. NATO är en fullt integreradmilitärallians. Den europeiska unionen är det inteoch kommer enligt min mening inte att bli detheller.Däremot kommer det att ske en allt närmaresamverkan i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor iden europeiska unionen. Denna samverkan kanockså innehålla, och kommer säkert att innehålla,försvarspolitiska komponenter. Vi får vara med ochta ställning till i vilken utsträckning detta skall skeoch i vilken utsträckning vi skall medverka i detta.När det gäller den delen av vår säkerhetspolitik ärdetta fortfarande nationella avgöranden som viträffar själva.Anf. 51 MAJ ():Fru talman! Mot bakgrund av de senaste timmarnasdiskussion skulle jag gärna vilja ansluta mig tillTage när han säger: Den som intetvivlar är inte riktigt klok.I den deklaration som gav den 1februari 1993 sade han, när det gäller dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, att viär beredda att ikläda oss samma fördragsmässigarättigheter och skyldigheter som gemenskapensnuvarande medlemmar. Sedan sade han: Som densvenska har deklarerat bestårSveriges militära alliansfrihet alltjämt. Samtidigtinser vi att utformningen på lång sikt av engemensam försvarspolitik som med tiden skullekunna leda till ett gemensamt försvar är ett mål förden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikensom kommer att diskuteras vidare 1996. Vi avserinte hindra den europeiska unionens utveckling påvägen mot detta mål.Min fråga till är då: Har inteSverige redan avstått från att säga nej till ettgemensamt försvar genom denna deklaration?Tidigare fick vi höra, på en fråga från LenaKlevenås, att gäller. Det är ocksåmin erfarenhet av internationellt arbete att detalltid är den skrivna avtalstexten som gäller och intealdrig så välvilliga tolkningar. I iartikel J 4.1. står det att den gemensammasäkerhetspolitiken skall inkludera alla frågor somär relaterade till unionens säkerhet inkluderandedet eventuella formandet av en gemensamförsvarspolitik som kan komma att leda till ettgemensamt försvar.Enligt internationell juridisk expertis ger dennaparagraf unionen full makt att handskas med allförsvarspolitik och med ett gemensamt försvar.Man behöver ingen som helst utvidgning avMaastrichtavtalet för att kunna göra detta. Man harockså gett VEU i uppdrag att utforma och jobbamed ett gemensamt försvar. Min andra fråga är då:Vilket land har en utrikes- och säkerhetspolitik sominte inrymmer ett försvar? Jag känner inte till någotsådant land. Det kunde vara intressant att få vetaom det finns.Anf. 52 Statsrådet ():Fru talman! Den första frågan som Maj BrittTheorin ställde, nämligen om vår egen inställningtill en medverkan i en försvarsallians, harstatsministern redan berört i ett tidigare svar. Jaghar också i tidigare debatter med till vad som står i deklarationen från den 1februari. militära alliansfrihet beståralltjämt.Det är riktigt, och statsministern sade det alldelesnyss, att vi icke avser att lägga hinder i vägen för enutveckling mot en gemensam försvarspolitik inomramen för den västeuropeiska unionen. Mendärmed har vi icke på något sätt förpliktat oss till ettsådant samarbete. Det finns ingen gemensamförsvarspolitik inom den europeiska unionen.Varje beslut på det här området fattas medenhällighet. Ingen kan tvinga in i ett sådantsamarbete.Visst gäller och för övrigt alla defördrag som skall skriva under. Men detgäller också att läsa dessa fördrag på ett riktigt sätt.Dessa fördrag förpliktar icke på något sätt,jag upprepar det, att medverka i en eventuellframtida gemensam försvarspolitik, än mindre i ettgemensamt försvar om detta över huvud tagetskulle aktualiseras.Det är och riksdag somsuveränt beslutar i dessa frågor. Jag vet inte helleratt det finns något annat land som är utan försvar.Det är varje enskilt land som självt bestämmer hurman vill utforma sitt försvar och om man villsamarbeta med andra. I vårt fall har vi valt vår linje.I dagsläget är den linjen den militäraalliansfriheten. Den består alltjämt.Anf. 53 MAJ ():Fru talman! Jag har läst mycket noga vad UlfDinkelspiel sade vid inledningen avförhandlingarna. Han sade tydligt och klart att vi ärberedda att ikläda oss samma fördragsmässigarättigheter och skyldigheter som gemenskapensnuvarande medlemmar. Det gällde just utrikes- ochsäkerhetspolitiken. Enligt avtalstexten ochinternationell juridisk expertis inrymmer detta i sigockså det gemensamma försvaret. Det krävs ingensom helst ändring av för ettgemensamt försvar.Det är inte så underligt att man blir tveksam införvad regeringen egentligen vill när man lyssnat tillvad har sagt internationellt. Jag är inteensam om min tvekan och mitt tvivel. Vi har hörten hel del internationella forskare säga: Allt tal omatt denna paragraf och detta avtal inte innehåller ettgemensamt försvar är ingenting annat är politiskpropaganda.Ett fredens är för mig någonting positivt,men det kan aldrig gälla ett gemensamt försvar.Innehåller avtalet enligt expertis bindningar till ettgemensamt försvar är det för mig omöjligt attacceptera.Anf. 54 Statsrådet ():Fru talman! Jag uttryckte mig tydligen inte heltklart. I varje fall tycks inte mitt budskap ha gåttfram.Genom medverkan i den europeiska unionenikläder vi oss samma rättigheter och skyldighetersom andra medlemmar i unionen. Men dettainnebär inte -- -- någonförpliktelse att delta i något försvarssamarbete ellerett gemensamt försvar. Det avgörande är attfördraget icke binder.Maj Britt må komma dragande med än denene, än den andre eller än den tredjeinternationella experten; de skall inte tolka vårpolitik. Den politik som vi står för redovisades i dendeklaration som jag gjorde införEU:s medlemsländer. Det är den politik som gäller.Den politiken är fast förankrad här i , ochden är utgångspunkten.Skall vi ändra på den politiken gör vi dettasuveränt. Det gör och , ingen annan.Anf. 55 TALMANNEN:Informationen om avtalet med är nu slut, ochvi tackar statsministern och statsrådet . (Applåder) 068hänv o vot Pass 31 Efteranf. 552 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1993/94:153 och 181 till skatteutskottet3 § Beslut rörande utskottsbetänkanden somslutdebatterats den 23 februariBeslutUU21 Situationen i det tidigare JugoslavienMom. 5 (folkrättsligastatus)Yrkanden:1. utskottet2. 1Votering:281 för utskottet25 för mot. 11 avstod42 frånvarandeKammaren biföll utskottets hemställan.Partivis fördelning av rösterna:För utskottet:124 s, 73 m, 13 fp, 27 c, 20 kds, 21 nyd, 3 -För mot. :14 fp, 2 kds, 9 vAvstod:1 kdsFrånvarande:14 s, 7 m, 6 fp, 4 c, 3 kds, 2 nyd, 5 v, 1 -Mom. 6 (vapenembargo och sanktioner)Yrkanden:1. utskottet2. utskottets hemställan med den ändring däri somföranleddes av bifall till mot. 3 och 4 (fp,s)Kammaren biföll utskottets hemställan medacklamation.Övriga momentKammaren biföll utskottets hemställan.4 § Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m.Föredrogsfinansutskottets betänkande1993/94:FiU10 Den ekonomiska politiken ochbudgetregleringen m.m. (prop. 1993/94:100delvis).Anf. 56 ():Herr talman! Vi har ägnat oss åten diskussion om det träffade avtalet medEU. Det är ett exempel på en bra samverkanmellan regeringen och oppositionen. Vi har känt har lyssnat på våra synpunkter och att man hartagit hänsyn till våra krav. Resultaten iförhandlingarna har blivit bra. Det är en framgångför Sverige.Tyvärr är inte samma attityd närvarande frånregeringens sida när vi diskuterar den ekonomiskapolitiken. Där uteblir resultaten, och det är inte braför . En summering av den ekonomiskapolitik som bär ansvar för slutar i etttydligt budskap: Man har åstadkommitefterkrigstidens största politiska misslyckande.Massarbetslösheten har fått fotfäste i vårt land. Såser det ut.Till det här skall läggas att detta resultat inte harkommit av sig självt utan är en konsekvens av enmedveten politik, som är den främstaekonomisk-politiska exponenten för. Det är frågaom ett nyliberalt systemskifte, som skullegenomföras i på samma sätt som det hadegenomförts i och i England.Kommer ni ihåg valrörelsen , då Ny start förSverige lanserades? Alla skulle få det bättre. Ingenskulle få det sämre. Skatterna skulle sänkas.Privatiseringarna skulle sjösättas. Det var ingenhejd på fördelarna. T.o.m. hyrorna skulle sänkas.När den politiken mötte enverklighet visade det sig att den var ihålig. Dåövergick man inom det nyliberala lägret till att säga:Vi måste nog först få det sämre innan vi får detbättre. Vi skall gå igenom stålbadet. Och så följdeman den argumentationslinjen ett tag.Nu lyfter de dominerande ideologerna i detnyliberala lägret fram positionerna och säger: Detär nog så att inte alla kan få det bättre. Några i vårtframtida måste räkna med att permanent fådet sämre. Några lämnar vi efter oss. En nyarbetsmarknad skall växa fram med underbetaldajobb, med en servicesektor som bygger på att de tvåtredjedelar som har det bra skall ha råd attefterfråga tjänsterna från den tredjedel som fårfinna sig i att det i nyliberalernas har blivitsämre.Så har man gått cirkeln runt, från det att manstartade i valrörelsen , då alla skulle få detbättre, till att nu visa på en utveckling framför ossdär några alltid kommer att få det sämre. Så kan detideologiska tillkortakommandet i politik formuleras och beskrivas.Vi kommer att följa under hela dettaår och fram till valrörelsen med påminnelser omsamtliga de löften som de nuvaranderegeringspartierna ställde ut för att erövraregeringsmakten och för att använda denna till attbörja bryta ned välfärdssamhället. Det blir en hårdoch lång valstrid, och den är viktig, eftersom dethandlar om ett vägval.Mot det här ställer vi socialdemokrater ett politisktalternativ som utgår från en ideologisk grundsynsom bygger på solidaritetsbudskapet. Detsammanfattas enklast i ett politiskt program i tvåpunkter: 1) Sätt människor i arbete. 2) Fördelabördorna rättvist.Vi har lanserat det programmet i vid fleratillfällen och konkretiserat det på punkt efterpunkt. Det representerar också vårtställningstagande här . Det innehåller ensatsning i detta konjunkturläge på investeringar.Den första hörnpelaren är investeringar imänniskors kunskaper. Det är inte rätt att användasamhällets resurser till passiva bidrag i ett läge då viborde kunna använda dem mer aktivt förkompetensuppbyggnad.Den andra hörnpelaren är att låta industrin i dettaläge bygga ut sin produktionskapacitet och attinföra direktavskrivningar, så att vi i detkonjunkturläge som vi nu har framför oss slipperflaskhalsarna och därmed undvikerinflationstendenserna.Den tredje hörnpelaren är att vi nu skall få fart påbyggandet. Det är fel att låta en hel näringsgrenligga i malpåse och riskera att den långsiktigtavvecklas, när samhället har så stora behov. Allaser ju hur skolhusen förfaller och attsjukhusbyggnader och daghem skulle behövarepareras. Alla inser risken för en kommandebostadsbrist, och många begriper att de äldre måsteha en anpassning av sina lägenheter. Resurserna föratt göra detta använder vi i till attvänta och återigen vänta på bättre tider.Vi lägger också fram ett program för att satsa påmiljöinvesteringar, på sådant som gör att vårtsamhälle blir bättre att leva i. Vi för i vårt alternativresonemang om penningpolitiken, om krisensbakgrund och om det statsfinansiella förfalletsorsaker, bl.a. om arbetslöshetens förtärandeverkan också på statsfinanserna.Det här är känt, det är presenterat, och vi möter ettoerhört gott gensvar ute i landet när vi far runt ibygderna och pratar om vår politik. Här i riksdagenhar däremot vår politik dömts utav den borgerliga majoriteten, såsom varande ickehållbar, ett alternativ som är för lättviktigt. Det måså vara att man tycker så, men när vi nu ser vad somhänder denna vår i riksdag, blir den kritikfrån de borgerliga som kommer att följa här italarstolen litet märklig.Vad gör vi just nu i ? Jo, vårt resonemangom att det statsbidragssystem som infördes förkommunerna inte var hållbart motsvaras nu av atten statlig utredning har tillsatts för att just titta påden saken. På den punkten fick vi rätt.Vårt resonemang om att det är fel att nu skicka ut20 000--30 000 kommunalt anställda,sjuksköterskor och lärare, i öppen arbetslöshetmöts nu av att man i arbetsmarknadsutskottetbörjar försöka hitta lösningar som innebär attsituationen åtminstone denna vår inte förvärras.Där får vi rätt.Vårt resonemang om att inte låta byggandet gå ibotten utan att nu satsa på , reparationer,ombyggnad och tillbyggnad, möts av ett gensvarfrån som innebär att regeringen körsöver. Där har vi fått rätt.Vårt långa resonemang i denna kammare ompenningpolitiken har kanske inte förts så mycket iutskotten och i utan mest av AnneWibbles föregående statssekreterare, han somunder åtminstone skötteFinansdepartementets dagliga verksamhet, OlleWästberg, som på ledarplats i haruttryckt samma kritik av regeringen på den härpunkten som vi.Så kan jag gå igenom område efter område ochkonstatera att det vi har sagt till delar accepteras avdenna riksdag. När varje utskott var för sighanterar vår politik vinner vi framgång, men närhelheten skall beskrivas av finansutskottetsrepresentanter, då döms den ut. Detta kan vi bära.Det tragiska är att denna saktfärdighet frånregeringens sida och från majoritetens sida i dennakammare gör att människor kommer i kläm och attSverige förlorar möjligheter. När man väl kommertill skott är det , det är för svagt, det är försnålt. Det är ett bra sammanfattande omdöme omden ekonomiska politik som regeringen förmårsamla sig till.På ett område når vi inte regeringen. Det gäller dendel som rör rättvisefrågorna. Där är det stumt. Viser där hur dominerarregeringsarbetet genom att de har skaffat sigkontroll över det viktiga i systemskiftets ,nämligen skattepolitiken, den del avFinansdepartementet som står för intäkterna. Därfinns doktrin: Låt oss först göraneddragningarna i statens intäkter, och sedantvingas besparingarna fram.Nu genomför man dessa skatteförändringar --ofinansierade i stor utsträckning, finansierade del. De genomförs i , meni den del som själva hanterar. Det är löntagare och pensionärer somfår höjd skatt, och det är kapitalägare och andrasom får sänkt skatt. Det är klart att bitterheten överdenna orättvisa är stor i det svenska folkdjupet.Sedan förklarar den härskatteförändringen med att det totala skattetrycketpå något sätt trots allt har minskat och att varjehushåll därmed i genomsnitt har fått enskattesänkning på . Man tar sig för pannan.Den genomsnittliga bedömningen avfördelningspolitiken rymmer ju två extremer: Vissamänniskor t.o.m. i regeringskretsen får 7 miljonerkronor i skattesänkningar, medan läraren,sjuksköterskan, den vanlige inkomsttagaren får6 i skattehöjning. Väger man ihop dettahittar man naturligtvis förr eller senare ett snitt,men det säger ingenting om fördelningen.När skattesänkningen motsvarar perhushåll innebär det ju att vi i det statsfinansiellamoras som vi befinner oss i har tagit bort statligaintäkter, och när de tas bort försvinner ocksåförutsättningarna för att bedriva en politik somutjämnar med hjälp av den offentliga sektornsverksamhet. Sjuksköterskor, lärare och andra sernu sin egen skatt höjd därför att man frånregeringen trumpetar ut att statsfinanserna kräverdet, men pågår för andra grupperskattesänkningar, som sammantaget innebär attbesparingar drabbar den egna verksamheten.Lärare och sjuksköterskor som arbetarmed att minska klyftorna i samhället ser dettadubbla tal.Förstår ni varför bitterheten växer i det svenskasamhället? Och förstår ni som är socialliberalervarför människor som kanske traditionellt har känten viss samhörighet med de värderingarna nu frågarsig vad sysslar med? hartillsammans med Per blivit den främstaexponenten, symbolen för detta systemskifte. Ärdet att undra på att socialliberalerna flyr?Denna högerpolitik är möjlig att genomföra därföratt vi i riksdag har ett högerparti somstår utanför regeringen och som lojalt stödjerförslagen. Vi får se hur länge detta parti blir kvar.Regeringen har sedan ytterligare ett litet parti inomsig, som aktivt bidrar till dominans,nämligen . Kds ligger tillhöger om . Kds är det parti som göratt inom regeringen har kraft nog attdriva fram systemskiftet. För detta bär kds ettohyggligt stort ansvar.När vi har kritiserat fördelningspolitiken har vimötts av människor som har sagt att BengtWesterberg ju ändå har ett inflytande iSocialdepartementet. Ja, det är rätt. Vi gillarmycket av det säger, men i sindagliga gärning har han ju spänts framför uppgiftenatt dra de sociala reformer i land som kännetecknasav systemskifte inomjämställdhetspolitiken.Kvinnorna förlorar på den utveckling vi har iSverige . De är de stora förlorarna genomneddragningarna i kommunerna, attackerna påfördelningspolitiken och ovanpå detta dettavårdnadsbidrag som skalldriva genom i . Det är ingenting annat änett systemskifte också det, likvärdigt med de andrasystemskiftena som vi har sett under de senasteåren. Det blir inte mindre allvarligt,riksdagsledamöter, av att det systemskiftetbeledsagas av fagert tal om rättvisa och solidariskfördelning.När vi nu går ut i valrörelsen kommer två tydligaalternativ att stå mot varandra. Det ena ärSocialdemokraterna, som sätter rätten till arbetefrämst på den politiska dagordningen. Vi hävdar attvi inte som regeringen vill kan vänta till 1996 medatt minska arbetslösheten, utan det måste göras ,för annars exploderar långtidsarbetslösheten somen socialbidragsbomb ute i kommunerna.Jag var i . Där kommersocialbidragen att kosta 1 miljard kronor.Arbetslösheten är orsaken.Nu har regeringen sagt att vi skall leva med denarbetslösheten . Sedan kan vi börjaminska den -- om vi får en tillväxt som råkar liggapå . Hur det skall gå till har man ingenuppfattning om. Det besked som de arbetslösa fårav regeringen är: Vänta och se, det kanske blirbättre! Medan man väntar föröds statsfinansernaoch fördärvas det som är grunden ivälfärdssamhället.Ingen kommer undan arbetslöshetens kostnader,ingen! Ni som sitter här och har era arvoden, vi somär ute i samhället och möter människor som harjobb, alla kommer vi förr eller senare att drabbasav arbetslöshetens gissel, eftersom den skär raktigenom. När de stänger daghemmet , närplatserna på ålderdomshemmen blir sämre ochfärre, när skolans resurser tas bort, är det ettuttryck för det statsfinansiella förfall som har sin roti arbetslösheten. Ingen kommer förbi detta. Dendrabbar oss alla.Samhalls framgångsrike chef i följandebeskrivning av . Jag vill läsa in dettatill protokoll, för det är en utmärktsammanfattning av det problem vi gemensamt haratt lösa.Gerhard säger:''I vår kommer i stort var femte svensk i arbetsförålder att stå utanför arbetslivet, 375 000 öppetarbetslösa, 250 000 i olika tillfälliga åtgärder och410 000 förtidspensionärer. I högre åldersgrupperblir siffrorna än mer svindlande. I gruppen 60--64år är det , alltså mer än varannan, somstår utanför arbetslivet. Det senare är ett oerhörtslöseri med kunskaper och erfarenheter. ''Det är också ett sätt att beskriva . Härifråntalarstolen beskrivs annars som ett land därvändpunkten nu har kommit.Dessa människor skådar ingen vändpunkt. De harfått beskedet att arbetslösheten kanske börjar gåner 1996. Visst har vändpunkten kommit påbörssidorna -- det har vi alla sett, och det gläds viåt -- men den har inte kommit vid köksbordet därhemma. Svenskarnas vardag är fortfarande prägladav arbetslöshet, och vi upplever stora orättvisor ifråga om hur bördorna fördelas.Det är den verklighetsbilden, den gigantiskaarbetsuppgiften, som den politiska debattenhandlar om och som valrörelsen kommer att gälla.Jag är glad att vi inför valrörelsen har med oss denförutsättning som ett Europaavtal ger oss. Jag ärnämligen övertygad om att vi kommer att kunnalösa dessa stora uppgifter, men vi skall göra dettillsammans med andra i . Jag tror att det ären förutsättning för att vi snabbt skall kunna pressatillbaka arbetslösheten.Det innebär inte att nationell politik är oviktig --tvärtom. Den nationella politiken måste skärpas,just därför att vi förhoppningsvis får tillgång tillytterligare ett redskap. Och i den nationellapolitiken står alternativen mot varandra:regeringen säger att man skall vänta till 1996, ochvi säger att man skall börja att minskaarbetslösheten nu.(Applåder)Anf. 57 (nyd):Herr talman! tror jag att jag sitter i kyrkannär jag är här, och jag undrar varför. Det är intebara därför att man får höra samma gamla psalmer,utan det är också därför att man mera hör tonenfrån politikens biskopar. En av dem hörde vialldeles nyss.Jag tänkte avbryta den här seansen och tala omSveriges finanser i denna finansdebatt.Statsskulden galopperar. De som är intresseradekan titta i tidningarna . I Svenska Dagbladetfinns beloppet utskrivet -- ni hickar nog till när niser det. galopperar vidare mot 2 000miljarder ! Det talar ni inte så gärna om.Budgetunderskottet är förmodligen den största avalla ungdomsfrågor. Det talar ni inte om.Vad tror ni att ungdomarna säger ? Dekommer att säga: Vad sysslade ni med 1994? Dåkommer ni att säga: Vem? Vi var juöverens! Ja, men vem var ansvarig? Det var ingensom var ansvarig. -- Eller hur?Ni har fått rapporter från ,, , , Världsbankenoch vad ni vill. Den ena efter den andra sägersamma sak, och alla vettiga människor som tittar påSveriges finanser säger samma sak: Höj inteskatten, men sänk utgifterna! Det är absolutnödvändigt. Och det måste ske nu!Lyssnar ni? I en ganska tragikomiskbudget, som finansministern har lagt fram, finnsbesparingar på , somutgiftsökningarna är av ungefär samma omfattning.Det är ingenting. Allt detta sker medan skuldengalopperar vidare.Den ekonomiska profeten tala om att ''vi tar de pengar vi har och satsardem någonstans''. Det är tvärtom riksdagensallvarligaste uppdrag att inte ta de pengar som viinte har och inte satsa dem på en massa saker somvi inte har råd med. Så ser det ut.Vi har från Ny demokrati riktat en uppmaning tillregeringen, att komma igen och visa hur man skallkunna spara , att få nedutgifterna . Eller hur är det, fru finansminister? Kanni inte, orkar ni inte, eller vill ni inte? Är det fysisktomöjligt att göra en sådan sak?