prot · GI097 · 1994-10-11 00:00:00 — Men omdet skulle finnas någon teoretisk möjlighet, är det dåinte ett problem att detta är den borgerliga regeringensproposition? Det är den borgerliga regeringensbedömning av EU-medlemskapets innebörd. Borde niinte, , i varje fall dra tillbaka dennaproposition och lägga fram en egen proposition? Görni inte det, måste vi utgå från att det inte finns någonsom helst skillnad mellan ett socialdemokratiskt jaoch ett borgerligt ja.För att underlätta det för er, så att sedankunde fatta ett beslut om det, hade jag tänkt framställaett yrkande om att dra tillbaka propositionen ochkomma med en ny. Men det lär inte vara möjligt i dethär skedet. Därför nöjer jag mig med att uppmana eratt faktiskt dra tillbaka den och komma med en ny,socialdemokratisk, proposition. Då får vi se om den ärannorlunda än den borgerliga. Annars vet vi på nej-sidan klart besked, och det vet också svenska folket:det är samma proposition som båda regeringarna stårbakom. Det skall vi väldigt noga komma ihåg. Det ärexakt samma proposition, så länge den inte äråterkallad, som båda regeringarna står bakom, exaktsamma bedömningar på ungefär 3 000 sidor. Det skallvi som sagt mycket noga komma ihåg.Ett nej till EU i folkomröstningen skulle befriaSverige från EU-underkastelsens mentalagastkramning och öppna vägen för en progressivpolitik för ekologisk balans och full sysselsättning.Det skulle ge en ny chans att bli enföregångsregion. Det skulle ge Europeiska unionen ennyttig chock. Det skulle bli en sorts andra slag efterdet danska nejet 1992, som ju tyvärr myglades bortmen som var mycket nyttigt och som man tackade föri EU. Merci, le , skrev t.ex. . Manbehöver sådana chocker ibland för att få en ordentligdiskussion. Då skulle man kunna öppna för detalleuropeiska samarbete som vår miljöförstördakontinent så väl behöver.Ett nej till EU i det trots allt jämförelsevis rika ochvälmående skulle vara en kraftfullsolidaritetssignal till hela världen, en signal om attSverige avvisar den navelskådande västeuropeiskaisolationismen och i stället återknyter till sina egnastolta traditioner som ett globalt solidaritetsland, sominte bara tittar på den närmaste regionen utan som villmedverka till att rädda hela mänsklighetensgemensamma framtid.(Applåder)Anf. 4 ():Fru talman! Låt mig börja med att säga att jagvälkomnar detta initiativ till en remissdebatt om denproposition som faktiskt är den viktigaste somSveriges riksdag har haft att ta ställning till på engeneration. Den remitteras nu till utskott, men detreella avgörandet ligger självfallet hos var och en avoss som svenska medborgare i folkomröstningen den13 november. Det är en proposition om ett avtal somär ett resultat av ett förhandlingsarbete som utfördesav den borgerliga fyrpartiregeringen i nära samrådmed Socialdemokraterna.Jag tror att det var två saker som var viktiga ochavgörande för att vi skulle nå ett så gottförhandlingsresultat som nästan alla kommentatorer iSverige och i andra länder är eniga om att vi haruppnått. Det var för det första en klar och tydligpolitisk kurs från regeringens sida. Vi satte för tre årsedan Europafrågan högst upp på vår politiskadagordning. Vi ägnade betydande kraft åt att nåtrovärdighet, förankring och gehör i de olikaeuropeiska huvudstäderna. Vi vek i förhandlingarnainte från den linje som vi hade lagt fast.För det andra var det också en bred uppslutning iförhandlingsarbetet här i . Vi var angelägnaom att varje steg skulle förankras hos den dåvarandeoppositionen. Även om inte alltidgjorde exakt samma bedömning som vi när dialogeninleddes, så lyckades vi - i alla fall nästan - nå framtill en konstruktiv och gemensam slutsats om hurförhandlingarna skulle föras. Den enigheten var enstyrka för och bidrog till ett braförhandlingsresultat.Nu skall varje medborgare efter egen prövningsäga ja eller nej . Antingen skall vihelt och fullt vara med i det europeiska samarbetetoch den europeiska unionen eller förvandla Sverigetill en enligt min mening randstat med allt mindreinflytande också över sin egen framtid.Det är viktigt att göra klart för sig att det är ett valmellan två alternativ, och bägge alternativen skallprövas, bägge alternativen skall diskuteras.Samarbetsalternativet innebär ett ja tillmedlemskapet i den europeiska unionen. Grunden fördetta samarbetsalternativ är insikten om att vi i detEuropa som vi ser framför oss behöver mera avsamverkan på en rad områden mellan alla Europasstater och folk. Ensam är inte stark i då såmånga av de problem som vi har att angripa interespekterar de gamla nationalstaternas gränser och därdet framstår som tilltagande trångsynt, gränsande tillbisarrt, att tro att demokratin skall göra halt vid degamla tullgränserna.Hur detta samarbete kommer att utformas i sinadetaljer och gestaltas framöver kaningen av oss veta. Det europeiska samarbetet är ettsamarbete som ständigt förändras och som är öppetför framtiden. Men två saker borde i alla fall varaalldeles omöjliga att strida om:För det första blir det ett bättre europeisktsamarbete ju fler nationer som är med och deltar kringdet mötesbord där dess framtid gestaltas. Det är bättreatt hela är med än att större delen av Nordenstår utanför. Det är angeläget och viktigt att så snartsom möjligt bereda plats kring de europeiska bordenockså för de nya demokratierna i ochför våra nya grannländer demokratierna på andrasidan , de baltiska länderna, som också sågärna vill vara med.För det andra är det bättre för oss att vara med ochpåverka än att bara stå utanför och låta oss påverkas.Vi kan aldrig klippa ut oss själva på den europeiskakartan och placera i eller i . Vi är en del av detta , och vi kan väljamellan att bara påverkas eller att vara med ochpåverka.Det finns en lång rad olika uppfattningar om hurdet europeiska samarbetet skall bedrivas vidare underde kommande decennierna. Föreställningen om attsamarbetet är ställt och styrt av något slags autopilotsom inte kan påverkas eller frikopplas är felaktig.Samarbetet formas under en ständig politisk dialogmellan nationer och olika politiska meningsriktningar.För negativisterna i måste det vara ettganska besvärande faktum att de är så gott somalldeles ensamma. Ser man på de länder som harerfarenhet av detta samarbete finns det visserligennågra extrema rasister och extrema kommunister somintar ståndpunkten att samarbetet är felaktigt och attderas länder bör lämna det. Men annars anser Europasvänsterpartister i övrigt att samarbetet skall förändrasmen vidareutvecklas. övriga grönamiljöpartister anser att samarbetet skall förändras menutvecklas och föras vidare och breddas.Isolationismen har inget stöd i de länder som vetsamarbetets värde.Jag ser själv ett mycket starkt behov av att gåvidare med detta samarbete ochdecennier. Det gäller tre viktiga områden.För det första gäller det samarbetet för freden. Detkräver såväl ett djupare utrikes- och säkerhetspolitisktsamarbete mellan de europeiska nationerna som enytterligare utvidgning av unionen till att omfattaCentraleuropa och de baltiska länderna senast . Jag tror att det är kanske den allraviktigaste av de många viktiga uppgifter som deteuropeiska samarbetet står inför ,att genom samarbete skapa stabilitet och bättreutvecklingsförutsättningar, inte minst i den östra halvaav som befriat sig från kommunismen ochvars spänningar och problem annars riskera att ledatill en instabilitet och osäkerhet som då kommer attdrabba varje del av , inte och inte men möjligen i övermorgon, om vi intelyckas med samarbetet i dag.För det andra gäller det samarbetet för tillväxten.Det handlar om möjligheterna för nya jobb, för nytillväxt och för ny välfärd i i i dess helhetunder kommande år och decennier. Vi står mitt uppe iett globalt liberalt systemskifte med helt nyaförutsättningar för ekonomisk utveckling. Det ställerkrav på mycket mera av samarbete och avreglering såatt vi gemensamt skall kunna klara av dessa väldigauppgifter att ge jobb och sysselsättning åt alla dem iEuropa som inte har det.För det tredje gäller det samarbetet för rätt, att påområde efter område där nationerna har blivit för småbygga en rättsordning och se till att den ocksåefterlevs. Brådskan är mycket stor när det gällerknarkbekämpningen där nationella insatser aldrig kanräcka. Bara gemensamma insatser kan komma åt denöver gränserna organiserade knarktrafiken. Det gällersjälvfallet också arbetet för gemensamma fasta ochskarpa miljöregler så att restriktioner i ett land intebara leder till att miljöproblemen flyttas över till ettannat.Detta är tre viktiga områden där jag ser det somangeläget och nödvändigt att samarbetet förs vidareoch utvecklas vidare. Det är för att få vara med ochgöra det som det är så viktigt för oss själva, för våranordiska brödrafolk och för i dess helhet att vifaktiskt alla, eller så många som möjligt, röstar ja den13 november.Jag sade inledningsvis att det är fråga om ett valmellan två alternativ. Det är samarbetsalternativet ochdet andra alternativet som jag kallar förrandstatsalternativet. Det skulle egentligen ankommapå företrädarna för det alternativet att ge litet tydligarebesked om vad det faktiskt innebär. Men det brukarde inte vara så talträngda om, och det förstår jag.Något vidare bra alternativ att företräda har de inte.Skulle folkomröstningen leda till ett nej kommerEES-avtalet att vara grunden för relationermed det övriga framöver.Det är ett som inte kommer att vara stabilt iljuset av att det är väldigt få länder som kommer attvara anslutna till det. Men vi från svensk sida kommeratt ha ett mycket tydligt intresse av att slå vakt omvarje del av detta . Långsiktigt tror jag inteatt detta kan säkra våra ekonomiska intressen. Deomedelbara handelsströmmarna påverkas intespeciellt mycket, men det är en klen tröst. Allt färrekommer att vara beredda att göraframtidsinvesteringar med horisonten decennier iSverige när vi kommer att befinna oss i dennarandstatsposition där man inte vet vad som gäller om5, 10 eller . Därmed skulle våra möjligheter tillframgångsrik ekonomisk utveckling riskera attlångsiktigt förtvina.Men värre än de långsiktiga ekonomiskakonsekvenserna är de omedelbara politiska följderna.Vi skulle få se vår demokrati vingklippas, eftersom viinte skulle kunna vara med och påverka och fattabeslut om gemensamma europeiska regler ochbestämmelser som skulle gälla också i vårt land. Viskulle drabbas av ett lika påtagligt som plågsamtdemokratiskt underskott. Vi skulle frivilligt ge delarav makten över oss själva till någonting som vifrivilligt avstod inflytande över.Detta säger jag mot bakgrund av att det EES-avtalsom då skulle gälla har bekämpats av vänstern tillvänster om Socialdemokraterna med näbbar och klorunder den debatt som föregick avtalet. Då fördömdesdet som oförenligt med demokrati ochsjälvbestämmanderätt. anbefalls det plötsligt somframtidsvägen för . Detta är på sitt sätt ganskalogiskt. Tittar man på historien över vänstern tillvänster om socialdemokratin har man gått emot varjeenstaka steg i riktning mot deltagande ieuropeiskt samarbete som har tagits i modern tid. Nimarkerade skepsis när anslöt sig tillEuroparådet, det demokratiska samarbetet i början av1950-talet. Ni tyckte inte om att den europeiskafrihandelsorganisationen grundades i slutet av1950-talet. Ni stred i kammaren mot frihandelsavtalet1972, det frihandelsavtal som ni åberopade somföredöme när ni stred mot . Ni stred motEES-avtalet, det som ni nu åberopar somframtidsvägen när ni skall försöka att stoppa nästasteg på den europeiska samarbetsvägen.Det handlar alltså för er del inte om storleken påen medlemsavgift eller om synpunkter på deeuropeiska institutionerna. Det finns inte ett steg iriktning mot samarbete mellan demokratierunder efterkrigstiden som inte vänstern, till vänsterom socialdemokratin, har motsatt sig. Därmedframgår det också vad det handlar om.Från er sida handlar det om en isolationism, somvore farlig för , som skulle vingklippa våramöjligheter och som skulle försvåra den europeiskainställningen.Om er inställning skulle vinna gehör i ochi andra europeiska länder skulle vi få ett därnationerna inte stod med varandra, i gemensamtarbete, utan stod mot varandra, i tävlan ochkonkurrens, utan gemensamma institutioner ochgemensamma regler. Då skulle vi se ett för freden ochför de framtida möjligheterna avgörande samarbeteförsvagas, brytas upp eller kanske t.o.m. heltförsvinna.Det val som skall träffa den 13 novemberär egentligen valet om vi skall fortsätta på ensamarbetslinje som har varit stark under mångadecennier, eller om vi skall byta väg och isolera osssjälva.Som jag sade, har vi i olika regeringar utnyttjat deolika historiska möjligheterna och vid olika tidpunktertagit steg för steg på den europeiska samarbetsvägenunder efterkrigstiden: Europaråd, frihandel,frihandelsavtal, EES-avtal.När säkerhetspolitiken och de inreförutsättningarna har skapat möjlighet tar vi nu detytterligare steget, som innebär att vi ansluter oss heltoch fullt också till möjligheterna till inflytande överden europeiska utvecklingen.Att plötsligt säga nej till samarbetslinjen skullevara ett lika dramatiskt som allvarligt brott motSveriges traditioner och vägval sedan decenniertillbaka.Nu har vi i , i och i enhistorisk möjlighet att bygga ett samarbete som kantrygga mycket av fred och mycket av utvecklingframöver. Det är det ni skall rösta nej till den 13november.Anf. 5 () replik:Fru talman! Jag vill oerhört gärna välkomna CarlBildt som oppositionspolitiker - det gläder mig. Jagtycker ändå att skulle kunna behålla ettvisst mått av sans och kanske också ett visst mått avintellektuell hederlighet.Den här frågan handlar inte om samarbete eller ej,. Den här frågan handlar inte om fred ellerej. Den här frågan handlar inte om framtid eller ej.Den här frågan handlar om på vilka villkor vi,folk, skall samarbeta med den europeiskaunionen. Att vi skall samarbeta är väl fullständigtsjälvklart - jag kan inte tänka mig någon i den härförsamlingen som skulle stå upp och säga att Sverigeinte skall samarbeta.Sverige är ett av de mest internationaliseradeländerna, också i samarbetssammanhang. Vi finnsmed överallt, i alla internationella fora. Vi är enuppskattad samarbetspartner, därför att vi har godaargument, bra erfarenheter och viktiga saker attkomma med. Det skall vi naturligtvis fortsätta attvara.Det handlar inte om det, . Vad dethandlar om är om vi skall ge upp vår politiskasuveränitet och förbinda oss att bli en delstat i envästeuropeisk union, för att på det sättet medverka tillatt det västeuropeiska industrikapitalet kan stärka sinkonkurrenskraft i den hårdnande världsekonomin. Detär det som är målet för samarbetet inom deneuropeiska unionen, ingenting annat. Medlet är attbilda en politisk union, som fråntar medlemsländernaderas självbestämmande och folkligt förankradedemokrati, som gör det möjligt att låta ekonominbedrivas av Riksbanks -chefer som står helt utanfördemokratisk insyn och kontroll och med ett fastslagetpolitiskt mål för den ekonomiska politiken, nämligenprisstabilitet, på bekostnad av hög arbetslöshet, socialutslagning, miljöförstörelse osv.Vi som är socialister hävdar ju, , attpolitikens roll är att balansera de kortsiktigaekonomiska vinstintressena. Marknaden klarar inte avallt - jag hoppas att vi är överens om det. Detkortsiktiga ekonomiska marknadstänkandet tar intehänsyn till varken människor eller miljö, och därförbehöver vi politiken för att hävda de mänskligavärdena och humanismen. Det är det vi håller på medi den här församlingen. Jag har inte kommit hit för attlämna ifrån mig beslutanderätt. Jag har kommit hit föratt hävda mina och mina väljares intressen.Jag tycker att det är en ren oförskämdhet när CarlBildt står här och talar om en majoritet av densvenska befolkningen som antingen kommunistereller rasister. Det kräver en ursäkt från talarstolen,och jag hoppas att kommer att leverera denhär.Anf. 6 () replik:Fru talman! Får jag först tacka för att GudrunSchyman hälsade mig välkommen i oppositionsrollen.Hon är ju den permanenta företeelsen i i detta hänseende.Låt mig klara ut den fråga som angående när vi skall besluta om grundlagen.Det framgår av ett tidigare lämnat besked att detbeslutet kommer efter folkomröstningen. Det är ensjälvklarhet, och det skall vi inte behöva strida om.Gudrun säger att är församarbete. Men problemet är ju att ochdess föregångare har röstat mot varje enstaka steg föreuropeiskt samarbete. Det avtal som förordar som basen för framtidaEuropapolitik har hon själv kritiserat som oförenligtmed självbestämmanderätt. Jag håller delvismed, därför att - som var nödvändigt i ettövergångsskede - var ett randstatsavtal. Det ställeross utan politiskt och demokratiskt inflytande.Gudrun säger att hon inte vill överlämnaallt till marknaden. är den kortsiktigamarknadens avtal. Det är det som är för. Hon var emot det tidigare.Jag vill ha ett bättre samarbete, där vi kan gåvidare med miljö, fred, sysselsättning ochdemokratiskt inflytande. Detta säger till - på samma sätt som har sagtnej till varje enstaka steg i riktning mot europeisktsamarbete . Jag kan intebelasta personligen för detta, menjag kan belasta hennes parti och påpeka dekonsekvenser som detta faktiskt har. Detta äravgörande.Man kan inte tala om samarbete om manföreträder ett parti som har varit mot varje enstakasteg för samarbete. Jag tycker att nuskulle försöka förklara för kammaren varför det som hon själv, så utförligt fördömde för bara tvåår sedan i den här talarstolen nu skall vara det somhon rekommenderar folk att rösta för den 13november.Det måste vara ett besvärande faktum för GudrunSchyman att hennes vänsterkolleger ute i intedelar hennes inställning. I de europeiskaunionsländerna är alla - med undantag av extremisterpå bägge kanter, som är få och små - övertygade omdetta samarbetes fördelar. Varför har vänstern iEuropa fel? Varför hade själv felför när hon fördömde ?Anf. 7 () replik:Fru talman! Vad gäller - det här harvi gått igenom , - är det så attVänsterpartiet röstade mot det avtalet därför att dethade uppenbara brister i fråga om inflytande.Alla andra riksdagspartier, inklusive ,talade i det läget om förträffligheten med detta avtaloch om hur nödvändigt det var att vi nu skrev påavtalet, att det var ett självständigt avtal osv. Det häravtalet var väldigt bra, sade man.Nu har jag förstått att samtliga partier är överensmed om den kritik som vi dåframförde, som gjorde att vi då röstade nej, nämligenatt det har stora demokratiska brister.Jag utgår ifrån att samtliga partier i denna riksdagefter ett nej i folkomröstningen kommer att förena sigmed oss i att göra någonting åt dessa uppenbarabrister som finns i . Jag ser fram emot,, att vi tillsammans kan väcka frågan omomförhandlingar i vissa delar av . Jag troratt vi som enade i denna riksdag kan bliframgångsrika i det arbetet.Vad gäller Vänstern i och i EU:smedlemsländer finns det en växande kritik mot EU:spolitiska union, mot den ekonomiska och monetäraunionen just i Vänstern. Detta kan inte varaovetande om. Det finns en växande och stark opinionmot EMU, t.ex. tanken om den gemensamma valutanoch den gemensamma osv. Dennakritik tror jag personligen kommer att växa sigmycket stark. Jag tror inte att det här ens kommer attbli verklighet, för det är en föråldrad idé och ettskrivbordstänkande som inte är anpassat till denverklighet och till det nya som vi lever i.Denna kritik delar vi i Vänstern i och iVänstern i . Vi har inga som helst svårigheter.Även om jag rörs till tårar av omtanke omvårt samarbete inom Vänstern, kan jag meddela attsamarbetet är väldigt gott. Vi är eniga i den härfrågan. Det är inga som helst problem för oss sominspiratörer av ett varaktigt Vänsterparti som stårutanför unionen att också samarbeta med de radikalakrafter som finns inom unionen. Det vi koncentreraross på, , är naturligtvis att bekämpaarbetslösheten, att hävda solidaritet och rättvisa ochatt komma till rätta med de globala miljöproblemen -ett arbete som den europeiska unionen dess värre inteär inriktat på.Anf. 8 () replik:Fru talman! Jag hade två frågeställningar tillGudrun . Jag tycker inte att hon redde utnågon av dem alldeles tillfredsställande.Den första frågan var om hon kunde förklaravarför hon inte har några syster- eller broderpartier,eller vad det nu kan heta inom den f.d. kommunistiskagemenskapen i , som tycker lika som hon. Honsäger att också de är kritiska mot den politiskaunionen och mot den monetära unionen. Det kan manväl vara. Men det var inte det som frågan gällde, utanden gällde varför det mig veterligt inte finns ett endavänsterparti som säger nej till sitt lands deltagande idetta samarbete. Att de sedan har lika delademeningar i som vi har i i olika frågor ligger i demokratins karaktär.Men de vill inte tåga ut ur det europeiska samarbetet.De säger ja till samarbete för att i demokratiskordning få diskutera hur samarbetet skall gestaltas.Gudrun står de facto isolerad också inomden europeiska vänstern i sin isolationism.Den andra frågeställningen gällde hur hon skullereda ut detta med som var så fel för två årsedan och som var så rätt och bra att svenska folketskulle rösta för detta i stället för medlemskapet. Nusäger hon att har uppenbara brister påinflytandesidan. Ja, det är en underdrift. Det är ju ettrandstatsavtal. kan gå tillbaka tillprotokollet och läsa att jag tidigare i alla sådana härdebatter sade att detta avtal är en nödvändighet somen övergångsstation till medlemskapet. Men jag sadeockså att vi aldrig kommer att acceptera dettalångsiktigt just för att - om jag får citera GudrunSchyman - det har så uppenbara brister påinflytandesidan att det skapar ett demokratisktunderskott som är påtagligt och som kommer att bliplågsamt för varje nation med självaktning, till vilkaskrets jag räknar . Så även här har GudrunSchyman litet svårt att få ekvationen att gå ihop.Det avtal som hon fördömde föratt det inte gav inflytande anbefaller hon nusvenska folket. Hon försöker sedan lösa detta genomatt säga att hon hoppas att vi efter ett nej ifolkomröstningen skall kunna förena oss i kammarenoch gå till den europeiska unionen och säga att vi nuvill ha inflytande. Det är en illusionism som t.o.m.med mått framstår som ganskamagnifik. Säger vi i folkomröstningen nej till att varamed i inflytandet, kan vi inte komma tillbaka i någonomförhandling som vill ha. Ett nejär ett nej, och då skall vi inte sedan ena oss om enomförhandling och komma tillbaka och säga att vi villvara med i , i och iKommissionen. Det är där man utövar inflytandet.Det är detta inflytande som ni säger nej till, och då fårni det demokratiska underskottet - den plågsammabristen. Det är ett nej till inflytande som inte kankompenseras genom någon omförhandling - det ärlitet falskt att försöka sprida den illusionen - utan dåstår vi där med det demokratiska underskottet och detavtal som själv har fördömt, mensom hon nu i sin allmänna samarbetsfientlighetplötsligt anbefaller utan logik.Anf. 9 PER () replik:Fru talman! Min danska sambo ärtaleskvinna för UNI-bevegelsen som är den störstadanska unionsmotståndarrörelsen. Hon är inte rasist.Hon är inte extremist. Hon är inte fascist. Hon är ingetav de invektiv som vräker ur sig mot degoda demokrater som har tagit ståndpunkten attEuropeiska unionen är någonting som de inte gillar.Jag tycker att borde hålla sig för god försådant.Är ungdomarna bland , som ärmedlemmar i mot EU, extremister?Miljöförbundets medlemmar, Jordens vännersmedlemmar, Framtiden i våra händers medlemmar,Unga allergikers medlemmar och alla dessa ungdomarsom är EU-motståndare för att de är besjälade av enkänsla för global solidaritet är de extremister ochfascister?Carl Bildt var ute och reste när hanvar statsminister. Han måste väl ändå ha träffat dessaungdomar . Han borde kunna skilja pårasister och goda idealistiska, globalt solidariskaungdomar. Nejrörelsen i är kanske den störstademokratiska folkrörelse som vi har haft sedanarbetarrörelsens barndom.Är medlemmarextremister? Är finländskaLRF någon sorts hembygdsfascister? Eller vad är detfråga om?Det är nog ganska hög tid för jasidan att sesanningen i vitögat.