prot · GH09112 · 1994-05-27 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:112Fredagen den 27 majKl. 9.00 -- 11.101 § AvsägelseTalmannen meddelade att ()anhållit om att fr.o.m. bli entledigadfrån uppdraget som ledamot av riksdagen.Kammaren biföll denna avsägelse.2 § Svar på interpellationerna 1993/94:130 och142 om och FN:s barnkonventionAnf. 1 Socialminister ():Fru talman! har i en interpellationfrågat mig vilka åtgärder regeringen avser att vidtaför att säkerställa att lever upp till sinaåtaganden enligt FN:s barnkonvention.Eva har i en interpellation ställtföljande frågor:1.Vad kommer regeringen att göra för att dekommunala nedskärningarna inte skall drabbabarnen?2.Ger regeringenanledning att uttala sig om lämplig storlek påbarngrupper?3.Kan regeringen tänka sig ökade bidrag tillkommunerna, en kommunakut?4.Har regeringen planer på att låta staten överta detekonomiska ansvaret för barnomsorgen i landetoch ge föräldrarna någon sorts rikskupong förinköp av barnomsorg?5.Vad avser regeringen göra för att flyktingfamiljermed starka skyddsbehov i fortsättningen inte skallbehöva gömma sig av rädsla för att skickas hem tillsina bödlar?Jag besvarar interpellationerna i ett sammanhang.Såväl som refererar isina interpellationer till rapportBarns villkor i förändringstider, som nyligenöverlämnats till regeringen. Jag vill börja med attkommentera rapporten i förhållande till FN:skonvention om barnets rättigheter.Vi politiker har ett särskilt ansvar för barnen. Allabarn måste få möjlighet att växa upp i trygghet ochfå sina sociala, ekonomiska och kulturella behovrimligt tillgodosedda. Barn kan inte tala för sig ochhar ingen egen rösträtt. Därför behöver de ettsärskilt skydd av oss vuxna. Detta ärutgångspunkten i FN:s barnkonvention.Det uppdrag som regeringen, på mitt initiativ, gavSocialstyrelsen och som nuavrapporterats avsåg en uppföljning av barnenssituation i besparingstider. Jag ansåg det viktigt attta reda på om det fanns fog för de farhågor som frånolika håll framförts att barnen skulle drabbas hårtav de förändringar som sker i kommunerna.Uppdraget skall inte tolkas så att vi frånregeringens sida inte kan acceptera någrabesparingar eller rationaliseringar som rör barn ochungdomar. Jag vill också påstå att det är enmisstolkning av att hävda attvi sviker våra åtaganden om vi inte undantarverksamheter som rör barn och ungdom frånprövning. Självfallet är det också ett barnintresseatt det förs en ansvarsfull ekonomisk politik sommöjliggör långsiktig resurstillväxt och utrymme förangelägna investeringar.Låt mig därefter övergå till att i korthetsammanfatta och kommentera Socialstyrelsensrapport.Socialstyrelsen bedömer att kvaliteten inombarnomsorgen generellt sett är god på de flesta hålli landet. I de kommuner där besparingar ochförändringar har varit genomtänkta och välförberedda har verksamheten utan allvarligakvalitetsförsämringar kunnat anpassas tillminskade ramar.Skolbarnsomsorgen integreras i växandeomfattning med skolan. Den förändringenuppfattas i allmänhet som positiv av såväl ledningoch personal som föräldrar.Inom individ- och familjeomsorgen är barn ochungdomar en prioriterad grupp. Kompetens ochmetoder vid socialbyrårerna har utvecklats.Barnhälsovårdens personalresurser har varit i stortsett oförändrade . Arbetetmed föräldragrupper och med skolförberedandeundersökningar vid barnavårdscentralerna harutvecklats . Resurserna till barnmed funktionshinder har i allmänhet inte dragitsned.I de studier av kommuner som har gjorts bekräftasatt de kärva ekonomiska villkoren har lett till ettnyttigt nytänkande. Men det finns i rapportenockså orostecken som måste tas på största allvar.Det är i storstadsområdena som besparingarna iverksamheter som rör barn och ungdom är störst.Nedskärningarna inom barnomsorgen har i vissafall varit så omfattande att det finns risker för attdet inte längre går att upprätthålla en verksamhetsom står i överensstämmelse med målen.Barn med ett väl definierat behov av särskilt stödfår ofta hjälp. Oron gäller främst den grupp av barni gråzonen som har mer diffusa problem. De kandrabbas när den allmänna standarden sänks, t.ex.när barngrupperna blir större.För barn med funktionshinder kan innebörden bliatt de kan delta i den ordinarieverksamheten utan hänvisas till speciella insatser.Det skapar i sin tur risk för att målet om integrationoch normalisering, som har varithandikappolitikens ledstjärna, går förlorat.De problem som pekar på i sinrapport är störst i allmänt sett resurssvagabostadsområden. Det visar attbostadssegregationen är en stor del av problemet.Många av miljonprogrammets bostadsområdentycks ha kommit in i en nedåtgående spiral med storin- och utflyttning, många familjer med lågainkomster, stor andel socialbidragstagare ocharbetslösa, stor andel ensamstående med barn ochmånga invandrare som ännu inte har etablerat sig idet svenska samhället.När man, som gör i sin interpellation,hävdar att det är den ökade valfriheten inombarnomsorg och skola somhar orsakat segregationsproblemen bortser man,som jag ser det, från de verkliga orsakerna.Syftet med t.ex. skolpengen har varit det motsatta,nämligen att häva den segregation som har beståtti att privata skolor tvingats ta ut mycket högaavgifter och därigenom varit öppna endast för deekonomiskt privilegierade.Självfallet skall effekterna av skolpengen och andraliknande reformer noga följas upp. Skulle någratendenser till segregation uppkomma är det viktigtatt studera orsakerna och snabbt försöka undanröjadem. Men den som reducerar frågan omsegregation till en fråga om skolpengens vara ellerinte vara missar målet och drar sig därigenomundan ansvaret att försöka råda bot på de verkligaproblemen.Tyvärr är kunskaperna om segregationenbristfälliga. Den statliga , sompublicerades , redovisadesituationen 1985. Vi saknar systematisk kunskapom hur de mindre attraktiva bostadsområdena istorstadsregionerna har förändrats ochom vilka insatser som skulle kunna ändra en negativutveckling.Jag avser att mer i detalj analysera de förslag somSocialstyrelsen har lämnat. Men jag vill redan nuredovisa vilka åtgärder som vidtagits eller som jaganser bör vidtas med anledning av rapporten.1. Jag avser att ta initiativet till att en nystorstadsutredning tillsätts för att belysasegregationen och föreslå åtgärder. Syftet skall varaatt analysera bostadssegregationens utvecklingunder det gångna decenniet men också att studeraoch lyfta fram lyckade insatser som har gjorts underperioden och som kan ge incitament till framtidaåtgärder.2. Rapporten i förändringstider har avregeringen överlämnats till kommittén (Fi 1993:24)som behandlar statsbidrag och utjämning ikommunsektorn. De uppgifter om barn i storstäderoch förorter som Socialstyrelen redovisar är viktigaför det pågående arbetet med att justerastatsbidragen till kommunerna.3. skall utarbeta allmänna råd tillkommunerna i anslutning till den utvidgadelagregleringen på barnomsorgsområdet. Den nyabarnomsorgsgarantin, som träder i kraft vid nästaårsskifte, ställer kvalitetskrav påbarnomsorgen. Som ett viktigt komplement tilllagtexten och de motiveringar som finns ipropositionen kommer de allmänna råden attbehandla kvalitetsfrågorna för att ge kommunernavägledning om vad som krävs för att kvaliteten ibarnomsorgen skall upprätthållas. Där kommerenligt vad jag har erfarit också frågan om vilkakriterier som bör vara vägledande när det gällerbarngruppernas storlek och sammansättning attbehandlas.4. Forskning och utveckling om vilka åtgärder sombäst lämpar sig för barn med behov av särskilt stödi barnomsorg och skola skall initieras.Socialstyrelsen begär att medel föruppdragsforskning med denna inriktning skallavsättas . Jag delar denuppfattningen och skall i annat sammanhangåterkomma till formerna.5. Vi avser att låta den utredning om barn- ochungdomspsykiatrin som skall tillsättas taett mer samlat grepp på frågan om kommunernasoch hälso- och sjukvårdens psykosociala insatserför barn och ungdomar och deras familjer.6. uppgift är att följa hur vi iSverige lever upp till FN:s barnkonvention.Barnombudsmannen skall inkomma med enrapport till regeringen om hur situationen för barnoch unga ser ut och vilka åtgärder den motiverar.Med harbarnombudsmannen fått ett utmärkt underlag försitt fortsatta arbete. I barnombudsmannensuppdrag ligger att hålla samman dennatyp av sektorsövergripande uppföljningsstudier ombarns villkor.Jag vill i detta sammanhang också understrykakommunernas ansvar för att prioritera insatser förbarn. Inte minst är det angeläget att kommunernai sina resursfördelningssystem tar hänsyn till deskillnader i social tyngd som kan finnas mellan olikakommundelar.Eva frågar om regeringen kan tänka sigökade bidrag till kommunerna, en kommunakut.Som framgår av ärproblemen i hög grad koncentrerade till vissakommuner och kommundelar. Det finns mot denbakgrunden inte skäl att överväga någon generellökning av statsbidragen till kommunerna. Ävenden statsfinansiella situationen är ett hinder för det.Den sista utväg som kan tillgripas i kommuner somhar uttömt möjligheterna till rationalisering ocheffektivisering är skattehöjning.Jag vill avslutningsvis säga att med denna rapportfrån kan de värsta farhågorna ombarns villkor i kommunerna avfärdas. Det pågåringen allmän nedrustning av verksamheter riktademot barn. Däremot finns det tydliga orosteckensom måste tas på allvar. Problemen är inteförsumbara, men heller inte ohanterliga.Rapporten sätter inte punkt för ett arbete, den gersnarare vägledning för hur arbetet skall drivasvidare.Eva har i sin interpellation tagit uppytterligare två frågor.Den rapport som nämner är, vilketockså framgår av förordet, ett debattinlägg idiskussionen om statens framtida roll inom vårdoch omsorg. Arbetsgruppen står själv för tankaroch förslag i rapporten. Regeringen har inte tagitställning till rapporten.Barns asylskäl är en frågeställning som BirgitFriggebo har diskuterat här ikammaren, . Det är mycketviktigt att barns asylskäl verkligen kommer framoch beaktas i asylutredningar. Invandrarverketsinterna anvisningar utgår från detta synsätt.Förutom asylskälen måte man naturligtvis ocksåbeakta och ta stor hänsyn till de humanitära skälsom talar för att ett barn skall få rätt att stanna iSverige. Regeringen har under den senaste tidenfattat en rad beslut som särskilt fokuserar barnenssituation. När regeringen prövade ett antal ärendensom rörde barn med svåra sjukdomar lades en mergenerös praxis än tidigare fast. Regeringen haräven fattat beslut om en förordning som innebär attbarn och barnfamiljer som kommit till föreden skulle få stanna här om intesärskilda skäl talade emot det.Anf. 2 ():Fru talman! Jag ber att få tacka socialministern försvaret. Det är jag väckte mininterpellation. Det var länge oklart om jag ensskulle få något svar under vårsessionen. Jag tyckeratt det är oacceptabelt, mot bakgrund av att det rörsig om en så oerhört viktig fråga som vilket ansvarvi tar för våra barn. Det är särskilt i svåra tider somdet är viktigt att vi vuxna och vi politiker tar detansvar som det innebär att skydda de mest sårbaraför krisens verkningar.Interpellationen ställdes mot bakgrund av denverklighet som möter mig runt om i landet och inteminst i min egen kommun, . Det är denverklighet som avspeglas i att kommunernasbesparingar går ut över barnen, långt mer än utövernågra andra och långt mer än vad som motsvaras avde kostnader för barnen som kommunerna har.Barnomsorgens andel av kommunernas kostnaderär t.ex. , men har man fåttspara på barnen. Det är ett valsom och de andra borgerligapartiernas ledande i kommunerna har gjort. Det ären verklighet som avspeglas i en omfördelning somnu pågår, från fattiga till rika barn, kommundelaroch kommuner.Siffrorna talar ett mycket tydligt språk. I Göteborghar stadsdelar som ,där det finns invandrare och avbarnen går vidare till eftergymnasial utbildning,fått spara 20--, t.o.m. . I ochÄlvsborg, där invandrarbarnen utgör och 36 %går vidare till eftergymnasial utbildning, harbesparingsbetinget bara varit 5 %.I kommun har , ochSkogås fått spara . och , medbetydligt bättre förhållanden, har fått spara 3 %.I i min egen kommun harbesparingsbetinget varit , medanandra, mer gynnade stadsdelar har gått praktiskttaget fria. Detta har en rektor i en medelstorkommun skildrat på följande sätt: Den påse medresurser som kommer till vår stadsdel naggas av delagstadgade bidragen till privataskolor ochdaghem. Sedan får de arbetslösas barn gå i en skolamed ännu större klasser, mindre specialresurser ochsämre svenskspråkighet.Den verklighet jag talar om är också den sominnebär att många barn nu växer upp i skildavärldar, som beror på föräldrarnas plånbok, påspråk eller religion eller t.o.m. etnisk tillhörighet.Det är en verklighet där vi börjar få en sorts ''debortvalda barnens segregation'', och där mångabarn far illa och berövas både sin barndom och sinframtid.En annan rektor i en Stockholmsförort skildrardenna verklighet så här: Bland det tyngsta att bäraär att vi inte kan ge dem vad de behöver. Vi vet det.Vi har ungar som skriker efter att bli sedda. När viinte kan svara på det, går det över styr. Andelenbarn anmälda till de sociala myndigheterna harökat. Våldet hemma har ökat. Våldet mellanbarnen har också ökat. har vi i århaft riktigt grovt våld på skolan, med stryptag ochsparkar.Det senaste numret av skildrarhur mobbningen i skolan ökar till följd av denedskärningar som sker.En annan aspekt av detta är det som skildrades iExpressen , om den svårthandikappade pojken i , som inte längrefår gå i sin älskade skola, eftersom man där nu harvalt att segregera de handikappade barnen.Dessa bilder av verkligheten bekräftas avSocialstyrelsens rapport. När den kom sadeBarnombudsmannen: inom barn- ochungdomsverksamheten strider mot FN:sbarnkonvention. De senaste årens besparingar harlett till så stora skillnader att principen om allabarns rätt till samma goda livsvillkor inte längreuppfylls.Fru talman! Man kan läsa rapportpå två sätt. har valt att ängsligthaka sig fast vid sin tröstnalle. Naturligtvis finns detgoda exempel. Konstigt vore det annars, med allaengagerade människor som arbetar i barnomsorgoch skola. Men det leder till rena förvanskningarom man, som gör i svaret, bryterut saker ur sitt sammanhang. Jag skall ge ettexempel.I svaret sägs: ''bedömer attkvaliteten inom barnomsorgen generellt sett är godpå de flesta håll i landet. I de kommuner därbesparingar och förändringar varit genomtänktaoch väl förberedda har verksamheten utanallvarliga kvalitetsförsämringar kunnat anpassas tillminskade ramar.'' Går man tillbaka till vad somfaktiskt står, konstaterar , i destycken varur detta citat ryckts ut, attverksamheten inte längre uppfyller målen och attbarn inte får sina behov tillgodosedda.Fru talman! Jag kan definitivt inte hålla med omBengt avslutande konstaterande attallt är bra. Min fråga kvarstår: Vad ärBengt verkligen beredd att göra nuomedelbart för att komma till rätta med dessaproblem och se till att vi lever upp till FN:sbarnkonvention?Anf. 3 ():Fru talman! Jag vill tacka försvaret på interpellationen och konstatera att dettyvärr inte är första gången vi tvingas diskuterabesparingar och nedskärningar för barnen. Vi harhaft många exempel på det under hela denborgerliga perioden.Jag vill börja med frågan om valfrihet. BengtWesterberg slår fast att det inte är skolpeng,barnomsorgspeng och andra instrument som harlett till ökad segregation. Nej, det är kanske inte deisolerat som har lett till ökad segregation.Självfallet skulle en kombination av skolpeng ochbarnomsorgspeng med en kraftig satsning på engenerell upprustning av barnomsorg, skolor osv.leda till att effekterna av skolpengen skulleförsvinna. Vi vet att kombinationen av skolpengoch barnomsorgspeng och ökade besparingar ärmycket olycksalig.Tror själv att de som lederprivata skolor och de som startar privata dagis iförsta hand är ute efter att få barn frånproblemområden, dvs. att få denna blandning avbarn från olika samhällsklasser som BengtWesterberg så idylliskt talar om? Tror verkligenBengt att det är avsikten och att det ärvad de som driver privata skolor innerst inneönskar? Det går definitivt att konstatera att så harinte blivit effekten.Fru talman! Så till frågorna som jag har ställt ombesparingarna. har lyft fram olikaexempel från en rapport från . Jagkan inte låta bli att inledningsvis konstatera att dethar kommit ett flertal rapporter under dennaperiod från . Vi har under årens loppdiskuterat dessa rapporter, . Dethar funnits rika tillfällen till att vidta åtgärder underperiodens gång. Men väldigt litet har skett frånregeringens sida.Jag kan inte låta bli att undra något över BengtWesterbergs analys. De värsta farhågorna om barnsvillkor i kommuerna avfärdas, och det sägs attproblemen inte är försumbara men inte hellerohanterliga. Jag vet inte vad som skall till i form avett skräckscenario för att skall blioroad. Det talas om besparingar inombarnomsorgen i storstäderna. Det är justbarnomsorgen som är mest utsatt.Just har vi kunnat läsa om atthuvudskyddsombudet i skolor harfunderat på att stänga skolor och fritidshem iStockholm därför att den fysiska miljön är så dålig.Det talas om att en femtedel av skolorna är så illaskötta att det kan vara nödvändigt att tvingas till sådrastiska åtgärder som att stänga dem.Det finns en rad exempel i rapporten frånSocialstyrelsen om barns situation iförändringstider. Vi har också andra rapporter frånSocialstyrelsen. kom den sociala rapportensom talar om hur klyftorna mellan människor i vårtsamhälle har ökat. Enligt rapporten växer en halvmiljon barn upp i fattiga hem och 800 000människor lever i fattigdom.SKTF har lagt fram en undersökning som visar attkommunerna, tvärtemot vad , i stället för att prioritera barnen just harprioriterat bort barnen. av besparingarna ikommunerna kommer att drabbabarnomsorgen. Jag tycker att det är mycketoroande.Bengt var inte närvarande vid enhearing arrangerad av frivilligorganisationerna den5 maj. Då belystes ochkonsekvenserna av besparingarna. Det ifrågasattesom i praktiken ställer sig bakom ochtillämpar fullt ut. BengtWesterberg kunde själv inte vara med. Harsocialministern tagit del av vad som faktiskt sadesdär?Om det inte finns anledning till någon oro, vilketsocialministern ger uttryck för, hur kan det kommasig att LO tillsammans med ärkebiskopen har slagitlarm? De har tagit intryck av rapporterna ochinstämmer i den befogade oro många känner.Fru talman! Vi kan tala väldigt länge om hurbesparingar drabbar barn. Men det intressanta äråtgärderna. Regeringen har försuttit chansen. Detfinns ett förslag om en översyn avstatsbidragssystemet. Det är bra, men det räckerinte. Jag tror att harmissuppfattat vårt förslag om en kommunakut. Detär inte en åtgärd för att generellt ge alla kommunerhögre bidrag, utan det är de kommuner som ärvärst utsatta som skall kunna göra något.Jag undrar vad löfte ellerindikation om eventuella åtgärder tog vägen närSocialstyrelsens rapport kom där det framgick attdet kanske är nödvändigt med skattehöjningar föratt slippa få denna förvärrade situation för barn ochungdomar. Var finns de förslagen i svaret? De nyastudier som utlovar ärnaturligtvis bra. Men behövs i första handåtgärder. Det finns många exempel på hur manredan nu kan vidta åtgärder. Jag undrar vilket svarKommunförbundet får av regeringen. De hävdaratt det krävs mer än för åtgärderför att följa upp barnomsorgslagen. Regeringen harmed goda minne varit villigatt satsa påvårdnadsbidraget, men varför inte påkommunerna? Det kostar att skapa kvalitet förbarn.Anf. 4 Socialminister ():Fru talman! Låt mig ta upp några av de trådar somkastades ut av och citerade någon rektor som hade sagtatt på grund av de lagstadgade bidragen till privataskolor och daghem försämrades standarden. Mensanningen är att än så länge finns inte någonlagstadgad skyldighet att dela ut några bidrag tilldaghem. Det uttalandet kan inte vara riktigt. Detgör att hela uttalandet faller i tvivelsmål. Rektornvet inte vad han talar om. Han känner inte till delagar som gäller.Birgitta säger också att unga människor växerupp i skilda världar beroende på föräldrarnasplånböcker. Det är naturligtvis riktigt att i någonmån beror barnens standard på vilken standardföräldrarna har. Det är ingenting som har varitannorlunda satt iregeringen. Så har det alltid varit.Men däremot är det också sant att sedanskolpengen infördes har privata skolor öppnats fördem som tidigare under och andrasocialdemokraters ledning inte hade tillgång tilldessa skolor. När skolpengen har införts harplötsligt plånböckerna inte spelat samma roll somtidigare. Vad säger när hon vill habort skolpengen är att vi skall tillbaka till ett systemdär vissa skolor är öppna bara för dem med tjockaplånböcker. Där har och jag vittskilda utgångspunkter. Skolpengen har, som jagsade i mitt svar, tillkommit för att hävasegregationen, inte för att förstärka segregationen.Birgitta påstod dessutom att jag förvanskadecitatet ur . Det är inteheller korrekt. Jag har kontrollerat. Det går attcitera flera ställen. Men jag kan bl.a. citera ut densammanfattning som finns i Socialstyrelsensrapport på s. 7. Där framgår det att bedömningenär att den generella kvaliteten inom barnomsorgenoch förskolan är god på de flesta håll i landet. Sedankonstaterar att det också finns ettväxande antal kommuner, framför allt istorstadsområdena, där det är problem medkvaliteten. Det är precis vad jag sade i mittinterpellationssvar. Det var ingen falsk återspeglingav vad som står i utanganska noggranna citat.Jag måste ställa några frågor till . Honsäger att barnen har drabbats för hårt avbesparingarna. Vilka skulle drabbas av BirgittaDahls besparingar? Är det de handikappade ellerde äldre? Vilka grupper skulle drabbas hårdare?Jag ställer frågorna mot bakgrund av vad BirgittaDahls partivän och finansministerkandidat gjorde mycket klart i en intervju iKommunAktuellt ,nämligen att det blir inga ökade statsbidrag tillkommunerna om Socialdemokraterna skulleåterkomma till makten. Det innebär att om detskall bli mer resurser till en grupp måste det blimindre resurser till en annan grupp. Vilka grupperär det som skall få mindre resurser dåSocialdemokraterna återkommer tillregeringsmakten?Eva tog bl.a. upp frågan omupprustning av och standarden i skolorna iStockholm. Jag kan bara notera att förnärvarande genomför den största upprustningennågonsin av sina skolor. Jag har sett många exempelpå skolor i där man har nått mycketlångt när det gäller upprustningen. Mer är på väg.Eva tog också upp frågan omkommunakuten och den möjlighet som kommuneralltid har att höja skatten. Jag nämnde detta i mittinterpellationssvar -- efterlyste varsvaret fanns. Jag tror varken ellerjag tycker att det är bra att man släpper efter påkrav på rationalisering och effektivisering och baralåter skatterna raka i höjden. Det är naturligtvisviktigt att hålla tillbaka skatterna så långt som detöver huvud taget är möjligt. Men om kommunenhar uttömt möjligheterna till rationalisering ocheffektivisering, i varje fall på kort sikt, återstår tillsist denna möjligt att höja skatten för att bl.a. klarade skyldigheter, som man har när det gäller barnen.Men man ägnar sig åt flykt, om man tror attskattehöjningar är det sätt på vilket vi skall lösaproblemet med klyftan mellan behov å ena sidanoch resurser å andra sidan vid oförändradproduktivitet och effektivitet. Den klyftanuppskattades av årsedan motsvara i kommunalskatt. Jag tror inteatt ens skulle vara beredd att gå uppi talarstolen och säga att hon förordar höjdkommunalskatt fram . Om vi skallvara återhållsamma medkommunalskattehöjningar -- och det är viktigt att viär det -- måste vi försöka att fortsätta effektiviseraverksamheter på alla områden, inkl. de områdensom rör barn på olika sätt.Eva hävdade också att ingenting harskett under de borgerliga regeringsåren. De är ettfullständigt befängt påstående. Regeringen hargjort massor av åtgärder. Regeringen harexempelvis genomfört en omfattandehandikappreform som inrymmer rätt till personligassistans. Pojken , som taladeom, och som skrev om, är en av dem somfått personlig assistans.