prot · GH0968 · 1994-03-02 00:00:00 — Även efteren sådan anmälan kan inleda enförundersökning.I förundersökningen skall alltidinhämta yttrande från . Även ettläkarutlåtande bör finnas med.Länsstyrelsen gör sedan en självständigbedömning, där man kan gå emot åtbåda hållen. Därefter övergår ansvaret för vårdentill . Det är också somefter vårdtidens slut har ansvaret för en eftervårdpå behandlingshem, inom öppenvård eller i egetboende.Som sade är den modell som harvarit rådande ett rättssäkert förfarande. Atttvångsomhänderta människor är ju en mycketingripande åtgärd.Förutom rättssäkerhetsaspekten är det viktigt frånvårdsynpunkt att den som skall verkställalänsrättens dom står fri gentemot den som är ibehov av vård. Det är också viktigt att det finnsförutsättningar för ett gott och förtroendefulltbehandlingsklimat. Såvitt jag förstår leder dettaförslag dessutom inte till några besparingar. Detleder i stället till en utgift för kommunerna för attbygga upp en kompetens och för att tillsättapersonal som kan hantera dessa ärenden. Ipropositionen sägs att de personalresurser somfrigörs hos skall användas för enintensifiering av tillsynsroll.Jag kan inte se någon vettig orsak till enöverflyttning från till socialtjänsten.Det är litet märkligt att man inte tar lika allvarligtpå just rättssäkerhetsaspekterna när det gäller vissagrupper av människor i samhället.Vänsterpartiet väckte en motion i anslutning tillden här propositionen, men vi har inte fogat någonmeningsyttring till betänkandet. Det beror på attvår motion nästan helt sammanfaller medsocialdemokraternas motion. Jag yrkar därför bifalltill socialdemokraternas reservation.Anf. 197 ():Herr talman! Det förslag som regeringen har lagtfram när det gäller ansökningsförfarandetangående LVM-vård finner vi frånutskottsmajoriteten vara både logiskt och rimligt.Det överensstämmer för övrigt helt med denuppfattning som de nuvarande regeringspartiernahade när lagen senast ändrades 1988. Det är alltsåinte så, , att det nuvarandeförhållandet har varit rådande utanbara då en väsentlig ändringgenomfördes.Sedan dess har rollfördelningen mellansocialnämnden och varit någotmärklig, skulle jag vilja påstå. Gränsdragningenhar i praktiken inte varit helt tydlig.Rent formellt är det länsstyrelserna som haransvaret också för utredningen. är detsocialnämndernas kompetens, deras arbete ochderas utredningsresultat som i de allra flesta fallavgör den fortsatta hanteringen av ärendet.Det är min bestämda uppfattning att fördelarnaklart överväger eventuella nackdelar om man somnu är föreslaget kan få till stånd ett mer renodlatansvarsförhållande mellan myndigheterna, där varoch en helt enkelt gör det som man är bäst på.Det är väl egentligen inte någon som har ifrågasattatt det är hos socialnämnderna som den verkligakompetensen finns. Det är där som man känner tillmissbrukaren, hans bakgrund, hans förutsättningaratt tillgodogöra sig olika vårdformer osv. Det måstedärför vara riktigt att socialnämnderna anförtrosdet fulla ansvaret för ärendets beredning också i defall som leder fram till ansökan om LVM-vård hoslänsrätten.Länsstyrelserna har däremot en synnerligen viktigfunktion som tillsynsmyndighet. Det är mycketangeläget att de kan fullfölja den uppgiften på etttillfredsställande sätt. Men det torde väl varaganska välbekant vid det här laget att det rådertämligen stora brister därvidlag. Gång på gång, iolika sammanhang och ,även under den senaste socialdemokratiskaregeringsperioden, har länsstyrelserna påpekat hurderas arbetssituation ser ut, att det är svårt ocht.o.m. omöjligt för dem att fullfölja sina uppgiftersom regionalt tillsyns- och expertorgan.Om man på detta sätt kan frigöra resurser, dvs. ökaderas tillsynskapacitet, motverkas också den risksom skulle kunna finnas för olikformig bedömningnär socialnämnderna själva skall ansöka om vård.Kritikerna till förslaget brukar ibland damma av detgamla argumentet att tvång inte hör hemma inomsocialtjänsten och att sådana inslag försvårar ettförtroendefullt samarbete mellan socialtjänst ochden enskilde.För det första tror jag inte att det är ett särskiltrelevant argument i sammanhanget. De personersom är föremål för socialnämndernas utredningarvet i allmänhet mycket väl att det resultat somutredningen leder fram till kan vara direktavgörande för ett beslut om tvångsvård.För det andra finns det anledning att påminna omatt ensam har ansvaret för utredningoch ansökan när det gäller omhändertagande avbarn och ungdomar enligt lagen om tillfälligtomhändertagande, LVU. Det har alltså inte alls letttill samma ifrågasättande som när det gäller LVM.Berith ! Om man påstår att särskildagrupper skulle omhuldas mindre av den borgerligamajoriteten i utskottet faller det tillbaka på detfaktum att LVU fungerar utan invändning frånnågot håll. Detta visar att så inte alls är fallet. LVU-ärendena handlar ändå om ytterst kompliceradeoch känsliga ärenden. Men det har visat sig attkommunerna kan sköta dem på ett mycketförtjänstfullt sätt.Anita nämnde några remissinstanser somvar emot förslaget. Jag kan nämna något som honinte sade, nämligen att av 65 remissinstanser var detbara 9 som hade något att invända mot förslaget.Bland dem som tillstyrkte förslaget varKommunförbundet och , vilket börväga ganska tungt i sammanhanget.En instans som var emot förslaget varKriminalvårdssstyrelsen. Där pekade man på hade sett attkommunerna i vissa fall inte alls ansökte om LVM-vård beroende på den ekonomiska situationen.Detta visar att det är något som sker redan med deförhållanden som råder . Det har alltså väldigtlitet med ansvarsfördelningen att göra. Det är ingetatt sticka under stol med, och det vet ju alla vi somhar sysslat med socialtjänstfrågor, att i dåliga tidernär kommunerna har sämre ekonomi tillhör intemissbruksfrågor och liknande de mesthögprioriterade frågorna. Men här är det framförallt viktigt att hävda rättssäkerheten, vilket bådeAnita och gjorde. Detskall finnas en tillsynsmyndighet som kan utöva denuppgiften. Någon sådan finns inte i dag.Som jag tidigare var inne på är det allra viktigastemed det förslag som vi nu behandlar att renodlarollerna, så att vi kan få till stånd den viktiga ochaktiva tillsynsfunktionen som länsstyrelserna nuskall ha.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande i dess helhet.Anf. 198 () replik:Herr talman! Den ändring som infördes 1988innebär att skall inhämta yttrandenfrån . , , hadelänsstyrelsen det fulla ansvaret. Det är viktigt attsocialtjänsten medverkar i utredningen, men ävenyttranden från läkare och andra ingår ju iunderlaget.Kommunerna har en ansträngd ekonomi.Oroväckande tendenser visar redan attkommunens ekonomi och inte missbrukarensbehov avgör vilken vård som erbjudsmissbrukaren.Ansökningar till om tvångsvårdkommer oftare från anhöriga, läkare och polis,medan ansökningar från kommunens socialtjänstminskar.Det är magstarkt att i propositionen skriva attomläggningen skulle öka rättssäkerheten. Manbehöver bara påpeka att det finns 24 länsstyrelsermen 284 kommuner med socialtjänster för att förståatt skillnaden i hanteringen i landets kommunerriskerar att bli väldigt stor. Lagen omomhändertagande av missbrukare innebär enmycket ingripande åtgärd. Det vore icke värdigträttssamhället att gå ifrån den rättssäkerhet ihanteringen som har byggts upp . Jagkan inte riktigt förstå varför man angriper detta pådet sätt man gör om det inte handlar om att man pådet sättet vill ge kommunerna möjlighet att självaavgöra vilken vård som skall erbjudas och att läggasig vinn om att få missbrukare rehabiliterade.Anf. 199 () replik:Fru talman! resonemang, somnästan går ut på att det skulle vara helt omöjligt förkommunerna att klara det hela och fulla ansvaretför hela utredningen fram till ansökan omtvångsvård, faller tillbaka på det som jag tidigarenämnde, att kommunerna faktiskt har detta ansvarnär det gäller LVU, dvs. omhändertagande av barnoch ungdom. LVU betraktas av de allra flesta somett väl så starkt inkräktande i den personliga sfärensom ett omhändertagande av en missbrukare utgör.Berith nämnde också den förändring sominträdde 1988. Men hon missade den väsentligaförändring som jag menade inträdde då, nämligendet faktum att socialnämnderna fick överta detverkliga utredningsansvaret som länsstyrelsernatidigare hade. Även om jag i grunden alltid har haftuppfattningen att det är bäst för klienterna attkommunerna har ansvaret -- det är kommunernasom har kompetensen och kännedomen -- tyckerjag ändå att det förhållande som rådde fram till1988 vore att föredra. Då var rollfördelningenmellan socialnämnd och länsstyrelse klarare än densom sedan uppstod.Berith talade om vilket stort ingripandedet är för den enskilde att bli omhändertagen pådetta sätt. Det håller jag verkligen med om. Mennär man vill göra gällande att det dubbelarbete somdet i dagens läge kan bli fråga om skulle vara enfördel i det sammanhanget, vill jag hävdamotsatsen. Ett dubbelt utredande innebärnaturligtvis ett dubbelt inkräktande på denpersonliga sfären.Anf. 200 () replik:Fru talman! blandar ihop korten så häri slutet av debatten. Förändringen 1988 innebär juinte att inte längre har ansvaret förutredningen. I så fall skulle vi ju inte stå här ochdebattera detta . har naturligtvisfortfarande ansvaret för utredningen, även omlänsstyrelsen enligt beslut måste inhämtayttrande från . Men länsstyrelsenmåste också inhämta yttrande från andra relevantaorgan.Det har givetvis betydelse om kommunerna nuskall anställa personal för att sköta dessa ärendeninom och bygga upp en kompetensför detta, en kompetens som finns hoslänsstyrelserna. Det verkar inte riktigt klokt.Anf. 201 () replik:Fru talman! Det nog inte jag som blandar ihopkorten, utan det är som t.o.m.blandar helt våldsamt. Det kan möjligen bero på atthon inte har hunnit sätta sig in riktigt i detta ärende.Det handlar ju i praktiken inte om attlänsstyrelserna skall inhämta ett yttrande frånsocialnämnden, utan det handlar om attsocialnämnderna har skött den egentligautredningen, den som har varit helt avgörande föromhändertagande för tvångsvård.Ingen har påstått att kommunerna genom det nyaförslaget skulle tvingas bygga upp en nykompetens. Kompetensen finns redan hossocialtjänsten, men den finns inte hoslänsstyrelserna. Länsstyrelserna har så dåligaresurser att de inte ens kan klara sin huvuduppgift,nämligen tillsynsskyldigheten. All logik talar för attdetta är ett riktigt förslag. Hävdar man att man villtillvarata den kompetens som finns, måste manbifalla det förslag som regeringen här har framlagt.Anf. 202 () replik:Fru talman! Som så i dessadebatter kommer tillbaka till attsocialnämnden redan har ansvaret när det gäller attansöka om LVU-vård. Men det är stor skillnadmellan att ansöka om LVU-vård och att ansöka omLVM-vård. Vid LVM-vård ansöker man om vårdför vuxna, som skall tvångsomhändertas. Vid LVU-vård gäller det barn, och socialnämnden är enmotpart till föräldrarna. Nämnden skall hjälpabarnen så att de får en bra vård. Det är stor skillnadmot att tvångsomhänderta vuxna människor.Rosa Östh påstod att jag inte tog upp vad de andraremissinstanserna sade. Hon nämnde då bl.a.Kommunförbundet. tyckte attförslaget var bra. Men kommunerna är väldigtoroliga, eftersom de inte får något extra för detta.Det blir en ny uppgift för dem. Även om de tidigarehar gjort utredningar, skall de nu få en ny roll. Degår nu in såsom åklagare i stället för att bara varabehandlande och ställa upp för klienten. skallde vara en motpart till klienterna iansökningsförfarandet.Jag blev väldigt förvånad, när påstod attdet inte finns någon kompetens hos länsstyrelserna.Det är ett gräsligt påstående. De som jobbar pålänsstyrelsens sociala enhet har en oerhört storkompetens när det gäller sociala ärenden. Hade deinte haft det, hade de inte heller kunnat utövanågon tillsyn. känner mycket väl tilldessa klienter. Vid tvångsvård är det tyvärr ofta såatt det är samma klienter som kommer igen gång pågång.Nu blir det i stället någon annan som får endubbelroll, nämligen socialnämnden som skall varabåde behandlande och åklagare. Det är somkammarrätten säger. Den dubbla roll somlänsstyrelsen har är väldigt viktig, och den kanman stå ut med för att få en ordentlig rättssäkerhetför klienternas del.Vad är det som säger att de utredningstjänster somblir kvar på länsstyrelserna verkligen kommer attanvändas för tillsynen och inte används till någotannat? Det står i propositionen att det skall vara så,men det har vi ingen garanti för.Jag vidhåller mitt yrkande om bifall tillreservationen.Anf. 203 () replik:Fru talman! Det är klart att det är skillnad mellanvuxna och barn. Därvidlag har vi inte olikauppfattningar, . Men eftersom AnitaPerssons huvudinvändning mot förslaget var att detkunde bli olikformighet genom att kommunernakunde ha olika vårdkulturer, måste det var fulltrelevant att anknyta till LVU i detta sammanhang.Sedan var upprörd över att jag sadeatt länsstyrelserna inte hade kompetensen. Det ärklart att de få människor som arbetar med detta harkompetensen. Men eftersom de just är så få ocheftersom det är själva problemet, kan man enkeltdra slutsatsen att länsstyrelserna som sådana intehar den nödvändiga kompetensen.Anita undrade om de frigjorda resursernaskulle användas till att öka tillsynen. Jag kan svaramed en motfråga. Vad är det som säger att så inteskulle bli fallet, eftersom länsstyrelserna alltidframhåller att de vill ha just denna ökade möjlighetatt utöva den funktion som man vet ärtillsynsmyndighetens huvuduppgift? Det kanskeberor på vilka kommunföreträdare som vi harträffat. Jag har inte mött någonkommunföreträdare som har varit särskilt oroligför att man inte skall klara detta. De har sagt attdetta är något som de länge har velat ha. har haft något att invända motförslaget.Anf. 204 () replik:Fru talman! Att inte har hört något frånkommunerna kanske kan stämma, men jag har deti , där vi just håller på medvård av missbrukare. Kommunförbundetsrepresentant talade om att hon hade blivit uppringdav företrädare för flera kommuner, som just hadevarit oroliga för den nya roll som de skall få. Imånga små kommuner finns det kanske bara entjänsteman, och där saknas erfarenheten.Det är annat i de stora kommunerna. Där har manstörre möjligheter och där är det lättare att utbildafolk.Vi är oroliga för att det blir olikheter mellankommunerna och även mellan kommundelarna närvarje kommun eller kommundel själv skall ansökaom den här vården. Länsstyrelserna har ju varit engaranti för likhet i bedömningarna. Det har varitväldigt viktigt. Länsstyrelsernas tillsyn är viktig. Iutskottsbetänkandet hänvisar man tillpropositionen och till att resurser skall kunnafrigöras här. Vidare sägs det att detta inte får ledatill att resurserna tas i anspråk för andra ändamål.De skall gälla för det sociala området. Men vemkan garantera att det blir så? Resurserna användskanske ännu mer inom samhällsarbetet, där de juockså har en viktig uppgift. Där vill jag så att sägainte ta tillbaka något. Socialtjänstlagen säger ju skall arbeta även med de här bitarna.Tillsynen är alltså viktig. Men genom LVM-ansökan har man en tillsyn just när det gällermissbruksområdet som är oerhört viktig. Jag ärväldigt orolig för vad som skall hända med de allrasämst ställda människorna, med dem som har deallra största problemen. Jag är rädd atträttssäkerheten inte kommer att gälla för dem.Vi har hört en minister tidigare tala omrättssäkerheten när det gäller småföretagare.Skattemyndigheterna skall alltså inte kunna gå inoch kontrollera småföretagen just frånrättssäkerhetssynpunkt. Jag tycker dock atträttssäkerheten är precis lika viktig när det gällermissbrukarna och de mest utslagna.Anf. 205 () replik:Fru talman! återkommer till talet omde oroliga kommunföreträdarna. Jag tror också kan träffa på sådana. Men jag tror att de iförsta hand inte är oroliga för den här någotutvidgade uppgiften som de får. I stället är det välså, bl.a. genom en rad beslut som fattat,att kommunerna i allmänhet har fått utökadeuppgifter.I ett inledningsskede eller när man står inför en nyuppgift kan man självfallet känna oro och undra omman klarar av det hela. Blir det flera nya uppgifterökar naturligtvis också oron.Anita frågar hur man skall kunna veta hurdet blir. Hon säger: Tänk om det inte fungerar.Tänk om de här resurserna inte avsätts på det sättsom vi har avsett när det gäller länsstyrelserna! Jagför min del kan tänka mig att det är en uppgift föross i att se till att beslut som fattas härföljs upp och att det hela fungerar på det sätt somvi har avsett. En ny infallsvinkel som man har tänktatt arbete skall ha är ju att det mera skallvara fråga om uppföljningsverksamhet.Jag skulle vilja påminna om att manunder den förra regeringsperioden vid ett partillfällen, bl.a. i en departementspromemoria, harpekat på uppgifter om att länsstyrelserna på grundav resursbrist haft svårt att fullgöra sinatillsynsuppgifter på det sociala området och på attdet behövs en översyn bl.a. beträffandeansökningsförfarandet i LVM-ärenden.Även från den socialdemokratiska regeringens sidavar man alltså inne på att pröva nämnda väg. Jagför min del är ganska övertygad om att de farhågorsom bl.a. talat om är betydligtöverdrivna. Socialnämnderna kommer att sköta dehär uppgifterna till full belåtenhet för alla, inteminst för de klienter som är i behov av vård.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )22 § Svenska företags verksamhet iSydafrikaFöredrogsutrikesutskottets betänkande1993/94:UU11 Svenska företags verksamhet iSydafrika (prop. 1993/94:96).Anf. 206 (nyd):Fru talman! Jag är gammal, och det är sent. För attinte glömma bort mitt yrkande yrkar jag redan nubifall till våra två reservationer.Kommerskollegium har i fråga om regeringensskrivelse beträffande redogörelse för svenskaföretags verksamhet i konstateratatt efterlevnaden av investeringsförbudslagen fåranses vara god. Regeringen har instämt i detta.Man kan fråga: God för vem? Ja, troligtvis inte föralla anställda som har funnits i desvenskkontrollerade företagen, som enligt den härredogörelsen har reducerat sitt antal anställda till1 085 från att -- då var jag själv chef förett bolag i som friställde över 2 000personer -- ha varit 7 000--8 0000. Sedan har detantalet alltså dragits ner till 1 000.Många tragedier har utspelats i närfamiljer ställts på bar backe. Jag tror inte att depersonerna är lika tillfredsställda som man är påKommerskollegium.Sverige har som ett av de sista länderna i världen nuupphävt sanktionerna mot , och det äralla väldigt glada över. Svenska företag har, som jagantytt, under ett tjugotal år berövats möjlighetenatt expandera och överleva. Många företag hartvingats likvidera och sälja ut verksamheten.Smärtsamma friställningar har blivit följden. Desvenska sanktionerna har bidragit till att en redanrekordstor arbetslöshet i permanentatseller ökats. Arbetslösheten där är snarare över änunder 40 %.Jag har tidigare diskuterat med Europaministernhur man skall få i gång investeringarna i Sydafrika.Han har visat förståelse för många av minasynpunkter. Man kunde ha väntat att regeringenskulle återkomma med förslag om hur jobb skaffasfram speciellt för den svarta befolkningen. Detmåste ju vara ett speciellt intresse att hjälpa till medinvesteringarna, och då inte bara beträffandesvenska företag utan också beträffandesydafrikanska företag.Tyvärr har regeringen inte visat någon störredådkraft då det gäller att presenteraexportfrämjande åtgärder som skulle hjälpasvenska och även sydafrikanska företag. Det verkarsnarare vara försiktiga byråkrater, inte kreativamarknadsförare, som styr de svenskaexportansträngningarna.Vidare är jag rädd för att Europaministernsentusiasm för problem avtar medkvadraten på avståndet från . Men jag vill ialla fall repetera några av de förslag för att få i gånginvesteringarna som jag har presenterat tidigarehär i kammaren.Bl.a. gäller det för regeringen att ge EKNinstruktioner om att börja ta risker i stället för atttyda olika konventioner efter bokstaven. När andraländer är på exportoffensiven som ett led iansträngningarna att få ner arbetslösheten harsvenska EKN fortfarande en byråkratisk inställningi fråga om alla förslag.Regeringen måste ge EKN instruktioner om skall ta risker, för det gör alla andraexportkreditnämnder, i stället för att -- som ärfallet -- försöka tjäna pengar. Vi har 600 000arbetslösa. Det gäller därför att skaffa fram jobb.Vi anser alltså att svenska företag skall ges störremöjligheter att erhålla investerings- ochexportkreditgarantier. Dessutom måste vi hjälpatill så att BITS får möjligheter att ge krediter och såatt definieras som ett u-land med enbruttonationalproduktinkomst understigande . Då kan man dra fördel av s.k. mjuka lånsom löper , utan amortering och ränta.Egendomligt nog får mjuka lån inte användas förkommersiella investeringar. Men det är just sådanasom behövs. Det är bara att hoppas att UD:s allajurister kan finna en praktisk väg ut ur de härdiplomatiska labyrinterna, som delvis förpestarvåra hjälpambitioner.Om man kan hjälpa sydafrikanska företag som harmånga svarta, ''coloured'', anställda somsvensk industri får stöd, anser jag att det verkligenär fråga om u-landshjälp. Därför har vi föreslagitatt man skall finansiera dessa försäljnings- ochinvesteringsfrämjande åtgärder genom att ta 100miljoner i anspråk av UD:s kommande /95 för demokrati, mänskligarättigheter och humanitärt bistånd. Som jämförelsekan sägas att den totala anslagsposten som rörSydafrika har fastställts till 240miljoner kronor.Nu hoppas jag att minister , som skallvara ledare för en handelsdelegation till ,kommer hem igen med huvudet fullt av idéer omhur skall kunna återerövra sina förlorademarknadspositioner i . Det hoppas jagkommer att göras genom investeringar somkommer både svenska och sydafrikanska företagtill del.I detta anförande instämde ().Anf. 207 ():Fru talman! Jag kan instämma i mycket av det somSimon Liliedahl har sagt om vikten av att svenskaföretag nu aktivt går in och utvecklar industrier ocharbetstillfällen i . Det finns mycket attuträtta där, och alla tänkbara möjligheter skall vinaturligtvis utnyttja för att få en bra utveckling iSydafrika, där man går till val i slutet av april.Jag tycker dock att åtminstone den förstareservationen, som har yrkat bifalltill, är tillgodosedd i det betänkande som vibehandlar. Man vill ha utökade möjligheter atterhålla investerings- och exportkreditgarantier föraffärer med . Precis som utskottet skriverfinns de möjligheterna genomExportkreditnämnden. Det finns pengar för dettaändamål, men tyvärr har det inte blivit riktig fart pådetta . Enligt uppgift har efterfrågan pågarantierna än så länge varit mycket liten. Men viskall hoppas på en ändring och att det blir fart påinvesteringarna.Den andra reservationen tar upp justfinansieringen av stödåtgärder i syfte att stärkasvensk industris konkurrenskraft. Där har Nydemokrati ett förslag om att man skall hämtapengar ur biståndsanslaget för demokrati somockså innehåller mänskliga rättigheter ochhumanitärt bistånd. I reservationen står det 50miljoner. Jag hörde att yrkade skulle ta 100 miljoner från det anslaget. Jag vetinte om det var ett nytt förslag eller om det var enfelsägning. Skall vi följa reservationen som LarsMoquist har skrivit på är det 50 miljoner som manhar tänkt sig.Jag yrkar avslag på förslaget vare sig det är 50 eller100 miljoner. De här pengarna kommer att gå åt tilljust de ändamål som de är avsedda för. Detkommer att behövas mycket investeringar i form avdemokratistöd, stöd för mänskliga rättigheter ochhumanitärt bistånd efter valet . Detvore olyckligt, tycker jag, om man skulle tapengarna ur det anslaget.Ny demokrati har ett yrkande som man inte harföljt upp. Det var bra att man inte gjorde det. Detgick ut på att man även fortsättningsvis skulle haåterkommande redogörelser från regeringen omsvenska företags arbete i . Detta har fallit.I och med att man har tagit bort sanktionernabehöver man inte återkomma med rapporter. Jagvet egentligen inte varför Ny demokrati framför detförslaget.