prot · GI0911 · 1994-10-19 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:11Onsdagen den 19 oktoberKl. 9.00 18.29Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 13 oktober.2 § Meddelande om val tillStatsrådsarvodesnämndenTalmannen meddelade att val tillStatsrådsarvodesnämnden skulle företas vidmorgondagens sammanträde.3 § Anmälan om val till riksdagensförvaltningsstyrelse och svenskadelegationTalmannen meddelade att () den13 oktober utsetts till ordförande i riksdagensförvaltningsstyrelse samt att () ochPer () utsetts tillordförande resp. vice ordförande i delegation. 4 § Hänvisning av ärenden till utskott, m.m.Föredrogs och hänvisadesSkrivelse1994/95:13 till näringsutskottetFöredrogs och lades till handlingarnaSkrivelse1994/95:30 Återkallelse av vissa propositioner(1994/95:5, 1994/95:9, 1994/95:10, 1994/95:16och 1994/95:21)5 § Återkallelse av propositioner, m.m.Regeringen hade genom skrivelse 1994/95:30återkallatPropositionerna1994/95:5 Ombildning av Statens maskinprovningartill aktiebolag1994/95:9 Detaljhandel med receptfria läkemedelm.m.1994/95:10 Miljöbalk1994/95:16 Den framtida konsumentpolitiken1994/95:21 Uppehållstillstånd efter inresaTalmannen anmälde att hon avskrivit dessa förslagsamt de med anledning av proposition 10 väcktamotionerna dels av m. fl., delsav samt den med anledning avproposition 21 väckta motionen av . fl.Talmannen meddelade att motioner med anledningav skrivelsen fick väckas kl.16.30.Regeringens skrivelse lades till handlingarna.6 § Allmänpolitisk debattEU-fråganAnf. 1 ():Herr talman! tog folk ställningför det europeiska medlemskapet - och mot deteuropeiska utanförskapet. Det säger sig självt att detval som har träffat är ett val som ärbetydelsefullt också för Sverige.Vi kan aldrig bortse från att de val som våranordiska grannländer träffar har betydelse för detsamarbete vi skall bygga upp i , för debetingelser som gäller för vårt eget land och därmedockså för vårt eget vägval.Det är viktigt att ha klart för sig att sak iviktiga avseenden också är vår sak.Vi har exakt samma intresse av säkerhetspolitiskstabilitet i , av goda betingelser för vårekonomis och vår exportindustris utveckling, av attutveckla det nordiska samarbetet och av att se till attvår gemensamma nordiska röst blir hörd när deeuropeiska besluten fattas.De starka skäl som lett till att säga jatill medlemskap och nej till utanförskap är, enligt minmening, precis samma skäl som måste leda till sammaslutsats för vidkommande.I debatten i kammaren och i den offentligadebatten finns det nu ökad anledning att riktauppmärksamheten på utanförskapet och desskonsekvenser. Det gjorde vi i viss utsträckning ikammarens remissdebatt , och detfinns starka skäl att fortsätta att göra det i dag.Det vi var överens om då var att utanförskapetformellt innebär att vi blir EES-medlemmar, om mananvänder detta uttryck, i stället för medlemmar i deneuropeiska unionen under kommande år.Det innebär kortsiktigt inte bara att vi har frihandel, utan också att vi har del av hela det områdemed fri rörlighet för varor, tjänster, kapital ocharbetskraft som etablerats mellan EU och EES-länderna. Men det innebär också, logiskt nog, attsamma regler som gäller för varor, tjänster, kapitaloch arbetskraft inom EU kommer att gälla också föross som EU-land.Det innebär att den alldeles överväldigande delenav den s.k. EU-anpassning som nej-sidan i debattenbeskärmar sig så mycket över gäller med identisktsamma kraft i det alternativ som de företräder som idet s.k. EU-alternativet och kommer att fortsätta attgälla, i takt med att utvecklingen successivt ställer nyakrav.Men trots att vi således har en anpassningsbörda,om vi använder detta uttryck, som är i det närmasteidentisk i EES-alternativet och i EU-alternativet, äralternativen inte i det längre perspektivet ekonomisktlikvärdiga.Den europeiska unionens länder har som mål attarbeta för att successivt etablera en ekonomisk ochmonetär union. Bara arbetet med att successivtetablera denna ekonomiska och monetära unionkommer oundvikligen att leda till att de europeiskaekonomierna delas in i en stabilare ochframgångsrikare kärna och olika mer eller mindrestabila, mer eller mindre - men oftast mindre -framgångsrika ytterområden.Det säger sig självt att det för vår framtid somindustri- och välfärdsnation skulle vara allvarligt omdet redan från början sändes signalen att vi inomöverskådlig tid inte ens skulle ha ambitionen atttillhöra de stabilare och de framgångsrikareeuropeiska ekonomierna.Alldeles självklart skulle detta redan i det kortaperspektivet leda till att investeringar som annarsskulle ha hamnat i i stället hamnade i andraländer och att arbetslösheten blev högre och välfärdenmindre än vad som annars skulle ha blivit fallet.Med den utveckling vi har sett under det senasteåret har som ekonomisk och politiskplattform blivit allt svagare. De tre länderna ,och kommer av olika skäl inte attvara en del av EES, eftersom de avvisat avtalet. I dagär det ett avtal som vid ett svenskt och norskt beslutom utanförskap maximalt kommer att omfattaLiechtenstein, , och Sverige.Det säger sig självt att detta inte är den säkrasteeller stabilaste europeiska samarbetsgrupp som tänkaskan. Av , som en gång föreföll så stort,kommer i ett sådant läge inte att bli annat än enrestpost av randstater.Vi har diskuterat innebörden i detta ochdetta EES-alternativ vid åtskilliga tillfällen. I debattenhär i kammaren sade Vänsterpartietsledare att det är ett avtal som har "betydande brister urinflytandesynpunkt". Det är, enligt min mening, ettklassiskt understatement.Sanningen är ju att det är genom somvi har förlorat en betydande del av vårsjälvbestämmanderätt och att det är genom EU-medlemskapet som vi kan återerövra möjligheten tillsjälvbestämmande.EES-alternativet innebär att vi mer eller mindreobesett förpliktar oss att tillämpa alla de beslut omlagar, regler och förordningar när det gäller varor,tjänster, kapital och arbetskraft som medlemmarna iden europeiska unionen fattar beslut om. Detta ochFinlands val innebär att det inte bara är spanjorer,irländare, greker och tyskar som är med och fattarbeslut om vad som skall gälla i , utan ocksådanskar och finländare. Det är enligt min mening fögatröst. Det avgörande är att det i detta alternativ intekommer att finnas några svenskar med vid bordet därbesluten om vilka regler som skall gälla i Sverigefattas.När man pressar nej-sidan på denna demokratisktmycket allvarliga konsekvens av ett utanförskapbörjar de nu vika undan och säga: Ja, men då skall viomförhandla . I stället för att dra denlogiskt riktiga slutsatsen av utanförskapetsberoendeställning och underkastelse och säga: "Dåskall vi skaffa oss inflytande genom medlemskap",säger de: "Omförhandling!" Det är att hänge sig åt ettillusionsnummer i den högre skolan, gränsande till detpolitiska lurendrejeriet.Först skall vi säga nej till den förkastligaeuropeiska unionen; därefter skall vi böna och be deneuropeiska unionen om att vi skall få vara med ochfatta deras beslut om vad som skall gälla i !Det är ett krav som är så orealistiskt att jag inte troratt det skulle få stöd ens i ochKöpenhamn - för att inte tala om , ellerLissabon.Vi måste inse att valet står mellan medlemskapet,med dess möjligheter till inflytande, ochutanförskapet, i en restpost av randstater där vikommer att tvingas till anpassning under regler somandra kommer att fatta beslut om. Vi skall accepteraatt andra fattar beslut om vad som skall gälla iSverige, men vi svenskar vill inte vara med och fattabeslut om vad som skall gälla i ! Det är detreella alternativet i det utanförskap som nej-sidanföreträder.Detta är, herr talman, enligt min mening den enaav de alldeles avgörande frågeställningar som vi skallta ställning till : inflytande ellerpassiv anpassning?Den andra, som också måste få sin plats i vårdebatt, är självfallet freds-, säkerhets- ochstabilitetsfrågorna. Det har ironiserats en del i svenskamedier över att de säkerhetspolitiska frågorna varviktiga för ställningstagande. Det är ettironiserande som bara kan komma från dem som ärdjupt okunniga om både den europeiska och dennordiska historien.Det säger sig självt att vi har ett stabilitetsintresseav att de samarbetsstrukturer på utrikes- ochsäkerhetspolitikens område som byggs upp iEuropa - äntligen, tack och lov - utsträcks tillÖstersjöområdet, till och till . Detger oss en stabilitet som säkerhetsbonus som det voremycket, mycket oklokt att avskriva för en osäkerframtid.Det intresse som folk, folk ochförhoppningsvis också folk har avsäkerhetspolitisk stabilitet i är ettintresse som också vi har. Det borde vara ensjälvklarhet att ju mer vi bygger ut samarbetet mellannationer på olika områden, inte minst när det gällerutrikes- och säkerhetspolitik, desto störreförutsättningar har vi att långsiktigt värna freden.Detta, herr talman, är de två viktiga frågorna i detställningstagande vi skall göra: Skall vi vara med ochha inflytande och rösträtt genom medlemskapet ellerskall vi acceptera ett utanförskap där andra men intevi får vara med och fatta beslut om vad som gäller iSverige? Skall vi vara med och bygga desamarbetsstrukturer också på utrikes- ochsäkerhetspolitikens område som enligt all historiskerfarenhet förbättrar förutsättningarna för stabilitetoch fred eller skall vi bortse från denna möjlighet ochdärmed öka de risker som en gång i världen kanuppträda också i vår del av ? sak är idessa viktiga avseenden och hela Nordenssak.Anf. 2 ():Herr talman! Världen krymper och beroendenaökar. Därför behöver vi mer, inte mindre, avinternationellt samarbete. Världens folk står införgigantiska utmaningar:- samarbete för fredlig utveckling,- samarbete för ökad kunskap och förståelse,- samarbete för rättvisare fördelning avbegränsade resurser och- samarbete för bättre miljö.Den 13 november avgör svenska folket omSverige skall bli medlem i den europeiska unionen.Svenska folkets besked måste respekteras - oavsettvilket svaret blir.Jag hade hoppats att den tillträdandesocialdemokratiska regeringen nu när tiden harkommit skulle ha orkat med att getrovärdighetsskapande besked gamlafolkomröstningar i , men det orkade den nyaregeringen inte med.Finland har röstat ja. Det är sak. Det hadevarit en styrka för och demokratin omfolkomröstningarna hållits på - för attundvika den annars oundvikliga debatten om eneftersträvad politisk "dominoeffekt".Ett svenskt medlemskap i kan ses i flera steg.Det viktigaste steget i en raket är alltid det första - närdet tänds börjar färden.Steg ett: Folkomröstningen avgör. Nej innebär attstarten är uppskjuten för överskådlig tid; ja betyder attförsta steget tänds. ger sig ut på en lång ochmödosam färd, men vi tar chansen och möjligheterna.Steg två: Kan vi i samlas nationellt kringen kraftfull och enig hållning ökar möjligheterna attpåverka, att få inflytande över det europeiskasamarbetet.Steg tre: Med vilka och om vad är vi beredda attsamarbeta? Med miljöradikala länder för att användaEU som hävstång för bättre miljö? Med likasinnadeför att bredda EU till att omfatta allt fler stater? Närdet tredje raketsteget tänds skapas de storamöjligheterna.För mig är den europeiska unionen inget mål i sig.Den är ett medel för att uppnå målsättningar om ökatsamarbete för fred, rättvisa och god miljö. Sverigesmedlemskap i kan rätt använt driva på i dennariktning. Detta är ingen självklarhet, men det är enmöjlighet som är villigt att pröva.Det är mot den bakgrunden som jag ända sedanCenterns extra partistämma har avkrävtsocialdemokraterna och även andra partier besked omvilken politik de vill att skall föra i EU vid ettja den 13 november.- Hur långt kan det utrikes- och säkerhetspolitiskasamarbetet sträcka sig?- Hur skall EU-avgiften betalas - genomstraffskatter eller på annat sätt? Vi i har löstdet problemet som en del av vårt saneringsprogramför ekonomin.- Hur tänker regeringen agera för attkoncentrationskrafterna, som alltid finns i en stormarknadsstyrd organisation, skall motverkas och föratt de skall mötas genom ökad decentralisering iSverige?- Har regeringen något annat än tomma ord påmiljöområdet?Frågorna är fortsatt många, och svaren är få, utanpå en punkt. En socialdemokratisk riksdagsmotion,fylld av svepande påståenden och direktafelaktigheter, gav besked om det i går.Jordbrukare och landsbygdsbefolkning är isocialdemokraternas ögon folkspillror som saknarbetydelse. Svenska bönder skall förvägras attkonkurrera på samma villkor som EU-bönder. Öppnalandskap är ingenting för socialdemokrater - inteheller ekologisk odling.Socialdemokraterna tror att övergången till ettmiljövänligare jordbruk skyndas på genom att böndersom odlar resurshushållande inte får ersättning förlägre skördar jämfört med dem som de skallkonkurrera med inom och utom Sverige.Miljöprogrammet på inklusive1,5 från EU vill socialdemokraterna inte ha.Socialdemokraterna säger sig värnakonsumenterna. Därför föreslår de en politik somhuvudsakligen leder till minskad svensk produktionoch ökad import. Är det verkligen vadkonsumenterna, som vanligen uppskattar svensklivsmedelskvalitet, efterfrågar?Nu tycker jag att , som senarekommer upp i den här debatten, inte skall hymla utansäga rakt ut: "Samarbetets regering" harmålsättningen att ta livet av svenskt jordbruk ochsvensk landsbygd. Det kan kosta Sverigemedlemskapet i EU.Hur vore det om den splittrade socialdemokratiskaregeringen redovisade sin uppfattning i andra frågor?Det bör ske här i av regeringen och inte iwinbergskt präglade motioner. Den här rödgrönaröran har blivit en i hög grad rödröd röra för densocialdemokratiska regeringen.Centern slår vakt om den svenska alliansfriheten.Vi säger nej till ett gemensamt försvar. sägernej till EMU:s tredje fas - beslutanderätten ligger iSveriges riksdag och bör föregås av enfolkomröstning.Centern vill fullt ut använda EU som hävstång förbåde god miljö och regional utveckling - inte somandra använda EU som broms för att förhindra detta.Sverige måste vid ett medlemskap kämpa motEU-byråkrati och för öppenhet inom EU:sbeslutsprocess. måste arbeta för att EU för enöppen politik mot omvärlden. måste verka föratt det nordiska samarbetet stärks också i förhållandetill EU och oavsett hur många nordiska länder somblir eller är medlemmar i anpassning innebär underkastelse. Det ärlika oklokt för som otänkbart för . Ja-anhängare med medlemskap-till-varje-pris som endamål motverkar därför sitt eget syfte.Det är i och för sig logiskt att den som inte villvara med i EU utmålar organisationen som omöjlig,opåverkbar och oföränderlig. Men det är ju inte sant.Om EEC-EG-EU visat någonting särskilt tydligt så ärdet just föränderlighet.Ibland låter det som om hela världen är statisk -som om ingen dynamik funnes. Men politisktsamarbete är dynamiskt. Jag övervärderar inteSveriges möjligheter till inflytande, men det finnsingen anledning att ifrågasätta dessa. Men det krävsatt vi eftersträvar gemensamma nämnare också i dennationella politiken för att vi skall kunna nå resultattillsammans med likasinnade länder. Bl.a. är dettamycket tydligt på miljöområdet, där EU verkligen inteär någon enhetlig massa utan där länderna har olikautvecklingsnivåer och ambitionsnivåer.Jag har i och för sig förståelse för omvänsterpartier helt underskattar möjlighet attpåverka. För de har redan på nationell nivåsvårigheter att skaffa sig en plattform för inflytande.De representerar också numera väsentligen en politiskgrundhållning som ser det statiska som någotofrånkomligt och det dynamiska som något farligt.Skulle bli medlem i EU med deninställningen vore det förödande.Det är riktigt att revolutionen är stendöd iutvecklade demokratier. Men levande demokratier äringa fossiler. De är just dynamiska, föränderliga ochpåverkbara.Anf. 3 ():Herr talman! Vi liberaler är för svenskt EU-medlemskap av tre avgörande skäl.För det första: för fredens skull. EU startade engång i världen som ett fredsprojekt och har somsådant varit mycket framgångsrikt. De godaerfarenheterna ger oss skäl att bygga vidare på tankenatt ett nära ekonomiskt och politiskt samarbete mellandemokratiska stater är det bästa sättet att förhindrakrig. Den viktigaste fredspolitiska uppgiften just nu äratt säkerställa en demokratisk utveckling i de fornakommuniststaterna i Öst- och Centraleuropa.Engagemanget för den uppgiften varierar mellan EU:solika medlemsländer. Till de mest engagerade hörTyskland och . Det är därför också naturligtatt dessa länder för att öka tyngden i det härengagemanget inom EU är särskilt angelägna att fåmed de övriga nordiska länderna. Vi kan alltså genomvårt medlemskap i ge bidrag till att utvecklakontakterna med öst och därmed till att säkerställafreden i Europa.För det andra: för jobbens skull. Vi är övertygadeom att lokaliseringen av investeringar och därmed avjobb påverkas av om länder är med i EU eller inte.Det är naturligtvis omöjligt att göra några exaktakalkyler över vad skillnaden kan vara, men rentförnuftsmässigt inser nog de flesta att vi kommer attkunna få en större andel av investeringarna i Sverigeom är medlem. Den som tvekar om det börställa sig frågan: Med vilka argument skulle jag, ögamot öga med en ledare för ett stort internationelltföretag, försöka övertyga honom - för det är ju han -att investera i om vi står utanför EU? Det ärinte alldeles lätt att komma på några riktigt braargument.För det tredje: för demokratins skull. Det är viktigtatt kan vara med och påverka beslut som ärviktiga för och också för oss själva - att vi fårrösträtt i . För oss liberaler, som för 100 årsedan kämpade för allmän rösträtt i och somför nådde det målet, känns det naturligt attnu gå i spetsen också för denna rösträttskamp.Herr talman! Jag ägnade en del av den gångnahelgen åt att läsa igenom protokollet från den debattsom hölls här vid remissen av propositionenom EU-medlemskap. Jag tänkte fortsätta debattengenom att skärskåda de huvudargument somframfördes av nej-sidan, framför allt av GudrunSchyman och Per Gahrton.Gudrun påstod att medlemskap i ett uppgivande av den nationellasjälvbestämmanderätten och att den politiska unionenfråntar medlemsländerna deras självbestämmande ochfolkligt förankrade demokrati. Det är ett minst sagtuppseendeväckande påstående. Menar GudrunSchyman och på fullt allvar att EU:smedlemsländer - såsom , , Hollandoch - är demokratier, att det tyskavalet bara var ett skenval eller att finnarnamed sitt ja i princip har avsagt sigsjälvbestämmanderätten och sin folkligt förankradedemokrati? Detta faller på sin egen orimlighet.Det och av allt attdöma ogillar hos EU är det överstatliga inslaget, dvs.att inte alla beslut kräver total enighet utan att vissabeslut kan fattas av en majoritet. Ni vänsterpartister ärnaturligtvis inte omedvetna om att kravet påenhällighet ofta bromsar, förhindrar eller urvattnarbeslut i internationella organisationer. Det gäller inteminst på miljöområdet. Tycker ni att själva principenatt majoritetsbeslut skall kunna fattas för att man skallkunna klara miljön är orimlig? Vill ni för all framtidatt det land som vill satsa minst på miljön skall hamöjlighet att stoppa gemensamma framsteg i deninternationella miljöpolitiken?Att ett land går in i en internationell organisation,som på områden där problemen till sin natur ärgränsöverskridande har en viss bestämmanderätt, kannaturligtvis aldrig beskrivas som att landet i fråga gerupp sitt självbestämmande eller sin demokrati. Detinnebär att man just i demokratins namn hittar ett sättatt hantera problem som inte känner någranationsgränser.Gudrun sade också att är ett avde mest internationaliserade länderna - vi finns medöver allt, sade hon. Vi är en uppskattadsamarbetspartner därför att vi har goda argument, braerfarenheter och viktiga saker att komma med. Alltdetta är enligt en garanti för att vi,om vi stannar utanför EU, ändå skall kunna fåinternationellt inflytande.Hur kan man hävda att alla våra goda argumentoch erfarenheter skall kunna ge oss inflytande i allainternationella sammanhang utom just i EU där viändå skall samarbeta med andra demokratiska stater?Det är inte trovärdigt.Gudrun påstod att EU:sekonomiska politik har lett till att det har blivit 19miljoner arbetslösa och 52 miljoner fattiga. Det är enganska enastående effekt av en politik som faktisktinte finns . EU har ingen gemensam ekonomiskpolitik. Inte ens kan påstå någonting annat.Sanningen är att olika EU-länder för olika politikmed skilda resultat, när det t.ex. gäller arbetslösheten.Det finns länder som har högre arbetslöshet änSverige och länder som har lägre arbetslöshet. Detfinns med andra ord ingen EU-standard som man kanhänvisa till.Däremot är det riktigt att arbetslösheten alltmerhar kommit att uppfattas som ett gemensamteuropeiskt problem, ett problem som kräversamverkan mellan länder för att kunna lösas.Inte bara utan också EU-länder harupplevt hur omöjligt det är att driva en alldeles egenpolitik i en öppen värld. Den dröm som GudrunSchyman och andra har om att ett utanförskap skullege oss frihet att i eget majestät föra en expansivfinanspolitik för att klara jobben är helt orealistisk.Ingen vet naturligtvis om det verkligen kommer att blinågot av den gemensamma europeiska ekonomiskapolitik som diskuteras, men det finns åtminstonehopp om det.Gudrun invändningar ligger ofta på detövergripande principiella planet medan Per Gahrtontittar mer på detaljerna. Han påstod att miljöpolitikenhade försämrats som en följd av EU-anpassningen.Han nämnde några konkreta exempel. Ett av demrörde koldioxidskatten. Skälet till att vi genomfördeen omfördelning av koldioxidskatten för ett par årsedan var framför allt att vi ville slå vakt omindustrins konkurrenskraft. Det är sant att vi skullevilja höja kolodioxidskatten i ochinternationellt, men det kräver en internationellsamordning, så att inte produktionen bara flyttar frånSverige till något annat land. Då löser vi inte någramiljöproblem; vi kanske tvärtom förvärrar dem.Jag beklagar att inte koldioxidskatten - man kanockså säga koldioxidavgiften - kan höjas genom ettmajoritetsbeslut i EU. Då skulle beslutet säkertkomma snabbare. Att inget sker nu är just ett exempelpå trögheten i ett strikt mellanstatligt samarbete.Per ansåg också att var ett braexempel på att man kan klara sig bra utan ett EU-medlemskap och ett . Men är inte Schweizett bra exempel på vad som krävs av ett land om detskall klara sig utan ett EU-medlemskap och ett ? har särskilt gynnsamma villkor förkapitalet, så att det lockas dit. Man har mycket mindreav välfärd och jämställdhet än vad vi har i Sverige.Som om Per anade att den frågan skullekomma upp sade han att han naturligtvisinte ville att skulle kopiera . Men vadär då det exemplet värt? är en bra illustrationpå de krav som kommer att ställas på om viväljer ett utanförskap, men Per vill intekopiera Schweiz.Herr talman! EU är verkligen inte himmelriket.Det finns mycket som vi i denna kammare, trots olikaideologiska utgångspunkter, säkert är överens om attvi skulle vilja ändra på. Det kan gällajordbrukspolitiken, flyktingpolitiken,alkoholpolitiken, kvinnorepresentationen, denekonomiska politiken och mycket annat. Men EU ärnaturligtvis inte heller något helvete. De flesta av osshar besökt andra europeiska länder och med egnaögon kunnat konstatera detta.Medborgare i EU-länder har inte någon särskiltkonstig disposition som gör dem benägna att ätaallergiframkallande mat, att önska sina barn dödligaleksaker eller att vilja se sin miljö förstörd. De är nogmest som vanligt folk, dvs. som vi svenskar, i bådedessa och andra avseenden.Visst finns det skilda värderingar i , liksomi denna kammare. Visst finns det mål- ochintressekonflikter, men det finns också mångagemensamma problem och intressen. Det är dem somvi skall hantera genom ett ökat samarbete i Europa.Därför, herr talman, säger vi liberaler ja den 13november.Anf. 4 ():Herr talman! Ledamöter och eventuella TV-tittare! Vi lever i en spännande värld. Murar faller.Gränser öppnas. Nya stormakter träder fram. Andragår tillbaka.En bit in på nästa sekel kommer troligen världensekonomiska tyngdpunkt att ligga någonstans i östraeller södra .