prot · GI0943 · 1994-12-15 00:00:00 — Det är nu en rad tyckandensom präglar debatten.Detta med kommunernas skyldighet att ge bidragtill enskilda förskolor, till enskilda fritidshem och tillenskild integrerad skolbarnsomsorg har betytt såmycket för enskilda familjer och för personal inombarnomsorgen. är dessa bidrag hotade. Detta ärinte bra för de barn, de föräldrar och för den personalsom det gäller. Jag har fått en rad redovisningar omvad det betyder för inte minst personal när man kän-ner sig utvald av dem som söker denna personal-grupps tjänster. Det betyder mycket för det arbetskli-mat som man arbetar under. Det bidrar till att manbjuder på sig själv och sin egen tid utan att titta såmycket på pengarna.Denna återställarproposition är naturligtvis inteheller bra för oss politiker. Sådana här snabba sväng-ningar i politiken medför tyvärr att förtroendet för osspolitiker minskar, ett förtroende som enligt SörenHolmbergs och andras undersökningar inte är så väl-digt högt.Det enda som jag tycker är bra med behandlingenav detta ärende är att socialdemokraterna har lyssnatpå oss och på de människor ute på fältet som har tagitupp frågan om garantidagarna. Det finns uppenbarli-gen föräldrar som, om de hade fått välja mellan vård-nadsbidrag och garantidagar, hade valt garantidagarom den möjligheten hade funnits. När återställarpro-positionen lades fram kände man sig lurad. skapasi alla fall möjligheten att ta ut garantidagar, visserli-gen utan ersättning av statsfinansiella skäl, men rättentill ledighet är - som jag ser det - viktigare än självaersättningen. Denna rätt är ett stöd för föräldrarna attkunna ta ledigt när så behövs för att t.ex. skola in barnoch vid högtider eller andra begivenheter i förskolansom man vill delta i. Då får man den rätt till ledighetsom jag tycker är så värdefull.Med det anförda yrkar jag bifall till reservationer-na 1, 2, 4 och 6 som är fogade till betänkandet.Anf. 4 ():Fru talman! Det råder ingen tvekan om att det härär en ideologisk fråga, även om man emellanåt försö-ker transponera om den till några debattnivåer.I december månad 1994 står vi här från den icke-socialistiska sidan och vädjar: Respektera föräldrarna,respektera föräldrarnas val och visa förtroende för attföräldrar väljer den omsorg för sina barn som de anservara bäst för barnen och för föräldrarna själva. Äricke detta i sig helt fantastiskt att vi nådens år 1994skall behöva stå här och vädja till en regering i Sveri-ge om att respektera föräldrarnas val, att ha förtroendeför att föräldrar klarar av att välja den omsorg som detror är bäst för det finaste de har, nämligen deras egnabarn?Jag tycker att det skulle vara ytterligt generandeför en regering att så här dags på seklet avvisa detta,för det är vad man gör. Vi säger alla - det finns ingenskillnad i det avseendet från något partis sida - att allabarn är olika. Vi säger att alla människor är olika. Visäger att varje individ skall respekteras. Men närbarnomsorgen kommer på tal, då är vänsterblocketlåst i gamla ideologiska funderingar och gammaltideologiskt tänkande. Det är som om man satt fast inågot slags ideologisk betong så fort vi talar om barn-omsorgen. Det här är naturligtvis någonting som ärbesläktat med planekonomi, centralism och förmyn-deri, gammal unken social ingenjörskonst.Vi talar gärna i alla andra sammanhang om plura-lism i vårt samhälle, och fattas bara annat. Det ordasju om valfrihet från alla håll. Ingen vill väl säga italarstolen: "Vi är emot valfrihet." Det säger man sigvilja ha. Då kan det inte vara annat än självklart står för det i ett demokratiskt samhälle. Men närbarnomsorgen kommer på tal, då föses valfrihet ochvalmöjligheter bryskt åt sidan, då skall likriktning ochförmynderi gälla. Då skall det klart utsägas att statenvet bäst, och då skall människor dirigeras.Fru talman! Jag tycker att det häckar en nedlåtan-dets attityd över vänsterblockets familjepolitik, ochden attityden är förskräckande. Ni tror inte unga,moderna, utbildade och självständiga föräldrar om attkunna välja just den omsorg som är bäst för derasegna barn. Ni socialdemokrater har t.o.m. monopoli-serat uttrycket barnomsorg. Det skall få gälla ochanvändas enbart om den omsorg som kommun ochinstitutioner och andra än föräldrarna beslutar över.Barnomsorgen skall byggas ut, heter det, och detär bra. Då är det alltid den omsorg som beslutas avpolitiker som gäller. Annan omsorg räknas inte. Barnskall ha tillgång till barnomsorg. Det skall vara hund-raprocentig täckning - och det är självklart. Men detlåter som om inget barn har omsorg om barnet intefinns med i kommunens barnomsorg.Detta, fru talman, är en hegemoni i tänkandet somi sig är mer än häpnadsväckande, rent upprörande. Ennedlåtande attityd i ett samhälle som egentligen stän-digt är beroende av föräldrars och hemmens stöd ochförmåga att välja och bry sig om. Är det något vi vet ivårt samhälle , är det att vi jämt och ständigtmåste vädja till hemmen och föräldrar: Ta ert ansvar,skärp er uppsyn, gör vad ni kan, bry er om, ge tid,barnen har för liten möjlighet att identifiera sig medsin pappa och sin mamma, bry er mer om. När sedanmoderna, utbildade och självständiga föräldrar vädjarom att de skall få möjlighet att träffa valet av omsorgsjälva, då träder förmynderiets bastion fram.Vi vet naturligtvis alla att barnomsorgsdebattenofta transformeras till en jämställdhetsdebatt. Och dådras 50-talets hemmafrukomplexdebatt fram. Det sägsatt kvinnor fjättras och föses till spisen, att de saknarmöjligheter till personlighetsutveckling. Jag tycker attdet är så dystert att förvärvsarbetet skall sättas motvården av egna barn, att den som vårdar barn"förvärvsarbetar" och värderas först då man vårdaroch ger omsorg åt andras barn.Anständighet och sanning kräver faktiskt att manslutar att orera om att moderna människor föses ochfjättras. Det samhället har inte vi. Jag vet inte hellervilka människor det är som låter sig fösas och fjättras.Jag känner inte unga moderna föräldrar som låter sigfösas och fjättras.Under de senaste veckorna har vi kontaktats avmassor av unga ytterligt medvetna, självständiga ochklarsynta föräldrar som känner sig kränkta av att interespekteras för att de vill ha vårdnadsbidraget kvar.Lev inte kvar i en svunnen epok ochframställ unga föräldrar, unga mammor i synnerhet,som viljelösa och lätta att manipulera! Jag hoppas atten hel del ytterligare - fler än jag - såg SiewertÖholms program om detta. harväl det politiska etablissemangets försvarare framståtti en mer tafatt och inskränkt dager än när de unga,rappa och medvetna kvinnorna ställde dem mot väg-gen och krävde respekt för sina ställningstaganden,sin syn och uppfattning.Så har barnomsorgsdebatten och vårdnadsbidragetblivit en ekonomisk fråga. Jag undrar om det möj-ligtvis var så att man tyckte att man hade alldeles förklent på fötter när man försökte göra den till en ideo-logisk fråga, som man gjorde i valrörelsen. Då gjordeman den till en ekonomisk fråga. Om andra ledande socialdemokrater inte inser attbarnomsorgslagen kommer att dra över kommunernastora och nya kostnader om vårdnadsbidraget för-bjuds, då är det fara å färde för dem som skall skötaSveriges ekonomi. Vi vet att Kommunför-bundet vädjar: Vänta med att slopa vårdnadsbidraget.Så säger landets 286 kommuner enligt en tid-ningsartikel, där det finns en lång rad underrubriker ivilka kommuner och vädjar: Drainte bort vårdnadsbidraget. Det blir ingen besparing.Vad gör vi av rättviseaspekterna? Det har tagitsupp här tidigare. Det bor föräldrar med småbarn iglesbygden som inte har någon möjlighet att nyttja endaghemsplats. Varför skall de ställas åt sidan ochdiskrimineras?Fru talman! Var så säker på att de här frågornakommer tillbaka. Det kommer aldrig att gå i ett mo-dernt svenskt samhälle att förbjuda småbarnsföräldraratt välja den typ av omsorg som de är övertygade omär bäst för deras barn. Till dess vi når dit, fru talman,tycker jag att det skall finnas en skammens rodnad påmonopolisternas kinder.I detta anförande instämde , Mi-chael , , ,, Skånberg, ,, , (samtliga kds).AjourneringKammaren beslöt på förslag av talman-nen att ajournera förhandlingarna till dåinformation från regeringen skulle följa.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs 11 § Information från regeringen om fråganom bärgning av EstoniaAnf. 5 Statsminister ():Fru talman! förlistepassagerarfärjan under en storm på sinfärd från till . Ombord fanns merän 1 000 människor av vilka 137 kunde räddas tilllivet. Alla andra - svenskar, ester, letter, norrmän,danskar, finländare och medborgare från ytterligare11 nationer - omkom i katastrofen. Bland dem fannsmän, kvinnor och barn, unga och gamla, fäder ochmödrar, söner och döttrar, makar och syskon. Därfanns hela familjer.För oss svenskar saknar färjekatastrofen mot-stycke i modern tid. Något liknande har vi inte varitmed om. Den omedelbara reaktionen bland de flestaav oss, oavsett om vi hade anhöriga ombord eller inte,var att fartyget skulle bärgas och kropparna förashem. Jag hörde själv till dem som hade denna upp-fattning.Sedan dess har vi alla fått ytterligare kunskap omkatastrofens dimensioner, konsekvenserna vid enbärgning och ett omhändertagande av de omkomna.Vi vet att det går att bärga och ta hand omde omkomna. Vi vet också att det är komplicerat, attdet inte är riskfritt och att det tar att genomfö-ra.Det mycket stora antalet omkomna i kombinationmed den långa tid en bärgning skulle ta har väckt enrad etiska frågor. Hur skall ett omhändertagande av deomkomna kunna ske på ett värdigt sätt? Hur reagerarde som skall arbeta med bärgning och identifiering?Vilka risker utsätts de för? Den personal som vid enbärgning eller omhändertagande via dykning skallutföra de nödvändiga uppgifterna kommer att utsättasför stora psykiska påfrestningar.Vi vet att alla omkomna inte kommer att återfin-nas. Det kan inte uteslutas att en del kroppar intekommer att kunna identifieras.Frågan om bärgning eller inte bärgning kan bedö-mas från olika utgångspunkter. Där finns alla depraktiska problemen och de etiska frågeställningarna,men där finns också enskilda människors önskemål.Anhöriga som var och en på sitt sätt sörjer sina nära.Anhöriga till omkomna i , och deövriga länderna. Sammantaget innebär detta att detinte finns ett beslut som alla anser vara rätt. Regering-en har emellertid strävat efter ett så väl genomarbetatbeslutsunderlag som möjligt.Konsekvenserna av en bärgning och omhänderta-gande via dykning har undersökts. Ett särskilt råd harövervägt de etiska frågeställningarna. Regeringen harsammanträffat med anhöriga med olika uppfattningar.Samråd har skett med de estniska och finska regering-arna, liksom med samtliga svenska riksdagspartier.Därför finns det nu ingen anledning att dröja medett beslut. De anhöriga och alla andra har rätt till be-sked, även om det kommer att tas emot med förtviv-lan av en del.Den beslut är att passagerar-färjan med de omkomna skall förbli ihavet. Bakom detta beslut finns en bred uppslutningfrån partier. Den estniska regeringen fattari dag motsvarande beslut.Platsen där förliste skall betraktas somen gravplats. För att säkerställa att gravfriden respek-teras skall fartyget täckas över och särskilda åtgärdervidtas för att ge gravplatsen ett rättsligt skydd. får i uppdrag att till regeringen skyndsamtlämna förslag om hur fartyget skall övertäckas ochbevakas.Jag har tidigare redovisat att en bärgning i och försig skulle vara tekniskt möjlig att genomföra. Likasåär det möjligt, om bärgning genomförs, att ta hand omoch identifiera merparten av de omkomna. Det etiskarådet pekar i sin bedömning på att den tekniska ut-vecklingen i sig försätter oss i svåra valsituationer.Det är inte säkert att allt som kan göras alltid skallgöras. Det är inte tekniken som skall styra gränsdrag-ningen, utan etiska värderingar, skriver rådet, ochavråder från bärgning av fartyg och kroppar. Detta ären uppfattning som regeringen delar.Regeringens beslut grundas också på hänsyn tillden personal som skulle arbeta med omhändertagan-det av kropparna. Det finns en gräns för vad som ärrimligt att utsätta människor för. Av Sjöfartsverketsrapport framgår att de psykiska riskerna är stora ochatt arbetet med omhändertagandet av de omkomnatroligen inte kan utföras utan att en del av den engage-rade personalen utsätts för psykisk traumatisering.Denna uppfattning stöds av psykiatrisk expertis.Jag vill nu rikta mig direkt till de svenska offrensanhöriga. Jag vet att anhöriga som hoppats på enbärgning och att de omkomna skall tas upp kommeratt bli djupt förtvivlade över det besked jag just läm-nat. Många vill ha en grav att gå till och upplever inteatt platsen för förlisningen någonsin kan bli någotannat än en olycksplats. De känner inte att deras närakan vila i frid på en plats och ett fartyg där de kämpatför sina liv. Detta känner jag stor respekt för.Bland de anhöriga i och finnsockså de som inte vill att färjan bärgas eller att deomkomna skall tas upp. Deras önskan är att de om-komna skall få vila i frid på platsen. De ser i havet engrav för de sina. Dessa människor fruktar också attbärgning eller dykning innebär att sorgen försvårasför dem vars omkomna inte återfinns. Även detta ären uppfattning som skall respekteras. Vi måste alla harespekt för att det finns olika uppfattningar om hurman kan möta sorgen.Det beslut regeringen nu fattat kommer att disku-teras . Mitt tidigare uttalande för enbärgning kan ha skapat förväntningar som inteinfriats. Jag beklagar mycket djupt den besvikelse jagdärmed kan ha orsakat en del av de anhöriga.Även om regeringen har fattat sitt beslut, återstårmycket arbete för att klarlägga katastrofens orsaker.Sjösäkerheten måste förbättras, formerna för infor-mation och stöd till anhöriga vid svåra olyckor måsteses över.Från regeringens och sida kan vi bistådrabbade med olika former av praktisk hjälp, men detär bara som människor vi kan visa vårt deltagande ochlämna vårt personliga stöd. Vi kommer aldrig attglömma natten . Vi kommeraldrig att glömma Estoniakatastrofens offer.Anf. 6 ():Fru talman! Natten, morgonen och dagen den 28september är vi många som aldrig kommer att glöm-ma - chocken, bestörtningen, sorgen, förtvivlan,ibland också vreden. Det finns ingen i , i Est-land eller i som kommer att kunna glömmadetta.Jag har, liksom många i denna kammare här ,av politisk verksamhet haft att hanteraoch ta ställning till många och även svåra frågor. Detligger i det politiska ansvarstagandets natur. Meningen har nog berört eller plågat mig så mycket somdenna - om allt ändå hade gjorts för att förhindra enkatastrof, om alla som kunde räddas verkligen kom atträddas, om allt det som möjligen kunde göras verkli-gen gjorts för att lindra den sorg och saknad som igrunden aldrig går att lindra.Omedelbart efter katastrofen sade också jag attstora ansträngningar skulle göras för att bärga deomkomna. Kanske inte hela fartyget, det trodde jaginte var möjligt. Men att man skulle göra stora an-strängningar för att se om det var möjligt att bärga deomkomna, det ansåg jag vara en moralisk förpliktelse.Liksom regeringen på sitt sätt och i samverkan harprövat har jag på mitt sätt prövat om detta är möjligt,om det är lämpligt. Min slutsats är densamma somstatsministerns och regeringens. Jag tror inte att det ärmöjligt eller att det är lämpligt.Vi måste inse att det finns de som vi aldrig kom-mer att kunna finna och för vilka havet, oavsett hurstora våra ansträngningar än skulle bli, till slut alltidkommer att vara den sista viloplatsen. Att då börja ettarbete som aldrig kommer att kunna avslutas tror jagytterst kommer att bli långt mer plågsamt än att i daglåta den havets frid som för evigt kommer att gällavissa från början gälla alla.Vi vet alla - statsministern sade det också - att idenna fråga inte finns rätt eller fel, sanning ellerosanning. Alla känner hjälplösheten och förtvivlan,alla plågas av det beslut som måste fattas. Ändå måstedet fattas. Inget och ingen kan göra katastrofenogjord.Vi har vant oss vid att se Östersjönsom det hav som förenar svenskar, ester, finländareoch många andra i glädje och i framtidstro. Sedan den28 september förenar det oss också i sorg. Underkommande år är det min innerliga förhoppning att detskall förena oss också i respekten för dem som i dessdjup fått sin sista vila.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av talman-nen att ajournera förhandlingarna till kl. 14.50.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 14.50.12 § (forts. från 10§) Vårdnadsbidraget. (forts. SoU8)Anf. 7 ():Fru talman! skall vi bland andra frågor be-sluta om att vårdnadsbidraget upphävs och att följ-dändringar görs i andra lagar som ändrades i sambandmed att vårdnadsbidraget infördes.Vi skall också fatta beslut om att återinföra de s.k.garantidagarna enligt vad som gällde före den 1 juli1994. Därmed får föräldrarna tillbaka det lagstödgentemot arbetsgivarna som de behöver för att fåledigt från arbetet när barnen behöver det. Det kanvara vid s.k. klämdagar, inskolningsdagar, Luciafi-rande, när dagis är stängt eller när dagmamman skallvara ledig.Vi avser också att återge kommunerna rätten attplanera sin barnomsorg. Vi föreslår att kommunernasskyldighet att ge bidrag till enskild barnomsorg upp-hävs. Kommunerna skall i stället efter egen bedöm-ning avgöra om de skall lämna bidrag till enskildverksamhet.Fru talman! Den socialdemokratiska inställningentill vårdnadsbidrag är känd. Vårdnadsbidrag går heltpå tvärs mot den socialdemokratiska familjepolitikenoch riktar sin udd mot barnomsorgen och kvinnors rätttill arbete och jämställda levnadsvillkor.Vi anser att en aktiv familjepolitik skall vara braför alla barn och ge familjerna valfrihet. Den skall gede mammor och pappor som vill kombinera föräldra-skap med förvärvsarbete möjlighet att göra det. Denskall ge alla barn tillgång till bra barnomsorg.Fru talman! Min avsikt var inte att här upp-repa de socialdemokratiska invändningarna mot vård-nadsbidraget. Men efter att ha tagit del av den senastetidens debatt vill jag ta upp några synpunkter.I dessa ekonomiskt kärva tider säger sig mångadebattörer värna samhällsekonomin. Många borgerli-ga företrädare hävdar att vårdnadsbidraget är sam-hällsekonomiskt lönsamt, och de pekar på att en dag-hemsplats kostar mer än vårdnadsbidraget. De glöm-mer att nämna att de som använder barnomsorg ocksåförvärvsarbetar och betalar skatt. Tror verkligen dessadebattörer att det är mer lönsamt för samhället ommänniskor inte förvärvsarbetar?När det gäller frågan om samhället gör en eko-nomisk vinst eller inte genom barnomsorgsverksam-heten har undersökningar visatatt barnomsorgen är samhällsekonomiskt lönsam.Detta var för övrigt något som den borgerliga rege-ringens socialminister ofta hänvi-sade till.Borgerliga debattörer har också påstått att ingenmissgynnas av vårdnadsbidraget. Sanningen är attvårdnadsbidraget missgynnar ensamstående mödrar.De kan inte byta lönen mot vårdnadsbidrag på 2 000kronor före skatt. De måste som regel arbeta minst75 % för att klara sin försörjning. De anlitar barnom-sorg med offentligt stöd, t.ex. dagmamma, kommunaltdagis, kooperativt dagis, dagis med alternativ peda-gogik, föreningsdrivet dagis, privat dagis etc. Detbetyder att de får noll kronor i vårdnadsbidrag. Deblev dessutom av med sina . De får viasina skatt betala vårdnadsbidraget för dem som harråd att stanna hemma eller till dem som har råd attanställa en barnflicka privat.Om den borgerliga regeringen verkligen hade varitute efter att ge barnfamiljerna ökat ekonomiskt stöd,hade de kunnat använda de kanaler som redan fanns.De hade kunnat öka antalet garantidagar. De hadekunnat höja barnbidragen. De hade kunnat bygga utföräldraförsäkringen. Då hade man dessutom sluppitvårdnadsbidragets byråkratikostnader på 73,8 miljo-ner kronor per år.Men det var inte att ge barnfamiljerna ökat eko-nomiskt stöd som var den borgerliga regeringensavsikt. De ville åstadkomma ett systemskifte i famil-jepolitiken. På detta sätt hoppades de kunna minskakostnaderna för barnomsorgen. Detta slår mot jäm-ställdheten. Kvinnorna som väljer att stanna hemmablir beroende av männens inkomster och kan få svåra-re att få fotfäste på arbetsmarknaden.Fru talman! Utskottets majoritet tillstyrker rege-ringens förslag att avskaffa vårdnadsbidraget ochåterinföra garantidagarna. Utskottet anser också attvårdnadsbidraget skall avräknas mot garantidagarna,så att det inte skall gå att erhålla både vårdnadsbidragoch ersättning för garantidagar.Däremot anser vi att den möjlighet som garantida-garna ger till flexibel ledighet har ett mycket stortvärde för föräldrarna. Vi anser därför att övergångs-bestämmelserna skall ändras så att föräldrarna skallkunna ta ut garantidagar utan ersättning och därmederhålla rätt till ledighet i motsvarande mån.Vi anser att rätten till ledighet från arbetet i sam-band med barnafödande skall återgå till 18 månader.Men för att underlätta planeringen för berörda famil-jer föreslår vi att ikraftträdandet av lagändringenflyttas fram till . Övriga lagändringartill följd av beslutet att avskaffa vårdnadsbidragettillstyrks av utskottsmajoriteten.Fru talman! fattade riks-dagen beslut om en barnomsorgslag som medförde enskyldighet för kommunerna att se till att alla barn fården barnomsorg som de har behov av. Det tycker visocialdemokrater är mycket bra.Felet med lagregleringen var dock att kommuner-nas skyldighet att erbjuda alla barn barnomsorg knötssamman med ett förslag som helt tog ifrån kommu-nerna möjligheten att planera och ansvara för omsor-gen och att bestämma hur resurserna skulle användas.Lagändringen innebar att kommunerna skulle tvingasge bidrag till enskilda barnstugor, även om de hadefull behovstäckning inom kommunen och även om detvingades skära hårt i den barnomsorg som fanns.Hade den enskilda barnstugan personal och lämpligalokaler, skulle kommunen bevilja tillstånd och gebidrag. Inget avseende skulle med andra ord fästas vidom det fanns behov av barnstugan eller inte.Denna del av lagregleringen röstade vi socialde-mokrater emot. Vi anser det självklart att kommunenskall ha rätt och möjlighet att planera barnomsorgeninom den egna kommunen. I tider av begränsaderesurser och nedskärningar är det särskilt viktigt attgöra rättvisa prioriteringar och att hushålla med resur-serna.Fru talman! Utskottsmajoriteten tillstyrker attkommunernas skyldighet att ge bidrag till enskildbarnomsorg upphävs. Därmed får kommunerna tillba-ka rätten och möjligheten att planera och ansvara förbarnomsorgen. Den fria etableringsrätten försvinner.Fru talman! Vi socialdemokrater vill även i eko-nomiskt kärva tider sätta barnens levnadsvillkor ifrämsta rummet. Alla barn skall ha rätt till en trygguppväxtmiljö. Den främsta uppgiften för oss politikerär att nu komma till rätta med arbetslösheten. För-värvsarbete är den faktor som har störst betydelse förfamiljernas ekonomi och därmed för barnens situa-tion.Den socialdemokratiska familjepolitiken medföräldraförsäkring, barnbidrag och god barnomsorghar utformats för att ge alla barn rätt till en tryggmiljö. Den har utformats så att både mammor ochpappor som vill skall kunna kombinera föräldraskapoch förvärvsarbete.Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets hemstäl-lan och avslag på samtliga reservationer.I detta anförande instämde , Na-lin , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , An-nika , , , , , , , , , , , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , ,, , ,Per , , ,, , ,, , , , , ,och (alla s).Anf. 8 Statsrådet ():Fru talman! Den borgerliga regeringen lyckadespå sluttampen av sin regeringstid enas om ett vård-nadsbidrag för barn i åldern . Jag skall straxberöra de olika argumenten mot vårdnadsbidragetsom vi socialdemokrater och flera med oss brukarframföra.Jag vill inledningsvis ändå påtala det häpnads-väckande i att en regering som var medveten om ettskenande underskott i statens finanser beslutar sig föratt införa en ny och mycket kostsam reform som ef-terfrågats av få.