prot · GH09116 · 1994-06-02 00:00:00 — Efter invasionen den 21 augustiföranledde detta nya frågor om skälen tillregeringens tidigare tystnad.Utrikesminister meddelade då viden TV-sänd presskonferens tillsammans medstatsministern , att han tillställtSven en kopia av en ''ytterligt hemligrapport'' som innehöll ''de direkta bevisen på attdet skulle ha försvårat situationen för dentjeckoslovakiska ledningen om vi gjort någrauttalanden''.Utrikesministern hemställde att iegenskap av ansvarig politiker skulle träda framoffentligen och tala om för svenska folket om hanäven i fortsättningen vidhöll den kritik motregeringen som han tillåtit sig.Sven svarade attrapporten enligt hans mening inte innehöllnågonting av betydelse för den aktuella frågan.Eftersom handlingen var hemlig, var hanemellertid förhindrad att redogöra för skälen till sinbedömning.Statsminister riktade kraftiga angreppmot för den ''omdömeslöshet'' som hanpåstods ha visat genom förslaget om ett svensktuttalande och för hans ''förvillelse'' att inte dra sigur debatten ens när regeringen gett honom chansengenom att tillställa honom ''en diplomatiskhandling som klart stöder regeringens bedömning''.Enligt hade det inträffade gjort detnödvändigt att ''ta en debatt med folkpartiledarenöver grundvalarna för vår utrikespolitik'' på sammasätt som med 1959. Frågan var ettav huvudämnena under valrörelsens enda duellmellan och , en TV-sänd debatt iStockholms konserthus den 9 september 1968.Så långt bakgrunden.Ambassadör depesch till utrikesministernden återger uppgifter som hon inhämtatvid samtal med två ledande företrädare för detjugoslaviska . Uppgifternaavsåg vad president fått höra av tjeckiskepartisekretareraren Dubcek vid sitt besök i 9--. Redogörelsen fyller sju sidor.Det avsnitt som kom att spela en sådan roll i densvenska debatten omfattar dock bara en endamening. Det lyder:''Tjeckerna hade, i lika hög grad som de uppskattatdet jugoslaviska och rumänska i olika former ochsammanhang uttalade stödet, varit tacksamma överatt västvärlden avstått från uttalanden, som kundegett om än aldrig så litet och klent motiveratberättigande för ingripanden av allvarligaste slag. ''Om värdet i denna uppgift för att beläggatjeckernas inställning till svenska stöduttalandenkan man genast göra ett par konstateranden.Det första är att uppgiften om tjeckernas påståddabetänkligheter mot stöduttalanden visar sig gällauttalanden från ''västvärlden''. Ingen svenskofficiell företrädare skulle ha kommit påtanken att räkna det neutrala , mitt i denheta Vietnamdebatten, till ''västvärlden'' i ettutrikeseller säkerhetspolitiskt sammanhang.Ett andra konstaterande är att om tjeckerna tilläventyrs skulle ha haft några betänkligheter motstöduttalanden från neutrala stater som Sverigeeller , så skulle de ha framfört dem direkttill oss, inte till jugoslaverna. Det finns emellertidinga spår av några sådana meningsyttringar fråntjeckisk sida, vare sig i rapporteringen från vårambassad i eller i uppteckningar av vadtjeckiska diplomater i sade till UD.Det finns inte heller något spår avatt man från svensk sida själv frågat tjeckerna omderas eventuella synpunkter på stöduttalanden frånsvensk sida.Sammanfattningsvis kan man alltså slå fast, att denåberopade uppgiften i ambassadör rapportsaknar varje värde för det syfte i vilket denutnyttjades. När den dåvarande regeringen påstodatt den hemligstämplade rapporten innehöll''direkta bevis'' på det olämpliga i ett svensktuttalande till stöd för Tjeckoslovakienssjälvbestämmanderätt, gav den en felaktig bild avvad rapporten faktiskt innehöll.Angreppet på valrörelse ärenastående i modern svensk politik. Det har aldrigförekommit att en svensk regering sökt skadaoppositionsledaren genom en ohållbar tolkning avett dokument som gjorts oåtkomligt för kritiskgranskning genom hemligstämpling.Anf. 78 ():Herr talman! Jag tackar statsministern för svaret.Jag vill understryka att jag är mycket glad över ochmycket nöjd med statsministerns svar. Det innebären fullständig upprättelse av den dåvarandefolkpartiledaren . En fullständigupprättelse för, som statsministern själv uttrycktedet, en person som utsattes för något ''enaståendei modern svensk politik''.Vi är naturligtvis många som djupt beklagar att detskulle ta innan denna upprättelsekunde ske, och att den inte skulle komma förrän 18år efter alltför tidiga bortgång. Hanfick inte uppleva upprättelsen för en djup oförrätt,som han själv givetvis var medveten om ,men aldrig kunde åstadkomma själv.Han fick inte heller uppleva att svensksocialdemokratis maktmonopol bröts ,några månader efter hans bortgång. Ettmaktmonopol som i hög grad förklarar detexempellösa personangrepp som riktades mot SvenWedén i valrörelsen med hjälp av demaktinstrument som regeringsmaktens innehavaredisponerar.Herr talman! Vi är många som hade förmånen attfå uppleva som ledande och stridbarliberal talesman för grundläggande värden somfrihet och demokrati. var en glödandefrihetskämpe. var ingen opportunist,som slets med av tillfälliga opinionsstormar.Jag var själv som ung liberal djuptengagerad i Vietnam-rörelsen. Vi var mångalikasinnade som beklagade att interycktes med i vårt engagemang. Men jag försäkrar,att vi var flera som kände en djup respekt för SvenWedéns orubbliga principiella övertygelse.Utvecklingen i efter krigets slut visade juockså att det fanns anledning till en analys som intebara gick i svart och vitt.Valrörelsen var en av mina första valrörelsersom aktiv folkpartist. Tet-offensiven i ,mordet på , studentrevoltensom började på och mordet på RobertKennedy var alla händelser som gjorde djuptintryck på mig och formade mycket av grunden förmin politiska världsbild. Men ingenting hade en sådjupgående betydelse somWarszawapaktsinvasionen i ochdet som därpå följde.Det sätt på vilket den socialdemokratiskaregeringen och partiledningen missbrukaderegeringsmaktens instrument i en för dem besvärligdebattsituation visar på riskerna med alltför långtmaktinnehav. Det förklaras säkerligen av att deinblandade i alldeles för hög grad såg det rättmätigakravet på solidaritet med en liten nations kamp försin självständighet som ett smutsigt debattknep i eninrikespolitisk maktkamp.Men var och en som kände vet att det föll på sin egen orimlighet.De som inte kunde drömma om att en demokratisksvensk regering kunde göra sig skyldig till ett sådantmaktmissbruk förleddes nog till att misstänka attSven ändå var ute i ogjort väder. Denavsedda effekten uppnåddes, säkert långt utanfördet socialdemokratiska lägret.Herr talman! Det var inte bara engagemang för frihet och demokrati somlåg bakom hans krav på solidaritet med det hotadeTjeckoslovakien. Som visat i sinnyligen utkomna bok ''Jag var för snäll'', fannssedan gammalt ett särskilt starkt engagemang förTjeckoslovakien.Enligt blev det skamligautlämnandet av till isamband med 1938 kanske denhändelse som starkast berörde den unge SvenWedén. I trodde de aningslösa ochvankelmodiga ledarna för störstademokratier, och , att de kundeköpa fred genom att gå den tyske tyrannen tillmötes. ''Fred '' utropade den engelskepremiärministern , när hanåtervände från . I efterhand har det visatsig att för framstod som beviset pådemokratiernas svaghet inför hotet om hänsynslöstvåld. För blev, enligt ,invasion en grym repris av dethan upplevt , med sammatjeckoslovakiska folk som offer.Herr talman! Som ingen annan europeisk statsmanhar den tjeckiske presidenten , somvar ett av de offer för invasionen 1968 som aldrigkunde tystas, påtalat att demokratierna inte fårglömma innebörden av 1938. Knappastnågon kan bättre än göra jämförelsenmellan demokratiernas vankelmod och ängslan1938 och det som fått ske i Bosnien i över två år.Vid invigningen av i frågade hur förintelsen kundeske. Svaret blev: ''Demokratins misslyckande. Detvar eftergifternas politik -- det som i mitt landbrukar kallas Münchenandan.'' ''Tjeckerna minnsväl det yttrande som en demokratisk statsmanfällde han undertecknadeMünchenavtalet -- -- --. Han var, sade han, bestörtöver att hans landsmän grävde skyttegravar ochprovade ut gasmasker ''på grund av ett gräl i någotavlägset land mellan folk som vi inte vet ett duggom. '''Herr talman! glömde aldriginnebörden av 1938. Låt aldrig oss andraglömma! Jag tackar än en gång statsministern förett mycket välkommet svar!I detta anförande instämde , , , och , samtliga (fp).Anf. 79 ():Herr talman! Vi har i statsministerns svar påLennart Rohdins interpellation fått ettuppseendeväckande exempel på hur informationfrån hemligstämplade dokument i ett känsligt lägeunder en valrörelse kan användas för att göra hårdaangrepp på en politisk motståndare, i det här falletfolkpartiledaren . som talar omsade ju tillsammans med TorstenNilsson att rapporten från ambassaden i Belgradvar ytterligt hemlig.Det sakliga underlaget för den uppfattningen varenligt min mening svagt. Tydligen gjordes dettauttalande i en klar avsikt att hindra frånatt använda rapporten i klarläggande syfte. SvenWedéns bedömning att rapporten inte innehöllnågot av betydelse för den aktuella frågan ärsnarast ett understatement. I själva verket talarrapporten närmast för ett stöd för linjeom ett uttalande till stöd för det tjeckoslovakiskafolkets självbestämmanderätt. Från Jugoslavienfick man ett sådant stöd. Det uttalade man sigmycket positivt om. ställning som alliansfristat hade gjort det högst naturligt att agera påsamma sätt.Man kan inte tolka den socialdemokratiskaaktionen på annat sätt än att det befanns varalämpligt att i valrörelsen ifrågasätta i en fråga där hemligstämpeln bakbandhonom. Om detta agerande hade varit enengångsföreteelse, skulle det möjligen kunnaglömmas, men så var ingalunda fallet. Ibetänkandet ''Om kriget kommit'' , somoffentliggjordes , finnsytterligare exempel.Här tar man upp den socialdemokratiskaregeringens information till ochkonstaterar att statsminister underen riksdagsdebatt med inovember 1959 uppgav att förberedelse förmottagande av militärt bistånd från västmakternavar helt uteslutet. Kommissionen konstaterar attden socialdemokratiska regeringen har vidtagit enrad åtgärder för att förbereda ett sådant bistånd.Det har man dessutom gjort . Manframför t.o.m. kritik av att statsminister försvarsminister år 1951gick för långt i kontakterna med den brittiskaregeringen på det här området.Kommissionen anser att statsminister uttalande gav en medvetet felaktig bildav vad som faktiskt förekommit. När med använde handessutom en rigid formulering och ifrågasatte JarlHjalmarssons uppslutning bakomneutralitetspolitiken. Bakgrunden till denna debattvar grälet om FN-mandatet för 1958. För var och en som läser denna långadebatt, framstår helt klart att statsminister hade en klart politisk målsättning med sittuttalande. I detta syfte vilseleddes påsamma sätt som väljarna vilseleddes avstatsminister under valrörelsen . Ibåda fallen var det utomordentligt allvarligt.Man kan fråga sig hur ett sådant missbruk skallkunna förhindras . Jag vill frågastatsministern om han är beredd att medverka tillatt åstadkomma detta. För balansens skull kanskejag även skall fråga honom om han har några lik igarderoben.Anf. 80 Statsminister ():Herr talman! Låt mig ta fråga först,eftersom jag tycker att den är viktig. Vi vet vad somhar hänt. När vi nu har fått möjlighet -- det ärmärkligt att det inte har skett tidigare -- attoffentliggöra rapport, framstår detsom ännu mera uppenbart än vad jag tror att dethar varit för alla som har satt sig in i dennafråga att det var ett orättfärdigt och skamligtangrepp som man utsatte för ivalrörelsen . Vi vet också vad som hände JarlHjalmarsson 1959. Det har dokumenterats ochutvärderats av den . Det finnsytterligare uppgifter som skulle kunna tillföras denbilden. Sådana här saker inträffade förr.Som sade är det möjligt att de varett exempel på att ett parti hade suttit vid maktenalltför länge och ansåg att det kunde missbrukasanningen för att tjäna sitt politiska syfte.Under dessa år fördes inte heller en tillräckligt friutrikes- och säkerhetspolitisk debatt. Utrikes- ochsäkerhetspolitiken var ofta reducerad tilldoktrindeklamationer. Regeringen somförväntades vara kunnig -- det skall den vara --förväntades veta sensationellt mycket mera än vadalla andra förväntade sig information om. Så är deticke. Centrala fakta och centrala bedömningar i ettlands grundläggande utrikes- och säkerhetspolitikmåste alltid vara tillgängliga -- tillgängliga föröppen debatt och för öppet ifrågasättande. Det ärdet som leder till att utrikes- och säkerhetspolitikenfår en folklig demokratisk, parlamentariskförankring som gör att den kan stå stark i de tiderdå den måste stå stark, nämligen när den utsätts förpåfrestningar. De synder som begicks i detförgångna var inte bara synder gentemot depersoner som drabbades utan innebar också enförsvagning av möjligheterna för utrikes-och säkerhetspolitik i känsliga lägen.Så till vad som faktiskt inträffade. sin egen situation vid . Låt migbeskriva min. Jag stod i i människomassan närTito kom. Han hyllades inte därför att han var tystutan därför att han sade vad han tyckte, även omTjeckoslovakiens rätt till frihet, självbestämmandeoch makt över sitt eget öde. Han hyllades för dettaav och folk och av världen iövrigt.Den hade gjort enutrikespolitisk felbedömning. Efterpremiärminister besök i hademan börjat uttala sig på ett sätt som nästan innebaratt man gick i god för den sovjetiska ledningensgoda intentioner genemot reformprocessen iTjeckoslovakien. Detta var desto meranmärkningsvärt, eftersom premiärministerKosygin flög direkt från mötet med statsministerErlander till det extrainkallade möte medWarszawapakten i som resulterade i detfamösa . Det var ett brev med kravpå ideologisk underkastelse som ledde direkt framtill den Brezjnevdoktrin som kom att motiverainvasionen.När denna felbedömning uppenbarade sig mitt ivalrörelsen då stridsvagnarna rullade in -- nattenmellan -- är det klart attregeringen även inrikespolitiskt befann sig i ettprekärt läge. Det var då man gjorde det som inte fårgöras. Med utnyttjande av den hemliga rapportenförsökte man bli av med -- en trovärdigpolitiker och seriös utrikespolitiker som dessutomjust då hade fått rätt i den mest centralautrikespolitiska frågan. Jag tror att man lyckades.Man hade nämligen etablerat ett slagsutrikespolitiskt och säkerhetspolitisktmonopolställning genom frånvaron av fri debatttidigare. Att man lyckades innebär inte att det mangjorde blev mindre skamligt -- snarare mer. Det ärbra att detta kan ställas till rätta nu.Som ett tillägg till vad sade, vill jag sägaatt det har blivit en del offentliga diskussioner omuttalandet att lämnade en medvetetfelaktig bild till angående den militärasamverkan mellan och andra länder.Någonstans stod att läsa att detta skulle tolkas somen kritik av den dåvarande utrikesministern . Så kan det som har sagts rimligtvis intetolkas.Jag vill också meddela att när man tittar litetdjupare i akterna så finner man att det utkast tillinterpellationssvar i debatten mellan som gjordes påUtrikesdepartementet, som skickades över tillstatsrådsberedningen av och somfinns bevarat i på Kungligabiblioteken, inte innehåller de formuleringar somvar ett medvetet vilseledande av . Dekom icke från utrikesminister . Dekom icke från . De tillkom idet inrikespolitiska köket. Det är intressant, konstaterade, attde försvann sedan. När återkom iutrikespolitiska redogörelser fannsde inte med. Men det är värt att notera att deåterkom igen när statsministerOlof höll en utrikespolitisk redogörelse förFolk och försvars konferens i Storlien.Anf. 81 ():Herr talman! Den här informationen om ÖstenUndén tyckte jag var utomordentligt intressant. Närman tar del av debatten analys av densammantaget med det vi nu har fått veta omWedénaffären, framstår det mycket klart hur denhär passusen har tillkommit. Det styrker den känslaman får bara genom att läsa dokumenten, nämligenatt det fanns en mycket bestämd avsikt med attuttrycka saken på ett så kategoriskt sätt. Det skildesig avsevärt från vad hade fastslagit iolika dokument. Det var en betydande skillnadmellan denna mycket rigida inställning och deuttalanden hade gjort tidigare. Denanvändes i debatten på ett mycket bestämt sätt ochpå precis samma sätt som återfinns i Wedénaffären.Jag tycker att det var utomordentligt intressant attfå det fastlagt.Man kan fråga sig vad vi skall göra åt det här iframtiden. Jag är övertygad om att det finns lägendär en hemligstämpel är fullkomligt naturlig ochbefogad. I sådana lägen bör man dock nyanserabudskapet i de öppna samtal man ändå skall föra.Jag håller med statsministern om att vi ändå skallkunna diskutera dessa frågor på ett så korrekt sättsom möjligt. I så fall tycker jag att principen bättretiga än illa tala skall gälla. Det är en självklarhet attlögnen aldrig skall få vinna insteg i parlamentet. Jagfrågade också statsministern om han hade några liki garderoben. Han svarade inte på den frågan, menhan skall få en chans till.Anf. 82 Statsminister ():Herr talman! Svaret på den sistnämnda frågan ärsjälvfallet nej. Men jag har en känsla av attkammaren efterfrågar sanningsvittnen som har litetstörre trovärdighet i just den frågan än vad jag självhar.En princip som är oerhört viktig i utrikes- ochsäkerhetspolitiken -- var inne på den,och jag tror att det finns förståelse för den -- är attallt inte alltid kan sägas. Det kan gälla dagsaktuellabedömningar. Inom utrikespolitiken kan det gällarapporteringar om vad som har förevarit underförhandlingar eller bedömningar som harmeddelats i förtroende av olika samtalspartnerinom eller framför allt utom landet. Det gäller imycket hög grad inom försvarspolitiken. Om t.ex.tekniska prestanda hos luftförsvarssystem skulleavslöjas, skulle det göra de investeringar som visom representanter för skattebetalarna gör i dettasystem helt meningslösa. Det finns ett behov avsekretess.En annan princip är att det som sägs alltid skall varasant. Det får inte finnas någon motsättning mellandessa två principer. Att allt inte kan sägas innebärinte att man kan tumma på principen att det somsägs faktiskt måste vara sant. Detta gäller särskilt igrundläggande frågor om principerna för utrikes-och säkerhetspolitiken. Detta gäller både avinrikes- och utrikespolitiska skäl.De inrikespolitiska skälen är att detta ärnödvändigt för den förankring av politiken som gerstyrka om stormen skulle vara över oss . Deutrikespolitiska skälen är att vi vet att främmandemakter ofta känner till sanningen i alla fall. Vi vetatt i just det konkreta fall som var aktuellt iHjalmarssonaffären -- samverkan och förberedelseför mottagande av militärt understöd i händelse avett sovjetiskt anfall mot -- kände densovjetiska underrättelsetjänsten ochmilitärapparaten genom till alltdet som statsministern förnekade inför och som riksdag inte fick veta. Dåförsvagades utrikes- och säkerhetspolitiken. Detgällde både den inrikespolitiska förankringen ochden utrikespolitiska trovärdigheten. Även om maninte fick veta det i riksdag och detlämnades felaktig information visste man det i denomvärld där utrikespolitiken skulle vara trovärdigoch där den ty följande inte blev det.Överläggningen var härmed avslutad.13 § betänkande1993/94:SoU27 (prop.1993/94:219).Anf. 83 ():Herr talman! I socialutskottet har vi varit överensom uppgifter, somföreslås i propositionen. Tyngdpunkten skall liggapå uppföljning, utvärdering, rådgivning,granskning och utredning.Handikappombudsmannen skall följarättstillämpningen på handikappområdet ochkunna initiera förändringar av lagar och regler.Under utskottsbehandlingen har diskussionen gällthuruvida också skallkunna vara processförande i principiella mål. FrånSocialdemokraternas sida har vi en motion i ämnet.Vi har fått gehör för vår motion, och jag villuttrycka min tillfredsställelse över att vi nu skall geregeringen till känna att regeringen skall belysaförutsättningarna för attHandikappombudsmannen också kan varaprocessförande och återkomma till riksdagen.Det fordras lagändringar för attHandikappombudsmannen skall kunna varaprocessförande. De lagar det närmast är fråga omär lagen om diskriminering av funktionshindrade iarbetslivet, som lade framförslag om, och lagstiftning om diskriminering inäringsverksamhet. har vi i en partimotion lämnat ettförslag beträffande den förstnämnda lagen. Viförlorade omröstningen i riksdagen.Lagen om diskriminering i näringsverksamhet harblivit aktuell. inträffade ettfall i där ett antal utvecklingsstörda blevnekade att komma in på en restaurang. Det är nödvändigt med en lagsom förbjuder diskriminering i näringsverksamhet.Vi hoppas att regeringen snart skall återkomma.Vi är också nöjda med att vi har fått gehör när detgäller råd. Det skallvara parlamentarisk medverkan i rådet. Vi ser medtillfredsställelse att ett tillkännagivande tillregeringen skall göras även i det fallet.Resten av betänkandet behandlar motioner frånden allmänna motionstiden. Jag skall ta upp någrafrågor där vi har reserverat oss. Först till frågan omavgifter när det gäller människor medfunktionshinder. har gjort enutredning om avgifterna för människor medfunktionshinder. Den är skrämmande. Den visaratt människor med stora omvårdnadsbehov fåranvända en allt större del av sin inkomst tillavgifter. Den visar också att det är stor skillnadmellan olika kommuner. Det sker mycket sällan enjämkning för yngre funktionshindrade som harväldigt många avgifter på olika områden.Människor med stora funktionshinder har oftakostnader på väldigt många områden. Regeringenhar enligt vår mening varit oerhört passiv i den härfrågan. Vi vill ha en betydligt aktivare hållning frånregeringens sida så att man kan komma till rättamed dessa olägenheter. Människorna lever oftaunder socialbidragsnormen på grund av de högaavgifterna.Vi har också en reservation angåenderesemöjligheter för funktionshindrade. I bilaganfrån tillbudgetpropositionen finns det en mängd vackra ordom vad som behöver göras för resemöjligheternaför funktionshindrade. Men det hela slutar i ettenda förslag. Ordet handikappad ändras tillfunktionshindrad i lagtexten. Sedan framgår det attalla de förslag som har lagtfram innebär så stora ekonomiska och tekniskaproblem att de måste utredas vidare.Sverige ligger ändå långt framme när det gällerhandikappfrågor på många områden. Det vet vi.Men när det gäller resemöjligheterna finns detländer som har kommit betydligt längre än oss,bl.a. i delar av USA.Kommunikationsdepartementet har visat enallvarlig passivitet. Vi vill att det skall göras eninventering som beskriver åtgärder i hela kedjanfrån dörr till dörr för människor medfunktionshinder. Sedan skall en investeringsplanläggas fram för att förbättra resemöjligheterna.Jag skall till slut ta upp den fråga jag tycker ärallvarligast, nämligen boende förutvecklingsstörda. Jag har en fråga att ställa till UllaOrring som är företrädare för majoriteten. Vi vethur det var i samband med LSS. Då fattade denborgerliga majoriteten ett beslut angående detbeslut hade fattat om avveckling avvårdhem. Detta upphävdes genom ett uttalande omatt det fanns små vårdhem som hade en godvårdmiljö och därför inte behövde avvecklas.Utskottet har senare blivit uppvaktad av en manfrån FUB, , som har erfarenheterfrån vårdhem. I en tidningsartikel beskriver han endel av sina på institution. Han säger att hanplockades ned bit för bit. ''När man aldrig kanstänga en dörr om sig -- inte ens på toaletten -- såhar man snart inget eget jag.'' Efter denna långa tidpå institution bor han i egen lägenhet. Han säger attdär kan ingen rycka upp dörren och skrika åthonom. Det hörs att han njuter av att säga detta.Han har fått sin självständighet. Han har fått sittsjälvbestämmande.Lika självklart som det är för oss andra att vi skallfå välja själva och ha rätt till en egen bostad, harÅke fått den rätten. Jag tycker att allautvecklingsstörda skall få den rätten. Det handlarinte om vårdmiljö. Det handlar om att ha rätt tillett eget boende. Sedan skall de också har rätt till engod vård om de behöver det.