prot · GI0911 · 1994-10-19 00:00:00 — Det lustiga, som slår en, är att flera debattörerhelt tvärsäkert vet hur ungdomarna kommer att röstaden . Det såg vi också ett exempel på idet senaste replikskiftet, när uttaladesig om ungdomarnas åsikter.Men verkligheten är en helt annan. Ena dagen visaropinionsundersökningar på ett nej bland ungdomar,på ett ja. Det är inte konstigt. Deungdomar som jag möter känner sig vilsna ochutestängda från debatten.I en rapport om ungdomar och EU bekräftas dethär. Det är en rapport som är gjord av TräffpunktEuropa, ett nätverk med 18 000 ungdomar somarbetar för ett medlemskap och som har träffatungdomar och undersökt deras åsikter.Under det senaste halvåret har man mött drygt90 000 ungdomar, och rapporten bygger på demötena. Här finns framför allt tre slutsatser som vibör ta till oss, både ja- och nej-företrädare, saker somvi kan göra något åt direkt.För det första - språket. Om fler ungdomar skallhänga med i debatten, måste språket bli enklare ochrakare. Det måste bli färre klyschor. Det är inteovanligt att debattörerna svänger sig med ord somkonkurrenskraft, tillväxt och formell suveränitet, utanatt ta sig att förklara vad orden står för.Samma sak gäller klyschorna. talar om"hjul som skall rulla", och talar om"internationell solidaritet", men om man inte vet vadde egentligen menar, blir det bara tomma ord.För det andra - respekt för väljarna. Ingen vill bliidiotförklarad, men så känner sig många ungdomarnär ja- och nej-anhängare informerar om EU. EU ärantingen guld och gröna skogar eller pest och kolera.Alla vet att verkligheten inte är så enkel. Därförmåste båda sidorna redovisa för- och nackdelar medsina alternativ. Om vi fortsätter med förenkladesanningar, kommer ungdomarna att strunta i EU-frågan. Varför skall man bry sig, när debattörerna intevisar respekt för en?För det tredje - följ folkomröstningen! Mångaungdomar oroar sig för om deras röst i EU-frågan harnågon som helst betydelse, att vi här i inteskall följa omröstningens resultat.Det minskar intresset för att sätta sig in i frågan. Denallvarligaste slutsatsen i rapporten är kanske att trotsatt partierna har sagt att folkomröstningens resultat ärbindande, tvivlar många ungdomar.Träffpunkt , som har gjort denna rapport,påbörjar en kampanj för att få oss riksdagsmänatt skriva under ett dokument där vi förbinder oss attfölja folkomröstningens resultat. Jag har skrivit på detdokumentet för någon timme sedan. Jag skulle viljauppmana alla att sätta sin namnteckning på detdokumentet. Det är ett viktigt bidrag för att skingraovissheten och öka ungdomarnas intresse för EU-frågan.Klarar vi dessa tre saker - att använda ett rakareoch enklare språk, att visa respekt för väljarna och attövertyga om att folkomröstningens resultat ärbindande - kommer också ungdomarna att känna sigdelaktiga i debatten och bry sig om att ta ställning.För det är ju faktiskt ungdomarna som skall leva medfolkomröstningens resultat. Glöm inte det!Anf. 72 () replik:Herr talman! Jag vill säga följande till TommyWaidelich. Jag har vägletts av bl.a. en princip i mittpolitiska arbete här i sedan allra förstabörjan när jag kom hit och mötte politikerspråket. Detär att jag inte skall förenkla det svåra men heller inteförsvåra det som är enkelt. Vad jag talade om när detgäller ungdomarnas inställning i EU-frågan är det somjag har mött som jag har varit ute ochbesökt hundratals gymnasieskolor och grundskoloroch många högskolor. Jag har upplevt att ungamänniskor vill lägga en annan substans i begrepp somtillväxt för välfärd. Det var det jag pratade om i minreplikväxling med man kan ta fram mätningar där ungamänniskor ena dagen säger ja till EU och andra dagensäger nej förvånar inte mig ett dugg. Jag skriver gärnapå listan och skulle då garantera att jag vill följafolkomröstningens resultat. Det har vårpartiföreträdare redan tidigt i debatteni dag deklarerat för riksdagsgrupp.Anf. 73 () replik:Herr talman! Det är bra att ocksåär beredd att skriva under detta dokument. Precis somjag sade är det ett viktigt bidrag för att skingraovissheten.Det är möjligt att jag misstolkade BjörnSamuelsons förra inlägg. Men vi verkar vara överensom att det är viktigt att ungdomarna får höras ochfinnas med i debatten, att vi inte utestänger dem.Några inslag som jag nämner och som tas upp irapporten är språket, att visa respekt för väljarnagenom att redovisa för- och nackdelar och attövertyga om att folkomröstningens resultat skallföljas. Resultatet skall följas. Ett viktigt bidrag är attskriva under dokumentet. Jag välkomnar BjörnSamuelson liksom alla andra ledamöter av dennakammare.Anf. 74 () replik:Herr talman! Jag håller med att detta är en viktig fråga. Det är en viktig frågaför unga människor. Det kanske är viktigare för demär för en annan, som börjar befinna sig någonstans imedelåldern. Det är därför jag beklagar att inte hellerTommy Waidelichs parti kunde accepteraVänsterpartiets förslag om att de som är ocksåskulle få delta i folkomröstningen. Det hade varit enklar och tydlig gest från det politiska etablissemangettill ungdomarna om man hade sagt: Vi vet att dennafråga är viktig för er. Därför skall också ni som harfyllt få delta i folkomröstningen.Jag möter många ungdomar mellan 14 och 17 årsom är jätteintresserade av EU-frågan och allakomponenter som finns inom ramen för deframtidspolitiska frågor vi diskuterar. Jag beklagar attTommy Waidelichs parti, Socialdemokraterna,förvägrar unga människor att delta i dennafolkomröstning.Anf. 75 () replik:Herr talman! Man kan alltid diskutera ett beslutsom har fattats under den förra mandatperioden. Jagvar själv inte med. Men någonstans skall man dragränsen för vilka som får rösta. I vårt land säger vi attdet är vid myndighetsåldern, , som man får rösta.Om man nu diskuterar att sätta gränsen vid , kanman lika gärna fråga sig varför inte 14- och 15-åringarna skall få vara med och rösta i frågan.Det viktiga är att gå ut och lyssna på vadungdomarna vill i denna fråga, vad de står för. Det harmitt parti tagit fasta på. Detta är än viktigare än attdiskutera var åldersgränsen skall dras. Det viktiga äratt alla ungdomar får ha en röst med när det gäller attdiskutera en av århundradets viktigaste frågor.Anf. 76 ():Herr talman! Offentlighetsprincipen är djupt rotadoch mycket väl förankrad hos det svenska folket. Denoch vårt unika meddelarskydd utgör en omistlig del avden svenska demokratin.För oss socialdemokrater är det självklart att ivarje situation slå vakt om båda dessa principer. Ettbra exempel på detta är KU:s betänkande 1993/94:21,där vi fick gehör för innehållet i vår motion både iutskottet och i riksdagen.Vi underströk i vår motion att den borgerligaregeringens proposition om grundlagsändringar införett svenskt medlemskap var alltför undanglidande ochmåste skärpas, vilket också gjorde. Tyvärrhar detta KU-betänkande inte rönt denuppmärksamhet det förtjänar.Frågan gällde vilka beslutsbefogenheter riksdagenkan överlåta till EU utan att ändragrundlagen. Utskottet slog i sitt betänkande fast att detinte skall vara möjligt för att överlåtabeslutanderätt som väsentligt rubbar viktiga principeri grundlagen utan att också ändrari grundlag. Principer som nämns i betänkandet äroffentlighetsprincipen, meddelarfriheten, skyddet avuppgiftslämnare och ansvarssystemet samt förbudetmot censur.EU:s förslag till direktiv om skydd för enskildavid behandling av personuppgifter, även om det förnärvarande är osäkert om det blir något av det, kanhär få utgöra ett exempel på lagförslag som iframtiden kan dyka upp inom EU och som kan fåkonsekvenser för offentlighetsprincipen. Nyasekretessregler kan naturligtvis också bli aktuella.Detta faktum kan självfallet ge upphov till mångafrågor.Men den intressantaste frågan blir naturligtvis vadvi gör om det kommer regler från EU som om degenomförs rubbar grunden för våroffentlighetsprincip. Jag skall försöka besvara denfrågan.Om ett EG-direktiv strider mot någongrundlagsbestämmelse i vår författning kan intedirektivet genomföras utan att grundlagen samtidigtändras. EU kan då anse att vi är skyldiga att ändra igrundlagen. Vill vi då inte efterkomma detta krav ochsaken gäller viktiga konstitutionella principer, t.ex.offentlighetsprincipen, blir vårt svar att EG-direktivetinte är giltigt i , eftersom vi inte har överlåtitnågon befogenhet till EU att besluta om detta.Detta är, som jag ser det, den linje skallhävda om den konfliktsituation uppstår som jag nutalat om. Detta står att läsa i KU:s betänkande1993/94:21, som har ställt sig bakom.Det bör kanske också i detta sammanhangframhållas att det är långt ifrån säkert att det behöveruppstå någon konflikt. Vi måste ju inte i vårlagstiftning gå till överdrift i anpassning till EG:sdirektiv. Vi bör kunna överföra direktiven till svenskrätt på ett sådant sätt att offentlighetsprincipen lämnasfredad. Skulle det ändå uppstå ettspänningsförhållande mellan svensk rätt och EG-direktiven, får vi vara beredda att ta striden, om nunågon skulle vilja ha den.En sådan strid skulle t.ex. uppstå omkommissionen eller något medlemsland inleder etts.k. Men komdå ihåg att EU nu utvecklas mot ökad öppenhet ochinsyn. Mot den bakgrunden blir det knappastmeningsfullt att inleda en process mot därföratt vi håller fast vid våra principer om öppenhet ochinsyn.Min slutsats, herr talman, blir därför att vi väl kanvärna vår offentlighetsprincip om vi blir medlemmar iEU. Så långt går man i KU:s betänkande 1993/94:21.Herr talman! Jag vill dessutom slå fastföljande: För det första kommer den svenskaoffentlighetsprincipen inte att ändras med anledningav ett svenskt medlemskap i . Makten över dennaprincip och hur den skall tillämpas ligger i , ivåra egna händer, och inte någon annanstans.För det andra kommer vi vid ett medlemskap attbete oss precis som , dvs. visa vederbörligrespekt i vårt internationella umgänge. Vi kommeralltså precis som att följa grundlagens regler omsekretessprövningar och handlingar som rör detinternationella umgänget, och vi kommer att hanteradenna prövning på samma öppna sätt som . Vikommer naturligtvis även i fortsättningen att ienlighet med grundlagen vara förhindrade att röjauppgifter om svenska förhandlingspositioner, omdetta skulle skada intressen.Herr talman! Jag vågar påstå att EU-länderna inteser ett nytt medlemsland med en långtgåendegrundlagsfäst offentlighetsprincip som något hot, utantvärtom välkomnar länder med den öppenhet somSverige står för. De är mycket medvetna om attoffentlighetsprincipen är ett viktigt begrepp somockså måste utvecklas inom EU.Anf. 77 ():Herr talman! EU är en helt unik organisation somvi inte har sett maken till tidigare. Demokratiskaländer i vår närhet har i full frihet bestämt sig för attbli medlemmar av EU, ofta efter att folket iomröstningar har fått säga sitt. De vill vara med bl.a.därför att de vill försöka finna gemensamma lösningar- samarbete - på gemensamma problem.Ett ökande gemensamt problem i vår världsdel,herr talman, är den organiserade kriminaliteten.Kriminaliteten är särskilt allvarlig eftersom den oftariktar sig direkt mot enskilda människor i de olikaländerna. Stölder, våld, rasism och narkotika förstörlivet för miljoner människor i vår världsdel.Kriminaliteten är till sin natur ickedemokratisk, dåden förtrycker och våldför sig på människorsmöjligheter att leva hyggliga, värdiga liv i fred ochfrihet.Jag har i större delen av mitt vuxna liv varitverksam inom Hasselarörelsen och tillsammans medmånga kamrater arbetat för att ge unga människorsom har fastnat i missbruk och elände en chans tillandra värdiga och hyggliga liv. Jag har ocksåtillsammans med många andra kämpat för att vårtsvenska demokratiska skydd mot kriminaliteten skallvara så starkt och folkförankrat som möjligt.Delar av nej-sidan har i debatten velat påskina attett medlemskap bl.a. skulle innebära att narkotikanskulle flöda fritt in i landet och att vi skulle behövaompröva hela vår restriktiva narkotikapolitik ifall viär medlemmar. Detta är vulgärargument och närmastsnudd på skamligt.För att göra vad som kommer att gälla vid ettsvenskt medlemskap helt klart har vi från densocialdemokratiska riksdagsgruppen strukit undermycket av det som står i den proposition som denförra, borgerliga regeringen lämnade till . Vihar strukit under att vår gränskontroll bl.a. motnarkotika och vapen skall bedrivas på samma sätt somden bedrivs . Detta är ett helt svenskt beslut.Också den restriktiva narkotikapolitikenbestämmer vi helt själva. Den består i avmånga olika delar: alltifrån förebyggande verksamhetriktad till skolor och föräldraföreningar till ganskahårda straff för grova narkotikabrottslingar.Däremellan finns en väl utbyggd vård och behandlinginom den offentliga sektorn. Det finns en mycketaktiv polis som stör gatuhandeln. Det finns mycketengagerat arbete från tjänstemän inom ochKustbevakning. Vår restriktiva narkotikapolitik är enhelhet, och den har visat sig vara ganskaframgångsrik. Den restriktiva politikens företrädarefinns framför allt på ja-sidan i den kampanj som vi nulever mitt i inför folkomröstningen.När många på nej-sidan ställer sig upp och sägeratt de skulle vara något slags garanter för denrestriktiva narkotikapolitiken har de i mina ögoningen trovärdighet alls. Det finns ingen anledning attblanda in den svenska narkotikapolitiken i debattenom ett EU-medlemskap. Det är skrämselpropagandaoch folkförföreri på lägsta nivå.Det behövs också internationellt samarbete. Över70 % av medborgarna i EU:s medlemsländer har iopinionsundersökningar år lyft fram två frågorsom man anser att det behövs ökat internationelltsamarbete kring. Dels är det miljöfrågan, dels fråganom narkotikamissbruket.Det finns mycket internationellt europeisktsamarbete som jag menar att vi måste delta i med fullkraft. Om vi blir medlemmar skulle såvitt jag förstår22 svenskar delta i arbete. Jagförmodar och hoppas att det skulle innebära att 22röster som står upp för en restriktiv och ganska skarpnarkotikapolitik skulle kunna delta i debatten ochomröstningarna i EU.Vi behöver också delta i ett gemensamt arbetesom består i att försöka hindra narkotikans vägar in iEuropa. Vi vet att de främsta transportvägarnakommer från . De går till Centraleuropa.Flygplatserna i och äromlastningsplatser för en stor del av den narkotikasom kommer till och sedan går tillNordeuropa. Andra transportvägar är uppdragna frånColombia direkt till . Vi behöver delta idetta arbete.EU-kommissionen har lagt fram ett mycketrestriktivt programförslag där man avvisar alllegalisering av narkotika. Man avvisar indelningen itung och lätt narkotika. Vi behöver delta i detinternationella arbetet och förstärka det.Ett ja till EU är ett ja till deltagande i ettgemensamt demokratiskt forum där vi med kraft kanvara med och kämpa för demokratin och motkriminaliteten som hotar oss.Herr talman! De väsentligaste frågorna för folkhär hemma - vår restriktiva narkotikapolitik, våroffentliga sektor, skyddet för brottsoffer, stödet föranhöriga, Polis och - avgör vi helt genomsvenska beslut.Anf. 78 ():Herr talman! Kraven på att legalisera narkotikanväxer i . Även om inget enskilt parlament hartagit ställning för en legalisering har många politiker,läkare och experter uttalat att drogproblemet består iatt drogerna är illegala. Socialdemokraterna iTyskland och de gröna i har tydligt tagitställning för en liberalisering.1990 undertecknades den s.k.Frankfurtresolutionen. 15 europeiska storstäder har nuställt sig bakom den. I Frankfurtresolutionenkonstateras att strävandena att eliminera tillgångenoch efterfrågan på narkotika har misslyckats trotsstora satsningar. Enligt resolutionen kommernarkotikan alltid att finnas i samhället.Det samhället kan göra är därför att ge uppkampen och i stället stödja och hjälpa missbrukare,s.k. "harm reduction". Fria sprutor och "shootinggalleries" under överinseende av medicinsk personal,utbildning av missbrukarna för att ge kunskap om rättdroger och rätt mängd samt en legalisering avdrogerna är de åtgärder som en del intellektuella ochledande politiker från många länder för fram som ettprogram för att få bukt med narkotikaproblemet.Man menar att drogberoendet är ett medicinsktfenomen. Det kan inte utplånas genom politiskaåtgärder eller aktivt motverkas. Insatser kanvisserligen ha effekt, men tvångsåtgärderna harmisslyckats.Drogproblemet består enligt Frankfurtresolutioneni att innehav, konsumtion och handel är illegalt.Kriminaliseringen gör drogerna dyra och de är avdålig kvalitet. Olagligheten gör även att missbrukarenhamnar i social misär.För fem-sex år sedan skulleliberaliseringstankarna ha ansetts som helt oseriösa.Nu har dock allt fler börjat undra om det inte är rättatt avkriminalisera narkotikan. Det visar kanske detfaktum att endast medknapp majoritet avvisade en legalisering.I är motståndet mot en legalisering stort.Det är bl.a. här initiativet till en motorganisation tillFrankfurtresolutionen togs i form avsammanslutningen Cities Against Drugs. Den svenskariksdagen har uttalat att målet för den svenskanarkotikapolitiken är att skapa ett narkotikafrittsamhälle.Sverige har svårt att ensamt göra motstånd mot enlegalisering av narkotika. Narkotikaproblemet ärglobalt, och ett samarbete är därför nödvändigt. Ingetparlament har tagit ställning för en legalisering avnarkotika. Ett medlemskap i skulle ge enmöjlighet att ta initiativ och driva motaktioner motlegaliseringstendenserna. Det skulle kännas riktigtmed tanke på att det var här som initiativet till CitiesAgainst Drugs togs.Ett medlemskap i kräver dock att Sverigetydligare och mer distinkt redogör för sinaställningstaganden i narkotikapolitiken, framför alltnär det gäller de narkotikaliberala strömningarna.En del i arbetet med att förhindra attliberaliseringstendensen sprider sig är att inse viktenav fortsatt gränsanknuten kontroll. Artiklarna 36 och223 i anger att det finnssamhällsintressen som kan legitimera hinder för denfria rörligheten över de inre gränser, t.ex. hänsyn tillallmän ordning, allmän säkerhet och allmän hälsa.Vi har genom en nationell lagstiftning möjlighetatt behålla eller införa restriktioner ochkontrollmöjligheter. Gränsanknuten kontroll avnarkotika behöver därför inte vara förbjuden.Den presenterade Gränskontrollutredning,SOU 1994:131, föreslår en lång rad kompensatoriskaåtgärder för att förhindra att narkotika kommer in iSverige. På lång sikt är de kompensatoriskaåtgärderna för förhindrande av internationellbrottslighet det enda tänkbara. Med kompensatoriskaåtgärder avses bättre samarbete mellan polis, tull ochandra myndigheter både i och i andra länder.Dit hör också utnyttjandet av gemensammainformationssystem och den utveckling avarbetsmetodik som sker här i , men somkanske har hunnit längre i andra länder.Det råder dock tveksamhet om dekompensatoriska åtgärderna når sin fulla effekt direktefter ikraftträdandet. Möjlighet till bibehållande av dekontrollbefogenheter tullen har ses därför somen realistisk lösning, åtminstone under enövergångsperiod. En gradvis avveckling av tullensnuvarande kontrollmöjligheter till förmån för dekompensatoriska åtgärderna skulle därmed kunna blien effektiv lösning. Ett mycket klart uttalande om attSverige inte kommer att acceptera en direkt övergångtill de kompensatoriska åtgärderna är därförnödvändigt.Anf. 79 ():Herr talman! Utländska journalister har iblandpåtalat något som de tolkar som brist på europeisktengagemang i . Jag tror att den tolkningen igrunden ändå är fel.För bara samlades ,, tiotusentals människor på mer än30 platser runt om i för att markera sinsolidaritet med våra baltiska grannfolks kamp förnationellt oberoende och demokrati. De människorsom samlades då visade en vilja till gemenskap övergränserna och en vilja att ta gemensamt ansvar förEuropas framtid.De baltiska ländernas öde visarvad som lätt kan hända när stormakter släpps fria.Europatankens mål är att en gång för alla göra slut påden form av gammaldags maktpolitik där stora ochmäktiga länder beter sig ungefär som de har lust tillmot små grannar och ersätta detta med fredligtsamarbete i former som garanterar också de smånationernas rätt.Dess värre är det just denna tanke somvärldssamfundet - inte EU så mycket som FN, somskulle kunna göra något - så skändligt just nu återignorerar i Bosnien. Men det betyder inte att tanken ärfelaktig eller mogen för avskrivning. Tvärtom är detkanske avgörande för hur det skall gå underfortsättningen av 90-talet och därefter i vår världsdelatt denna grundläggande tanke åter blir en drivandeoch ledande kraft i det politiska arbetet i allaeuropeiska länder.Vad vi gör i i EU-frågan kan betyda helaskillnaden mellan framgång och misslyckande förvåra baltiska grannar. De är beroende av att derasnärmaste grannländer, de länder de har närmastkulturella och politiska band med, deltar i deteuropeiska samarbetet. Ett nej i till EU voreett svek mot balterna.När , och under 70-taletbefriade sig från högerdiktaturer såg man EU-medlemskapet som en livförsäkring för den nyademokratin. Likadant är det . Av de gamlakommunistländerna har redan och söktmedlemskap. För många länder är förstastationen på den här vägen. Det är mycket glädjandeatt situationen tycks ha lösts just där vadgäller medlemskap.För balterna handlar det europeiska samarbetet istort om miljö, kultur och ekonomi, men också omgrundläggande frågor som gäller politisk hemvist ochsäkerhet och därmed ytterst om att också integreraRyssland i ett större mönster av europeiskt samarbete.Balterna är med all rätt kritiska mot de drag avprotektionism som finns i EU:s handelspolitik. Mendet är ändå en anmärkningsvärd framgång att Sverigesfrihandelsavtal med de baltiska länderna nu har letttill att också EU kommer att sluta motsvarande avtaloch ställer Europaavtal som syftar till fulltmedlemskap också för de baltiska länderna iframtiden i utsikt.Om det skall lyckas för de baltiska länderna attfullt ut återvända till behöver de vänner iunionen. Det finns, det kan jag vittna om från egnadystra erfarenheter, alltjämt europeiska politiker somenvisas med att inte förstå vad som har hänt desenaste åren. De betraktar som ett slagsryskt intresseområde. och rösterbehövs i Europasamarbetet som en nödvändig motviktmot den typen av personer som ännu inte har lärt sigläxan.Johan talade i början av denna debatt omsin tids kommunistiska generation. Han tyckte att detmesta som han och andra hade stått för på den tidenvar bra med svärmeriet för kommunistiska diktaturer iöst som beklagligt undantag. Det lät nästan som omallt detta låg oändligt långt tillbaka i tiden.Johan har nog ändå rätt i att synen påEU i mycket betingas av en mer övergripandevärldsbild. För den liberala generation som jag tillhör,och för både yngre och äldre liberaler, har entrovärdig internationell solidaritet alltid förutsattkonsekvens och stöd för kämpande demokrater var deän har verkat. På vår karta har och varitlika viktiga som och . och likaviktiga som och Pyongyang.Jag har intrycket att en del, inte allt men en del, avmotståndet mot EU här och var på nej-sidan betingasav en kvarvarande ovilja mot de europeiskademokratier som man tidigare sett som sinaideologiska motståndare. För mig och andra på ja-sidan är perspektivet helt naturligt ett annat. Viupplever den tredje stora demokratiseringsvågeni under 1900-talet.Den första vågen kom efter första världskrigetsslut med de reaktionära kejsardömenas sammanbrottoch upprättandet av nya demokratier. Dettamisslyckades och snart hade vi fascism och nazism.Den första vågen kom efter första världskrigetsslut med de reaktionära kejsardömenas sammanbrottoch upprättandet av nya demokratier. hade vi fascism och nazism.Den andra vågen kom efter andra världskrigetsslut. Också den gången slutade det med tragedi, ochmed sovjetisk ockupation av halva vår kontinent.Europatanken är den stora skillnaden mellanvärlden och världen under mellankrigstiden.Europatanken är vårt instrument, och den europeiskaunionen dess uttryck, för att tryggademokratins landvinningar.Herr talman! Det vore en nationell vanära omSverige skulle dra sig undan denna historiska uppgift.Anf. 80 ():Herr talman!