prot · GH0998 · 1994-04-28 00:00:00 — Påjämställdhetsområdet finns det stor risk för attobekväma fakta aldrig får någon beställare.För närvarande upplever vi en snabb förändring avmassmedieutbudet, främst genom det ökadeantalet kommersiella TV- och radiokanaler.Undersökningar om hur detta påverkarprogramutbud och tittarvanor, inte minst urkönsrollsperspektiv, är därför angelägna uppgifter.I och med att tittarmätningar tas över avkommersiella företag blir antalet tittare detviktigaste mätkriteriet. PUB:s mätningar innebaren fördjupad kunskap både om vilka som tittade påvad och vad de tyckte om programmen.Nordiska dokumentationscentralen förmasskommunikationsforskning vid Göteborgsuniversitet, Nordicom, har fått i uppdrag att skötanågra av de uppgifter som tidigare sköttes av PUB.Det handlar om en tillfällig lösning, främst för attbidra till att rädda insamling av underlag ochutgivning av publikationen Mediebarometern. Fördetta har Nordicom tillförts medel. haren utredare tillsatts för att se över frågan omsektorsforskning om massmedierna, inkl. den typav forskning som tidigare bedrevs av PUB.De medel som Nordicom tillförts är heltotillräckliga och medger inte en fortsattjämställdhetsforskning i den utsträckning som ärönskvärd. Det finns alltså två problem. Dels ärtilldelningen av medel för utgivning avMediebarometern inte tillräcklig för att geNordicom rimliga arbetsmöjligheter, dels är detviktigt att den fortsatta finansieringen av studieroch utarbetande av mediestatistik hos Nordicomutformas på ett sådant sätt att uppgifterna blirtillgängliga till självkostnadspris och att Nordicominte görs beroende av beställare av uppgifter omtittarvanor och tittarstatistik.Herr talman! Med hänsyn till kommersialiseringenav TV-mediet är det särskilt viktigt att en avkommersiella intressen oberoende instansoffentliggör statistik på detta område och attstatistiken inte är reserverad för dem som kanbetala för den. Vi socialdemokrater föreslår därför,utöver regeringens förslag, en ökning av anslagettill Nordicom med 1 miljon kronor.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 8.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )19 Anslag till högre utbildning och forskningFöredrogsutbildningsutskottets betänkande1993/94:UbU8 Anslag till högre utbildning ochforskning (prop. 1993/94:100 delvis).Anf. 179 ():Herr talman! och jag har delatupp betänkandet mellan oss. Jag skall mestuppehålla mig vid sådant som har medgrundutbildning i högskolan att göra, medan minvärderade kollega skall ta uppfrågor som har att göra med forskning ochorganisatoriska frågor.Jag vill till de kära vänner som finns i kammarenoch till dem som möjligen lyssnar säga att det i vårtbetänkande finns många enhälligt avstyrktamotionsyrkanden. Detta beror i huvudsak på tvåsaker. Det ena är att vi befinner oss i en treårigbudgetperiod. Av det skälet vill vi inte att så månganya frågor skall tas upp, utan vi försöker attbedöma dem i ett svep. Ett annat skäl är att vi harbestämt att vi inte skall bestämma om dem. Av detskälet har de avstyrkts. Det vore bra om dettastuderades litet grand, för det har att göra med hurmycket man anstränger sig när detgäller motionsskrivande.Herr talman! Jag vill inledningsvis yrka bifall till demotioner som jag känner mig ansvarig för,motionerna 2, 5 och 14.Herr talman! Vi socialdemokrater värderarhögskoleutbildningen utomordentligt högt. Det gårnästan inte att med ord beskriva hur viktighögskoleutbildningen är. Den skall bidra till en godoch hög allmän utbildningsnivå i landet. Den skallbåde möta samhällets behov av välutbildademänniskor i regioner i hela landet, och den skallmöta ungas och äldres längtan efter kunskaper.Högskolan skall utbilda, forska, sprida kunskaperoch skapa nya kunskaper. Vi är alla oerhörtberoende av högskolan.Vi socialdemokrater tycker att det är viktigt med enlikvärdig standard och kvalitet påhögskoleutbildningen i hela landet. Det innebärsamtidigt att vi ihärdigt motarbetar och slår ifrånoss alla påståenden om och symtom på atthögskolan skulle kategoriklyvas mellan universitetoch forskande fackhögskolor å den ena sidan ochregionala högskolor utan forskning å den andrasidan. Det är väsentligt både för de enskildastudenterna och för olika landsändar att vi taransvar för kvaliteten och för de högskoleenhetersom vi tillsammans har skapat. Därför är detta enav våra väsentligaste ideologiska, känslomässigaoch alla möjliga punkter.Högskolan skall vara tillgänglig för alla. Den skallvara tillgänglig för exempelvis handikappade,vilket vi särskilt har tagit upp. Självfallet skall denvara tillgänglig för ungdomar som vill studera, föräldre som av olika skäl vill återgå till utbildning, fördem som har möjlighet att studera på heltid, fördem som kan, vill och behöver studera på deltid,för dem som bor långt ifrån en högskoleort liksomför dem som bor nära. Den skall vara tillgänglig förmän och kvinnor samt för människor medstudieintresse från alla sociala samhällsskikt.Så kan man inledningsvis uttrycka sig, och dettaskulle kunna utgöra ett underlag för en principielldebatt. Men har, som jag ser saken, ettbekymmer. Som regeringen har valt att presenterahögskolefrågorna har vi nämligen fåttdet här styckevis och delt. Kanske är det bäst att vidett annat tillfälle få en större principiell debatt.I budgetpropositionen får vi i stort sett enuppräkning av vad man tänkt sig göra . Detgäller sommaruniversitet, trainee-utbildning osv. Imars fick vi en särskild proposition med inriktningpå forskning och den behandlas just nu i utskottet.Den propositionen handlar bitvis om samma sakersom det var fråga om . Man tar t.ex. uppkvalitetsdelen i resursfördelningssystemet, hur detskall vara med osv. som vibehandlar dessa frågor i utskottet kommerkompletteringspropositionen, som ocksåinnehåller delar av det här. Det betyder att vi underen och behandlar i stort sett sammafrågor om. Det blir därför ryckigt ochlitet svårt. Dessutom är det inte alldeles lätt att föraen viktig debatt när det förhåller sig på det härsättet. Jag tror också att högskolorna har svårt attveta vad vi egentligen håller på med.Möjligen har regeringen litet bråttom. Man kännerkanske att man inte får förnyat förtroende tillhösten, och därför känner man kanske att manbehöver få fram saker och ting rätt fort.Jag skall så kommentera några reservationer på detområde som jag känner ett särskilt ansvar för. del andra frågor får vi, som sagt, möjlighet attåterkomma senare i debatten.Först gäller det dimensioneringen,utbildningsuppdraget. Man kan säga att det finnstiotusentals ungdomar som vill studera -- ja, detgäller även äldre för den delen, men framför allthandlar det om ungdomar. Vi behöver flerhögskoleutbildade. Det säger alla. Det är alltsåallmänt omvittnat.Arbetslösheten gör ju att det är väldigt svårt förmånga ungdomar att komma in påarbetsmarknaden. Därför skulle de, och det är ettgott alternativ, vilja välja studier i stället förarbetslöshet. Av det skälet, men naturligtvis ocksåav principiella allmänna utbildningspolitiska skäl,har vi tyckt att man borde dels ha gett ordentligabesked till universiteten och högskolorna -- och detborde ha skett -- dels ha talat om vaddessa skulle kunna få bedriva. Dessutom tycker viatt man kunde ha tagit i litet mera.Därför har vi föreslagit, och detta tas upp ireservation nr 2, att det behövs 3 000 vanligahelårsplatser -- när jag säger ''vanliga'' skall manjämföra med vad jag i övrigt har att säga -- utövervad regeringen har talat om. Därutöver behövs det500 platser riktade särskilt mot yrkestekniskhögskoleutbildning, 500 platser riktade särskilt motdistansutbildning -- i andra sammanhang när detgällt resursfördelningssystem har vi varit litetoroliga just på den punkten -- och 500 platser i frågaom basutbildning.Vi har tyckt, och tycker egentligen fortfarande, redan tidigare borde ha gett ordentliga beskedtill högskolorna om de här sakerna. Men jag gissaratt vi får anledning att återkomma också till dennafråga, eftersom den kommer tillbaka ikompletteringspropositionen.Yrkesteknisk högskoleutbildning har ju diskuteratsi ett annat sammanhang här . Däruppfattar vi ett markant ointresse från regeringenssida. Yrkesteknisk högskoleutbildning är ett braoch väl beprövat instrument för det som vi alla förnärvarande vill ha, nämligen en kompetenshöjning.Det finns goda erfarenheter på området. Dessutomfinns det intresse för att utveckla den yrkestekniskahögskoleutbildningen. Denna behöver alltså bådeöka volymmässigt och utvecklas vad gäller dessinriktning. De här frågorna har vi tagit upp.Nu får vi ganska entydiga signaler från de högskolorsom betvivlar den yrkestekniskahögskoleutbildningen med anledning av de beslutom en förändrad studiefinansiering som hardebatterats . Nästan allasäger: Vi kan inte rekrytera. Det här kommer inteatt gå.Jag tycker att det är en något märklig ordning här.Samtidigt försöker man ju finna tekniker för att iandra sammanhang öka kompetensen.Riksdagsmajoriteten vill inte ha en utökning. Denvill inte vara med och utveckla det här. Jag undrarverkligen vad det beror på. Beror det på ett slagsideologisk låsning, eller vad? Själv undrar jag överbeskeden för framtiden på den här punkten.Ett stort problem är att det är för få ungdomar somsöker sig till naturvetenskaplig och tekniskutbildning i gymnasieskolan. Vi vet att regeringenutreder de här frågorna och har gett uppdrag åtolika håll. Men vi menar att behöver fåen samlad redovisning när det gäller strategin förhur man skall komma till rätta med detta problem.Det här problemet kommer att bli större framövernär ungdomskullarna minskar. Ännu går det attrekrytera till teknisk och naturvetenskapligutbildning. Men här kommer vi att få se ett stortproblem.En satsning på teknisk och naturvetenskapligutbildning -- det gäller då kortsiktigt inom deenheter som redan bedriver sådan utbildning, mendet gäller också en utredning för framtiden om enny teknisk högskola -- är en oerhört angelägen sak.Men då måste vi veta att det finns studenter. Detbehövs alltså insatser på en rad områden i det härsammanhanget.Till slut, herr talman, vill jag nämna Mälardalenshögskola, som behöver kunna fortsätta att bedrivabarn- och ungdomspedagogisk utbildning. Detbehövs inte för högskolans volym utan därför i trakten behöver människor med en sådan härutbildning både för att kunna rekrytera folk tillbarnomsorgen och för att kunna vidareutbilda demsom redan finns inom barnomsorgen. Av det skälethar vi lyft fram den här frågan.Anf. 180 ():Fru talman! Jag kommer inte att nu yrka bifall tillden motion som vi har väckt och som behandlas iföreliggande betänkande. Med hänsyn tillkammarens arbetssituation kommer jag i stället vidvoteringen att stödja vissa socialdemokratiskareservationer.Högskolepolitiken -- jag tänker då påuniversitetsutbildning, forskningsverksamhet ochhögskoleutbildning -- vad skall vi med den till i vårtsamhälle?För oss i är högskolepolitikenintegrerad i den samlade politiken -- i en politiksom syftar till en rättvis fördelning av samhälletsresurser, en ökad demokratisering av samhälletsamt ökad jämställdhet och jämlikhet. Vi trornämligen att ett samhälle mår bättre ju mindresociala skillnader det kännetecknas av. Därför ärhögskolepolitiken mycket viktig i detsammanhanget.Högskolepolitiken är viktig i ettframtidsperspektiv, eftersom vi vet att vi går in i ettalltmer komplicerat samhälle tekniskt och kanskeockså kulturellt men även ekonomiskt -- i detavseendet är det redan så -- och socialt.Det behövs fördjupade kunskaper för attmänniskor skall kunna delta i den politiskasamhällsdebatten. Därför är det viktigt att vi ocksåfår sådana personer att söka sig till högskolestudiersom kommer från miljöer där det kanske inte är entradition att välja akademiska utbildningar. Dettaställer krav på högskolans sätt att visa sitt ansikteutåt. Det ställer också krav på den högskolepolitiksom drivs från denna kammare men också frånregeringens sida.Vi vill liksom Socialdemokraterna ha en ytterligareexpansion av högskoleplatserna. Vi har föreslagitatt ungefär 10 000 platser till vore rimligt att vi frånriksdagen erbjuder våra högskolor. Sedan låter videm avgöra så att inte kvaliteten riskeras vid ensådan expansion.Vi står också inför andra problem.Ungdomskullarna minskar framöver. Vi måste inseatt det leder till att vi står inför flaskhalsproblem.Vi menar från sida att det kanskeär dags att vi mer riktar blickarna mot grundskolaoch gymnasieskola när vi diskuterar vilkenhögskolepolitik vi skall föra framöver och vilkenomfattning som skall gälla.Vi vill ha en likvärdig högskola, liksom vi vill ha enlikvärdig grundskola och gymnasieskola. Det är idet här perspektivet som det också är viktigt attlyfta in diskussionen om att försöka åstadkomma enattitydförändring i samhället, så att studier mer ochmer jämställs med arbete.Vi tycker att den politik som förs på högskolansområde innebär dubbla budskap. Om manskall kunna få en djup attitydförändring tillhögskolestudier måste vi naturligtvis bryta densociala snedrekryteringen till högskolorna. Men vimåste också se till att alla de som står utanför självaverksamheten, alla de som är med och viaskattsedeln bestrider kostnaden förhögskoleutbildningen, kan dras med i debatten, idiskussionen, i känslan för en utvecklad, utbyggdoch kvalitativt god högskoleutbildning.Vi menar att när regeringen privatiserar påhögskolans område -- skapar stiftelser där manframöver avhänder allt tänkbartdemokratiskt inflytande, skapar stiftelsehögskolorsom betalas med skattemedel, medpensionspengar, skapar privata högskolor -- är detatt ta ett steg tillbaka, att icke allmänneliggörahögskolan. Det ligger en mycket viktig social signali den här utvecklingen. Den tror jag är olycklig omvi politiskt skall kunna motivera ökat stöd, att vianvänder mer skattemedel framöver för att byggaut högskoleverksamheten, med allt vad deninnebär. Därför har vi från sidakraftigt kritiserat detta, och vi menar att det är felväg att gå.Vi tror också att det var fel väg att gå när man ladened UHÄ. har vi fått rätt. Vi sade: Detta är fel.I och för sig kanske UHÄ kan bantas litet grand ochvi kan lägga ut mer beslutsrättigheter på de enskildahögskolorna, men det behövs ett gemensamtcentralt verk för att sköta en nationellhögskolepolitik.Nu visar det sig t.ex. i den tilläggsbudget somkammaren skall behandla snart att vi fick rätt. Detblev dyrare att splittra den centralamyndighetsstrukturen. Därför har vi föreslagit borde utreda möjligheterna att upprätta ettstudentverk. Det är det arbetsnamn vi har gett det.Det skulle jobba både mot högskolorna och medhögskolorna, mot studenterna och medstudenterna.Den decentraliseringsiver som vi har sett har ocksålett till problem och många knepigheter förstudenter, tycker jag. Det visar kanske -- ni fårursäkta litet -- att tanken bakom de beslut som harfattats här i inte har nått ut riktigtordentligt till högskolorna. Jag kan t.ex. inte förståvarför jag skall få extra poäng för att jag i förstahand söker till en läkarutbildning på en viss ort därman utbildar läkare. Det gör väl inte mig merkvalificerad att bli läkare att jag råkar söka en vissgeografisk utbildningsort i första hand. Det kan jaginte förstå riktigt.Det har också visat sig att man ute på högskolornainte känner till de kvalifikationer och denkompetens som unga studerande kämpar till sig närde går olika gymnasieutbildningar. De vet inte attde har allmän behörighet till högskoleutbildningnär de går de treåriga gymnasieutbildningarna. Detfinns mycket att göra på studie- ochyrkesvägledningens område, både påhögskolesidan och naturligtvis lägre ned iutbildningsväsendet.Det pratas ofta om konkurrens, om incitament föratt man skall bli bättre från högskolans sida. Jagtror inte att man kan driva konkurrenstänkandetalltför långt i de här sammanhangen. Jag tror att detförr eller senare övergår till en kostnad. Jag tror attdet kanske är dags att vända debatten och säga:Hur kan vi öka effektiviteten, hur kan vi förbättrakvaliteten genom att ge incitament för ökadsamverkan mellan högskolorna? Det ligger ocksåinom själva högskolan. Man kanske skulle titta litetgrand på detta och ge incitament, som det hetermed ett fint ord, för att högskolorna skulle arbetamer aktivt med jämställdhetsinsatser. Vi harföreslagit att det när en högskola når bra resultatnär det gäller jämställdheten, borde kunnaåterspeglas i ett resurstilldelningssystem. Vi kanåterkomma till den debatten senare här ikammaren.De små och medelstora högskolorna spelar enviktig roll i vår samlade högskolepolitik. Vi har i denna kammare föreslagit fastaforskningsresurser för de små och medelstorahögskolorna. De har varit kvalificerade för dettaunder en rad av år. Jag förstår inte varifrån dettamotstånd kommer. Det finns företrädare för denhär ståndpunkten i vartenda politiskt parti i den härkammaren. I valrörelsen får vi säkert höra allihopprata sig varma -- åtminstone om de är på ort ochställe -- för fasta forskningsresurser. Men på någotställe gör alltså den politiska processen halt. Jagkan inte göra någon annan tolkning än att dettamåste bero på att kamphästarna från de storauniversitetsorterna fortfarande har ett alltför stortinflytande i . Det måstebero på det.Vi måste skapa fler doktorandtjänster för att få enökad genomströmning genom forskningssystemet,se till så att vi får en ökad försörjning av lärare --både lektorstjänster på gymnasienivå och flerlärare i högskolan.Vi vill utreda förutsättningarna för en ny tekniskhögskola. Det är nödvändigt. Det behöver inte varaen ny enhet som skall byggas upp på någon slättnågonstans. Den kan anta karaktären, menar vi, avatt man bygger ut den tekniska utbildningen på ettpar tre befintliga högskolor som inte harteknisk fakultet. Vi är öppna för alla möjligheterbara de får karaktären, volymen, omfånget av enny teknisk högskola.Vi vill öka forskningsanknytningen, inte bara närdet gäller småföretagsamheten. Vi vill också ökaforskningsanknytningen mellan högskola ochoffentliga institutioner. Vi vill öka satsningen närdet gäller forskningen med inriktning påtjänstesektorn. De här två politiska förslagenhänger ihop, eftersom vi menar att en inteoväsentlig exportinkomst för svensk del framöverkan vara just tjänsteproduktion. Därmed har vivisat att vår utbildnings- och högskolepolitik ocksåinnehåller en del näringspolitik.Fru talman! Det skulle gå att prata mycket omdetta. Jag skulle vilja att vi framöver fick en chansatt bryta våra politiska åsikter om vad vi vill medhögskolepolitiken, kanske inte enbart diskutera deisolerade förslagen utan ha en framtidsdebatt.Anf. 181 ():Herr talman! Med all respekt för om att ha en djupare framtidsdebatt tyckerjag att vi skulle bestämma oss för att ta den närproposition 177 skall behandlas -- där finns dedjupa ideologiska skillnaderna -- och inte just när vi behandlar andra året i en treårigbudgetprocess. Jag skall inte säga mer om det.Men jag skall svara på några frågor som BjörnSamuelson ställde. Han tog bl.a. upp UHÄ. AttUHÄ:s nedläggning var orsaken till olika problemsom just nu har visat sig tycker jag är att dra förstora växlar. Det finns ingenting som säger att detfinns ett klart samband. Vi har ersatt UHÄ medandra typer av kvalitetskontroll, uppföljnings- ochutvärderingssystem. Jag tror inte att UHÄ i sigskulle ha kunnat hantera den utveckling somhögskolan nu går igenom.Dessutom skulle jag vilja säga några ord om denallmänna behörigheten från gymnasieskolan. Vihar varit överens om att samtliga 16 program i dentreåriga gymnasieutbildningen skall ge en allmänbehörighet. Men det är inte automatiskt detsammasom att man också är behörig till samtligautbildningar på högskolan. Det är en ribba man harpasserat. Sedan måste man utifrån var man skallstudera tillägna sig ytterligare behörighet. Dendefinitionen av allmän behörighet trodde jagfaktiskt att vi var överens om. Vi skall inte härifrånsprida det som tydligen har spritts på vissagrundskolor och gymnasieskolor, att alla linjertvärs över ger behörighet att komma in överallt. Dålurar vi ungdomar, och det skall vi inte medverkatill.Berit började med ett par förklaringar somjag är tacksam för. slipper jag ta upp dem. Jagskulle med det jag säger nu mer vilja bemöta dereservationer som har avgivits.Vi kan börja med de handikappade studenternasom berörs i reservation 1. Vi har ett nytt system.Varje universitet och högskola har ett tydligt ansvarför sina handikappade studenter. Det finns ocksåen procentsats som skall sättas av, och det finns encentral pott där större investeringar kan sökas. Denligger nära anslaget för universitet.Därifrån har inte kommit något larm att det interäcker.Jag hade bättre förstått om vi hade kunnat föra endiskussion om attityderna gentemot handikappadestudenter ute i högskolevärlden -- de attityder somfinns inne i högskolan, mellan studenter och kanskeäven bland lärarna. Tillsammans skall vi försökabearbeta de här attityderna. Vi skall försöka gesignalen att det är en självklarhet att ävenhandikappade studenter har en naturlig hemvist ivårt högskolesystem och inte börja fightas omprocentsatsen skall vara eller . Detför inte som jag ser det frågan framåt.Berit tog upp frågan om att öka platserna.Vi har faktiskt inom planeringsramen ökatplatserna mellan och med 50 000.Minimum 180 000 studenter och maximum 210 000.Det ger ett spelutrymme på 30 000 platser som deolika högskolorna kan öka med inom sitt egetansvarsområde om de ser att de har resurser, lärareoch lokaler.Berit , som bara kategoriskt sade att manmåste öka, glömde bort att det finns enmottagarsida. Med det menar jag lärarna ochstrukturer. Mottagarsidan har kraftsamlat sigalldeles oerhört för att klara den stora ökning somvi tillsammans har krävt av den. Dessutom finns ikompletteringspropositionen ett förslag till en vissökning, dock inte så stor som socialdemokraternaskulle vilja ha.Er tredje reservation handlar om den nya tekniskahögskolan. Vi är helt överens om att somnation, för att överleva och kunna konkurrera somvälfärdsnation, måste höja den allmännakompetensen bland befolkningen, inte minst dentekniska kompetensen. Det är också en ekonomiskfråga, dvs. hur vi hanterar de resurser som vi haroch använder dem på det allra bästa sättet.Universitet och högskolor som har t.ex.civilingenjörsutbildning kan mycket väl samarbetamed högskolor som har ingenjörsutbildning och påså vis tillsammans se till att öka den högre tekniskautbildningen.Som man säger i reservation 4 är detta också ettrekryteringsproblem, inte minst ett problem attrekrytera flickor. Uppdraget har gått till VHS ochSkolverket. Det finns två arbetsgrupper. Jag lederden ena och den andra. Dessa arbetarjust med problemet hur vi kan rekrytera fler flickortill tekniska utbildningar. Arbetsgrupperna harstora förväntningar men också stora problem,eftersom betinget att se till att öka de tekniskautbildningarna är krävande. Det ställer framför alltkrav på högskolorna själva. Skall detta lyckas, skallvi få täckning till våra tekniska högskolorsbefintliga platser gäller det att rekrytera flickor.Skall det gå, skall flickorna vilja stanna och bidratill utvecklingen gäller det att högskolornaförändrar sig inifrån.Det handlar alltså om att förändra strukturer inne ihögskolan och inte bara knuffa in flickor. Då vill deinte stanna kvar. Det handlar om seminariekultur,metodik, pedagogik, läromedel, lärarattityder,handledning, allt. Det jobbet kan ingen annan änhögskolorna själva göra. Sedan handlar detnaturligtvis också om hur man i gymnasieskolan,och t.o.m. förskolan presenterarteknik för riktigt små barn.Reservationerna 5 och 7 handlar om yrkestekniskhögskoleutbildning. Där är vi som sagt överens omatt kompetensen måste öka. finns YTH i 15högskolor. Det finns också högskolor som planeraratt införa den, t.ex. /, mensom fortfarande inte sökt någon examensrätt.Därför kan man inte heller ha gett dem den.Särbehandlingen av dem som går på YTH hardebatterats i samband med studiestödssystemet ikammaren .