prot · GH09122 · 1994-06-10 00:00:00 — Nibluffar nämligen när ni säger attbudgetunderskottet skall bli 150 miljarder kronor.Det kommer att röra sig om mer än så. Räntan påstatsskulden -- något som ni till stor del haråstadkommit -- ökar nämligen.Herr Attefall, vi har redovisat våra förslag. Vi harförsökt att få en diskussion om dem ifinansutskottet, men ni vill inte diskutera. HerrAttefall begärde replik med anledning av vad jagsagt. Men jag har en sak till att säga: på att bli berömd för att ha suttit bredvidIan . Jag hoppas dock att det aldrigblir så att någon säger att jag är berömd därför attjag har suttit mitt emot . Detskulle jag uppleva som en stor belastning.Anf. 69 () replik:Herr talman! Jag hoppas att alla ledamöter ifinansutskottet har en viss respekt för individerna ifinansutskottet. Man behöver inte ställa upp påandras politik. Jag tycker att mitt replikskifte medIan måste ha tydliggjort att vi harordentligt skilda uppfattningar exempelvis när detgäller ambitionen i biståndspolitiken. ArneKjörnsberg tycker tydligen att det är pinsamt attvistas i samma rum som andra människor. Jagbeklagar ett sådant synsätt. Det är inte riktigt denmänniskosyn som i alla fall jag har.Jag noterar också, och det är intressant att det förstill protokollet, att ytterligare en socialdemokratiskledamot i finansutskottet inte svarar på frågor trotsreplikskiften och inte klarar av att förmedlainnehållet i den långsiktiga ekonomiska politiken.Jag sade i mitt huvudanförande attränteutvecklingen är oroande. Om det är så skulledet väl öka engagemanget ytterligare, ArneKjörnsberg. Det gäller ju att tydliggöra vadSocialdemokraterna vill göra, inte minst som manpåstår sig vara beredd att ta över regeringsmakten.Vi får hoppas att Socialdemokraterna inte gör det.Det beklagliga är alltså att Socialdemokraternamörkar och står för dubbelspel. bara den utvecklingen. Det beklagar jag.Jag väntar alltså på förslag. Först då kandiskussionen på allvar börja. Så länge förslag inteföreligger måste och andrasocialdemokrater ha förståelse för att vi ställerfrågor och för att vi blir litet irriterade -- däravkanske det tonläge som uppleversom jobbigt. Jag beklagar om det är så. Det är intevår avsikt. Vi är bara litet irriterade över att vi intefår några raka besked. Vi väntar oss mer av ett partisom faktiskt är ganska stort och som har ganska brasiffror i opinionsmätningar. Vi väntar oss därförmer av Socialdemokraterna än av exempelvis Nydemokrati och . Jag tror attSocialdemokraterna har förmågan -- även om detinte verkar vara så. Det beklagar jag heltuppriktigt.Anf. 70 () replik:Herr talman! Jag vill ta upp en sak som StefanAttefall sade. Han sade nämligen att det parti somjag representerar har ganska braopinionssiffror.Vi har kommit med en redovisning. Vår paroll är:Åter till skattereformen. Dåvarandefinansministern tog nuvarandefinansministern i hand och sade: Nuär vi överens. skall vi se till att skatten på arbeteoch skatten på kapital ligger på ungefär sammanivå. Det skall vara breda skattebaser. Det skallvara enkelt. Det skall vara likformigt, och det skallbidra till att trixandet försvinner.Herr Attefall! Ni har ändrat detta. Ni har övergivitskattereformen. Ni har genomfört en mängdskattesänkningar för förmöget folk medkapitalinkomster. Ni har dessutom sett till attöppna slussarna för trixandet och dribblandet. Detär bl.a. det som har lett till att statsfinanserna harunderminerats.Människor ställer inte upp på att bära denödvändiga bördorna för att vi skall kunna reda utdet ni har ställt till om ni inte rättar till detta.Människor måste uppleva att det är rättvist. Minaväljare hemma i kan inte tycka attdet är rättvist, de som har en livsinkomst på 6miljoner kronor, i bästa fall , kaninte uppleva att det är rättvist att vissa människorfår i sänkt skatt därför att ni harsänkt kapitalskatterna, aktieutdelningsskatten ochreavinstskatten på aktier. De ställer inte upp, herrAttefall. Det är det som är ert problem.Detta skulle också kunna leda till långvarigadiskussioner utifrån ett moraliskt perspektiv. Mendet tillåter inte tiden nu.Anf. 71 i (nyd):Herr talman! Tänk er ett hushåll som måste sanerasin ekonomi, och när man har sanerat färdigt ärman skyldig dubbelt så mycket som när manbörjade saneringen. Lönen skulle inte räcka i merän högst . Då skulle man inte behöva varafinansminister för att se att det inte håller. Men detär precis så det går till med statsfinanserna. Hej ochhå, skyffla på, skulle man kunna säga, statsskuld tillkommande generationer. För det är det vi gör.Marknaden sätter sitt betyg i form av räntesatser,och vad det betyget har blivit vetvi.Vi blev ordentligt hånade i valrörelsen för attvi ville spara 196 miljarder . Det skallerkännas, det var fel. när vi har facit vet vi attdet var alldeles för lite. När man summerar tre årsekonomisk politik är det märkligt att se hur svårtdet är att fatta beslut över huvud taget, för att intetala om hur svårt det är att fatta dem . Vi harett ganska bra facit redan nu om den framtidaekonomiska verkligheten, visserligen inom ettintervall, men ändå rätt hygglig koll. Går det bramed tillväxt och sysselsättning kör vi ändå in ibergväggen. Går det sämre finns bara ett svart hål.Ändå orkar man inte göra det som måste göras, ochdet man har gjort har kommit för sent.Årets budget är, för att vara vänlig, ursvag.Finansministern skriver i en artikel i :''skall ekonomin komma ibalans: statsskulden skall sluta öka, ocharbetslösheten halveras.'' Detta måste betraktassom närmast vilseledande. Ikompletteringspropositionen, som äransvarig utgivare av, står det att upplåningsbehovetenligt bedömningar är 70miljarder för /99. Blir intetillväxten osannolika blir upplåningsbehovetgivetvis ännu större. Man hoppas att det skall lösasig på något sätt.Ännu har inte presenterat enbedömning av när vi kan få en budget i balans.Finansminstern säger i artikeln att det skall skeunder . Men är,i varje fall inte med de fakta vi känner till , påden här sidan om 2000.Det kommer att krävas stora besparingar undernästa mandatperiod. Det vet regeringen och det vetsocialdemokraterna. Det ligger tydligen i bådasintresse att före valet mörklägga om de ytterligarenödvändiga besparingar som måste till nästamandatperiod. Ju längre vi väntar med det som ärnödvändigt för , desto värre blir det.Det brukar gå till så att man låtsas som om detregnar och talar om hur mycket man gör och hurbra det ser ut tills allt håller på att braka ihop somett korthus. Då sätter man sig i en nattligkrisuppgörelse, som sällan blir bra och som alltidkommer . Så går det till och så kommer detantagligen att bli under nästamandatperiod.Politiker är till bl.a. för att förvalta skattebetalarnaspengar på bästa sätt. För detta krävs det ärlighetoch uppriktighet. Tänk om vi redan nu kunde varaöverens om det som vi alla vet, att det behövsytterligare besparingar, och lägga fram olikaförslag. Då skulle vi i stället kunna träta om hurdessa besparingar skulle läggas ut. Det skulle bli enintressantare debatt än den där socialdemokraternahävdar att allt elände kommit till efter oktober 1991och där regeringssidan hävdar att eländet kommerfrån tiden före maktskiftet, men att det ljusnaralltmer där framme i tunneln.Domen kommer och den kommeratt bli hård. Då har de proffessionella aktörernaklivit ur sina positioner, och svenska folket står medSvarte . Sveket mot kommande generationerär oerhört.Nästan var tredje krona i nästa statsbudget ärlånad, och räntebördan växer. Men notan kommeratt behöva betalas, och det får kommandegenerationer göra. Deras framtidakonsumtionsutrymme kommer att minskabetydligt. Vi tar oss friheter som vi inte har rätt till.Förutom det faktum att vi konsumerar över våratillgångar har vi börjat med en ny lånefiness, ellervad man skall kalla eländet. Principen är att låna tillkonsumtion nu och att inte betala några räntor elleramorteringar . Alltihop förfaller tillbetalning . Jag undrar vad enfamiljeekonom skulle säga om ett hushåll lånade tillkonsumtion och bara sköt problemen framför sigtill den dag när allt skulle betalas på ett bräde.Inte nog med att vi skyfflar över en gigantiskstatsskuld på kommande generationer, vi har ocksåbörjat skyffla över räntekostnaderna. Det ärmycket allvarligt. Om blir det antagligenandra än vi som sitter och står här som får ta handom eländet. Det kan knappast heller vara bra förmoralen och öka incitamenten till återhållsamhet.Tvärtom, det frestar till att låta bli att fattanödvändiga politiska beslut och gå den enklastevägen så länge det går.De här lånen kallas för realräntelån.Riksgäldskontoret tar upp lån och garanterar enrealränta , som är . Samtidigtgaranterar man full inflationskompensation. Ingensom helst risk alltså, om inte staten går i konkursförstås -- och ibland undrar man. Realräntan harhittills legat strax på de lån som haremitterats. Gör vi ett inflationsantagande på 3 %under löptiden innebär det att för varje miljard somvi nu lånar till konsumtion får vi betala tillbaka 4miljarder . Det kan man repetera: 1 miljardnu, 4 miljarder . Kör man det här någraår -- 1994, 1995, 1996 -- blir det ackumulerat ganskamycket pengar. Det blir lättare att skjuta påproblemen.Jag kommer i alla fall att försöka informeraungdomar om skenande statsskuld, omrealräntelån och vilka som får betala. Jag säger somMagnus Uggla sade en gång: Jag mår illa.Anf. 72 () replik:Herr talman! Det var synd att ni inte stödde vårreservation på den här punkten, . Vihar pekat på att det belopp som regeringen har tagitupp för räntorna är för lågt. Jag gissar att det är 25miljarder för lågt, ungefär. Men det är svårt attexakt bedöma. Det som talade omvar precis det jag talade om innan. Men vi har intefått någon reaktion från er tidigare.Jag vill dessutom bara göra på en sak till. sade attnästan var tredje krona i den kommande budgetenär lånad. , det är mycket värre. Närfinansministern skall betala ut en krona har hon 60öre, får hon låna. Så är det.Anf. 73 i (nyd)replik:Herr talman! Det är klart att det är svårt attspekulera i framtida räntekostnader och andrakostnader. Det vi vet om realräntelånen är att dehar en fast ränta och att de ger fullinflationskompensation. Skall jag tolka detta somatt Socialdemokraterna är emot realräntelånen?Anf. 74 ():Herr talman! Jag tänkte denna min sista dag iriksdagen dels reflektera litet grand över denrådande politiska situationen, dels komma mednågra synpunkter på den stora motsättningenmellan regering och opposition, och därmed ocksåpå den ekonomiska politiken.Jag vill först till alla dem jag har samarbetat jag har varit i säga att jag haruppskattat det oerhört mycket. Under den gångnamandatperioden har de bataljer som jag har haftmed varit mycket stimulerande.Jag hoppas att vi kan få en diskussion i sakkring de olika viktiga frågor som står på agendani den ekonomiska politiken, och som är de storafrågorna i valet.Herr talman! Grunden till det vi diskuterar medolika teknik och på olika sätt litet grand beroendepå vilken sida i politiken vi representerar och vilkapersonligheter vi är, är en mycket djupgåendefråga. Hur skall vi med den roll som politiken kanspela och spelar i den svenska ekonomin kunnaåstadkomma en tillväxt som motsvarar rimligtställda krav på trygghet, välfärd och utveckling iSverige?Min enkla utgångspunkt har under mina år ipolitiken varit att vi i hög grad måste satsa på dekrafter som med stor bredd, med eget engagemangoch med egna insatser är beredda att jobba förtillväxt i vårt land. Då kommer vi ganska enkeltfram till, i varje fall enligt min uppfattning, attsvensk ekonomisk tillväxt måste bygga på deviktigaste välståndsskapande krafterna.Herr talman! De krafterna är enligt minuppfattning de entreprenörer, innovatörer,företagare och investerare som vi har i vårt land. Vimåste dessutom göra det så bra och så skickligt attvi också attraherar den typen av resurser utifrån attinvestera i Sverige.Det är med den bakgrunden som jag anser att detär ganska lätt att ge stöd åt den politik som dennuvarande regeringen för och vill fortsätta att föra.Det är också med den utgångpunkten inte särskiltsvårt för mig att upptäcka viktiga frågetecken i detekonomisk-politiska alternativ somSocialdemokraterna för till torgs. Det ges mycketfåtaliga besked om innehållet i detta alternativ. Istället kan man analysera den bild, den politik ochdet som Socialdemokraterna förmedlar tillväljarna.Herr talman! Med förlov sagt är den modellen avekonomisk politik prövad, inte minst under 70- och80-talet. Resultaten av den är alldeles uppenbar.Den produktiva, välståndsskapande,resurstillförande sektorn utifrån ett perspektiv förekonomisk tillväxt, nämligen näringslivssektorn,har med socialdemokratiskpolitik tvingats att retirera. Den andra delen av vårekonomi -- den sociala delen, om vi så skall kalladen -- har expanderat och vuxit.Herr talman! Det gäller ansvarstagandet för arbeteoch sysselsättning i detta land. Vore jag utan jobb,eller kände jag oro för mitt jobb, vilket naturligtvismånga månniskor gör i med de problemsom finns, skulle jag efter att ha tagit mig enfunderare över min situation vända mig till detprogram som vill satsa på en utveckling för jobb ochsysselsättning i med en långsiktig bärighet,i stället för att satsa på ett alternativ som tidigarehar prövats och där man har misslyckats. Detalternativet innebär att det viktigaste instrumentetför att skapa arbete är att via skatter skapa jobb ioffentlig sektor eller i verksamhet finansierad avoffentlig sektor.Valet kan inte vara särskilt svårt i en situation därde politiska alternativen för en öppen debatt i sakmed varandra. Så är tyvärr inte fallet. Problemet,, är att kunna föra en sakligdiskussion med något friare tyglar än vad somkanske är normalt. Det förutsätter attSocialdemokraterna redovisar sin politik i sak ochinte bara i princippunkter.Regeringssidan har i sak redovisat sin politik. I dagblir det stor uppståndelse för att finansministernpublicerar en artikel i som gårytterligare ett steg i sak för att diskussionen om hurpolitiken skall kombineras för nästa mandatperiodskall kunna utvecklas än mer. Det är klart attsocialdemokraterna skäller. Det är inte särskiltmystiskt. Det är faktiskt det enda de kan göra.Många socialdemokrater som jag har mött underdenna mandatperiod, kolleger i kammaren, sägeribland när man står ute här på balkongen och tar ettbloss, eller vad man gör, och diskuterar litet manoch man emellan, om diskussionen hettar till litetgrand: Ja ja, men svenska folket vet att vi har tagithand om problemen tidigare. Vi har gjort det förr.Vi ordnade upp det efter den förra gången när niborgerliga hade ställt till det.Det är klart att man kan säga det. Men då bortserman helt och hållet från en seriös analys av på vilketsätt budgetunderskottet sanerades förra gången nitog över. Det är bara att läsa litet grand ur nya bok för att få del av en rimliganalys.Kjell-Olof skriver där: ''Och statensbudgetunderskott minskade i raskare takt än någon(inklusive jag själv) vågat tro, så att budgeten islutet av 80-talet i stort sett balanserade intäkteroch utgifter. Men förbättringen av statens finanservar till betydande del mera skenbar än reell. Destora inflatoriska ökningarna av löner och andrainkomster drev upp skatteunderlaget på ettartificiellt sätt. ''Mot bakgrund av de mycket ringa besked somSocialdemokraterna lämnat på riksmötetsnästan sista dag vad gäller det konkreta innehålleti den ekonomiska politiken, är det inte så långt tillatt dra slutsatsen, eller i varje fall tro, attåterkommer Socialdemokraterna tillregeringsmakten, tänker de göra på det sättet ocksåden här gången.Herr talman! Jag vill till ochSocialdemokraterna säga: Tänk er för innan nisätter igång den processen! Det kommer attförsätta i en problemsituation som ärväsentligt besvärligare än t.o.m. dagens.Anf. 75 () replik:Herr talman! Jag sade i mitt anförande att BengtWittbom inte hör till dem som vars självsäkerhetövergår i självgodhet. Jag vill ytterligareunderstyrka det. Jag tycker faktiskt det. Jag anseratt i vissa stycken företräder enförskräcklig politik, men jag tycker att det är entrevlig karl. Han är reko dessutom.Men sade något som visarskillnaden mellan honom och mig som politiker;han talade om de s.k. välståndsbildande krafterna,entreprenörer, m.m. Men de som där hemma iSjuhäradsbygden det begav sigstartade tekoföretag var ju beroende av dem somskulle stå där och jobba i slamret! De är ocksåvälståndbildande krafter, menar jag. Och kanske ärdet där vi skiljer oss åt.Bengt Wittbom sade att valet inte skulle vara såsvårt om han blev utan jobb: han skulle satsa pådem som hade ett program för att skaffa jobb inäringslivet. Men är det inte besvärligt att driva dentesen, ? Förra gången som ni haderegeringsansvar, 1976-1982, försvann 123 000 ellerom det var 127 000 jobb i det privata näringslivet.Denna gång har 300 000 jobb försvunnit.Verkligheten går precis på tvärs med vad ni säger!En annan sak som smärtar mig är att det tyvärr integår att göra upp med er, eftersom ni inte står vidvad vi har kommit överens om.Samma kväll som kompletteringspropositionenpresenterades för fick ni skicka ut etträttelseblad, där det stod: ''Diskussionerna har intelett till någon ändring av arbetsgruppens tidigareförslag i fråga om 65 års pensionsålder.Regeringspartierna avser då inte ensidigt föreläggariksdagen förslag om höjd pensionsålder. ''har vi kunnat läsa vad finansministern säger.Jag vill passa på att fråga : Ställer niupp på att bensinskatten och koldioxidskatten skallhöjas? Skall ni höja egenavgifterna i det nuvarandepensionssystemet? Skall ni höja pensionsåldern?Skall ni försämra för de arbetsskadade? Det ärsådana frågor som finansministerns artikel har rest.Är detta den blivande regeringspolitiken om niskulle få majoritet, eller är det fru finansministernspolitik?Anf. 76 () replik:Herr talman! Som svar på det sista kan jag barasäga till att en sak är alldeles klarunder alla omständigheter: Ett fortsatt regerandeför borgerligheten kommer att innebära ettfullföljande av saneringsprogrammet, ettfullföljande av arbetet med att få ordning på statensekonomi och -- om det behövs -- en ytterligarevässning av det programmet under resans gång.På den punkten skiljer sig borgerligheten ochsocialdemokratin här i kammaren åt väsentligt. Vilämnar nämligen något slags besked. Det beskedsom ni lämnar, , är att vi skallpröva den gamla modellen, som inte gick så bra, engång till. Därför skall man rösta påSocialdemokraterna. Detta tycker jag är ganskaallvarligt, herr talman.För att återgå till det samtal som att vi skulle ha, vill jag säga att man inte kanvälja mellan antingen innovatörer, investerare ochrisktagare eller människor som går in och arbetar ide företag och med de affärsidéer som byggerföretag. Men måste välja bägge delarna.Den här regeringens politik är att prioritera ochsläppa fram de människor, innovatörer ochinvesterare som är beredda att satsa för framtiden,så att fler människor kan få arbete och ge sinabidrag till produktion, förnyelse och Sverigesutveckling. Om vi inte satsar på den första gruppenkommer ju t.ex. människorna i Sjuhäradsbygdenaldrig att få chansen i tillräckligt stor utsträckning.Det är själva essensen i principen att stimuleravälstånds- och tillväxtsskapande krafter.Men en sak är självklar: Det krävs att nationen somsådan och alla som behövs satsar på att detta skallgå vägen. Denna metod har inte prövats så mycketi men på andra ställen, och därifrån vet viatt det brukar kunna gå ganska bra.Herr talman! Jag tycker att det är litet förmätet avArne Kjörnsberg att säga: Låt oss föra en sakligdiskussion!Låt oss då också utgå från ett sakligt fundament,som är självklart. Effekterna av en ekonomiskpolitik, oavsett om den är bra eller dålig, kommerinte med detsamma. De kommer efter att politikenhar förts ett tag. Jag utgår från ett sakligt faktumsom jag är alldeles klar över, nämligen atteffekterna som vi ser nu och har sett under dennamandatperiod skapades av den politik som fördestidigare. Jag begär att få respekt för denuppfattningen. Så är det, herr talman!Anf. 77 () replik:Herr talman! stal ett av minaspecialuttryck: Så här är det!Det är faktiskt ni som har regeringsansvaret, ochdet måste ni ta. Det är ni som har fördubblatstatsskulden. Det får ni ta ansvar för.Jag förstår intellektuellt vad sägernär han talar om det han kallar välståndsskapandekrafter. Men jag accepterar inte -- vare sigintellektuellt eller känslomässigt -- att det skullevara en framkomlig väg. De som i något slagsmening skall göra jobbet skall ju betala genomhögre skatter, mindre social service, osv. Och,, jag är övertygad ända in i själenom att det inte går. Människorna ställer inte upp pånågot som de upplever som så djupt orättvist.Jag tycker att det ibland finns skäl att erkänna sakersom inte var bra. Jag erkänner att vi -- både somparti och regeringsansvariga -- hade jätteproblemmed överhettningen . Vi klaradeinte av den.Men när vi bad och sträckte ut handen för att fåhjälp att försöka strama åt ekonomin svarade,partiledare: inte ensönderfallande regering! Skillnaden är himmelsvidmellan det sättet att uppträda och det som minpartiledare gjorde hösten 1992.Jag vill än en gång säga till attarbetet har varit intressant och stimulerande. Omjag får använda ett så slarvigt uttryck, herr talman,så tycker jag t.o.m. att det har varit roligt med dessadebatter.Anf. 78 () replik:Herr talman! Vi tar ansvaret, --det är det som debatten här har handlat om.Det är precis det som finansministern får skäll föroch det som bl.a. , ArneKjörnsbergs kollega, har uttnyttjat i debatten. Hanhar försökt använda ansvarstagandet, att manlämnar besked och pekar ut färdriktningar, på ettnegativt sätt.Problemet är ju att det blir mycket svårare att idebatten ta ansvar och utveckla det när man har endebattmotståndare som inte lämnar någraöppningar för möjligheten att föra en saklig debatt.Ni säger ju bara nej, nej, nej! Ni plockar sedan framnågra symbolbesparingar, litet inom jordbruk ochinom försvar, och räknar med en tillväxt som t.o.m.är större än den som regeringens av er kritiseradeglädjekalkyler räknar med. Därför blir det svårt attföra en saklig debatt.Arne Kjörnsberg talade om regeringsmaktensförfall. Jag fanns inte här i kammaren under denföregående mandatperioden, men som medborgareoch politiskt engagerad i övrigt kunde jag inteundgå att ta del av vad som skedde, både påregeringskansliet och här i kammaren.När jag jämför den föregående socialdemokratiskaperioden med den innevarande borgerliga, skullejag vilja säga att har varit ett under avstabilitet vad gäller regeringsarbetet. Det är sammaregering som går in i valet, samma personer somtillträdde 1991. Under den förra valrörelsen varsvängdörrar ett populärt uttryck, och under denföregående perioden var det ju svängdörrar också ikanslihuset!Det var dessutom en regeringsperiod som innebaratt socialdemokratin tvingades gå emot sittvalprogram, vilket mycket välkänner till. Detta skapade stor turbulens ipolitiken, och jag måste säga att det inte var någonglansfull period.Jag är mot denna bakgrund angelägen om attsocialdemokratin och även något slags besked. Då kan jag, icke somledamot av riksdag men som vanligmedborgare, känna mig någorlunda säker på attden regering som träder till, om olyckan skulle varaframme och ni vinner valet, i alla fall har ettprogram som man har redovisat för sina väljare. Dåkan vi undvika att få samma backlash, sammaturbulens och samma växande misstroende motpolitiker som under den regeringsperiod somföregick och lade grunden till den nuvarande.Till slut, : Också jag har tyckt attden här tiden har varit rolig. En del har t.o.m. varitså roligt att vi inte kan berätta det här i kammaren.Ett varmt tack till !Anf. 79 BO G JENEVALL (nyd):Herr talman! Det här skall vara en finansdebattsom utgör en avslutning på en treårig valperiod iSveriges riksdag, och det finns fyra företrädare förfinansutskottet här i kammaren.