prot · GH0982 · 1994-03-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:82Tisdagen den 29 marsKl. 14.001 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 23 mars.2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositionerna1993/94:139 till jordbruksutskottet1993/94:190 till justitieutskottet1993/94:208 till lagutskottet1993/94:235 till arbetsmarknadsutskottetFörslag1993/94:RFK2 till konstitutionsutskottet1993/94:RR7 till socialutskottet3 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkanden /94:FiU7 ochFiU8Skatteutskottets betänkande 1993/94:SkU204 § Information från regeringen om skrivelsemed redogörelse för vidtagna åtgärder för att stärkadet finansiella systemetAnf. 1 Statsrådet ():Fru talman! Det är naturligtvis min förhoppning attden redogörelse för vad som har hänt vad gäller detfinansiella systemet och stödåtgärderna, som i dagöverlämnas till , blir den sista speciellaskrivelse av det här slaget som regeringen behöveröverlämna till . Självklart finns detanledning att i ordnade former, i budgetpropositionoch andra sammanhang, redovisa den fortsattahanteringen. Men man kan trots allt säga att vi harkommit till en form av slutpunkt i hanteringen avdet finansiella systemet. Må vara att det finns enefterbörd och att det i vissa andra avseenden finnsen del kvar att göra.Jag hade inte när jag tillträdde min post somstatsråd väntat mig att få ägna så stor del av min tidåt att tillsammans med tjänstemän och medoppositionen sanera 80-taletsspekulationsekonomi.När man nu summerar utvecklingen mellan 1991och 1993 vad gäller kreditförluster i banksystemet --inklusive och de bedömningarsom finns -- kommer vi fram till den egentligenofattbara siffran . Av dettautgör 60 miljarder en direkt belastning påstatsbudgeten i form av stödåtgärder.Utbetalningar står för ytterligare några miljarder.Det är ett totalt åtagande, inklusive garantier, på istorleksordningen . Även detnaturligtvis ofattbara och orimligt stora tal.Visserligen är de samlade kreditförlusternamöjligen något mindre än jag hade anledning attbefara , även om det då var svårt attgöra någon uppskattning eller ha en uppfattning omdetta. Just att kreditförlusterna har blivit mindre änjag befarat innebär naturligtvis ganska mycketdirekt för statsbudgeten och för skattebetalarna.Hade kreditförlusterna under den här periodenvarit större, hade med stor sannolikhet nästan heladen ökningen fått hanteras av skattebetalarna. Vihar haft en direkt utväxling i det avseendet.Vad var det då som orsakade de problem som vi harbrottats med ? Denavreglering av kreditmarknaden som ägde rum1985 var naturligtvis nödvändig. Den kom möjligenför sent. Systemet hade redan börjat läcka ochskulle alltså avvecklas. Men man genomförde dettai en miljö som i sig innehöll stora risker, vilketvisade sig. Vi hade en miljö därinflationsutvecklingen var hög. Marginalskatternavar trots avdragsbegränsning så höga att degynnade lånespekulation snarare än gav intresse försparande. Ett antal ekonomisk-politiska misstag lågalltså till grund för det som växte fram andra hälft, i den spekulationsbubbla sombrast, som alla spekulationsbubblor gör.Det var naturligtvis också en fråga om den tillsynsom fanns. I varje förändring som går snabbt, frånett reglerat till ett avreglerat tillstånd, finns detkonsekvenser som är svåra att förutse. En lärdommåste vara att tillsynen skall vara extra skärpt i ettläge där man genomför en avreglering. Även därtror jag att det finns anledning att fundera kringtillsynen som en av orsakerna till det sominträffade.Det jag nu har talat om är brister som fanns i detpolitiska systemet. Men det fanns naturligtvis ocksåett stort ansvar inom banksektorn. Det är alldelesuppenbart att det vid och efter avregleringenvisades en brist på kompetens och i vissa fall en bristpå omdöme hos vissa bankledningar. Det är enavgörande faktor bakom det som har inträffat.Redan hösten 1991 såg vi vad som höll på att hända.Vi hade levt i en situation där finansbolagen hadefått problem som en första del av nedgången iekonomin till följd av att spekulationsbubblan brastoch att tillgångsvärdena började rasa utför och intelängre motsvarade den upplåning som hade skettför att finansiera olika former av förvärv. Dettarann in i banksektorn. Nordbanken och FörstaSparbanken var de första fallen i det avseendet.När vi hade hanterat Nordbanken och FörstaSparbanken akut kunde vi konstatera att denutveckling vi såg framför oss hade rätt skrämmandeproportioner. Vi började i departementetförbereda för vad som skulle kunna hända och vilkaåtgärder som då borde sättas in. Mer akut blev denhär diskussionen i samband med att redovisades öppet . Såsmåningom fick vi också stödsökande banker iövrigt, efter det regelsystem som byggdes upp: S-E-Banken, och SparbankenSverige.Det vi föreslog efter diskussioner medSocialdemokraterna och -- och somriksdagen närmast enhälligt beslutade om -- varåtgärder som syftade till att för det första ge engenerell garanti, inte för ägare utan för insättareoch andra fordringsägare i banksystemet. För detandra var det att ge en ram för de åtgärder somskulle kunna vidtas med syfte att rekonstruera detsom var möjligt att rekonstruera i banksystemet. Visåg framför oss ett ganska omfattande arbete i detavseendet.Vi byggde upp den bankstödsnämnd som har haftdet operationella ansvaret vad gäller att bedömaansökningar om stöd från olika banker.Bankstödsnämnden började formellt fungera i maji fjol, men personalen arbetade redan tidigare inomramen för . Det finnsanledning att tacka dem som har verkat insatser. Man skallinte avveckla myndigheten. En hel del arbete harutförts. Det har inte varit någon reglerad arbetstid.Jag är dock helt övertygad om att man inte harbrutit mot några som helst lagstadgade regler i detavseendet. Men det har varit en ganska storarbetskvantitet i Bankstödsnämnden.Vi har i departementet och man har iBankstödsnämnden sett till att på ett mycket stramtsätt tillämpa de regelsystem som byggdes uppgenom att gav regeringen sittbemyndigande. Vi har sett att det som vi befaradeskulle inträffa blev mindre än vad vi egentligen varrädda för. De stödsökande bankerna, S-E-Bankenoch , drog tillbaka sinaansökningar. De åtgärder som behövdes vad gälldeFöreningsbanken blev mindre omfattande och finnsnu i ett avtal mellan staten och Föreningsbanken.Detta är naturligtvis till en del följden av denstrama tillämpning som också var en förutsättningför beslut. Men det är vidare en följd aven stram finanspolitik. Utan den räntenedgång somvi upplevde hade man sannoliktinte fått de positiva effekterna, som verkade direktoch indirekt för banksektorn. Vi fick en utväxlinggenom räntenedgången som inte bara hjälptebankerna internt, utan också dem som hadebankerna som fordringsägare, de låntagare somhade nödlidande kredit.Vi har alltså kommit till en situation där det mestakuta har hanterats. Men det finns andra uppgifterför som måste fullföljas ocksåi framtiden. har skiftatgeneraldirektör och ordförande.Bankstödsnämnden kommer dels attfinnas för att ha en beredskap för det som skullekunna inträffa, dels för att följa upp träffade avtaloch hantera en del andra saker i samband med trappar ned det akuta arbetet.Vi har haft diskussioner inom regeringen och medSocialdemokraterna enligt de åtaganden som hargjorts vad gäller hanteringen av den ägarroll som åligger . Där finnsägaransvaret för det statliga ägandet i Nordbanken,i och i Retriva. De två senare bolagen haravknoppats av Nordbanken respektive att hantera de dåliga krediterna, för att somman själv säger i företagen ''krossa krediterna'' ochse till att det finns något att ta i anspråk i form aven pant eller motsvarande, att hantera en dåligkredit så att man på bästa möjliga sätt kanåtervinna det som möjligen initialt har förlorats.Vi har konstaterat efter de här diskussionerna attdet rimliga är att återföra ägandet till regeringen,men med ett holdingbolag som ansvarigt för de treföretagen. Vi kommer alltså att så småningomföreslå ett holdingbolag som kommer att haägaransvaret för Nordbanken, ochRetriva. Holdingbolagets uppgift blir att fullföljadet mål som finns: att stabiliseraNordbanken, fullfölja -- det är en uppgift mest förNordbanken själv -- fusionen mellan , se till att det blir möjligt attprivatisera Nordbanken och att med deutgångspunkter som finns för att återvinna såmycket som möjligt av de insatser man kan tillskattebetalarna också genomföra en privatisering,naturligtvis i fullt samförstånd med banken somsådan.Vad gäller och Retriva skall man se till attföretagen fullföljer det man har påbörjat isyfte att hantera de dåliga krediterna, att återvinnaså mycket som möjligt och att göra det underiakttagande av den konkurrensneutralitet somockså skall gälla Nordbanken. Varje form avstatligt ingripande, varje form av statligt stödinnebär någon form av snedvridning. Dessutomfinns risk för ytterligare snedvridning. Det gällernaturligtvis att här vara mycket observant, så inte genom agerandet skapar problem iekonomin för andra livskraftiga företag av olikaslag.Det är, som jag sade, viktigt att fullfölja det härarbetet på sådant sätt att man kan återvinna såmycket som möjligt. Det finns anledning attförmoda att det ekonomiska åtagandet påsammantaget kan minskashögst betydligt i takt med att man fullföljermöjligheterna till återvinning. Jag vill inte i daggöra några förutsägelser, men det är fullt möjligt attdet rör sig om några somman kan minska skattebetalarnas slutliga kostnadmed för den finansiella kris som är en följd av 80-talets spekulationsekonomi.Något vill jag också säga om de litet udda men ändåviktiga frågor som har kommit fram i kölvattnet avfinanskrisen. Vi har haft en debatt om fallskärmar,om vilka avtal som skall gälla för personer i ledandebefattning. Det är klart att jag har reagerat som såmånga andra över mycket förmånliga avtal omavgångsvederlag. Även om det kan finnas intresseav att få full redovisning är det i första hand ägarnasom skall hantera den frågeställningen, om det integäller något företag som staten har intresse av ellerhar gett stöd till. Men regeringen har utfärdatriktlinjer inte bara vad gäller finansiella företagutan för alla statliga företag. Man begränsar denhär typen av avgångsvederlag till vad som kan ansesvara rimligt.Vi har också funnit anledning att i ett parsammanhang inleda diskussioner om enskadeståndsprocess mot vissa i ledningen. Detgäller Nordbanken och , den senare viaBankstödsnämnden. Detta sker med anledning avatt vi har en skyldighet som företrädare förskattebetalarna att om vi bedömer att det finnsförutsättningar för en sådan process också inledaden.Vad gäller Nordbanken träffades avtal omförlikning. Det avtalet innebär inte, vilket mångatror, att man ger någon åtalseftergift. Hela tidenhar det från statens sida som ägare enbart varitfråga om en skadeståndsprocess. Eventuellastraffrättsliga bedömningar sysslar inte regeringenmed. Det är polis och åklagare som hanterar detta.Det finns en process på gång vad gäller de olikaproblem som identifierats i samband med denfinasiella krisen.Sett från regeringens utgångspunkter är det viktigtatt man inte överutnyttjar rättssystemet. Om manuppnår en förlikning med villkor som motsvarar detsom en process fullföljd skulle ha gett, skall mannaturligtvis inte överutnyttja det rättsliga systemet.Det finns, fru talman, naturligtvis många lärdomaratt dra efter den finansiella krisen. Det gäller denekonomiska politiken, vikten av en stramfinanspolitik, tillsynen, effekterna av statligtägande och naturligtvis bankernas interna sätt atthantera kreditfrågor samt mycket annat. Det skulleta att ta upp den debatten här ikammaren , men det finns naturligtvisanledning att i efterbörden av det som har sketthela tiden ta åt sig möjligheterna att dra nyalärdomar.Anf. 2 HANS ():Fru talman! Bara en kort kommentar i anledning avstatsrådet redovisning här i kammarenav regeringens skrivelse till angåendebank- och finanskrisen.Vi kan alla glädjas åt att utvecklingen ser ut att blibättre än vad vi kunde förvänta i den mörkaste avstunder. Det som har skett är naturligtvis illa nog.Det ser ut som att vi skulle komma ifrån det mednågot mindre förskräckelse än vi hade anledning attförvänta oss.Bankerna har blivit återkapitaliserade. Vibefinner oss i en lugnare fas i bank- ochfinanskrisen . Om den internationellautvecklingen inte skulle innebära några våldsammaförändringar, kan man våga hoppas på att förlustenför skattebetalarna via statsbudgeten inte blir såstor som man trodde när den här frågandiskuterades inledningsvis.Vad notan kan bli för bank- och finanskrisen är det,som statsrådet påpekade, för tidigt att hanågon definitiv mening om. Man kan konstatera attskattebetalarna, medborgarna, får betalafinanskrisen på två sätt, såvitt jag kan förstå. Debetalar genom de brister som så småningomkommer att visa sig i statsbudgeten och som påendera sättet måste täckas. Men det är möjligt attden större delen av det man betalar är den sombetalas via osedvanligt stora räntemarginaler.Räntemarginalerna är nu uppseendeväckandestora. Enligt den redovisning som lämnats avRiksbanken är marginalen mellan in- ochutlåningsräntan större än vad banken betalar iinlåningsränta på insatta medel. Det är visserligensant att marginalen minskat med ett par tiondelar,men satt i relation till in- och utlåning är de relativamarginalerna större än vad de har varit tidigare.Det måste i det läge som uppstått vara ettgemensamt intresse att få mer normalaräntemarginaler. Vi vet att om vi skall bringa nedräntan genomfinanspolitiska åtgärder, kräver det utomordentligtkraftfulla åtgärder med stora konsekvenser förskattebetalarna. Genom en bättre konkurrensborde man från bankväsendets sida kunna få nedräntemarginalerna. Jag tycker att det vore ettgemensamt intresse att stimulera till ökadkonkurrens.I övrigt förutsätter jag att vi får tillfälle attåterkomma när vi tagit del av denna skrivelse i desshelhet.Anf. 3 Statsrådet ():Fru talman! Jag delar naturligtvis Hans Gustafssonsuppfattning att ekonomin i på ett sätt sominte är önskvärt påverkas av alltför storaräntemarginaler. Vi har varit uppe i närheten av enskillnad mellan in- och inlåningsräntor på 7,5procentenheter. Vi är nere på omkring 6procentenheter. Det finns alltsåen bit kvar, men vi har ändå en nedåtriktad trend.Detta kan naturligtvis förbättras på flera sätt. Ettsätt är att även i fortsättningen driva en ansvarsfullfinanspolitik på det sätt som regeringen har gjortoch därmed skapa en fortsatt nedåtriktadräntetrend. Det stärker bankerna och förbättrarderas möjligheter att krympa räntemarginalerna.Ett annat sätt, som vi från regeringens sidanaturligtvis väl har öppnat för, är en ökadkonkurrens mellan bankerna och genom bl.a. demöjligheter till förvärv av svenska banker som finnsoch möjligheter till att starta filialer i -- föratt nämna ett par exempel. Detta ligger väl i linjemed den politik som regeringen driver. Vi kommerdärmed successivt att få krympande marginaler,vilket ytterligare förbättrar förutsättningarna för enbra ekonomisk utveckling.Anf. 4 HANS ():Fru talman! Jag delar naturligtvis uppfattningen atten stram finanspolitik har betydelse för att få nerräntorna men däremot inte för att få nerräntemarginalerna. De är för höga. Det är interimligt att man genom en stram finanspolitik, somgår ut över de system för stöd till människor som vihar i det här samhället, skall ersätta en rimlig nivåpå räntemarginaler.Det är bristande konkurrens. Vi har ettoligopolliknande system på banksidan. Jag haringen annan önskan än att vi båda hjälps åt attförsöka skärpa konkurrensen. Jag hoppas att denya banker som håller på att etableras skallmedverka till att vi får rimliga räntemarginaler. Detsägs att vi har den högsta räntemarginalen i denindustrialiserade världen . Detborde vara ett gemensamt intresse för Bo Lundgrenoch mig att hjälpas åt för att pressa nedräntemarginalen till en rimligare nivå.Anf. 5 Statsrådet ():Fru talman! Jag har inget att invända vad gäller dengemensamma ambitionen. Den finns alldelesuppenbart. Jag noterar också att räntemarginalernaär på väg ner. Det är en naturlig följd av att de gårupp i efterbörden av den finansiella krisen ochsedan vänder neråt. Detta bör ske så snart sommöjligt med så liten marginal som möjligt.Det är ganska självklart.Konkurrensen är viktig. Vi kommer att göra allt vikan därvidlag. och jag kanskeborde starta en privat bank som konkurrerar pånågon nisch. Det finns naturligtvis all anledning föross att öppna möjligheter för dem som seriöst villetablera bankverksamhet. Där finns inga hinder , såvitt jag kan se. Vi kommer naturligtvis attvara positiva från regeringens sida i detta avseende.Jag vill kommentera detta med stram finanspolitik.Det är alldeles uppenbart att bankerna som sådanastärks, liksom andra finansiella institut, om vi får ennedåtriktad räntetrend och sänkta räntor. Det ärdetta, tillsammans med den strama hantering somvi haft när det gäller möjligheterna till bankstöd,som ligger bakom att exempelvis S-E-Banken har kunnat ta tillbaka sinaansökningar. Men räntan spelar en avgörande roll.Stärks bankernas inre ekonomi skapas också bättreförutsättningar för konkurrens mellan existerandebanker och därmed för minskanderäntemarginaler. Den strama finanspolitikenbehövs inte bara för att skapa förutsättningar iandra avseenden för att få fart på ekonomin utanockså i detta avseende.Anf. 6 ():Fru talman! beskriver det här som ettslags vändpunkt som vi befinner oss i. En följdfrågasom många ställer sig är: Är krisen egentligen över?Jag skulle vilja ha en kommentar av Bo Lundgrenkring hur trolig den förbättring är som vi sett i frågaom räntehöjningar beroende på förändringar iomvärlden och beroende på den politik som bedrivsi Sverige.Den andra fråga som jag skulle vilja ha ytterligarekommentarer kring är återvinning av bankstödet.Bo Lundgren sade i sitt anförande attprivatiseringen av Nordbanken och realiseringen avpanter skulle innebära att en del av stödet skullekunna återvinnas. Vad har regeringen för planer iövrigt när det gäller att återvinna så mycket sommöjligt av bankstödet? Finns det några idéer ellertankar när det gäller de banker som inte harkommit i direkt åtnjutande av utbetalt stöd mensom skyddats av de statliga garantierna?Slutligen något som är glädjande men som ocksåmanar till eftertanke. Det blev illa nog men inte såilla som vi befarade när det såg ut som värst. Vadplanerar regeringen för åtgärder för att se till attlärdomarna av denna kris sitter fast, att det inte blirnågonting som glöms bort och som sedan resulterari nya kriser och misstag, kanske inte exakt avsamma slag men inom samma branscher.Anf. 7 Statsrådet ():Fru talman! I förra valrörelsen hade vi en debatt omvi hade uppnått en vändpunkt i ekonomin. Jag ochmånga andra med mig sade att vi säkert inte hadegjort det. Jag skall inte vara tvärsäker när det gälleratt sätta något slags definitiv slutpunkt. Jag kanbara konstatera att vi i det akuta hanteringsskedetunder har kommit till enslutpunkt. Det finns naturligtvis risker kvar. Därförskall vi ha en beredskap. Det finns naturligtvis enviss känslighet och risk för att saker och ting gårsnett, om vi plötsligt skulle få en situation där detexempelvis bedrevs en mycket slapp finanspolitik.Det är väldigt viktigt att vara observant och intebara slå sig till ro. Det kommer vi inte heller attgöra.Det är självklart att återvinningen inte kaninnebära att de banker som begärt eller fått stödskall belastas särskilt. Alla banker har naturligtvishaft nytta av den generella bankgarantin. Men mankan säga att det, med tanke på deekonomisk-politiska misstag som begåtts och som skapat problemen, inte vore mindreän rimligt att det allmänna och det politiskasystemet också tar på sig en del av ansvaret. Attstraffa just de banker som kunnat hanterasituationen allra bäst känns litet tveksamt för mig.Det är naturligtvis viktigt att försöka dra lärdomar.Risken är väl störst, om man skall vara riktigt ärlig,att vi politiker är de som kan dra minst lärdomar.Vi har en tendens att se väl kortsiktigt i mångaavseenden. Det vi måste komma ihåg är alltså vadsom inträffar om man driver en ekonomisk politiksom ger inflationsutveckling och grogrund förspekulation, ett skattesystem som ger högamarginalskatter och lockar till spekulation därföratt det lönar sig att låna i stället för att spara. Vi fårinte vända tillbaka till högre marginalskatter,slapphänt finanspolitik och högre inflation. Jaghoppas att läxan sitter fast. Jag kan ha mina dubierom att alla faktiskt har lärt den.Det gäller naturligtvis att skärpa tillsynen.Finansinspektionen arbetar för attskapa bättre förutsättningar för att få en tillräckligtbra tillsyn. Instituten själva måste naturligtvis dralärdom av det som inträffat och skärpa sinkredithantering. Det finns många lärdomar att dra.Vi skall göra vad vi kan och bidra till att lärdomensitter fast så länge som möjligt.Anf. 8 ():Fru talman! Att 80-talets låt-gå-spekulationspolitikär anledningen till bankkrisen har vi diskuteratmånga gånger. Det är också ett ämne som är väldigtintressant för folk i allmänhet. Den fråga som oftastställs är om man inte skall ta fullt ut av bankerna,när de kommer i balans, de pengar som staten nutvingas att skjuta till.Det visar sig nu att t.ex. Nordbanken gör ett braresultat, som man tydligen är stolt över. Bankenkan göra vinster som är mycket intressantaframöver. Min fråga till statsrådet blir:Är det då inte rimligt att man tar fullt ut avNordbanken de pengar som staten har skjutit tillunder , eftersom banken tydligengör en vinst som irriterar människor som sett hurbankerna tidigare hanterat den ekonomiskasituationen?Anf. 9 Statsrådet ():Fru talman! Direkt och indirekt belastarNordbankenäventyret skattebetalarna och detallmänna med . Attåtervinna detta genom att successivt ta ututdelningar på någon eller några miljarder per årunder ett stort antal år skulle inte ge någon snabbåterbetalning. Det bästa vi kan göra i dettaavseende är att se till att bankan som sådan, medtanke på vad som behövs för konkurrensneutralitetpå marknaden, får en sådan stadga att det ärmöjligt för den att privatisera och därmed genomde intäkter den får ta hem det värde som ligger i deframtida möjliga vinsterna, och göra det på ett sättsom gör att man får det bästa möjliga utfallet. Pådet viset hanterar man frågan bäst.Det är viktigt att komma ihåg att erfarenheterna avatt staten skall vara ägare till en bank eller för dendelen till andra företag inte är de allra bästa, om jaguttrycker det milt. Jag ser det alltså framför allt somen möjlighet att hantera frågan genom denprivatisering som bör genomföras när den kanbedömas ge en bra utdelning för skattebetalarna.Därmed dras den totala kostnaden förNordbankenäventyret ner.Anf. 10 ():Fru talman! Vi är helt överens om att Nordbankenbör privatiseras. Men i händelse av att en annanriksdagsmajoritet säger att Nordbanken inte skallprivatiseras, då måste man se till att Nordbanken ien allmän konkurrenssituation får betala tillbakadet som har satts in. Om banken blirprivatiserad, delar jag statsrådets uppfattning tillfullo, att den då får betala igen. Men om så inte blirfallet, blir det intressant att se om man tar ut detsom man har satt in.Anf. 11 Statsrådet ():Fru talman! Det finns vissa risker med politik. Detär ganska självklart. Men jag är helt övertygad omatt också Socialdemokraterna -- om vi nu talar omdet partiet -- helt delar målsättningen attNordbanken skall privatiseras med de restriktionersom jag angav. Nordbanken skall naturligtvis inteslumpas bort. Privatiseringen skall ske på ett sättsom gör att man får så stor återvinning som möjligt.Jag tror att den som tidigare förespråkade statensom bankägare har bränt sig på fingrarna. Det görman nog inte längre.Sett från mina och synpunkterfinns det ju ett enkelt sätt att hantera frågan. Detär att se till att dagens riksdagsmajoritet bibehållseller t.o.m. förstärks.Anf. 12 ():Fru talman! En banks och ett finansbolags internaarbetsformer är en viktig del.