prot · GH09122 · 1994-06-10 00:00:00 — Finansministern,och finansutskottets ordförande har gått, men här finns i alla fall tvåföreträdare dels för regeringen, dels föroppositionen, så vi kanske kan få en liten debatt ialla fall.Göran talade i sitt anförande bl.a. om attsocialdemokraterna är mycket samarbetsvilliga.Jag har inte märkt mycket av det under den härperioden. Han sade att man värnar ombyggindustrin och verkligen vill göra något för den.Vi har lagt fram flera förslag som skulle ha kunnatpassa ihop med socialdemokraternas, men jag vetatt man har bestämt sig för att absolut inte undernågra omständigheter stödja några förslag som vilägger fram.Talet om samarbete är därför nog ganska tomt ochinnehållslöst.Vi har däremot haft glädjen att se AnneWibbles artikel i dagens tidning. Jag tycker att detär mycket trevligt att den kommer på den näst sistadagen av mandatperioden. Den är nästan somklippt ur vårt partiprogam.Jag hade inte väntat mig att få se ett sådant skriftligtstöd för den politik som vi har stått för här ikammaren. Jag har i mitt manuskript ett påståendeom att vi trots allt har åstadkommit en hel del. Jagskall inte gå in på de olika förslag som redovisas iartikeln. Ni har alla läst den, och den talar för sigsjälv.Vi har som bekant sagt attbesparingarna och åtgärderna mot krisen har varitotillräckliga. Det krismedvetande som fanns hösten1992 tog man mycket dåligt vara på. Det har jagsagt tidigare i ekonomi- och finansdebatter.Sveriges ekonomi är ju katastrofal och har kraftigtförsämrats under den gångna mandatperioden. Närvi gick till val på en stram finanspolitik och föreslogbudgetförstärkningar på, som iStockholm redan har sagt, 196 miljarder över ensexårsperiod blev vi hånade och nästanidiotförklarade. är budgetunderskottet per åruppe i den storleksordningen. Jag vill påstå att detskulle ha sett annorlunda ut , om man hadelyssnat på oss då.Vi har, som jag sade , trots allt blivittillgodosedda i en hel del sammanhang, om inte ikronor och ören så dock tydligen i form av förslagom framtida besparingar. Vi har helamandatperioden fört en mycket konsekventekonomisk politik och anvisat betydligt störrebudgetförstärkningar än både regering ochsocialdemokrater, men till stor del inom områdensom man på de hållen inte vill röra i. Kom dock ihågatt det är något som ni under nästa riksmötekommer att tvingas till!Staten, dvs. vi, lånar i en takt av ca200 dygnet runt, året runt.Hur länge tror ni att man kan hålla på med detinnan IMF kommer och lägger sig i Sverigesekonomiska politik?En framstående expert skrev att deetablerade partierna inte har förmågan att lösaproblemen, och jag tror att det är riktigt. De haralldeles för stora låsningar. Därför behövsverkligen det samarbete som taladeom tidigare, om man över huvud taget skall kunnalösa de problemen på ett anständigt sätt. Jag påståratt Ny demokrati behövs i politiken, eller i varje fallen motsvarighet, vad det nu kan bli.Vidare har vi med kraft framhållit att allatransfereringar måste få en enhetlig nivå, som blirlätt att förstå och lätt att administrera och som inteinbjuder till fusk. Den måste också läggas på ennivå som samhället har råd med. Jag kan inte fattaatt vi inte har orkatmed att åstadkomma en sådan självklarhet som attinföra samma nivå i alla de olika systemen.Jag påstår att Ny demokrati faktiskt har tagit störreansvar för ekonomi än både regeringenoch de etablerade partierna. Regeringen harkunnat påbörja den nödvändigasystemförändringen i inte trots utan tackvare Ny demokrati. Det har bl.a. fått stor betydelseför företagen, som äntligen har fått rimligaförutsättningar för att arbeta och utvecklas. Vi hartill stor del utfört eller påbörjat det som vi lovadeföretagen i valrörelsen . Tack vare oss tillfördessvenskt företagande 9 miljarder i riskkapital,huvudsakligen från de tidigare löntagarfondernasmedel.Vi har även starkt bidragit till att uppfinnare ochinnovatörer har fått kraftigt förbättrademöjligheter att ge nya produkter ochdärmed att utveckla nya och gamla företag.Vi har dessutom, vilket finns med i de förslag somvi skall besluta om eller , lyckatsfå gehör för ett särskilt bidrag på 50 miljonerkronor, som kommer att administreras av Industri-och nyföretagarfonden och som speciellt är inriktatpå riskkapital till kvinnligt företagande.Många har sagt: , det finns så mycketpengar tillgängliga för detta att det inte behövsytterligare medel. Men så är det faktiskt. Jag harsjälv haft anledning att följa detta mycket noga, ochjag har funnit att de flesta som gör bedömningarnaoch som delar ut sådana här pengar är karlar ochmanschauvinister. Det är kvinnornas hindernummer ett.Hinder nummer två är att kvinnorna som regelefterfrågar ganska små belopp, något som ingen villta tag i, eftersom det är olönsamt. Vi är därför gladaöver att vi har fått med detta bidrag om 50 miljoner,som enligt givna löften -- vad det nu kan vara värt --skall bestå också i fortsättningen. Jag tror att detinnebär att vi kommer att få se många nya företagstartas av kvinnor.Jag är säker på att de flesta medborgare i grundenär oroliga för ekonomi och därmed harförståelse för de åtgärder som måste vidtagas.Därför kanske Ny demokratis budskap till väljarnaskulle utgöras av delar ur tal: Det enda jag kan utlova är blod, svettoch tårar. Eftersom vi inte är i krig kanske vi kanutesluta blod.Herr talman! Höjda skatter kan aldrig accepterasinnan man genomfört alla de nödvändigabesparingarna. Jag tror att socialdemokraternakommer att få det mycket svårt i valet, för de haringen politik över huvud taget och ingen ekonomiskpolitik.Jag har under de här tre åren i inte hörtett enda konkret förslag från Socialdemokraternaförutom de två vanliga standardförslagen: Höjskatterna! Öka bidragen!Dessutom står socialdemokraterna just nu så högti opinionssiffror som de någonsin kan komma. Jagpåstår att det bara kan gå en enda väg under tidenfram till och i valrörelsen. Det är nedåt. När det välbörjar rutscha utför kan det gå fort. Därför tror ochhoppas jag verkligen på att den borgerliga delen avvårt politiska system skall få fortsatt förtroende föratt kunnafortsätta att genomföra den systemförändring somär så nödvändig för Sverige.Jag påstår att det är socialdemokraternas fel att vii dag har så många arbetslösa, att vi har så mångaförtidspensionärer och att vi har så mångabidragstagare. Det har blivit så genom en felaktigpolitik under decennier.Vad gjorde socialdemokraterna och var höll de husden när jag stod i denna talarstol ochyrkade blankt avslag på regeringens ekonomiskapolitik? Jag yrkade ett blankt avslag, vilket kundeha möjliggjort för Socialdemokraterna att ta överregeringsmakten. De var ju lika säkra då på att deskulle lösa alla problem. Men man ville inte göradet. Man ville inte ta tag i de problem som dennuvarande regeringen har fått göra.Vi tycker i stort sett att regeringen har gjort etthyggligt jobb. Vi tycker dock att de har missatmöjligheten att ta litet större grepp och rätta tillproblemen litet snabbare. Det hade de haftmöjligheter till. De visste var vi stod i de härfrågorna. De har varit så noga med att absolut inteta hänsyn till förslagen när de kommit från oss. Enannan inställning skulle ha gagnat landet. Det trorjag att man kommer att inse när vi eventuellt intefinns med under nästa period.Ju mer omfattande de politiska ingreppen blir destoviktigare blir politiken som medel att uppnå enbättre samhällsposition för en grupp medborgare.Dessa processer verkar i en och samma riktning ochger därför ett samhälleligt resultat där den politiskasektorn är större än det finns politiskt ochdemokratiskt stöd för.Välfärdsstaten, i de gigantiska former vi möter deni , tycks vara oavsiktlig. att skattetaketvar nått. Då låg skattetrycket på av BNP.I modern tid ser vi de finansiella marknadernaanvända möjligheterna till ''exit''. Kapitalet flyttastill de länder som har de bästa förutsättningarna förframgångsrika investeringar. Det är problemet förnärvarande -- oavsett vem som regerar.Om partierna växelvis uppnår majoritet -- det är juett tillstånd vi kan få -- finns det visserligen enmöjlighet att förluster och vinster uppvägervarandra, men det förutsätter bl.a. att regeringarnabyts ut med skiftande majoriteter eller attregeringen intar en opartisk hållning och ser sin rollenbart i utövande av den administrativa makten.Om detta inte sker blir det lätt för skickliga menprinciplösa statsmän att utnyttja tillfälligapartikonstellationer för att successivt driva uppstatens utgifter högt över den nivå som svarar motfolkets kollektiva intressen.Relativ enhällighet kan uppnås genom krav på atthöjningar av statsskuld eller skatteuttag skallgodkännas av en kvalificerad majoritet avriksdagens ledamöter. Kvalificerad majoritetinnebär att majoriteten måste vara betydligt störreän . Man talar om krav på tre fjärdedelarseller nio tiondelars majoritet. Det skulle hindra drar på sig alltför stora skulder som man sedanhar svårt att betala.Jag skulle också vilja nämna en annan sak,nämligen att arbetslösheten tar en väldigt stor delav vårt ekonomiska utrymme. Vi har faktisktupprepat några förslag -- jag tänker särskilt på två --. Vi lade fram dem redan hösten 1991.Det har vi gjort med hänsyn till den extremasituation vi har både ekonomiskt och framför alltnär det gäller arbetslösheten.Det första förslaget innebar att vi föreslog endispens från LAS för dem som var arbetslösa. Detgjorde vi för att ge dem möjlighet att själva gå utoch knacka dörr hos företagen och ta till varaarbeten som tar , eller enmånad att utföra allt efter behov. Jag påstår att detskulle ha sysselsatt tiotusentals människor och giviten spänst i arbetslivet.Det andra förslag som vi har upprepat -- det är partimotioner båda två -- innebär skulle ändra arbetstidslagen så attföretagsledningarna och de lokala facken fickmöjlighet att själva förlägga arbetstiden mellan låtsäga och . Det tror jag skulle hainneburit att man på många företag som underdenna tid har blivit tvingade att friställa personal istället skulle ha kommit överens om att alla gickned till t.ex. företaget måste''övervintra''. De anställda skulle ha sluppit kommaut i arbetslösheten. När hjulen började snurrakunde man ta tillbaka det och köra ett tag.Människor som själva är på en arbetsplats ärförnuftiga och pragmatiska. Jag tror att det skulleha inneburit att tiotusentals människor aldrig hadekommit ut i arbetslöshet.Jag tycker att man är alldeles för rädd för att ta litetannorlunda grepp, även i situationer när det ärpåkallat. Det påstår jag att det har varit. En del avde etablerade partierna sitter tyvärr i knät påfacket. Facket tänker inte på att även de arbetslösaär deras medlemmar. Jag vill påstå att Nydemokratis enda särintresse är väljarna.Herr talman! Först vill jag yrka bifall till res. 2, 5,31 och 34. Det är bara fyra av våra reservationer,men vi står naturligtvis bakom alla vårareservationer.Herr talman! Eftersom detta är mitt sista anförandei kammaren vill jag passa på att tackafinansutskottets ledamöter och kanslipersonal, ochsamtidigt alla övriga ledamöter och framför alltriksdagens hela personal, som på ett fantastiskt ochtrevligt sätt har servat oss under helamandatperioden.Anf. 80 () replik:Herr talman! Bo G Jenevall var litet ledsen ellerkanske möjligen irriterad över att finansministern,och finansutskottets ordförande hargått. Men och jag är ju här, Bo GJenevall. Simma litet lugnt!Jag har ett problem. Jag vet inte vem somföreträder Ny demokrati i den här debatten. Jag vetinte om det är i , Bo GJenevall eller näste talare på talarlistan. Men detkanske herrarna kan klara ut för mig.Bo G Jenevall sade att de minsann hade lagt framen mängd bra förslag som har gynnatbyggindustrin. Jag håller med om att det var så närBo G Jenevall var ordinarie ledamot ifinansutskottet. Då förde Bo G Jenevall samtalmed min dåvarande gruppledare ,men problemet var bara att när de resonemang somni hade fört skulle konfronteras med dennydemokratiska verkligheten, enkannerligenpartiledaren om jag har förstått deträtt, var det alltid tummen ner. Om jag har förståttdet rätt har det avspeglat sig i vissaomdispositioner av personsammansättningen av Nydemokratis representation i finansutskottet.Låt mig göra några kommentarer till. Bo G Jenevallsade att de hade blivit tillgodosedda av dennuvarande regeringen. Jag förstod att ni tyckte detnär t.o.m. reste sigupp och instämde i anförandet av Folkpartietsgruppledare . Jag undrade baravad tyckte om det.Bo G Jenevall citerade och detta omblod, svett och tårar. Men eftersom det inte är kriguteslöt han blodet. Då blir det svett och tårarförstår jag. Det är det vi talar om, Bo G Jenevall,men vi lägger till en sak till -- rättvisa. Det tror jaginte att ni förstår. Rättvisa är nämligen svår att inseintellektuellt. Den måste man känna i hjärtat, ellervar man nu känner den.För övrigt vill jag tacka Bo G Jenevall. Vi har haftett par intressanta och spännande diskussionerunder årens lopp. Bo G Jenevall har själv gått utoffentligt och sagt att han nu kommer att lämnariksdagen. Därför passar det att tacka honom nu.Jag gör det inte bara av artighet. Jag gör det för attjag menar det.Anf. 81 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! För att utröna vem som talar för vadi den här debatten vill jag tala om att jag faktiskt ärekonomisk talesman för partiet tills den här dagenär slut i alla fall, men det är inte så kvar.Jag sade faktiskt att och fanns här. Jag tycker att det är litetsymtomatiskt. Ni är trogna, och ni deltar idebatterna. Jag har alltid uppskattat att debatteramed er båda. Ni är goda representanter förrespektive sida.Jag håller med om det sade omHans Gustafsson. Jag tycker att han är en ytterligtfin man. Han är mycket pragmatisk, och vi har haftett mycket gott samarbete. Men politik är svårt, ochdet gäller ju att skapa majoriteter inte bara mellanpartier utan även inom partier.Jag håller också med om dettamed rättvisa. Jag förstår inte att det skulle vara såkonstigt. En av de valaffischer som vi har tagit framkallar vi för . Jag vet inte om den kommer attanvändas i valrörelsen, men det är ett förslag.RAM står för rättvisa, ansvar och moral. Det villjag gärna ställa mig bakom.Jag vill verkligen tacka för mångagivande diskussioner såväl i som utanför utskottetoch även trevliga debatter här i kammaren.Anf. 82 () replik:Herr talman! I sitt huvudanförande sade Bo GJenevall att Ny demokratis enda särintresse ärväljarna. är riksdagsperioden och riksdagstidensnart slut. Jag förstår att det är mycket begärt attBo G Jenevall skall erkänna detta, men funderahemma i kammaren över vad det har lett till att nii varje avgörande fråga har stött den borgerligaregeringen.Det räcker inte att bara tala om rättvisa, Bo GJenevall. Man måste på något sätt definierarättvisan. Jag menar att det inte är rättvist att läggabördorna på dem som redan har det tungt och lyftaav bördorna från dem som har det relativt bra. Mendet har ni bidragit till. Jag är ledsen att behöva sägadet, Bo G Jenevall, men jag är uppriktig.Anf. 83 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Det är nog tyvärr så, ArneKjörnsberg, att den här mandatperioden ochkanske en till går åt för att rätta till det elände somSocialdemokraterna har ställt till med. Man måstegöra det först för att skapa förutsättningar för att fåden slutgiltiga rättvisan -- en rättvisa som är värdnamnet.Sedan finns det inslag i det som har beslutats, ochdet finns säkert inslag i det som vi har medverkattill, som kanske har fått en litet sned rättvisevinkel.Det är möjligt, men i de stora dragen tror jag ändåatt vi har gjort de rätta bedömningarna. Vi måsteskapa förutsättningar för att landets ekonomi skallkomma på fötter. Annars klarar vi inte detta.Anf. 84 () replik:Herr talman! Den här finanspolitiska debatten hartagit . knackade en av minakolleger mig på axeln och viskade i örat: ''Hör du,Wittbom, nu är det plus . får ni skärpaer!'' Därför skall jag bli mycket kort.Till Bo G Jenevall, som jag har haft förmånen attsamarbeta med i finansutskottet , villjag säga att jag personligen tycker att det har varitmycket trevligt.När det gäller möjligheten att föra en debatt medNy demokrati, representerat av Bo G Jenevall, ärdet, som alla vet som har följt ikammaren, fullständigt hopplöst . Vi vet snartinte vem som företräder vad, och det gäller inteminst efter gårdagens nattliga övningar här ikammaren. Däremot vill jag säga att jag haruppskattat, och skulle också uppskatta, att föra endiskussion med Bo G Jenevall. Men jag vill inteuppta kammarens tid med det.Jag vill tacka Bo G Jenevall för det samarbete somvi har haft. Eftersom vi nu skall försöka gå ut somvanliga medborgare och hjälpa till att sätta det härlandet på fötter tror jag att Bo G Jenevallinstämmer i det jag säger nu: Jag hoppas att ni somär kvar här ser till att vi får chansen att göra det ochatt ni inte sätter för många käppar i hjulet för ossoch för andra.Anf. 85 BO G JENEVALL (nyd) replik:Herr talman! Jag skall inte heller förlänga debattenytterligare. Jag vill bara passa på att tacka BengtWittbom. Vi har ju dessutom haft ett mycket närasamarbete när han som ensamutredare med enpolitisk referensgrupp har tagit fram underlaget förförändringen av utvecklingsfonderna tillutvecklingsbolag. Den är under genomförande förnärvarande. Jag hoppas bara att slutresultatetkommer att bli någorlunda i den riktning som vibåda försökte åstadkomma. 86 (nyd):Herr talman! Jag skall ägna mig åt det svenskabudgetunderskottet och den svenska statsskulden.Jag skall också ge exempel på vilket märkligtbidragsberoende vi har börjat anpassa oss till -- ettbidragsberoende som kostar stat och kommun storapengar. Självfallet borde resurserna användas påett bättre sätt. Därför kommer jag att tala om såvälöländska hackspettar som sexvägledare förflyktingar.I november 1993 utkom från Finansdepartementeten liten 90-sidig bok, ''Budgetunderskott ochstatsskuld -- Hur farliga är de?''. Bokendokumenterar en konferens om budgetunderskottoch statsskuld som , Expertgruppen för studieri offentlig ekonomi, höll i november 1993.Det svenska underskottet, såväl för staten som förden offentliga sektorn som helhet, växte under åren1990--1993 snabbare än för något annatindustriland. Från att ha haft västvärldens starkastestatsfinanser fick västvärldens svagaste.Det betyder i sin tur att statsskulden började växasnabbt. Den svenska staten är på väg att skaffa sigen lika stor bruttoskuld som de mest skuldsattastaterna bland de industrialiserade länderna.Det är inte konstigt att människor blir oroliga överde enorma bruttosiffrorna och över kvällspressensbilder på spädbarn som sägs vara redan vid födseln.När ekonomer analyserar underskott på kort sikt ärfinansieringen det som främst brukar granskas.Underskott i de offentliga finanserna måste jutäckas på något sätt. Förenklat uttryckt kan mansäga att det finns två metoder att göra detta.Antingen trycker staten pengar eller också lånarman på kreditmarknaden.De stora upplåningsbehoven kan inte betraktas försig utan måste ställas i relation till ekonomin iövrigt. På kort sikt kan den svenska ekonomintydligen klara även ganska stora underskott. Denviktiga frågan blir därför den långsiktiga. Är ettunderskott av den här kalibern hållbart? Vadhänder om underskotten ligger kvar under enlängre period?Svaret är uppenbarligen beroende på en lång radfaktorer: realräntan, den ekonomiska tillväxten,den offentliga sektorns balansräkning och i vilkenutsträckning underskottet är konjunkturelltbetingat. Det är dessa omständigheter som avgörekonomins förmåga att på bära den storastatsupplåningen. Risken för att en stor del avunderskottet kommer att ligga kvar även omekonomin börjar växa är mycket påtaglig.Den offentliga balansräkningen har både enskuldsida och en tillgångssida. Skulderna har desenaste åren exploderat. Att statsskulden växersnabbt när de löpande underskotten är stora ärsjälvklart. Men en viktig fråga är vad upplåningenanvänds till. Om den motsvaras av att denoffentliga sektorn som helhet bygger upp tillgångarbehöver problemet kanske inte vara så stort. Menunderskottet har inte gått till investeringar utan tilllöpande konsumtion. En del tillgångar har snararefallit i värde under fastighetskrisen. Den offentligabalansräkningen urholkas därför snabbt, ävenrealt.Lägg till detta också ett antal dolda problem somexempelvis de framtida åtaganden som finns ipensionssystemen. Ca harutlovats i pensioner till offentliganställda utan attnågra avsättningar gjorts för att trygga löftena.Slutsatsen är att den offentliga balansräkningenförsvagas snabbt och att framtidsutsikterna underöverskådlig tid ser dystra ut. Fortsatt storabudgetunderskott gör att statsskulden fortsätter attväxa snabbt medan tillgångarna minskar genom attAP-fonden reduceras.Det stora budgetunderskott som fanns vid mittenav försvann relativt lätt. Mot slutet avårtiondet visade statsbudgeten t.o.m. ett mindreöverskott. Om samma snabba förbättring kanväntas ske förefallerunderskottsproblemen inte vara så stora.Men läget är den här gången mycket allvarligare änpå . Siffrorna är betydligt värre. Vi startarfrån högre nivåer på såväl underskott somstatsskuld. Vi har alltså mer att arbeta in. Attstatsskulden växer från en högre nivå gör atträntekostnaden blir större nu än . Dethåller uppe underskotten. Arbetslösheten ärbetydligt högre, vilket i sig medför såväl högreutgifter som lägre statsinkomster. Vi vet averfarenhet att hög arbetslöshet tenderar att bita , vilket skulle betyda att också dess försvagandeeffekter på budgeten blir bestående.Skattesystemet är annorlunda än . Närekonomin vänder uppåt och lönerna stiger blir denpositiva effekten på statsbudgeten mindre än på1980-talet. Sist men inte minst, alla lättabesparingar är redan gjorda. Det var de inte för tioår sedan.Slutsatsen är att underskottet inte kan förväntasminska snabbt av sig självt. Det strukturellainslaget i underskottet är stort. Innebörden är atten stor del av underskottet kan förväntas stannakvar även om den ekonomiska situationen ljusnaroch konjunkturen förbättras.Mekanismerna varigenom ett underskott i daglägger bördor är flera. Men det finnsen direkt mekanism, och det är helt enkelt denräntebörda som måste finansieras vid en ny stabilnivå på statsskulden och som förr eller senareframtida yrkesaktiva skattebetalare kommer att fåbetala. Räntebördan kan uttryckas som enskattehöjning vilken framtida generationer får ståför. Problemet är att barnen och barnbarnen, somtill slut får betala, inte får vara med och fatta depolitiska besluten.Herr talman! I Sunt Förnuft, som också är ett av Nydemokratis slagord, har en journalist på tidningenÖlandsbladet noterat att uppfinningsrikedomenhos enskilda, organisationer och föreningar ärenorm när det gäller att mjölka pengar ur ettbidragssystem som inte längre låter sigkontrolleras. Medborgarna förefaller helthjälplösa, fastnaglade och totalt beroende, som densom missbrukar en drog. Inga enskilda initiativ taslängre om inte stat, kommun eller landsting ställerupp med pengar. Om två personer träffas för attbilda en akvarieförening kan vi vara förvissade omatt första punkten på den upprättade dagordningenär ansökan om kommunalt aktivitetsstöd.En god översikt av det absurda och oformligabidragssystemet kan den få som läser lokalpressen,särskilt dess ortssidor. Under en månad gickÖlandsbladsreportern systematisktigenom två lokaltidningar. Det fanns en stor mängdav artiklar om bidrag i alla dess former. Mestadelstycks de olika tidningsreportrarna stå påbidragssökarens sida, i all synnerhet då det isällsynta fall blev ett nej till bidrag. Då heter det''Dråpslag'' och liknande i rubriken.Journalisterna förefaller lika indignerade som denbidragsförvägrade föreningen.