prot · GI0911 · 1994-10-19 00:00:00 — Att förändra, inte genom våld, utan genomatt övertyga och argumentera, inte genom att påtvinganågon en åsikt. Den demokratiska kompromissen ären tidsödande metod, men den genererargenomförbara beslut. Det är en metod som vi längesökt tillämpa i vårt land.Kompromissen som arbetsmetod syns tydligt påde områden där nationella politiska strömningarbrukar gå i clinch, t.ex. i vitboken, itillväxtprogrammet och inte minst i det färskakonkurrensprogrammet. EU:s beslutsstruktur utmärksav ett brett samarbete. Det är bl.a. det som görEuropasamarbetet så befruktande.Det finns stora möjligheter att influera frågorna påett tidigt stadium genom en mängd arbetsgrupper ochnätverk, som finns på de mest skilda områden. InomEU har framtidstankar av hög kvalitet en chans att fåtidigt gehör och växa sig starka upp till högstabeslutsnivån, bl.a. för att tankeklimatet där depresenteras blir bredare på Europanivå än på nationellnivå.Utanförskap skulle innebära brist på inflytandeöver gränsöverskridande problem, beroende utanpåverkan. Problemen skulle successivt bli större, julängre från folkomröstningen vi skulle komma. Tillslut skulle vi stå sist i kön efter , ,, och . Detframgångsrika avtal som förhandlats fram skulleunder sådana omständigheter aldrig komma Sverigetill godo. Utan europeisk rösträtt skapas ett svensktdemokratiskt underskott.Nej-sidans vision är så bisarr att den skulle platsa itidningen . Först var fel. utgör det basen i nej-argumentationen och skall därtill utvidgas. Sompricken över i skulle vi efter att ha avvisatEuropatanken komma och vädja om merEuropasamarbete. Det kan inte finnas många som sernågon realism i den modellen. Det nordiskasamarbetet blir realistiskt bara i EU, inte utanför.Det internationella samarbetet ökar liksom deteuropeiska. Vänstern har aldrig varit positiv. Manmotarbetade t.ex. , ,frihandelsavtalet, EES och EU. Men vi harsmärtsamma exempel på vart nationer isolerade frånvarandra kan leda. Världen blir säkrare och hållfastareom vi arbetar med varandra. Det är en svensk traditionatt samarbeta, och den skall vi stå fast vid.En kort reflexion över varför det svenskamiljöpartiet än så länge säger nej till EU: Är det bristpå erfarenheter av Europasamarbete, eller vilket ärskälet till att man - som gör -påstår att det inte finns kvotering i EU? Det är ju intekorrekt. Även om vi moderater är emot kvoteringförekommer det ju faktiskt. De franskasocialdemokraterna, t.ex., hade varvade listor vidvalen till . och ,som har två kommsissionärer, har bestämt sig för attutse en kvinna och en man, vilket de också har gjort.Nej-sidans svar brister när det gäller många frågor.Har vi råd att avstå från de möjligheter till nyaarbetstillfällen som EU ger? Har vi råd att klippavingarna av små och medelstora företag,morgondagens arbetsplatser? De som "misshandlar"de små och medelstora företagen måste också kunnapeka på hur alternativa arbetsplatser skall komma tillstånd och hur de skall finansieras. Vad skulleutanförskapet betyda för high-tech-företag, handel,distribution, transport, besöksnäring, livsmedel,verkstadsindustri? Vilket ansvar tar nej-sidan för demänniskor, ofta kvinnor, i privat och offentligtjänstesektor om jobben långsiktighet inte skullekunna finansieras?Herman , som inte kan beskyllas för attinte veta något om , skrev i tidningen enkarikatyr över läget. Karikatyrens överdrift gör detofta tydligare att se riktningen. Så här skriver HermanLindqvist: "Svenskarna måste inse att ingen framtidligger i skyddsrummet under ett rasande folkhem. Vikommer aldrig ur krisen genom att vända världenryggen. På sin höjd kan vi se fram emot en tillvarosom souvenirförsäljare i största glesbygd,vacker men tom. "Visst är det en överdrift, men riktningen på vägenstämmer nog.EU är ett av våra viktigaste redskap för attlångsiktigt värna jobben. Ändå hoppas jag att vi kanhöja blicken över plånboken och visa vårtengagemang för den europeiska freds- ochsamarbetstanken. Vi delar faktiskt europeiskahumanistiska grundvärderingar. Gemensamma uttryckfinns i kultur, tidsströmningar och tankebanor överhela . Vi består av många länder, vart och ettmed sitt speciella kulturarv men också med engemensam bakgrund - en europeisk identitet som jaghoppas skall kännas viktig när vi förSveriges skull skall säga ja till europeiskt samarbete.Anf. 51 ():Herr talman! Vid det här laget i debatten är destora penseldragen redan målade. Jag tänkte bara göraen mycket personlig reflexion utifrån några olikaerfarenheter som jag har gjort i mitt politiska liv infördetta med EU-medlemskapet.Jag hör till dem som gick i destora fredsdemonstrationerna och krävde stopp pårustningsvansinnet och kärnvapenkapprustningen.Vi demonstrerade, skickade budkavlar, samladenamn, bildade kedjor och krävde vi sammasak. Vi ville att världens makthavare skulle lyssna påoss och att de skulle börja tala med varandra i ställetför att kapprusta. Vi ville att också små stater skullefå vara med vid bordet när världens öden avgjordes.Vi förstod precis vad menade när hantalade om gemensam säkerhet.Sedan dess har mycket hänt, som jag inte hinnergå in på , men i vårt hörn av världen - om man nukan kalla för ett hörn - fördjupas nu detekonomiska, politiska och säkerhetspolitiskasamarbetet på ett sätt som ligger helt i linje medtankarna om gemensam säkerhet. egnastormakter ruckar nu på sin egensäkerhetspolitiska suveränitet, och man låter dessutomde mindre staterna i vara med och bedömaden säkerhetspolitiska framtiden.Då har jag så svårt att förstå varför inte vi kvinnoroch ungdomar - samma grupper som gick främst ifredstågen - och varför lilla inteskulle vara de första att välkomna en sådanutveckling.Jag har varit ordförande i och på nära hållunder hela mitt politiska liv, som inleddes , följt utvecklingen som har lett fram till denställning som kvinnorna i har.Jag har sett hur tillväxt varit en förutsättning föratt få resurser att bygga ut en familjepolitik somfrämjar jämställdheten, så att kvinnorna skall kunnakräva sin rätt till arbete och ekonomiskt oberoende.Nu går utvecklingen åt samma håll ute i . Manligger i många stycken efter oss, men manhar lägre födelsetal, större deltagande av kvinnor påarbetsmarknaden, ökade krav på samhällsinsatser föratt främja jämställdheten. Och tänk så många kvinnorsom jag har mött ute i som inte vill någontinghellre än att vi skall komma med och arbeta vidare förjämställdheten! De vill så mycket när det gällerkvinnors rätt. De vet så mycket om vad vi haråstadkommit. Det vore inte likt oss kvinnor att intevilja vara med i det arbetet, även om vi inte har såmycket att tjäna på det, även om det "bara" skullehandla om solidaritet.Jag har också varitinvandrarminister. har jag sett så tydligt hurnödvändigt det är att samarbeta i en region kring ensvår fråga. Med samarbete menar jag då verkligen attkomma överens om konkreta regler ochförhållningssätt.Om vi inte gemensamt kan få något slags golv iimmigrations- och flyktingpolitiken finns det faktisktrisk för att enstaka länder faller undan för de mörkakrafter som vi vet nu spirar litet varstans. Det sägsibland att EU bara bygger nya murar. Men denverkliga faran i det avseendet ligger i att enskildaeuropeiska länder bygger egna höga murar.Grannländerna klarar då inte att hålla dörren öppenför en vettig och humanitär flyktingpolitik.De senaste tre åren har jag varit ordförande ilagutskottet, som har hand om konsumentfrågorna.Det är ju en av de saker som debatteras livligast, inteminst i samband med . Man får ibland denuppfattningen att många anser att vi bara skulleöversvämmas av dåliga utländska varor. Det låter somatt vi över huvud taget hade haft någonimport av vare sig livsmedel eller andra varor.I själva verket är det så, att förutsatt att vifortsätter att föra en aktiv konsumentpolitik, såsom vigör i bl.a. genom aktivakonsumentorganisationer och såsom i hög grad försinom Europasamarbetet, är det just konsumenternasom är de stora vinnarna om vi får en stor gemensammarknad. Det ökar konkurrensen, ger lägre priser ochbättre kvaliteter. Även om det tekniska ikonsumentpolitiken är löst genom har vimycket att göra tillsammans med de övrigaeuropeiska länderna.Herr talman! Detta och mycket annat gör att jagtycker att vi skall ta chansen till medlemskap, inte föratt vi måste, som så många tycks bygga sittställningstagande på, inte trots de svårigheter somfinns och behöver överbryggas utan tack vare det somvi kan bidra med och det som vi kan få ut av ettmedlemskap.Anf. 52 ():Herr talman! inledde sittanförande med att säga att snus är en bisak. Det villjag bestämt bestrida. För oss snusare är inte snusnågon bisak, lika litet som spriten är en bisak föralkoholisten eller som knarket är en bisak förknarkaren.Jag kan själv, trots dumheten i det hela, säga attjag är glad åt att lyckades få ett undantag närdet gäller EU:s hela gigantiska regelverk. Det gällerjust snuset. Vi får fortsätta att snusa. Men vi lyckadesinte få något undantag när det gäller att behålla våralkoholpolitik. Vi lyckades inte heller få undantag närdet gäller att behålla en bra narkotikapolitik. Det ärdesto tråkigare.Jag tänkte kommentera några av de frågor som hartagits upp i debatten i dag.Just de partier som för inte så länge sedan medstor frenesi drev igenom håller nu på attförsöka göra detta avtal till den stora faran för Sverigei framtiden. När man dessutom försöker måla ut som alternativet till unionen kan man inteannat än baxna. omfattar bara en bråkdelav vad unionen innebär. Det kan aldrig i sig varaalternativet. Alternativet till medlemskap i en politiskunion är naturligtvis självständighet och bibehållenhandlingsfrihet, frihet att välja framtid. På detinternationella planet handlar det om ett val mellanmöjligheten att vara pådrivande och föregångare iEuropa, i hela världssamfundet, och ett begränsat menmer direkt inflytande i unionen.När man sedan från ja-sidan - exempelvis gjordeBengt det - försöker intahållningen att man skall vara både självständig ochmedlem i en politisk union, blir det närmast pinsamt.Man kan inte både äta kakan och ha den kvar.I övrigt tänkte jag ta upp en delfråga om ekonominsom inte har diskuterats särskilt mycket men somkommit in litet på marginalen.I ett globalt perspektiv kan man säga att vi har detbra i . Men har det ändå häntnågot som riskerar att förändra landet i grunden. Somalla vet står inför en akut besvärligekonomisk situation. Vi har ett gigantisktbudgetunderskott, som måste ner för att räntorna påstatsskulden inte skall äta sig in i själva kärnan påvälfärdssamhället. Vi har också imodern tid en gigantisk arbetslöshet. Många, bådesvenska och internationella, bedömare från bl.a.OECD menar att vi bara har två på oss för attklara av problemen för att vi inte skall hamna isamma situation som EU-länderna, med en permanentarbetslöshet kring eller mer. Vi står inför enhistoriskt viktig dubbeluppgift att snabbt få ner bådebudgetunderskottet och arbetslösheten. Det är i detperspektivet man måste se ett medlemskap i som vi kämpar med vårt underskott fårvi med EU en kraftig ökning av utgifterna. Vi fårenligt propositionen en medlemsavgift om ca 20miljarder och 3-5 miljarder i nya utgifter för stöd somdirekt anknyter till medlemskapet. Vi får också enbyråkratisering som kostar.Generaldirektör , som utrett effekternaför statsförvaltningen för Finansdepartementetsräkning, talar om en nettoökning på 30 000-40 000nya byråkrater, tolkar och jurister som vi skallförsörja, och det kostar. Även om sanningen skullevara att det bara är hälften, kostar det många miljarderför statskassan. Ovanpå det får vi räkna med enkraftig minskning av intäkterna från flera av depunktskatter som kommer att harmoniseras denärmaste åren.Totalt sett innebär ett EU-medlemskap enförsämring av statsbudgeten med 30-50 miljarderkronor. Det kommer att försena och försvåramöjligheterna att komma till rätta med statens affärer.Det kommer att försvåra möjligheterna att komma nertill en rimlig räntenivå.Mats talade om risken fören höjd ränta om vi säger nej till EU. Den sannolikaeffekten, som jag ser det, är den motsatta. Med ett nejkommer vi snabbare att kunna minska statensupplåningsbehov, och därmed kan vi också få nerräntan. Den högre ränta som ett medlemskap germåste läggas till de högre skatter somSocialdemokraterna nu planerat att lägga på företagenjust på grund av EU-medlemskapet.Sammantaget ger det här högre kostnader,minskade investeringar och en försämradkonkurrenskraft för svensk industri. En höjning avarbetsgivaravgifterna , som man talar om,kommer att innebära att kanske tiotusentals nya jobbrinner oss ur händerna . Risken äruppenbar att uppgången inom industrin helt kommerav sig och att arbetslösheten därmed kommer attpermanentas.Ur ekonomisk synvinkel kunde inte frågan om ettmedlemskap i ha kommit i ett sämre läge.Slutsatsen är att måste lösa sina ekonomiskaproblem först för att inte porten in i EU skall bli dentröskel som vi snubblar på och som stopparåterhämtningen i svensk ekonomi och definitivtskapar en situation med en växande underklass vidsidan av den övriga sociala gemenskapen.Anf. 53 CHARLOTTECEDERSCHIÖLD (m) replik:Herr talman! Miljöpartister har ofta en tendens attförvrida sanningen. Jag sade faktiskt inte att snus ären bisak. Jag sade att fred och demokrati är viktigareän snus. Det är intressant att Miljöpartietsrepresentant motsätter sig detta och anser attsnusandet är viktigare än att undvika våld ochövergrepp. kommer att kunna fortsättaatt snusa även när vi blir medlemmar i , men vikommer därtill att försöka att i samarbete med deandra EU-länderna arbeta för fred och rättvisa.Peter handskas ganska oförsiktigt medstatistik och sanning när han påstår att alla EU-länderhar en permanent arbetslöshet på eller mer. Jagtror att ett av felen i analyser är att manhela tiden ser alla EU-länderna som ett land. De ärolika, de har olika procentsatser när det gällerarbetslöshet, olika förhållanden. Kan man inte inse dethar man litet svårt att få grepp på Europafrågan.Byråkrater talar om. Visst kommerdet att bli en del administration. Men här hemma harStockholms socialförvaltning flera byråkrater än vadEU kan prestera. Kostnaderna för byråkraterna skallju delas av alla EU-länder. Det är inte så som PeterEriksson framställde det, att vi skall betala allt på ettbräde. Att inte vilja lägga ett öre på människorsmöjligheter att kommunicera med och förstå varandra- tolkarna utpekades - tycker inte jag är särskiltframtidsinriktat och insiktsfullt i en värld som bliralltmer internationell.Anf. 54 () replik:Herr talman! Det här med snuset var närmast ensjälvironisk poäng, men humorn har väl aldrig varitnågon stark sida för högern i Sverige.Att EU har en permanent arbetslöshet på är det knappast någon som kan förneka. Jag kanhålla med om att det finns bland de inblandadeländerna undantag. har en klart lägrearbetslöshet än de övriga, den ligger . Iövrigt finns det inget land inom unionen som har enarbetslöshet klart . Det har inte hellerSverige. Därför oroar jag mig för att de ökadekostnader som ett medlemskap för med sig kommeratt innebära att vi inte kommer att klara att få ner vårarbetslöshet. Risken är stor för att vi i stället hamnar iden negativa situationen att vi har en pemanentarbetslöshet på eller mer och dessutom får höjdaräntor.Anf. 55 CHARLOTTECEDERSCHIÖLD (m) replik:Herr talman! Jag måste säga att det är en merit attvi moderater inte har samma humor sommiljöpartister. Vi moderater tycker inte att det ärsärskilt roligt att snuset är viktigare än demokratin,freden och rättsstaten.Det var ju roligt att vi fick erkännandet attarbetslösheten är olika i olika länder. Det är jag gladför.Men arbetslösheten är ett jättestort gemensamtproblem ute i . Vi måste försöka hjälpas åt föratt lösa det problemet. Bästa möjligheten att klara detär att vi hjälps åt.Sverige är ett ganska litet land i . När dethela kommer i gång med resurserna beträffandetillväxtprogram och de insatser som kommer att görasär jag helt övertygad om att den svenskaarbetslösheten, om vi inte är med i samarbetet, pålång sikt sannolikt blir högre än den europeiska och iså fall ganska stor.Anf. 56 () replik:Herr talman! Det finns, såvitt jag kunnat se, intenågonting i EU-propositionen som antyder ett slagssvensk linje i fråga om hur vi i praktiken skall kunnagå in och minska arbetslösheten inom unionen.Om man på allvar menar att vi skall driva en såstark gemensam ekonomisk politik som CharlotteCederschiöld verkar antyda, talar man om något somgår ännu längre än det Maastrichtavtal som i dagföreligger. Då talar man om en federal stat somganska snart måste komma till vardande och om en nystatsbildning i som i så fall skulle krävaen ny folkomröstning hos oss.Anf. 57 ():Herr talman! Jag är emot ett svenskt medlemskap iEU, trots att jag tror att det går att klaramiljöpolitiken, regionalpolitiken, jordbrukspolitikenoch t.o.m. arbetsmarknadspolitiken och trots att jagkan se fackliga fördelar med ett EU-medlemskap.Jag är emot ett svenskt medlemskap därför att jaganser att ett sådant inte innebär någon möjlighet tillförnyelse av den svenska politiken. Ett EU-medlemskap innebär en permanentning av denkatastrofala politik som inleddes av osssocialdemokrater genom att vi underordnade ossmarknaden och som fördjupades av den borgerligaregeringen.Maastrichtavtalet innebär attinflationsbekämpningen sätts som ett överordnat målför politiken. Nyliberalismen byggs in i systemet.Därmed kan inte kampen mot arbetslösheten sättasöverst på dagordningen.Jag frågar mig: Vad skall vi ha socialdemokratintill när vi inte kan ha arbete åt alla som det högsta ochviktigaste målet? EU:s inställning till arbetslöshetenspeglas mycket tydligt av det faktum att inte någon avEU:s 3 000 expertkommittéer 1993 hade ett kraftfulltmandat att bekämpa arbetslösheten.EU-medlemskap är inte en väg att få iarbete igen - det är socialdemokratins stora uppdragjust . Snarare är EU motsatta vägen.Den nyliberala konstruktionen räcker i och för sigför ett nej. Men jag har ytterligare två skäl: denmonetära unionen och demokratifrågorna.Genomförs den monetära unionen har Sverigeingen möjlighet att komma undan. riksdagsroll blir att konstatera om vi uppfyllerkonvergenskraven eller inte.EU:s mål är ju att genomföra den monetäraunionen , vilket kommer att fåkatastrofala följder för de ekonomier som ligger underEU-genomsnittet. Det tar attsammansmälta EU:s ekonomier på ett sätt som kangöra åtgärden någorlunda smärtfri.T.o.m. tror att den monetäraunionen innebär en arbetslöshetskatastrof för Sverige.Unionen förutsätter stor rörlighet på arbetsmarknadenoch även rörliga löner, inte minst neråt. De endapolitiska verktyg som vi får kvar blirbudgetnedskärningar och sänkta löner, och det har vinog av redan nu.Så till demokratiaspekten. I många EU-länder ärpolitiken en angelägenhet för en politisk elit. Dettycks befolkningarna i de länderna ha funnit sig i. ISverige och är demokratin till stor delfolkrörelsebaserad.I EU utövas en stor del av den politiska makten avinstitutioner som inte är demokratiskt valda och somdet inte går att utkräva politiskt ansvar av. Jag tänkerdå på , kommissionen, allaexpertkommittéer och, naturligtvis, centralbanken.Centralbankens fögderi går det inte ens att diskuterainom nyliberala konstruktion samtbrådskan att genomföra den monetära unionen äruppenbara och lättanalyserade skäl för ett nej - utifrånsocialdemokratiska värderingar. Men kommernog bristen på folkligt förankrad demokrati att varadet mest förödande.Sedan några kommentarer till vad tidigare talarehar sagt.Jag tror att det är bättre att får sittai farstun och vänta än att svenska folket känner sigsatt på undantag.Och, , jag föredrar att sitta på tvåstolar. Det gör jag hellre än jag sitter på den stol somstår på den fulla sysselsättningens och på demokratinsfallucka.Peter bekymrade sig övermedlemsavgiftens storlek. Men det räcker inte meddet. Om kommer till stånd läggerden också beslag på vår valutareserv, som i daguppgår till minst 100 miljarder kronor.Jag röstar gärna ja till ett EU bara det har någonsom helst möjlighet att uppfylla de krav som jag somsocialdemokrat ställer på politiken. Men detta EUfinns icke i sinnevärlden i dag.Anf. 58 () replik:Herr talman! Jag uppskattar den ödmjukhet medvilken ändå närmar sig det härämnet. Han erkänner uppenbarligen att allt inte ärelände och att allt inte är att gå mot en vägg när detgäller miljön t.ex.Jag har dock svårt att förstå varför det skulle varanågot fel med att bekämpa inflationen. Det var ju detförsta som nämnde som någotnegativt med EU:s målsättningar.En gång i tiden tyckte även en god socialdemokratatt vi skulle hata inflationen, som kommer som entjuv om natten och omfördelar utan att någonegentligen märker det. Det är ju knappast de svagagrupperna i samhället som har något att tjäna på eninflation. Och det är knappast till priset av en höginflation som vi egentligen önskar att det skulle gå attbekämpa arbetslösheten. Men också jag erkänner attdet finns en balansgång där.Bengt-Ola säger: Genomförs den monetäraunionen har vi här i inget annat att göra änatt säga ja och amen. Men omvänt frågar jag då: Omvi inte är med och diskuterar de här frågorna och omvi över huvud taget inte har något att ta ställning till iSveriges riksdag den dagen då den monetära unionengenomförs, vad har vi då för inflytande? Och hurutsatt blir ekonomi den dagen då vi stårutanför det stärkta ekonomiska samarbete som finns iEuropa?Det är med denna sak som med många andrasaker, nämligen att vi ändå måste se fram emot i EU tillsammans diskuterar gemensammalösningar och att det är en angelägenhet enbart förSverige huruvida vi en gång skall gå med iden monetära unionen.Anf. 59 () replik:Herr talman! Det är gott att hata inflationen. Mendet goda får inte bli det bästas fiende.Med den konstruktion som har ärdet allt övergripande målet justinflationsbekämpningen. Men vi har genom tidernasett exempel på vad som inträffar närinflationsbekämpningen är helt överordnad alla andrapolitiska mål. Då ökar arbetslösheten, och det fårkatastrofala följder för de människor som blir av medsina jobb.Naturligtvis är det ett dilemma att stå utanför ettEU som är så pass stort som det ser ut att bli.Visst är det en svårighet. Naturligtvis harutanförskapet sitt pris. Men jag har i alla fall kommitfram till att vi får betala det priset, därför attkostnaden att gå på EU-tåget nog är större. Det ärdärför som jag kommer att rösta nej i denna fråga.Anf. 60 ():Herr talman! Även jag tillhör desocialdemokratiska EU-motståndarna. Jag instämmeri anförande.Debatten om medlemskapet hårdnar. Allt flertecken tyder på att det kommer att bli ett nej ifolkomröstningen. Det är mycket glädjande. Trotsmassiva resurser lyckas inte ja-sidan övertyga detsvenska folket om att ett EU-medlemskap skulle geoss fler arbetstillfällen, bättre miljö, stärkt demokratioch mer inflytande över marknaden.Tvärtom, motståndet ökar igen. I sin desperationförsöker nu ja-anhängarna, t.ex. via UD, ge skenbartobjektiv information i hushållsbroschyrer och vaggain medborgarna i falsk trygghet. Många frågor igårdagens frågestund handlade just om detta.I dag har jag även nåtts av den tråkiga nyheten attmedlemmar i mitt eget parti kräver att ledarskribentenLotta på skallbytas ut, annars kan inte ja-sidan övertyganorrlänningarna att rösta ja. är en av defår ledarskribenter som talar för ett nej. Hon ärnaturligtvis en mycket viktig röst i den pågåendedebatten.En stilla undran infinner sig. Räcker inte alla deekonomiska resurser som ja-sidan har? Skall manockså tysta dem som har andra åsikter? Kan detmöjligen bero på att ja-sidans argument inte håller?Herr talman! Vi socialdemokratiska EU-motståndare är övertygade om att ett EU-medlemskapmed största sannolikhet får mycket negativakonsekvenser för den svenska ekonomin och förmänniskors möjlighet att få ett arbete och därmed enlön att leva på.Vi som är kritiska är inte rädda för förändringar,men vi har andra visioner än EU, nämligen ettframtida rättvist, solidariskt och miljövänligtsamhälle.