prot · GH09110 · 1994-05-25 00:00:00 — Det är ju därför av stor betydelse att detsker en ingående och grannlaga prövning av dessaärenden.Utskottet har ju, som sagt, kommitfram till den slutsatsen att inte framföra någonkritik och anmärkning i det här ärendet, men dethar ändå från utskottets sida gjorts en bestämdmarkering. I slutet av utskottets skrivning uttalas:''Enligt de nya riktlinjer som antog år1992 -- -- -- står det inte i samklang med svenskutrikespolitik att samarbeta påkrigsmaterielområdet med stater som grovt och påett systematiskt sätt förtrycker de mänskligarättigheterna. Denna princip innebär en skärpningi förhållande till tidigare riktlinjer, enligt vilka dendirekta användningen av den aktuella materielenför undertryckande av mänskliga rättighetertillmättes viss betydelse.'' Det är nu fråga om attinte samarbeta med eller exportera vapen till länderdär det förekommer allvarliga och omfattandekränkningar av de mänskliga rättigheterna.Utskottet skriver vidare: ''Enligt utskottets meningär det av största vikt att regeringen i sin bedömningav situationen i ett land som kan bli mottagare avkrigsmaterielexport fäster stor vikt vid respektenför de mänskliga rättigheterna. I denna bedömninghar enligt utskottets mening den parlamentarisktsammansatta rådgivande nämnden en viktig roll. ''Det här uttalandet har tillkommit mot bakgrund avvad som förekommit i ärendet och att det fannsanledning att göra denna markering. Deninstämmer jag i, men därutöver har jag ansett attvad som förekommit i ärendet ger anledning till attutvidga yttrandet.Jag fäster i det här sammanhanget avseende vid attutrikesutskottet inte bara har talat om systematiskakränkningar av mänskliga rättigheter utan omomfattande och grova kränkningar av mänskligarättigheter och att tillämpningen av mänskligarättighets-rekvisitet skall ske med iakttagande avstor restriktivitet.I det här fallet skiljer man mellan vanligkrigsmateriel och övrig krigsmateriel, men detmänskliga rättighets-rekvisitet gäller i fråga omsåväl vanlig krigsmateriel som övrig krigsmateriel.Eller hur, ?När det gäller finner jag det viktigt attgöra de markeringar som jag har gjort i detsärskilda yttrandet, framför allt med hänsyn till attdet har aviserats om att utförsel av krigsmaterielkan komma att ske inom ett eller . Ianledning av att man här har en i viss månförändrad attityd, tycker jag att det är viktigt medinte bara den markering som har gjorts frånutskottets sida utan att verkligen påtala attregeringen måste noggrant tänka över saken, innandefinitiva beslut fattas.Vad sedan gäller är det ju riktigt attdet där nu inte förekommer vare sig yttre eller inreväpnade konflikter. Däremot förekommer detomfattande och grova kränkningar av mänskligarättigheter i praktiskt taget alla de länderna. Det ärdärför som det finns all anledning -- och medsamma skärpa som när det gäller -- attvarna för att bedriva export av krigsmateriel på ettsätt som kan komma i strid med vad harbeslutat efter utlåtande från utrikesutskottet.Den förklaring som jag har till att frågorna intebehandlas på det strikta sätt som jag anser varanödvändigt är att krigsmaterielinspektören tolkar riksdagsbeslutet på ett sätt som jaginte tycker är riktigt. Han har formulerat vissatillägg om hur exportkriteriet om mänskligarättigheter skall tillämpas och nämnt attkränkningarna måste vara nationellt sanktioneradeav regeringen och att man måste ta ''kulturella''hänsyn. ''Kulturella'' vill jag verkligen sätta inomcitationstecken, eftersom det rör sig om mycketavskyvärda metoder som tillämpas i vissa av de härländerna. Dessa tillägg har inte stöd i riksdagensriktlinjer, som säger att mänskliga rättighets-rekvisitet, som jag tidigare nämnde, skall tillämpasmed särskild restriktivitet.Anf. 65 ():Herr talman! I inledningsrundan gjordeBertil Fiskesjö en intressant tillbakablick påkonstitutionsutskottets arbete . Självhar jag deltagit i KU:s granskning av regeringensedan 1986, och mina insatser har framför allt gälltatt granska huruvida regeringen följt de avriksdagen antagna riktlinjerna förkrigsmaterielexport.1986 års granskning hade sin utgångspunkt i depolisundersökningar som då gjordes om illegalvapenexport. hade polisanmält försmuggling, och som bevis hade man bl.a. uppgiftersom Boforsingenjören tillhandahållit.När KU började granska vapenexporten 1986 -- detgällde framför allt vidareexport till förbjudnaländer via och -- var intressetganska ljumt hos de flesta ledamötena i KU. Men ioch med att frågan kom allt mer i fokus i massmediaökade också intresset hos även de ledamöter somegentligen kanske inte var så intresserade av att viskulle ha en mera restriktiv vapenexportpolitik,vilket ju faktiskt granskningen och den fokuseringpå vapenexporten som då gjordes också ledde till.Färre länder fick alltså lov att köpa svenska vapen.Nu har vi, kan man nästan säga, återgått till det somgällde , men intresset nu är ju intealls detsamma. Det är intressant att notera attmånga av de länder som var aktuella ,dvs. , , , Saudiarabienm.fl., är de länder som är aktuella i dagens debattockså.På 80-talet var det tal om smuggling, men nuaccepterar man att export kan tillåtas till de härländerna. Det finns inte heller detmassmediapådrag som fanns på 80-talet.Först skulle jag vilja ta upp exporten tillIndonesien. Den frågan har ju varit föremål fördebatt i , framför allt pågrund av ockupation av Östtimor.Indonesien har inte heller gjort sig känt för attrespektera mänskliga rättigheter och inte heller fördemokrati. Den militärdiktatur som råder där harbrutalt slagit ner befrielserörelser i ,och Aceh.Mats var starkt kritisk när den borgerligaregeringen lät sälja kanoner till Indonesieni slutet av 70-talet. Sedan, när han själv blevminister för utrikeshandeln, tillät han försäljning avkanoner, och han vilseledde då genom attkalla det för följdleveranser.När KU granskade förfarandevåren 1987, reserverade sig mot attluftvärnskanoner skulle betraktas somföljdleveranser. Vi framhöll i en reservation att detvid beslut om tillstånd för utförsel av kanoner inteförelåg några bindande åtaganden från tidigareregeringar.Vi konstaterade vidare att dåvarandehandelsministern gjorde gällande att ''regeringenskall göra en totalbedömning och att i denna ingåren bedömning av i vad mån regeringen är bundentill att ge ett nytt tillstånd, om ett tillstånd givits vidnågot tidigare tillfälle''. Vi varnade för att ''dessatolkningar av riktlinjerna riskerar att fåkonsekvenser för praxis i tillståndsgivningen''.Det visade sig att de farhågor vi hade frånFolkpartiets sida var väl befogade. I åretsgranskning använder sig nämligenkrigsmaterielinspektören av samma trick. Hankallar krigsmateriel som är aktuell förförsäljning för följdleveranser, på grund av attIndonesien köpte denna typ av materiel på 70-talet.Det är alltså precis samma motivering som MatsHellström gav 1987.Det vore hederligare att säga att man nu är benägenatt tillåta vapenexport som man inte tillåtit underde , och sedan får man stå för det.I utskottets betänkande konstateras att ''utförsel tillIndonesien av ny materiel enligt KMI:s bedömninginte är aktuell förrän tidigast på ''. AttKMI säger på detta vis beror på att man hargett förhandsbesked om att det är möjligt att säljany materiel för strid till Indonesien.Vi kan konstatera att det föreligger en kursändring.Jag tycker att denna kursändring är mycketolycklig, inte minst för folk. Den är,enligt min mening, inte i överensstämmelse medvåra riktlinjer för vapenexport. taladetidigare om mänskliga rättigheter, som manverkligen skall ta hänsyn till. Det tycker jag inte gör i detta fall. Det gäller också i fråga omGulfstaterna. Det kan inte vara i överensstämmelsemed riktlinjerna att exportera vapen tillGulfstaterna.Vi kan nu följa i medierna vad som händer iYemen. Nästan alla dessa länder har intresse av denkonflikten och är involverade på olika sätt. Därtillkommer de övergrepp på mänskliga rättighetersom sker i hela denna region.KU skriver att regeringen inte medgett utförsel avkrigsmateriel för strid till . Det är inteen helt korrekt beskrivning, anser jag. Deeldledningssystem som är aktuella för export kaninte betraktas som övrig materiel.Krigsmaterielinspektören angav själv, vidutfrågningen i utskottet, att det här är fråga om engråzon. Det är också knepigt att bedöma vad somanses med vapensystem när de levereras i delar.Också på denna punkt bör man vara helt på detklara med vad man gör, och sedan får man stå fördet.En svårighet i årets granskning har varit att KMIinte har medverkat till att de handlingar somutskottet på mitt förslag begärde att få se, kommittill utskottet. Det gäller protokoll frånparlamentariska nämnden och kvartalsrapporterfrån krigsindustrin. KMI:s motivering för att intelämna över handlingarna var först att de varhemliga. Det är ett märkligt påstående, med tankepå KU:s uppgift att granska regeringen. Vi har jutillgång till en mängd hemliga handlingar i detarbetet. När sedan KU återkom och stod fast vidbegäran, beskrev KMI situationen när det gällerprotokollen från nämnden och sade att de varmycket svåra att tränga igenom. Det var svårt attläsa dem. Materialet bestod av en mängd lösalappar. Jag tycker att bara det skulle ha varitanledning för utskottet att titta på hurdokumentationen går till på KMI.Nu nöjde sig emellertid KU med attkrigsmaterielinspektören själv fick komma ochberätta vad som stod i protokollen och vilka beslutsom hade fattats av nämnden när det gällde nyavapensystem, nya länder och de länder som varaktualiserade i granskningsanmälan. Det är baradet att krigsmaterielinspektören själv har valt attdefiniera vad som är nytt och inte nytt. Det kanvara fråga om att vapensystem sålts tillländer som det varitförbjudet att exportera till. Sedan säger man att detinte är nya länder, eftersom vi harexporterat till dem. Då är det inte riktigt relevantatt tala om vilka länder som är nya.Jag tycker inte att KMI har bidragit till attunderlätta KU:s granskning av vapenexporten påett sådant sätt som man kunde förvänta sig.Till slut vill jag bara nämna det ärende som jag självhar anmält. Det gällde Nobelkruts smuggling avkrut via DDR. Sedan utskottet granskade detärendet senast har det framkommit papper genomStasi som belägger just denna vapensmuggling. Detär papper som man inte hade tillgång till när åtalväcktes mot direktörer på . Vilka som än kanfå ut dessa papper, vill jag säga att jag tycker borde ha fått ut dessa Stasipapper för attbringa reda i även dessa olagliga vapenaffärer.Vi har särskilda riktlinjer för vapenexporten somskall gälla. Jag tycker att vi skall ha en öppen debattom hur man tillämpar dessa regler. Då skall maninte hålla på och glida på en mängd definitioner ochtolkningar av begrepp. Regeringen måste stå förvad den gör och ta den öppna debatt som det förmed sig.Anf. 66 HANS ():Herr talman! Jag vill, i anledning av vad jag sadenyss och vad också har framfört,återge vad som står i utskottsbetänkandet där manciterar propositionen. Där står uttryckligen:''Kriteriet omfattande och grova kränkningar avmänskliga rättigheter nämns också särskilt isamband med villkoren för utförsel av materiel somklassificeras som ''övrig krigsmateriel'.'' Sedanhänvisas till innebörden. Det sägs: ''Detta är ettuttryck för insikten att omfattande och grovakränkningar av mänskliga rättigheter kan utgöra etthot mot stabiliteten såväl inom ett land som i dessomgivning. I de hittillsvarande riktlinjerna sägs, atttillstånd inte bör beviljas för utförsel till stat som pågrund av deklarerade avsikter eller rådandepolitiska förhållanden kan antas använda denaktuella materielen för att undertrycka demänskliga rättigheter som anges i . ''Det har ägt rum export av övrig krigsmateriel sominte är förenlig med vad som sägs i de av migciterade avsnitten. Jag konstaterar att kan kommentera detta . Det ger ocksåintrycket av att utskottet här har nöjt sig med attgöra ett alltför begränsat uttalande. I dettasammanhang borde man ha vidgat det till det somfinns återgivet i mitt särskilda yttrande, där jag pågoda grunder kan hänvisa till att omfattande ochallvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter skeri och i en rad av Gulfstaterna.Byte av chef för (avsnitt 16 a)Anf. 67 ():Herr talman! Detta är ett av de två ärenden därutskottets ordförande anklagar de borgerligaledamöterna i utskottet för att inte ta sin uppgift påallvar. Jag tycker att det är en anmärkningsvärdanklagelse från utskottets ordförande. Jag tyckerinte heller att man kan mäta seriositeten ochallvaret i ledamöters arbete efter vilken textmassasom senare avsätts i ett utskottsbetänkande. Jag villalltså med kraft tillbakavisa utskottets ordförandesuttalanden på denna punkt.Vad detta avsnitt handlar om är om en minister harkonstitutionella möjligheter att erbjuda nyatjänster till generaldirektörer och andra cheferinom statsförvaltningen. På den frågan kan mansvara ett obetingat ja -- det ankommer påregeringen. Det är regeringens skyldighet att svaraför tillsättandet av ett antal tjänster.I det här ärendet har det förekommit mycketomfattande utfrågningar. Vi har haft offentligautfrågningar av , av tidigarestatssekreteraren och av fyraavdelningschefer på , vi harutfrågat statsrådet både offentligt ochslutet, och vi har ställt skriftliga frågor till tvåstyrelseledamöter i Finansinspektionen.Utfrågningarna har visat att regeringen fäster ochfäste mycket stor vikt vid Finansinspektionensarbete. Statsrådet har strävat efter attförstärka kompetensen, såväl den allmänna somden juridiska, hos . Regeringenhar ökat resurserna till , ochman har erbjudit de resurser som kan erfordras föratt på ett bra sätt skall kunnafölja upp hanteringen av finanskrisens efterbördoch alla finanskrisens följdverkningar.Utfrågningarna har också visat att regeringen intehar haft någon som helst avsikt att nedrustaFinansinspektionen eller begränsa dess funktion,och vi har också fått höra att man inomFinansinspektionen har upplevt sig ha det stöd manbehöver i sitt arbete.Vi har också kunnat konstatera att det inomdepartementet har funnits kritik mot AndersSahlén. Kritiken har gällt hanteringen av ett antalärenden -- , , ,Nordbanken och det eventuella tillsättandet avChrister i . Deviktiga bitarna i kritiken har varitFinansinspektionens avvägning mellantillsynsuppgiften och det aktiva deltagandet ilösandet av en del av problemen. Detta leddesenare till bildandet av Bankstödsnämnden.Utfrågningarna har också visat att haft alla möjligheter att tacka nej till deterbjudande han fick av statsrådet tackade emellertid ja, han antogerbjudandet. Han övervägde inte ens möjlighetenatt tacka nej, och han ställde inte ens någonkontrollfråga för att höra efter vilka möjlighetersom fanns att tacka nej.Därmed finns det ingen som helst grund för enkonstitutionell kritik i det här ärendet, och jagyrkar därför bifall till reservationen i det häravsnittet. I övrigt yrkar jag bifall till utskottetsanmälan och de borgerliga reservationerna 5 och 6.Anf. 68 HANS ():Herr talman! Den borgerliga reservationen nr 6 är,som redan nämnt, mycket kortfattad.Man hade väl kanske väntat sig att en reservation iett ärende vilket, som påpekade, harinneburit en så omfattande granskning, skulleinnehålla mer än vad som sägs i dessa fem rader.I de här fem raderna står det att gettAnders Sahlén ett erbjudande om en tjänst, vilketdenne frivilligt accepterat. Det är riktigt att Sahlénhar fått ett erbjudande, men han har ocksåförklarat -- och trovärdigheten i vad han säger finnsdet inte anledning att ifrågasätta -- att han i densituationen inte hade något annat val än att trädatillbaka som generaldirektör. Anledningen till dettavar att hade uttalat ett misstroendemot Sahlén, och vid de samtal som förekom dememellan framkom det ju också att Sahlén hade denuppfattningen att han inte kunde kvarstå somgeneraldirektör om regeringen uttalade ettmisstroende.Vad däremot hade möjlighet attbestämma -- även om hans valmöjligheter också idet sammanhanget var relativa -- var om han skulleacceptera tjänsten i eller inte. Dentjänsten accepterade han. Vi kan här inte penetreraalla personliga bevekelsegrunder för detta beslut,men det är tydligt att det också har funnitspersonliga omständigheter som har spelat in, ochdet kan också ha varit så att han inte hade någotannat att ta till.Jag yrkar bifall till utskottets anmälan och görgällande att regeringens skäl när det gällermisstroendet mot Sahlén och omflyttningen avhonom inte har varit tillräckliga för att svara motkravet på saklighet och opartiskhet. Jag hänvisar påden punkten till regeringensformen 1 kap. 9 §.Jag menar också att regeringen i det härsammanhanget har utövat en påtryckning som ivarje fall av Sahlén har uppfattats som så stark attdet, om han hade kunnat behålla tjänsten somgeneraldirektör, hade varit nödvändigt att i arbetetgöra förändringar som skulle utgöra ett ingrepp imyndighetens självständighet. På den punktenvinner hans ståndpunkt stöd från andramedarbetare inom . Jag menaratt detta inte är förenligt med bestämmelserna i 11kap. 7 § regeringsformen. Sättet på vilketregeringen genom har agerat i det härfallet innebär en risk för att förvaltningschefersmöjligheter att tillvarata myndigheternas intressenminskar.Det var som sammankomsten mellanstatsrådet och ägde rum. Detär märkligt att samtalet inleddes med att Sahlénerbjöds en tjänst vid ambassaden i Washington.Först när Sahlén frågade varför han erbjöds dennatjänst kom det fram att regeringen inte hadeförtroende för honom. Det rimliga hade ju varit attLundgren spontant hade talat om vilken hansinställning och hållning var.När skall närmare klargöra vad det ärsom gör att regeringen inte har förtroende nämnerhan ett antal banker och institut som skulle vara avbetydelse för det bristande förtroendet. Hannämner bl.a. Första , Nordbanken ochGota Bank.Vad som sedan händer är också märkligt. Det skeren överenskommelse om att det inte skalloffentliggöras att Sahlén skall avgå somgeneraldirektör, utan han skall kunna stannaytterligare i sin tjänst. Med hänsyn tillrådande finanskris undrar man nu i efterhand omden misstroendeförklaring som görverkligen kan tas på allvar.Vad som dessutom är märkligt är att regeringen i ettpressmeddelande uttryckteförtroende för Sahlén. I budgetpropositionen 1993säger regeringen att inspektionen trots svåraarbetsförhållanden hade utvecklat sinaarbetsformer och sin organisation. Detta skrivsalltså före det attmisstroendeförklaringen görs.Det har sedan nämnts en del andra saker isammanhanget som skulle ha betydelse. Men jagkan inte finna annat än att de är av mindrebetydelse. Det rör sig om uttalanden som Sahlén hargjort om lämpligheten av somkandidat till chef för säger där att han ansåg att det skulle kunnaleda till bekymmer för ,regeringen och . På det svararUrban , som för samtalet med Sahlén, attden risken är man beredd att ta.En viss irritation har uppstått på grund av att Sahlénsedermera har preciserat varför han inte tyckte detvar lämpligt med , som kom just frånGota Bank, den bank som var utsatt för starkkritik. Han nämnde inte att det kunde finnas ettdelikatessjäv, utan gör det först vid ett senaretillfälle.Ett dåligt argument är också, som framförs frånLundgren, att det fanns indikationerpå att skulle ha kritik attframföra. I det sammanhanget bygger man påindikationer och inte på ett beslut. Det beslut somsedermera fattades är inte av den arten att det kanleda till någon misstroendeförklaring.Lundgren talar om att man riskerade diskussion omSahlén. Den omständigheten att det kan blidiskussion kan inte heller utgöra de skäl somfordras enligt de bestämmelser som jag anfördeinledningsvis.Det betyder att min slutsats blir att det inte harfunnits sakliga och objektiva skäl för att avge dennamisstroendeförklaring och genomföra dennaomflyttning. Här har regeringen ingripit i enmyndighets arbete betydligt utöver vad som ärrimligt.Anf. 69 ():Herr talman! Det är ställt utom allt tvivel attregeringen har ett ansvar för attFinansinspektionens verksamhet bedrivs på etteffektivt sätt och i bästa möjliga organisatoriskaformer. Det står också utom allt tvivel att denborgerliga regeringen efter regeringstillträdet 1991inledde ett målmedvetet arbete med att stärkaFinansinspektionens ställning.Problemen på den svenska finansmarknadenkrävde alldeles uppenbart en kraftfull ochsjälvständig tillsynsmyndighet. Om den offentligakontrollen av finansmarknaden inte motsvararallmänhetens förtroende och förväntningar, sviktarockså förtroendet för marknaden.Vid samtalet med , dåSahlén erbjöds en ministerpost i ,redovisade statsrådet de problem somfanns i fråga om avvägningen mellantillsynsverksamheten ochrekonstruktionsverksamheten. I det avseendethade statsrådet vissa betänkligheter beträffandeSahléns omdöme. Han redovisade också ett antalskäl till denna sin åsikt. Inspektionenkoncentrerade sig inte tillräckligt på sintillsynsuppgift, utan deltog livligt irekonstruktionsarbete på ett sätt som kunde skadatilltron till dess myndighetsutövning.Under våren 1993 startade en offentlig debatt omFinansinspektionen och dess verksamhet som intevar till gagn för tilltron till inspektionen.Justitiekanslerns granskning av Njordaffärenacccentuerade problemen. Statsrådet indikationer på att denna granskning skullekunna resultera i kritik av Finansinspektionensagerande.Hans Göran vill göra gällande att statsrådetinte skulle ha reagerat på indikationer frånJustitiekanslern. Man får förutsätta attJustitiekanslern inte skulle ge några indikationertill statsrådet om det inte fanns mycketstarka skäl för detta.Sedermera framförde Justitiekanslern kritik motFinansinspektionens agerande på inte mindre änsex punkter. Det ligger på regeringens ansvar attsäkerställa att man i varje läge har kompetens iledningen, och i verksledningsbeslutet finns kravetpå aktivt ledarskap från regeringens sida.För ett aktivt ledarskap är chefsförsörjningen ettviktigt instrument. I verksledningspropositionensägs särskilt att rekryterings- , rörlighets- ochutvecklingsåtgärder beträffande högre cheferborde utnyttjas målmedvetet och systematiskt föratt förnya, förändra och effektivisera den statligaverksamheten.Anders Sahlén fick ett erbjudande om enministerpost i . Där bedömdes han --med sin kompetens -- komma bättre till sin rätt.Han hade möjlighet att tacka nej, men han gjordedet inte.Hans Göran tog upp det faktum att detsamtal som hade med Bo Lundgreninleddes med ett erbjudande om en tjänst somminister i . Det handlade om etterbjudande till vilket han kunde tacka ja eller nej.Det var först när frågade varför somhan fick ytterligare skäl för erbjudandet.Det är alldeles uppenbart att endasthar utnyttjat de befogenheter som han har. Detställs också krav på honom som ansvarig förregeringsarbetets effektivitet.Det är mot denna bakgrund ytterligt märkligt attSocialdemokraterna har kunnat finna skäl för attkritisera agerande. Imajoritetsskrivningen står det att skälen för enomflyttning och ett erbjudande om en ny tjänst förAnders Sahlén enligt verksledningsbeslutet inte vartillräckliga.Den här skrivningen har blivit utskottetsmajoritetsskrivning med hjälp av ordförandensutslagsröst. Detta säger jag inte för att förmenaordföranden rätten att använda sin utslagsröst utanför att illustrera att meningarna i utskottet var sådelade som det någonsin var möjligt. Ny demokratitog som vanligt inte ställning. Det duger faktisktinte för Ny demokrati att försöka påstå att man intehar haft tid att sätta sig in i ärendet. varit mycket aktiv i de utfrågningar som harförevarit slutskedet av behandlingen i utskottet.Jag skulle vilja fråga vilka skälSocialdemokraterna egentligen tycker är rimligaför en omflyttning av myndighetschefer, när inteens de uppräknade skälen duger.Jag vill yrka bifall till reservation nr 6. Hans GöranFranck säger att den är kortfattad. Det stämmer.Några större utläggningar behövs faktiskt inte. Allade relevanta skälen för att understrykaställningstagandet i reservationen finns faktiskt iden recit som vi alla är helt ense om. Vi hänvisar tillden.Herr talman! Jag yrkar alltså bifall till reservation6.Anf. 70 HANS ()replik:Herr talman!