prot · GH0992 · 1994-04-20 00:00:00 — Om han blev det hände följande.Enligt statistik blev han dådubbelt så effektiv som . Han behandladedå genomsnittligt ungefär 20,4 patienter per dagmot tidigare mindre än 10.Det förhållandet att åtgärdstaxans försvinnandeden förstörde vår sjukvård och desseffektivitet har ingen velat redovisa förrän Nydemokrati trädde fram. Arbetsgivarna tyckte attdet var penibelt, likaså arbetstagarna,osv. På statligt håll tyckte mandetsamma.Det som hände kan förenklatbeskrivas så som en ganska framståendesjukvårdspolitiker sagt till mig, dock icke offentligt.Han framhöll att vi fördubblade lönerna för läkarnapå 70-talet och halverade produktionen. Det liggernågot i detta. Trots att antalet läkare och annanpersonal ökat lavinartat är väntetiderna på mångavårdcentraler och sjukhusmottagningar längreän . Jag har till leda påpekat detta itidningsartiklar och i upprepade debatter, bl.a. iriksdagen. Ingen som intresserat sig förhusläkarfrågan borde vara okunnig om denbetydelse som vi tillmäter prestationsersättningen.Ny demokrati vill ha en sjukvård som baseras på enallmän obligatorisk sjukförsäkring vilken sätterpatienten i centrum.Patienten själv skall få avgöra vilken vårdgivaresom skall anlitas. Någon plats för husläkare finnsinte inom vårt sjukvårdspolitiska program. Vi troratt svenskarna är kompetenta att gå till enöronläkare när de har besvär med örat, att gå direkttill en ögonläkare när de har besvär med ögat ochdirekt till en gynekolog när de har gynekologiskaproblem. Det behövs inte någon grindvakt somsorterar och bestämmer om man får gå vidare.Vid upprepade tillfällen har vi påpekat att vi äremot ett husläkarsystem, särskilt denfolkpartistiska urmodellen med centralstyrning ochdetaljreglering. Jag har t.o.m. kallat den för enstalinistisk modell och som väntat blivit avhånad ivederbörlig ordning i , socialdemokratisk talesman isjukvårdsfrågor, använder även han beteckningenstalinistiskt när han i svenska kritiserarhusläkarsystemet. Så det smittar det här ordet.Vår grundinställning torde inte ha varit obekant förnågon när vi väckte vår motion medanledning av husläkarpropositionen. Vi påtaladeatt om vi ''inte i huvudsak får gehör för våraviktigaste krav förbehåller vi oss rätten att yrkaavslag i utskottet''. Vilka var då våra krav, som visedan förhandlade om?Det viktigaste kravet var att en åtgärdstaxainfördes, detta för att uppnå dynamiska effekter.Våra krav baserade sig till stor del på utredningaroch skrifter från , där man angavatt åtgärdstaxans del av husläkarnas inkomsterskulle utgöra . Om den nu föreslagnaåtgärdstaxan ger en procent, skulle jag bli mäktaförvånad. Det gällde alltså att en rejäl del avinkomsten skulle komma från åtgärdstaxan, för attfå fart på det hela och uppnå de dynamiskaeffekterna.Regeringspartierna gick med på en åtgärdstaxa somen tredje ersättningsdel för husläkarna, utöver dens.k. kapitationsavgiften och patientavgiften. Mangick med på våra krav på grund av att ''densärskilda kompetensen hos husläkare som harspecialistkompetens inom annan specialitet änallmänmedicin bör utnyttjas'', dvs. om en husläkarevar ögonspecialist skulle han även kunna verka somögonläkare, vilket han inte kan . Han skullekunna skaffa sig instrument och ha en delögonpatienter. Ute i glesbygden kan man ofta inteförsörja sig på heltid som ögonläkare, öronläkareosv. Det skulle alltså bli mer av mångfald, om mansåg till att specialisterna kunde skaffa siginstrument och göra ingrepp.Den här åtgärdstaxan skulle även uppmuntrahusläkarna att själva bistå sin patient i stället för attskriva remiss till sjukhus. Det skulle bli av särskildbetydelse i glesbygden.De som vill kontrollera vad som stod i skriften kanläsa socialutskottets betänkande 1992/93:SoU22.Jag ger alltså en referens, så att det går att kolla uppatt jag inte står här och ljuger.Resultatet av allt detta blev en åtgärdstaxa med 14åtgärder inom allmänmedicinens ram. Det fannsinga åtgärder inom t.ex. ögon- och öronsjukdomar.Det bidde alltså inte ens en tumme! Vi hade blivitgrundlurade.Åtgärdstaxan tog jag upp igen , närregeringen lade fram en proposition om bl.a. frietablering för specialistläkare. Då ingick en del somgällde åtgärdstaxan, och jag skrev att det var enPotemkimkuliss. beslutade attåtgärdstaxan skulle skickas tillHusläkardelegationen för komplettering. Vadgjorde då regeringen? Jo, den skickadeåtgärdstaxan till trycket. Där finns den tydligen nu.Vårt andra huvudkrav i förhandlingarna när visläppte igenom husläkarreformen var att patientenutan extra kostnad skulle kunna direkt gå till enspecialistläkare. Under ärendets gång hade mantalat om att det skulle bli dyrare att gåtill specialistläkare. Vi nådde inte ända fram, utanvi uppnådde att patientavgiften fick vara högst 1,5gånger patientavgiften hos husläkare, dvs. en 50-procentig höjning om man går till specialistendirekt.Hur länge respekterades då dettaförhandlingsresultat? Redanefter , i samband med propositionen omspecialistläkare m.m., kom det förslag om att taxanför nyetablerade specialister skall vara högreän den för husläkare. De som vill kontrollera dethär kan läsa proposition 1993/94:75.Vi var faktiskt tvungna att gå med på den härförhöjningen, trots att det stred mothusläkaruppgörelsen, för att förhindra attutbetalningen av privatläkarnas ersättningarhamnade hos landstingen i stället för hosFörsäkringskassan.Det tredje huvudkravet som vi hade för att släppaigenom husläkarpropositionen -- det var någongång -- var att husläkaren skulle haersättning för hembesök. Vad är det för enhusläkare som inte kommer hem till ett hus? Detkravet fick vi inte gehör för, och fortfarande kan vikonstatera att husläkarna i inte fårnågonting extra när de gör hembesök. Därför tordeantalet husläkarbesök i hemmet bli minimalt. Detblir sannolikt ungefär det som gäller fördistriktsläkare.I dag blev jag uppringd av en doktor i Gävleborgslän som hade gjort en undersökning blanddistriktsläkarna där. Av dem var mothusläkare.Sedan vill jag poängtera att avskaffandet avhusläkarlagen inte innebär att husläkarnaförsvinner, vilket många har missförstått, utan detinnebär att landstingen själva skall få avgöra om devill ha husläkare eller inte. De som har husläkarekommer med stor sannolikhet att ha dem kvar.Vägen till målet att avskaffa husläkarna har varitlång och krånglig. Jag skulle vilja använda en termsom används inom medicinsk litteratur, nämligenserendipity. Det anspelar på en folksaga frånSerendip, gamla , där jungfrurna med sinaoljelampor väldigt ofta gick vilse i mörkret ochvandrade omkring i djungeln och hade en massaolika äventyr för sig. Men till slut kom de till målet.Vår väg till det här beslutet har varit en irrfärd, ochjag ångrar faktiskt en del inslag, att vi över huvudtaget gick med på att släppa igenom propositionenför sedan.Jag hoppas nu att beslutar att avslåhusläkarlagen och pengarna, ,som ibland har varit villkorade och ibland inte -- jagvet inte vad sista budet är. I alla fall vill vi avslåhusläkarlagen och se till att spara 200 miljonerkronor . Sedan kan det bli ytterligarebesparingar längre fram, om husläkarlagenavskaffas.Anf. 39 ():Herr talman! Den allmänna sjukförsäkringenorganiseras i på i huvudsak tre sätt. Ettsätt är ett centralt ransoneringssystem, där vårdenär både statligt finansierad och statligt produceradoch där det finns grindvakter som ser till attkvalificerade vårdtjänster bara erbjuds dem somverkligen behöver det. Typexempel här är ,, och . varpå utskottsresa till och sommaroch tittade på just de här sakerna.Motsatsen till det är den decentraliserademarknadsmodellen, där medborgarna ärindividuellt anslutna till arbetsanknutna ellergeografiskt baserade sjukkassor. Där väljerpatienten fritt läkare, och sjukkassan betalarräkningen. Typexempel här är , menliknande system finns i , ochBelgien.Till de här modellerna och i de här länderna finnssedan privata försäkringsalternativ och privat vårdi varierande grad och utformning, vilket äveninnebär att det finns en stor kvalitetsskillnad mellanden offentliga och den privata vården.Den tredje modellen är det decentraliserade systemsom vi har i och som finns också i Danmarkoch , där huvudansvaret för sjukvårdenligger på självstyrande regionala organ.Även i dessa system finns grindvakter som ser tillatt patienter som behöver kvalificerad vårdremitteras vidare.I har den offentliga vården varitlikvärdig för alla, vilket vi verkligen bör fortsätta attvärna om.Oavsett organiseringsform står sjukvården i deolika västländerna inför samma kostnadsdrivandeutmaningar, nämligen en stigande medellivslängd,en snabb medicinsk utveckling som skapar nyabehov att tillgodose och en familjestruktur medyrkesarbetande kvinnor som inte vill stanna hemmaoch vårda gamla och sjuka. I länder medransoneringssystem försöker man möta problemenmed mer marknad och i marknadsorienteradeländer med fler regler.Införandet av husläkarreformen och köp--sälj-modellen är ett rationaliseringsförsök här i Sverigesom visar sig vara direkt dåligt. Husläkarlagen harvarit i kraft endast några månader, men detkommer redan alarmerande uppgifter. Ett exempelär uppgiften om att en läkare raggat upp ca 3 000unga friska patienter. Vid utskottsutfrågningenframfördes farhågor om att läkare sjukskriver iökad utsträckning för att hålla sig väl med sinapatienter så att de inte väljer en annan husläkare.I går kom en rapport från Gävles distriktsläkare omatt hälften av läkarna mår väldigt dåligt. Gävleborgvar ett av de landsting som i pressen listade ochangav hur många patienter som hade tecknat sighos de olika läkarna -- ett slags tio-i-topp-lista. Detupplevdes väldigt negativt av läkarna.Jag tillhör själv och vet hade kommit väldigt långt i utvecklingen avvårdlag där. Själv tillhör jag vårdlag Grön påSödertulls hälsocentral. Systemet hade fungerat iflera år. I laget ingick läkare, distriktssköterskoroch annan vårdpersonal.Jag har också kontakt med eftersomjag kommer där ifrån och mina gamla föräldrar borkvar där. De ställde sig väldigt undrande. De sade:''Vadå välja? Det finns ju bara en läkare här''. Vadär det för valfrihet? Många hälsocentraler ute ilandet har bara en läkare.Vi anser att de pengar som regeringen hade avsatttill husläkarreformen behövs i andra delar av hälso-och sjukvården. har tidigare i dagpreciserat vad har avsatt pengar tilli sitt budgetförslag. Pengarna skall i första handanvändas till en avveckling av husläkarreformenoch i andra hand till andra delar inom hälso- ochsjukvården. Vi kommer naturligtvis att yrka bifalltill vår meningsyttring under mom. 37. Omborgarnas reservation faller röstar vi medreservation 13.Vi ger kds en chans att få mer pengar tillsjukvården. Vi tycker -- det kanske de tycker självaockså -- att det är bättre att ta pengar härifrån änfrån exempelvis bostadsbidragen, vilket kdsföreslår i en rapport.Jag vill fråga hur det känns att röstaemot era egna i i denna fråga.Hur klarar ni ut sveket mot era egna -- desakkunniga politikerna ute i landet?Herr talman! Sjukvården är inte en marknad vilkensom helst. Att försöka skapa en marknad är ingenframkomlig väg. Att bygga vidare på den typ avvårdlag som hälsocentralerna redan hadegenomfört i olika delar av landet verkar däremotvara en bra framkomlig väg. En annan framkomligväg är att riva gränser mellan kliniker på sjukhusoch öka samarbetet mellan specialister och kliniker.På det sättet finns det en möjlighet att sättapatienten i centrum och användasjukvårdsresurserna mer effektivt än om manförsöker skapa en köp--sälj-modell som också drarväxande administrativa kostnader.De första initiativen på vägen mot att utveckla denmodellen har tagits, men ännu återstår mycketutvecklingsarbete. Mycket prestige ochkonkurrens, främst på specialistnivå, måstemotarbetas om man skall kunna uppnå ett gottsamarbete inte bara inom ett sjukhus utan ocksåmellan olika sjukhus och vårdinrättningar.Fortfarande känner sig exempelvishjärtspecialisterna på Sahlgrenska i Göteborgtrampade på tårna när patienter som remitteratsfrån ett annat sjukhus har diagnostiserats ochförberetts av det sjukhusets specialister.Det krävs också en större samsyn mellan vårdgivareoch politiker vad gäller prioriteringar. Det måste blibättre när det gäller insikter och prioriteringar avåtgärder för att förtidspensionärer skall få en ökadlivskvalitet eller kunna återvända till arbetslivet.Jag kom i kontakt med ett exempel där två sjukhuspå grund av att man ville hävda sitt profilområdeunderkände och gjorde om varandras diagnoser.Det är ett slöseri med resurser.Det är ett slöseri med resurser attförtidspensionärer i onödan får gå kvar hemmatrots att deras sjukdom eller skada skulle gå attåtgärda med exempelvis vissa operationer.Anf. 40 ():Herr talman! När jag lyssnade till fickjag uppfattningen att han landade med fallskärm iSverige dagen efter valet. Allting som hadeinträffat var han tydligen heltomedveten om.När jag lyssnade på honom litet längre fram ianförandet tog han upp frågan om etik och moraloch ställde dessa begrepp i relation till denödvändiga besparingar och rationaliseringar vimåste göra eftersom budgetunderskotten är högaoch statsskulden mycket mycket stor.Socialdemokraternas talesman i socialpolitiskafrågor ställer ut löfte efter löfte till väljarna,som han vet att han inte kan infria dessalöften. Är det etik, ? Det är bara enfråga.För mig är politisk etik att försöka tala om förväljarna hur det är, och att även försöka tala omobekväma saker och situationer.Herr talman! såg vi i den enatidningen efter den andra mycket alarmeranderapporter från svensk sjukvård.I en av de artiklar som jag har med mig här ikammaren står det: åkte till för att fåvård. Den person som uttalar sig i artikeln sägervidare: Hemma i kunde ingen hjälpa mig.Till slut stod han inte längre ut med smärta ochovisshet. Han gick då i stället till banken och tog ettlån, åkte till och opererades. Detta var detglada 1980-talet.I en annan tidning från stårdet: Hjärtpatienter dör i väntan på prognos. Densom intervjuas säger där: Det blir inte roligare avatt man vet att patienter dör i väntan på attbli undersökta.I en annan tidningsartikel från Svenska Dagbladetden står det: Tomma operationssalartrots kö.Jag kan fortsätta att referera. För den som landadei fallskärm dagen efter valet måste det ändåvara ganska intressant att få en redovisning av vadsom hände under 1980-talet.I Svenska Dagbladet stod i kö med utslitna och värkande höftleder.I ett nummer av kundeman läsa: Våra hjärtpatienter dör i kö.I 1990 skrev man: under femår grät , , av smärta i sin rygg.Detta hände , under den storakrisens tid i svensk sjukvård. Vad gjorde densocialdemokratiska sjukvårdsministern? Jo, honkallade till överläggningar och presenterade ettförslag om en rikskö. Alla köande ute i landetskulle placeras i en enda rikskö, och i och med detskulle rättvisan vara uppfylld, eftersom ingenkunde gå förbi den andre i kön. Tänk, mina vänneri kammaren, vilken katastrof det skulle ha varit fördetta kösamhälle om dåvarande socialministerGertrud hade fått igenom sitt förslag omen rikskö! Vi lyckades stoppa dessa tokigheter.Det var då inte fråga om att man fick vårdoberoende av var man bodde. Det var en sinkadusom man bodde i rätt landsting -- om kapaciteteninte fanns i det egna kunde man få åkatill i eller tillSophiahemmet och bli opererad. Ofta var det så attsocialdemokratiskt styrda landsting vägradeutnyttja de privata resurserna.Var detta vård på lika villkor? Jag vill ställa frågantill socialdemokraterna i kammaren med anledningav deras skrivning i reservation 2. Man skriver där:''har den svenska sjukvården ståttsom en förebild internationellt när det gäller högmedicinsk kvalitet och rättvis fördelning av vårdenefter behov.'' Stämmer det med vad jag refereradeom att man i vissa fall fick tabanklån för att få sitt hjärta opererat?Det intressanta, ärade kammarledamöter, är attsjukvårdskrisen inträffade efterdet att svensk sjukvård hade haften mycket kraftig expansionsperiod.Landstingsskatten steg från i genomsnitt år1970 till . Trots detta hade vi under1980-talet en kris inom sjukvården, beroende på attvi inte tog till vara resurserna på sätt sätt.Bo Holmberg säger nu att vi på nytt skall höjaskatterna -- det är tydligen det enda rätta ochriktiga. Jag vill då återigen fråga : Harinte lärt sig ett dugg av problemenfrån ? Det är inte skattehöjningarsom löser problemen, utan frågan är hur manhanterar de resurser man har.Vi vet också att effektiviteten och produktivitetensjönk då resurserna ökade. Vi vetatt bristen på valfrihet blev meromfattande och att vi också hade en utomordentligtstor brist på kontinuitet. En av de mest välkända,kritiska synpunkterna från svenska patienter var vid olika tillfällen inte fick träffa sammeläkare. Det var i resonemanget kring det problemetsom tanken på husläkarsystemet föddes. Det måsteju vara en fördel för patienten att ha lagstadgad rättatt få komma till samma läkare, att kunna väljaläkare och att kunna uppnå kontinuitet.Socialdemokraterna säger nu att vi skapar kris ochproblem och att valfriheten skulle skapa kris ochproblem. Frågan är vilken som är politikernas rolli det här sammanhanget.Jag vill åter ta upp Socialdemokraternasreservation nr 2. Man hänvisar där till vad som ärpolitikernas roll: ''Frågor om utbud, kvalitet,väntetid och valfrihet är sålunda exempel på vadsom faller inom den politiska sfären.'' Det ärintressant att notera. , när vi hadeen utomordentligt begränsad valfrihet, var detpolitikerna som bestämde över köerna. Det ärprecis den roll som svensk socialdemokrati villge tillbaka till politikerna.Detsamma gäller valfriheten. säger:Ja, men snälla nån -- patienterna känner ju inte tillhur sjukvården fungerar, de kan ju inte operera, devet ju inte hur läkarna skall lägga snittet! Därförskall de alltså inte ha någon valfrihet. Om de hadevalfrihet skulle de ju kunna fråga läkaren varför deblir placerade på ett sjukhus och inte ett annat. Jagundrar då: Vet sjukvårdspolitikerna bättre vad somär bra för den enskilde?Man ställer sig återigen frågan: Vad är det förmänniskosyn som över huvud taget styr densocialdemokratiska sjukvårdspolitiken?1980-talet skapade en ganska aktivsjukvårdspolitisk debatt. Det var då som vi frånmoderat håll krävde en vårdgaranti. Vi återkommed detta krav år . 1991 kom vårdgarantin --det var ett av de första förslag som den borgerligaregeringen lade fram. 1991 hade vi långa köer. I daghar vi inga köer till de viktiga specialiteterna.Husläkarreformen och den fria etableringen ärytterligare reformer som riksdag har fattatbeslut om för att skapa flexibilitet, valfrihet,ytterligare möjligheter till flexibilitet ochkonkurrens. Vi vet att detta ger positiva effekter.Det innebär att vi sätter patientens ställning icentrum, faktiskt framför politikernas ställning.Socialdemokraterna går ut och säger att dettaköp--sälj-system är något utomordentligt fult.Sedan tror man att man har hittat ett begrepp somskall misskreditera alternativ i vården. Att köpaoch sälja sjukvård!Men analysera då vad som har hänt på de platserdär detta system tillämpas, så att man betalar för enutförd prestation. Vad som har hänt är att den somproducerar har tvingats att i första hand se tillpatientens bästa i större utsträckning än innan, dåman fick sina patienter ändå. Dessutom har mantvingats konkurrera med kvalitet och medeffektivitet.Jag är emellertid den förste att erkänna att det finnsen rad brister i de system som prövas i olikasammanhang. Det krävs därför förändringar, ochdet krävs förbättringar i systemen. När vi skallväxla om från ett stelbent, byråkratiskt system tillett mjukare tar det sin tid att växa in i det nya.Totalt sett är ändå effekterna positiva.Jag skall, herr talman, läsa ur ytterligare ett partidningsartiklar, tagna ur ,således från en tidpunkt då vi hade haft dennuvarande regeringen under ett par år.Den 27 juli skriver man: Vårdköer utan slut ochkorridorer överfulla med patienter var bilden avsvensk sjukvård under valrörelsen . ärköerna nästan borta.Den 25 juli skriver man: Produktiviteten ökarmarkant, köerna minskar, och antalet behandladeoch intagna patienter växer. är en vårdmed ett mänskligare ansikte på väg att ersätta dengamla, militäristiska ordningen. Långsamt börjarden storskaliga, sjukhusfixerade och läkarstyrdasvenska sjukvården förändras, och alternativavårdformer börjar upptäckas.Det är ganska intressant att se på den utvecklingsom har skett. Det här, herr talman och äradekammarledamöter, innebär inte att jag inte äröppen för att se de problem som finns inomsjukvården -- sådana finns, och vi skall arbeta föratt lösa dem.Men vi skall inte lösa dem med gamla förstelnademetoder, utan vi skall lösa dem på det mänskligaplanet. Där är patientens kunskap som sig självviktig. Vi skall inte undervärdera den enskildepatientens möjlighet att välja.Herr talman! Från vill vi ha en allmänobligatorisk sjukvårdsförsäkring. Det innebär attden skall vara allmän och obligatorisk. Man fårvård oberoende av var man bor och oberoende avinkomst. Valfriheten för patienten stärks.Läkare, sjukgymnaster och andra får en friareetableringsmöjlighet. Man skiljer på finansieringoch produktion. Forskning och utveckling kan påett helt annat sätt aktivt och positivt finnas med ibilden inom sjukvården. Man kan samordnasjukvårdsförsäkringen med andra allmännaförsäkringsformer.Om vi växlar om till ett sådant system skulle vikunna få världens bästa sjukvård. Vi skulle kunnata till vara det som är positivt i det nuvarandesystemet -- det finns mycket positivt -- och samtidigtförena det med fördelarna i försäkringssystemet.Då skulle vi kunna få en sjukvård som skulle varamycket stark inför framtiden.Herr talman! Så till husläkarfrågan. Hans Karlssonsäger att nu skall lämna tillbakabeslutanderätten till landstingen. Ställer HarrietColliander upp på det? I Ny demokratispartiprogram står det att landstingen skall slopas.Ligger det i linje med Ny demokratis partiprogramatt återföra den frihet som patienterna har fått politisk beslutanderätt i landstingen? Jag tror attväljarna kan vara intresserade av ett besked på denpunkten.Hans Karlsson säger att det inte finns något stöd fördetta system. Det är absolut fel. Det finns ettganska starkt stöd för systemet. Det ser vi genomatt så stor andel har valt att lista sig. Vi vet att deti samband med att nya system införs blir en del gnälloch problem. Men de skall vi försöka lösa.Hans Karlsson säger att läkarna nu springeromkring på sjukhemmen. Det var också intressantatt höra. Ett av de viktiga argumenten frånsocialdemokratisk sida har varit att det inte finnsnågra läkare på sjukhemmen. När vi fickhusläkarsystemet springer de helt plötsligt omkullvarandra på sjukhemmen.Jag frågar mig: Är det inte bättre att de springeromkull varandra på sjukhemmen än att de intefinns där? Om man vill samordna kan man ju göradet om de gamla på sjukhemmen vill välja sammaläkare.Men om det nu är så, , att gamlaHilda och gamla inte tycker om en läkare, vadär det då för fel i att och får välja enannan läkare eller varsin läkare, bara därför att debor på ett sjukhem? Det är återigen en märkligmänniskosyn från socialdemokratiskt håll.Sedan säger att om man skallupphäva bestämmelserna och införa valfrihet företablering blir det en tummelplats för profitörer.Det uttrycket får stå för själv. Detsägs om en yrkeskår som har en av de längstautbildningarna i , och en yrkeskår där vifaktiskt har en mycket stark kontroll genom olikasamhällsinsatser. Distrikssköterskor, personal påmödravårdscentraler och andra finns med i dettasystem.Varför skulle inte arbetarkvinnorna ha rätt att väljasin husläkare? De som hamnar i produktionen ochblir förslitna har verkligen ett behov av att hakontinuitet i sin läkarvård. Helt plötsligt skulle nude vara dem som allra minst skulle ha nytta avhusläkarsystemet. Personligen anser jag att det ärprecis tvärtom. Det är kanske en av de viktigaregrupperna i detta sammanhang.Herr talman! Så till Ny demokrati. Den 4 maj 1993justerade vi betänkandet omhusläkarpropositionen. Det skedde efter mycketlångtgående samtal med Ny demokrati.