prot · GH0959 · 1994-02-11 00:00:00 — Jag har träffat ochsällskapat med många vänsteranhängare. De tyckerinte om , tvärtom. De tycker atthon bara ger uttryck åt sig själv. Hon representerarinte deras mera ödmjuka syn på kvinnor.Också jag tycker att löneskillnaderna äruppenbara. Jag har arbetat mycket med sådana.När jag arbetade som rekryterare sade jag tillvarenda tjej att stå på sig, efterson ett av skälen tillatt kvinnor får sämre löner i det privatanäringslivet, där man måste hugga för sig, är att deär sämre förhandlare. Jag hjälpte också åtskilligakvinnor att hugga för sig.Vi har föreslagit att man skall komma åtolikheterna genom att sänka manslönerna. Det ärett snabbt och elegant grepp, men vi har inte lyckatsfå stöd för det.Det gäller här inte en fråga om kön utan om person.Man löser inte problemet genom att sätta in enkvinna, som bevisligen är av honkön. Jag hävdar attmånga kvinnor företräder män mycket bra och attmånga män företräder kvinnor mycket bra.Jag har i bankstyrelser sett åtskilliga kvinnor sominte företräder traditionellt kvinnliga värden.Tvärtom har de varit mycket mera av machotyperän många män som jag träffar. De har långt ifrånvad som kallas androgyna egenskaper. Jag har blivitskrämd av dem. Jag vet också varför de blir sådana.De tvingas ibland ta på sig manliga beteenden föratt kunna göra karriär.Jag tycker att det är viktigt att gå litet djupare ochdiskutera vilka värderingar som ligger bakom vårtbeteende och vad vi menar. Hur ser det ut när viökar jämställdheten? Jag köper inte de ytligaförslagen.Anf. 13 () replik:Fru talman! talar om att inte hellermän är jämställda och att det handlar om att visarespekt människor emellan. Självfallet skall vi visarespekt för varandra, oavsett om vi är kvinnor ellermän, sitter i eller är grannar i ettbostadsområde, men jag tycker att detta ärelementärt och inte riktigt har med den här sakenatt göra.Det går inte att som tycks försökagöra, komma ifrån att det finns könsskillnader i vårtland och orättvisor i mäns och kvinnorslevnadsvillkor. Men det finns också en annanaspekt, som jag tror att inte hellervill tillstå, nämligen att det finns klasskillnader ivårt land. Det finns definitivt män som ärutnyttjade och som får stå tillbaka i arbetslivet ochpå olika andra områden. Det beror i storutsträckning på att de tillhör arbetarklassen ochinte har kunnat ta för sig.Jag menar att man om man bortser frånperspektivet kön och klass inte kan komma särskiltlångt i en total analys av samhället. Det räcker intemed att vi är vänliga mot varandra. Det krävs att viskall kunna se litet längre.Fru talman! Jag skulle också vilja bemöta det somsades om . Jag är oerhörtförvånad över att väljer ett sådanthär tillfälle att i mina ögen tala illa om en annanriksdagsledamot, min partiledare. Vad StefanKihlberg anser om personligentycker jag inte riktigt hör hemnma här. Vad jag villbetona är att det runt om i vårt land finns tusentalskvinnor som stödjer de krav och den politik somGudrun bedriver. Även om StefanKihlberg inte tycker om den, menar jag ändå atthan får respektera andra partiers företrädare. Jagmenar att inte gjorde det i det härfallet.Till slut: säger att Ny demokrati ärberett att stödja konkreta förslag, men jag har ännuinte hört någonting i den vägen -- inte annat än attStefan personligen har puffat framkvinnor på sina arbetsplatser. Det tackar vi för.Anf. 14 Socialminister ():Fru talman! Låt mig först be de föregående talarnaom ursäkt för att jag inte var här och lyssnade pådem. Det berodde på att i den arktiska kyla sområder i frös bromsarna på det flygplansom jag skulle åka med. Det tog innanman lyckades tina upp dem, och jag blev därförförsenad.De s.k. stödstrumporna, som fårganska mycket publicitet, har formulerat ettslagord för jämställdhetskampen som jag medlätthet kan ställa mig bakom: Hela lönen, halvamakten! Jag tycker dock att det är viktigt att tilldetta lägga: Delat ansvar hemma! Jag tänker ägnamig litet åt att diskutera utifrån dessa mål. ''Hela lönen'' handlar naturligtvis om ettkvinnoperspektiv i produktionen. Vi vet att detfinns stora löneskillnader mellan kvinnor och män.Löneskillnadsutredningen har påvisat att det finnsosakliga löneskillnader, som man bedömer uppgårtill . Men det är kanske ändå intedet allra allvarligaste. Det finns betydligt störreskillnader mellan kvinnor och män, som beror påatt man har olika karriärmöjligheter, olikabefattningar osv. ute i näringslivet.Generellt gäller att kvinnodominerade yrken ärlägre värderade än mansdominerade yrken. Dethar bl.a. i vissa kommuner i gjorts en delförsök att jämföra yrken på ungefär sammasvårighetsnivå, och man har då kunnat konstateraatt arbetsuppgifter som ligger på sammasvårighetsnivå men som är mansdominerade ärbättre betalda än de kvinnodominerade yrken somligger på ungefär samma svårighetsnivå. Det är enorättvisa i samhället vid sidan om de osakligalöneskillnaderna vilken vi med alla medel måsteförsöka rätta till. Som ett led i det är det viktigt attskapa en ökad synlighet i förvaltningar och företag,dvs. att tydligt i statistiken påvisa att dessaskillnader finns.Går man ut och frågar en förvaltningschef eller enchef i svenskt näringsliv om de behandlar kvinnoroch män olika, får man praktiskt taget alltid svaret:Nej, det gör vi inte. Vi behandlar män och kvinnorpå samma sätt. Men likväl kan man vid ennoggrannare analys av hur situationen ser ut påförvaltningen eller företaget upptäcka att detfaktiskt är fråga om olika behandling av kvinnoroch män.Det här är en bakgrund till attLöneskillnadsutredningen har föreslagit enskärpning av jämställdhetslagen med krav på attalla företag med tio eller fler anställda skallkartlägga de skillnader som finns mellan kvinnoroch män i företagen. Jag tycker att det är ettutomordentligt bra förslag, som också kommer attfinnas med i den proposition omjämställdhetspolitiken som vi kommer att läggafram för kammaren om några veckor.Det är därtill nödvändigt för att skapa jämställdheti näringslivet och i den offentliga sektorn att manmycket medvetet rekryterar kvinnor framför allt tillansvarstyngda befattningar, till chefsbefattningarav olika slag. Om man inte gör det medvetet,kommer man inte att nå resultat. Om man tror attdet skall gå av sig självt lever man på en illusion,eftersom det inte kommer att göra det. Det krävsen mycket stark medvetenhet i rekryteringsarbetet.Det andra mål som stödstrumporna har formuleratoch som vi kan instämma i handlar om halvamakten, dvs. att kvinnor och män skall dela påmakten i samhället. Så är det som bekant inte. Vifick rösträtt och valbarhet för kvinnor iSverige, men , , finnsinte mer än litet kvinnor i Sverigesriksdag.Det finns naturligtvis inga vettiga skäl till att detinte är ungefär jämnt fördelat -- fifty-fifty -- iSveriges riksdag. Det är det inte heller i andrapolitiska beslutande församlingar på landstingsnivåoch på nivå.Ändå är den situationen bättre än den som vi möternär vi kommer ut i företag och offentlig sektor, därdet i mycket hög grad är så att det finns mest mändär makt finns. I näringslivet dominerar männenstort. På chefsnivå i näringslivet finns det inte merän kvinnor. Situationen är för övrigtungefär densamma i . Det är inte lika andelmän och kvinnor, vilket sade förut.Det framgår av en jämförelse som redovisas i dennyligen framlagda utredningen om chefssituationeni näringslivet.I universitetsvärlden möter vi samma bild. avprofessorerna vid våra universitet är män. Bara 6 %är kvinnor. I den offentliga sektorn i övrigt ser detlitet bättre ut. av cheferna ärkvinnor. Då skall man ha klart för sig att deanställda till är kvinnor. Om man sertill antalet anställda och hur chefsrekryteringen gårtill är situationen inte så kolossalt mycket bättre änvad den är ute i det privata näringslivet.Också detta måste vi förändra. Det kommer inte attkunna ske utan en mycket medvetenchefsrekrytering och en mycket medveteninställning från de politiska partiernas sida. Utandet kommer maktförhållandena inte att påverkas.Vi kommer inte att nå målet om halva makten förkvinnor.Det finns en målsättningsom har ställt sig bakom om att vi skallha en successivt ökande andel kvinnor i statligastyrelser, kommittéer och liknande. Målet var att nåupp till 1992. Det målet nåddes. är nästamål 1995, och det skall vara 1998.För varje ytterligare steg som skall tas kommer manatt stöta på större och större svårigheter, inte minstdärför att det kommer att krävas att män makar påsig om vi skall nå dessa mer ambitiösa mål. Ommålet om halva makten skall nås kommer män överhuvud taget att tvingas avstå från en del av sinmakt. Annars kommer detta mål aldrig att nås.Det tredje målet -- delat ansvar hemma -- är enormtviktigt. När jag växte upp och underbörjan av 50-talet ägnade min pappa mycket litettid åt oss som var små barn då. När mina barn elleri alla fall deras generationskamrater växer upp ochfår barn är situationenannorlunda. Det har hänt en hel del i utvecklingenfrån strax efter kriget och fram till nu.Likväl måste vi konstatera att ansvaret förhemarbetet och ansvaret för barnen i allt väsentligtär kvinnornas. Om man tittar på uttag avföräldraledighet är det somutnyttjas av papporna och färre än hälften avpapporna som över huvud taget tar ut någonföräldraledighet.Man kan tycka att detta är familjernas ensak ochingenting som vi politiker skall lägga oss i. Menfaktum är att ansvarsfördelningen i hemmenavspeglas i maktfördelningen i samhället i övrigt.Vi kommer aldrig att kunna nå målen om helalönen och halva makten om vi inte också kanpåverka den arbetsfördelning som familjerna har ihemmen.Därför är det oerhört viktigt att vi med olika medelkan stimulera pappor att ta ett större ansvar. Det ärnaturligtvis bakgrunden till det förslag om enpappamånad som jag har framfört i debatten underett år och som regeringen kommer att lägga fram ien proposition till . Jaghoppas att det skall vinna gillande.Det har kommit en rad invändningar underdebatten mot det här förslaget. Man har bl.a. sagtatt det finns många oumbärliga män ute påarbetsmarknaden. Av någon konstig anledningfinns det inga oumbärliga kvinnor. Det finns mänsom absolut inte kan vara borta en enda dag frånsitt arbete, men det finns inga kvinnor i sammasituation.Sanningen är naturligtvis att både kvinnor och mänär oumbärliga för sina barn men nästan ingenannanstans i samhället. Nästan alla män jag harträffat som säger sig vara oumbärliga erkänner attde ändå tar semester -- inte bara en gång i livet,utan kanske en månad . Att de då inte underflera års tid skulle kunna ta ut en månad för att varahemma med sina barn är faktiskt inte riktigttrovärdigt.Jag tycker fortfarande att det ligger mycket i detsom skrev i sin uppmärksammadeartikel om kvinnans villkorliga frigivning redan ibörjan : Vi bör sluta att tala omkvinnans två roller. Både män och kvinnor har enhuvudroll -- den som människor. I människorolleningår som nödvändighet och moralisk plikt menockså som rik tillgång, ljuv upplevelse och mycketannat att ta väl hand om avkomman.Det är lika sant , 1994, som det var 1961.Anf. 15 ()replik:Fru talman! Då har vi återigen fått höra ett vackerttal -- ett vackert tal om jämställdhet. Som jag sadei min inledning handlar det , när vi står inför envalrörelse, om att bevisa vad som är gjort och hurman har levt upp till det vackra talet.Det går an att säga ''hela lönen'' till dem som harett jobb, men allt fler kvinnor ställs i situationen attinte ha ett arbete, inte ha sin frihet och inte kunnaförsörja sig själva. Då klingar talet om ''hela lönen''något falskt i deras öron.Det handlar i grunden om vad man menar medjämställdhet, . För osssocialdemokrater och s-kvinnor är grunden förjämställdhet ett eget arbetet, en egen lön och egenfrihet. som regeringsparti skapar enutveckling som går i rakt motsatt riktning genom attföra en politik där man inte har full sysselsättningutan inflationsbekämpning och prisstabilitet somden övergripande målsättningen. Ni tillåter en högarbetslöshet. Det betyder i sin tur att kvinnor intekan få denna frihet. Det tal som är inte sanningsenligt. Det klingar falskt.För de kvinnor som ändå har ett jobb kan detmöjligen kännas skönt att det finns de som talar föratt kvinnor skall få ''hela lönen''. Jag vill fråga hurni vill komma till rätta med den strukturellalöneskillnad som finns. Jämställdhetsministernsade att han vill rätta till situationen med allamedel. Han talade om en skärpning avjämställdhetslagen. Kommer det att gälla allaföretag eller bara de som har mer än tio anställda?Det hölls en diskussion i Löneskillnadsutredningenom det. Kommer det bara att gälla kartläggning,eller kommer man att göra en analys av varför detär som det är och försöka hitta metoder att rätta tilldet?Vad gör åt målsättningen att detskall finnas kvinnor i statliga verk ochstyrelser? Den nåddes väl inte.Anf. 16 Socialminister ():Fru talman! Det är självfallet vår ambition att färrekvinnor skall bli arbetslösa. Vi kan dock notera attdet är fler män än kvinnor som är arbetslösa underden arbetslöshetskris som vi nu har. Det är välockså skälet till att socialdemokraternahuvudsakligen inriktar sig på olika åtgärder för attstimulera manlig sysselsättning -- t.ex. ROT-verksamhet och infrastrukturinvesteringar -- när devill gå vidare och föreslå åtgärder utöver demregeringen har föreslagit.Vi är helt överens om att det är viktigt förjämställdheten och för välfärden att vi kan pressaned arbetslösheten och komma tillbaka till ensituation av full sysselsättning. Där råder det ingensom helst oenighet mellan oss.Margareta frågar om den skärptalagstiftningen. Jag skall återkomma till riksdageninom med ett konkret förslag till hurden nya jämställdhetslagen skall se ut.Den kommer utan tvekan att innebära en skärpningav den lag som och hennespartivänner har varit med om att drivaigenom här i kammaren.Utöver det som står i lagstiftningen är det ocksåviktigt att vi påverkar chefsrekryteringen. Detråder inget tvivel om att kvinnor har en bättresituation i de företag och förvaltningar där det finnskvinnliga chefer eller där det åtminstone är en jämnfördelning mellan manliga och kvinnliga chefer.Det är också en fråga som vi kommer att behandlai propositionen och i den fortsattaopinionsbildningen.Margareta tog upp frågan omrepresentationen i statliga styrelser och kommittéer.Hon har fel. Vi nådde målet representation1992. siktar vi in oss på att nå målet 1995.Vi är på god väg mot detta mål, men vi behöver nogtiden för att kunna nå det. När vi välhar kommit dit tar vi sikte på målet till 1998.Anf. 17 ()replik:Fru talman! Nej, , vi har intesamma politik för att nå full sysselsättning. Därskiljer sig våra partier åt och för all del ocksåregeringen och socialdemokratin. Man kan ju väljatvå vägar i den ekonomiska politiken.Man kan välja att göra som regeringen har gjort ochgör, nämligen att prioritera inflationsbekämpningoch prisstabilitet. I andra länder kan vi se vad detleder till. Det är väl känt att det leder till storarbetslöshet, till massarbetslöshet.I stället kan man välja att prioritera fullsysselsättning, och det har varit arbetarrörelsensmål så länge vi har funnits till. Vi var på god vägatt lyckas när ni tog över regeringsmakten. Men detgick fort att nå kontinentala arbetslöshetssiffror närman valde den andra vägen.Det är inte sant att vi i vårt budgetalternativprioriterar manliga sysselsättningar. Vi läggerexempelvis pengar på att de vårdbiträden,undersköterskor och städerskor som varslas pågrund av att det dras åt i kommuner och landstingkan få vara kvar.I vårt budgetalternativ har vi också pengar till30 000 utbildningsplatser, som skall höjakompetensen hos de många kvinnor som måste gåvidare för att inte fastna på okvalificerade och lågtbetalda arbeten.Jag vill också ta upp vårdnadsbidraget. När manbörjade diskutera det sade : Det blirinte så dyrt, därför att många kommer att välja bortbarnomsorgen. är inte så mycket, mendet är en början. Så såg han på det: Man kommeratt välja bort barnomsorgen, och det är en början.Jag vill fråga jämställdhetsministern: En början påvad då?I mitt inledande anförande beskrev jag nämligenhur detta systemskifte, som drabbar kvinnor såhårt, just nu pågår.Anf. 18 Socialminister ():Fru talman! Det är alldeles riktigt att vi inte harsamma politik för full sysselsättning.Socialdemokraterna har ju i själva verket intenågon politik alls för full sysselsättning.Den socialdemokratiska politiken under slutet av80-talet är den viktigaste förklaringen till densituation som vi befinner oss i . Ni misslyckadesmed att klara prisstabiliteten. Det gjorde attsvenskt näringsliv prissattes ur arbetsmarknaden,förlorade marknadsandelar under hela 1980-taletoch befann sig i en väldigt utsatt situation när vi gickin i den internationella lågkonjunkturen i början av1990-talet. Det är detta som svensk ekonomi liderav för närvarande.Men vi är på god väg att reparera de skador som nitillfogade svensk ekonomi. Därför har vi trots alltanledning att se optimistiskt på resten av 90-talet.Men säkert är både och jag likabekymrade över den aktuella situationen. Möjligenkan vi glädja oss åt att kvinnor inte har drabbats såhårt som männen den här gången.Jag vill gärna svara på frågaom vårdnadsbidraget. Man kan ha en hel delsynpunkter på detta; det vet vi ifrån många debatterhär. Men om man upplever vårdnadsbidraget somett hot mot jämställdheten, måste man känna sigminst lika bekymrad inför en förlängdföräldraförsäkrning.Båda dessa stödformer, som i själva verket ärvarandra ganska lika, riskerar naturligtvis att ledatill att en del kvinnor väljer att stanna hemma underlängre tid, få längre förvärvsavbrott och därmedminskade möjligheter på arbetsmarknaden. Detligger alltså i allas intresse att göra klart förkvinnor -- för det handlar framför allt om dem -- attdetta innebär ett visst risktagande. Det är angelägetatt de kommer tillbaka till arbetsmarknaden.Därför har vi varit angelägna om att alla som villskall ha rätt till barnomsorg . På denpunkten har vi gått mycket längre än vadSocialdemokraterna har gjort, både föreregeringsskiftet och i den teoretiska debatten.Socialdemokraterna har bara velat ha barnomsorgfrån 1,5 års ålder.Det är viktigt att barnomsorgen finns. Men det ärockså viktigt att visa respekt för dem som av olikaskäl vill stanna hemma under , ochdet är viktigt att de kan få ett mindre ekonomisktavbräck med vårdnadsbidragets hjälp.Anf. 19 () replik:Fru talman! Det är alldeles utmärkt att BengtWesterberg lyssnar på de krav som Maria-PiaBoe thius och de andra stödstrumporna ställer. Dekraven är djupt förankrade hos många kvinnor --och män -- i vårt land.Problemet är att regeringen talar vackert omjämställdheten men i praktiken har gjort mycketför att försämra den. Jag vet inte när BengtWesterberg infann sig här efter händelsen med detnedfrysta flygplanet, så jag kan nämna det som jagoch tidigare tog upp angåendedessa försämringar.Det gällde naturligtvis vårdnadsbidraget ochsänkningen av nivån i föräldraförsäkringen. Detgällde också arbetslösheten, som diskuterades.Den har ännu inte fullt ut drabbat kvinnor, men omregeringens planer fullföljs kommer den i hög gradatt drabba just kvinnor inom kommun ochlandsting.Ändringen av arbetsskadebegreppet gör attkvinnor med förslitningsskador inte i sammautsträckning som kan hävda arbetsskada.Det finns alltså en rad olika förslag som regeringenhar lagt fram för att försämra för kvinnor och förjämställdheten. Därför vill jag ställa någrakonkreta frågor om en del av detta till BengtWesterberg.Visst är en pappamånad jättebra; vi stöder förslagetfullt ut. Men varför sänks föräldraförsäkringen föratt bekosta den? Vi vet ju att inte har varit positiv till det. Det kan inte ledatill annat än att färre pappor är villiga att ta utledighet, precis som var inne på.Jag undrar också med anledning av den kommandepropositionen på jämställdhetsområdet: Hurkommer det sig att JämO har så små resurser? Hurskall man kunna genomföra det somLöneskillnadsutredningen har pekat på? Och vadsäger om vårt förslag om enmodell som den i med arbetsvärdering förstora företag?Anf. 20 Socialminister ():Fru talman! Jag vill först ta uppföräldraförsäkringen. Det är alldeles riktigt att vihar känt oss mycket tveksamma till en sänkning aversättningsnivån. Men för några veckor sedankunde vi konstatera att Socialdemokraterna, därMargareta i hög grad har varitpådrivande, har belutat att föreslå en sänkning från90 % till . Då stod vi tillsammans medVänsterpartiet ensamma kvar vid uppfattningenom . I längden skulle det naturligtvis inte varmöjligt för oss två att hävda denna uppfattning moten mycket stor riksdagsmajoritet på ungefär 85 %.Det finns en risk i detta. Men jag tror inte som EvaZetterberg att det med nödvändighet leder till attfärre pappor utnyttjar föräldraförsäkringen. Dentillfälliga föräldrapenning som pappor kan få ut isamband med barns födelse, de ,ersätts men utnyttjas av merän av papporna. Det känns ändå ganskalovande.När vi , i alla fall i regeringen, har fått igenomförslaget om att en pappamånad och enmammamånad skall ersättas så kännerjag mig ganska hoppfull om att den sammantagnaeffekten skall bli ett ökat utnyttjande avföräldraförsäkringen från pappornas sida.Eva efterlyser också ökade resurser tillJämställdhetsombudsmannen. Jag instämmer tillfullo i detta och återkommer snart till riksdagenmed förslag om att Jämställdhetsombudsmannenskall få ökade resurser.Anf. 21 () replik:Fru talman! Jag har svårt att förstå BengtWesterbergs tveksamhet inför att vara ensam medVänsterpartiet om ett förslag som håller politiskt.Från vår sida har vi alltid stött sakligt underbyggdaförslag, oavsett från vilket parti de kommer. Jagtrodde inte att sällskapet skulle genera BengtWesterberg på det viset, när nuSocialdemokraterna beklagligtvis har gått ifrån sintidigare inställning till föräldraförsäkringensersättningsnivå.Jag skulle vilja kommentera frågan om JämO. Detär alldeles tydligt att det behövs mer resurser. Jagfrågade vad han anser om vårtförslag angående lagstiftningen i -- som ärett föredöme på området. Är ni villiga att titta påförslaget innan ni skriver propositionen? Det vorevälkommet.Bengt tog också upp frågan omrepresentationen i statliga styrelser och inäringslivet. Vi har i en motion krävt attbörsnoterade företag skall redovisa styrelsenssammansättning vad gäller kön och vissa planer påförändringar. I vilken mån är man från regeringenssida villig att ta med de funderingarna och förslageni en kommande proposition om jämställdheten?Anf. 22 Socialminister ():Fru talman! Låt mig konstatera att även omVänsterpartiet och är överens, utgör viinte mer än av ledamöterna i dennakammare. Det är svårt att hävda en uppfattningsom bara dessa två partier omfattar.Jag kan inte lagstiftningen i i detalj. Jag vetatt den är intressant. , vår nyajämställdhetsombudsman, har varitarbetsmarknadsattaché i ochhar studerat denna lagstiftning. Jag hoppas att viskall kunna tillgodogöra oss hennes kunskaper i detfortsatta arbetet på området.Vidare har vi frågan om representationen inäringslivet. Utredningen om mäns föreställningarom kvinnor och chefsskap har överlämnats till mig.Den är utförd av jämställdhetsombudsmannen ochmed medverkan av kvinnor och män som hararbetat med sådana frågor . Där finnsen del förslag som kommer att behandlas ijämställdhetspropositionen som skall läggas framför . Jag instämmerhelt och hållet i ambitionen att vi måste se till attdet blir fler kvinnor i styrelsen, i de privataföretagen och på chefsnivå i hela det privatanäringslivet.Anf. 23 (nyd) replik:Fru talman! Det kanske förvånar församlingen,men jag instämmer gärna i uttrycket hela lönen,halva makten och delat ansvar hemma. Men jagkonstaterar att jag har misslyckats i min egenfamilj. Jag har inte hela lönen. Min kära hustru tarhand om den. Jag har bara veckopeng. Jag har inteens halva makten. Vi har tre barn. Vi harmisslyckats med maktfördelningen. Det är 60 %kvinnor och män. Men vi upplever inteproblemet som ett problem.Det hela handlar inte om symmetri 50--50. Dethandlar om respekt för varandra. Där har vi ingaproblem.