prot · GI0943 · 1994-12-15 00:00:00 — Vi vet så mycket, men vi vill sålitet.Ändå har forskning och kunskap vunnit framsteg.Vi har kommit ifrån mycket av 1950- och 1960-talenssymtomteori som hävdade att om människor bara fickarbete, bostad och god ekonomi, så skulle behovet avalkoholbruk minska.Men denna symtomteori höll ju inte. Därför vardet ett viktigt steg när 1977 fattade ett stortoch övergripande beslut. Sociala utgångspunkter ochrestriktivitet var bärande inslag som en stor majoritet iriksdagen ställde sig bakom. Det byggde också påkunskapen och insikten att det är så viktigt att begrän-sa totalkonsumtionen. Denna insikt låg också bakomatt regeringar och ställde sig bakomWHO:s önskemål om att medlemsländerna skulleminska alkoholkonsumtionen med en fjärdedel framtill sekelskiftet.Tyvärr måste vi konstatera att vi inte har lyckatsatt komma så långt på vägen som hade varit nödvän-digt för att uppfylla WHO-målet fram till år 2000.1977 års alkoholpolitiska beslut är stabilt och upp-fordrande, men det gäller att leva upp till beslutet.Nu påstås att anslutningen till Europeiska unionenkommer att bli det stora alkoholpolitiska problemet.Jag är medveten om att bekymmer kan uppstå närolika alkoholpolitiska traditioner stöter samman. Menmin slutsats är att det stora problemet inte är EU utanfastmer svenska politiker i regering, riksdag ochkommuner. Vi har inte levt upp till våra egna beslut.Om man ser på tillståndet ute i landet och den,som jag vill påstå, slappa hanteringen av utskänk-ningstillstånd, så är det inte märkligt att konsumtionenskjuter i höjden.Det allra enklaste sommararrangemang får en rejälöldusch. Man kan rent av påstå, som jag gjorde engång , att man hittar fler öltält i stan än svam-par i skogen.I utskottets betänkande finns mycket som kan sä-gas ha samband med realism och social klarsynthet.Ändå känns det, med tanke på de många alkoholpoli-tiska utmaningar vi står inför , somom utskottets ställningstagande är alltför försiktigt.Visserligen avfärdar man de yvigaste moderatförsla-gen, som sammantaget kan sägas gå i konsumtions-stimulerande riktning. Därför är det bra att utskottetså tydligt markerar att sociala hänsyn skall ha klartföreträde framför affärsmässiga och konkurrensmäs-siga skäl. När marknadsekonomin är så överlägsenoch stark gäller det att begränsa försäljningen av varorsom uppenbarligen leder till så många sociala pro-blem, medicinska besvär och ofta en ond, bråd död.När det gäller tillsyn och kontroll har regeringenföreslagit och utskottets majoritet ställt sig bakom -låt vara med fördröjning - att detta läggs påkommunerna. Här uppstår svårigheter. Å ena sidanberömmer man "", som Läns-styrelsen i har tagit initiativ till, åandra sidan undanröjer man nu möjligheten att fortsät-ta den verksamheten i samma ordning.Jag är inte nöjd med detta. Tvärtom delar jag denoro alldeles gav uttryck för. Po-ängen med "" har ju varit har kunnat bedöma ett område som sträcker sigöver många kommuner. Det har dessutom varit enplikt för att göra det, inte bara en rättig-het. Sannolikt blir det svårt att upprätthålla en likartadoch social grund för hur många näringsställen somskall ha rätt till alkoholutskänkning och hur längeutskänkningen skall kunna ske på olika näringsställen.Dessutom är kommunen själv i många fall krögaren.Den typen av sammanblandning kommer att försvåraden goda avsikt som utskottet säger sig företräda.Därför är det viktigt att reservationerna 4 och 15 avBarbro får stöd här i kammaren.Fru talman! Jag har självfallet inga illusioner omatt vi skall få ett alkoholfritt samhälle. Traditionen,det ekonomiska marknadstrycket, människors oviljaatt avstå från alkohol och en rad andra faktorer inne-bär att vi inte får ett alkoholfritt samhälle. Men ettsteg på vägen att nå en rimlig balanspunkt är att hållanågra samhällssektorer eller zoner helt alkoholfria. Viborde bli överens om fem alkoholfria öar, nämligenarbetslivet, trafiken, de tidiga barn- och ungdomsåren,gruppen redan alkoholskadade och blivande mammorunder graviditeten. Skulle vi klara av det, fru talman,skulle vi nå ett mycket bättre samhälle.Anf. 91 får be de talare som inte i förväg har varit an-mälda på talarlistan att försöka hålla tiden.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )14 § Vissa frågor om personlig assistans m.m.Föredrogssocialutskottets betänkande1994/95:SoU7 Vissa frågor om personlig assistansoch om kostnadsansvar för insatser enligt lagenom stöd och service till vissa funktionshindrade(prop. 1994/95:77).Anf. 92 ():Fru talman! I socialutskottets betänkande nr 7 be-handlas frågor om personlig assistans, kostnadsansvarför boende med särskild service och avveckling avsmå vårdhem.LSS är förvisso en komplicerad lag, och det harvarit svårt att förutse alla effekter, som t.ex. när per-sonlig assistans ges inom hushållsgemenskapen. Dethar uppstått ekonomiska och skattemässiga problem,och det har också uppstått problem när det gällerarbetstids- och kvalitetsaspekter på vården. Vi är enseom förslagen om förändringar i dessa delar, och vi villockså starkt markera den enskildes rätt att själv väljaassistent även om någon annan ordnar det formella.Det uppstår också vissa problem med kostnads-ansvaret för boende med särskild service på grund avkommunaliseringen av omsorgsverksamheten. Vi ärockså här ense om möjligheten för landsting ellerkommun att träffa avtal med det landsting eller denkommun där personen är bosatt om kostnadsansvaretför boendet.Fru talman! Jag tänker inte orda mer om det somvi är ense om. Jag vill bara understryka vikten av ochrätten för den enskilde att välja assistent och poängte-ra att LSS är en komplicerad lag, där detuppstår problem. Det är därför, som utskottet säger,nödvändigt att noga följa den praktiska tillämpningenäven fortsättningsvis.Däremot är vi inte ense om avvecklingen av desmå vårdhemmen. Genom två olika formuleringar,dels i socialutskottets betänkande 1992/93:19, dels i6 § i lagen om införande av lag om stöd och service ärsmå vårdhem fortfarande hotade.Vi reservanter anser att vårdbehov är individuella.Det finns inga kollektiv eller grupper av gamla, han-dikappade, psykiskt störda eller andra över huvudtaget som kan anpassas till någon riksnorm för boendeoch vård. Alla är enskilda individer med egna behovoch berättigade krav, unika människor med unikabehov. Vi kan givetvis inte tillgodose allt, men viskall vara så mångfasetterade som möjligt i vårt utbudav vård och boende. Därför skall vi inte avveckla envalmöjlighet som små och välfungerande vårdhemutgör. Man måste pröva varje enskilt fall.Därför bör huvudmännen inte fråntas möjlighetenatt utifrån varje vårdhems egna förutsättningar ochenskilda behov ta ställning till om ett vårdhem skallfinnas kvar eller avvecklas. Endast de enskilda vård-behoven skall vara avgörande för omsorgen - intepolitiska modedoktriner, som t.ex. när ålderdoms-hemmen mot behov och önskningar skulle läggas ned.Fru talman! Jag upplever det som stötande närSocialstyrelsen som en tolkning av socialutskottetsbetänkande säger: "- - - att det vid avveckling avmindre och innehållsmässigt välfungerande vårdhemkan vara befogat att ta särskild hänsyn till den enskil-des behov av vård". Kan var befogat? Det är väl alltidbefogat att ta hänsyn till den enskildes behov av vård,fru talman! - Vi kan inte acceptera ett sådant synsätt.För att den syn som där kommer till uttryck - mednedvärdering av den enskildes behov och önskningartill förmån för teoretiska besserwissermodeller och ettvisst kollektivistiskt överförmynderi - inte skall rådayrkar jag bifall till reservationen i mom. 3. I övrigtyrkar jag bifall till utskottets hemställan.Anf. 93 HANS ():Fru talman! beslutade riksdagenom LSS, lagen om stöd och service för vissa funk-tionshindrade, och , lagen om assistansersätt-ning. Dessa beslut grundade sig handi-kapputredning.Handikappreformen trädde i kraft den 1 januari1994 och firar därmed snart sin ettårsdag. Mångamänniskor har fått uppleva enförbättrad livskvalitet. Detta vittnar såväl enskildasom handikapporganisationer och företrädare förkommuner och försäkringskassa om. Den personligaassistansen gör det möjligt för den enskilde att i storutsträckning själv bestämma vem som skall ge hjälpenoch hur och när den skall ges. Möjligheten till ettsjälvständigt liv med stor frihet för svårt funktions-hindrade har ökat.Fru talman! Regeringen har gett Socialstyrelsenoch i uppdrag att följa upp ochutvärdera reformen. Så sker fortlöpande. Trots attreformen har varit i kraft harändå och funnitskäl att föreslå vissa förändringar.Regeringen har i proposition 1994/95:77 föreslagitatt assistansersättning avseende assistans som ges aven person som den funktionshindrade lever i hushålls-gemenskap med endast skall lämnas om den funk-tionshindrade låter assistansen ordnas genom kom-munens, ett kooperativs eller annat fristående organsförsorg.Vidare föreslås att när den enskilde själv är ar-betsgivare skall assistansersättningen inte lämnas förarbetstid som överstiger vad som är tillåtet enligtlagen om arbetstid m.m. i husligt arbete.Motiven för denna förändring är i huvudsak ar-betsrättsliga och skatterättsliga. Det råder också osä-kerhet i frågan, om det ska utgå sociala avgifter påersättningen. Därutöver kan också kvalitetsskäl anges.Det finns exempel där anhöriga anställts för en ar-betstid som långt överskrider 40 veckotimmar.Fru talman! I propositionen föreslås också attmöjligheter öppnas för landsting och kommuner att ivissa fall träffa avtal om kostnadsansvar för boendesom avses i LSS. Detta har sin grund i kommunalise-ringen av omsorgen och avvecklingen av vårdhem-men, vilket i vissa fall leder till stora ekonomiskapåfrestningar och då speciellt för mindre kommuner.Ett helt enigt utskott står bakom dessa punkter,och vi föreslår också att ikraftträdandet beträffandeLSS/senareläggs med en månad till den 1 feb-ruari 1995. Skälet till detta är att många hört av sig tilloss och påtalat den korta omställningstid som blirresultatet av att fattar beslut i denna frågaså nära inpå årsskiftet.Enighet råder också beträffande den frågeställningsom motion So4 innehåller, därhon pekar på behovet av att landsting och kommunerkan träffa avtal om kostnadsansvar även för familje-hemsplacerade barn. Utskottet utgår ifrån att rege-ringen kommer att överväga den frågan utan att någotinitiativ behöver tas av riksdagen.Fru talman! Skiljelinjen i utskottet handlar om sy-nen på avvecklingen av vårdhemmen. Lagstiftningenär entydig: avvecklingsplaner skall upprättas ochlämnas in till före årets utgång. Någonändring av lagstiftningen har inte skett, men däremotuttalade den förutvarande borgerliga utskotts- ochriksdagsmajoriteten i samband med beslutet omLSS/att vårdhemmen skulle kunna vara kvar.I två motioner från respektive kdsupprepas nu detta krav, vilket resulterat i en reserva-tion som har stöd av de förutvarande regeringspartier-na och Miljöpartiet.Fru talman! Frågan om avvecklingen av special-sjukhus och vårdhem är för oss socialdemokrater enfråga om människosyn. Det handlar om alla männi-skors lika värde, att alla skall få möjlighet att växa irätt miljö och med rätt förutsättningar. Vårdhemmenär ingen bra miljö. Det går inte heller att göra omvårdhem till gruppboende på ett tillfredsställande sätt.Det är viktigt att vårdhemmen blir en parentes i vård-och omsorgshistorien. Det finns så oerhört mångamänniskor som kuvats och tryckts ned i vårdhemsmil-jön. Blotta namnet sänder kalla kårar utefter ryggra-den på många människor i vårt samhälle.Många av oss i utskottet har träffat . Han besökte utskottet förra mandatperioden ochberättade mycket gripande om sitt liv och tiden på"sinneslöanstalt". Jag hoppas att de som fått "" också läst den. Den ger en skrämmande bild aven mörk epok i vår historia när det gäller vår syn påhandikapp.Jag anklagar inte generellt de som var verksammapå dessa anstalter. Inte heller anklagar jag dem somtrodde att detta var det naturliga sättet att ta hand omde medmänniskor som var något annorlunda än ge-nomsnittet och som dessutom kanske hade flera funk-tionshinder, även osynliga sådana.Men jag blir djupt besviken när jag konstaterar attinte alla nu insett hur nedsättande och hämmandedetta med vårdhem är för de funktionshindrade.Självfallet skall alla ha möjlighet till ett eget bo-ende. De som inte kan klara sig helt på egen hand avdet ena eller andra skälet, skall få möjlighet till ettgruppboende där de kan få hjälp och stöd. Detta ärgrundläggande för oss socialdemokrater.Fru talman! Avslutningsvis yrkar jag bifall till ut-skottets hemställan i sin helhet och avslag på reserva-tionen.Anf. 94 () replik:Fru talman! Det är riktigt att människor och män-niskolivet måste respekteras. Det är vi ense om. Där-emot drar vi olika slutsatser.Hans Karlsson vill begränsa valmöjligheterna. Visäger i stället att vi måste hålla öppet för så mångasom möjligt. Vårdbehoven är så individuella att vår-den måste vara så mångfasetterad som möjligt.Hans Karlsson tog ett exempel. Jag tycker att detär ett utmärkt exempel på att någon har blivit felpla-cerad, eftersom det inte har gjorts en individuell be-dömning. Man gjorde inte bedömningen att det varfråga om en person med speciella krav. Man såg inteatt det var en person som skulle kunna leva ute i sam-hället med stöd. Man gjorde en kollektiv bedömning.Han tillhörde en grupp av personer. Den gruppenvårdades på institution. Således placera-des på en stor institution. Vi anser att man i ställetskulle ha gjort en bedömning utifrån varje enskildindivids behov.Den politik där man placerade folk på stora insti-tutioner och bedömde dem som kollektiv var i storutsträckning socialdemokratisk. Man vill behålla dengenom att säga att det nu är en annan filosofi somgäller. Men det är då bara den som gäller. Man bordei stället öppna många vägar för att ingen människaskall behöva komma i kläm.Anf. 95 HANS () replik:Fru talman! säger att vi skall öppnamånga vägar. Det är precis det som vi socialdemokra-ter vill göra genom att avskaffa den gamla sortensvårdhem. I stället vill vi öppna möjligheter för egetboende och gruppboende, där de funktionshindradefår den hjälp och det stöd som de behöver. Det är intefråga om att införa hinder och begränsningar, utandärigenom öppnar man för nya möjligheter som byg-ger på individens förutsättningar. Det är detta som dethandlar om. Det är således ingen modedoktrin.För alla som har hört berätta och läst hansbok måste det stå helt klart att det inte bara handlarom hur det fungerar på vårdhemmen. Det handlarockså om vilken bild man har över situationen påvårdhemmen, hur det har fungerat och hur många somhar känt sig djupt kränkta och kuvade under mycketlång tid.Anf. 96 () replik:Fru talman! Vi skall självfallet inte göra oss avmed de möjligheter som tar upp. Själv-fallet skall vi tillämpa de nya möjligheterna och denya boendeformerna. Det kommer att hjälpa de flesta.Vi skall dock inte avhända oss den möjlighet somfinns att i varje enskilt fall pröva om ett vårdhem harsådana kvalifikationer att det svarar mot enskildabehov. Det kanske inte blir använt så ofta, men viskall inte avhända oss någonting som kan fylla enfunktion.Det exempel tar upp visar just påatt man inte tog individuella hänsyn till den enskildamänniskans behov. Det skulle då aldrig ha blivit frågaom en sådan placering. Man gjorde en kollektiv be-dömning av en grupp, och den gruppen behandlademan på ett visst sätt. Vi menar att man inte löser pro-blemen på det sättet. Vi måste respektera varje indi-vids egenart och ge alla så många chanser som möj-ligt.Anf. 97 HANS () replik:Fru talman! Jag har försökt säga pre-cis detta, . Vi skall ta till vara varje indi-vids egenart och möjligheter. Det gör vi genom att gemöjlighet till gruppboende, där hjälp och stöd finnstill hands. Det kan vi däremot inte göra om vi sitterfast i gamla behandlingsmodeller m.m. Det är just denhär flexibla utvecklingen som vi eftersträvar. Därförvill vi sätta det andra parentestecknet bortom vård-hemmens tid i svensk omsorgshistoria.Anf. 98 ():Fru talman! Klockan är mycket, varför jag avseratt hålla mitt anförande i telegramform.Vi i liberalerna är naturligtvis mycketstolta och glada över att LSS/som vi fattadebeslut om under förra mandatperioden har fungerat såväl. Det var faktiskt vårt enda vallöfte årsval att stifta dessa lagar. I stort sett har lagstiftningenfungerat bra.Det har funnits en del problem när det gäller assi-stansersättningen. Vi har löst en del av dem men intealla. Det har blivit helt klart sedan vi justerade betän-kandet att det fortfarande finns en del problem avse-ende storleksordningen. Jag hoppas att regeringen ochansvarig myndighet kommer att följa upp det här.När det gäller vårdhemmen skall jag inte upprepavad har sagt. Jag nöjer mig med att in-stämma i det och i den reservation som är fogad tillbetänkandet.Anf. 99 ():Fru talman! Att jag trots den sena timmen har be-gärt ordet har sina speciella skäl. Jag vill börja medatt understryka utskottets tydliga besked om att denenskilde fritt skall kunna få välja sin personliga assi-stent. Jag gör det därför att det under de senaste da-garna har kommit till min kännedom att vissa försäk-ringskassor redan har börjat tillämpa den ändradelagen, på ett sådant sätt att valfriheten begränsas.Ett huvudsyfte med den nu föreslagna lagändring-en är att den olägenhet det innebär att ha ett formelltarbetsgivaransvar för någon inom det egna hushålleteller den egna familjen skall kunna undvikas i framti-den. I stället skall den personliga assistenten - om detär någon i hushållet eller någon annan anhörig - an-ställas av kommunen eller t.ex. av en organisation.Om den enskilde vårdtagaren väljer att själv varaarbetsgivare till sin personliga assistent - någon somalltså står utanför det egna hushållet - skall lagen omarbetstid m.m. i husligt arbete gälla.Vissa försäkringskassor har , enligt uppgift,börjat tillämpa den här lagen även när den personligaassistenten formellt är anställd av kommunen eller aven organisation. När kommunen eller en organisationär arbetsgivare åt någon anhörig tillämpas alltså dennalag om husligt arbete. Något stöd för detta finns inte ilagförslaget. Dessutom har lagen ännu inte trätt ikraft. Därför är det något förvånande att man redanhar börjat tillämpa den på det här sättet.På så vis försvårar man i praktiken för den enskil-de att välja sin personliga assistent, den rätt som ut-skottet enhälligt har uttryckt.Jag vill gärna att , som företrädermajoriteten, bekräftar att det jag nu har sagt är riktigt.Uttalandet om den enskildes rätt att välja är mycketstarkt från utskottets sida, och lagen om arbetstidm.m. i husligt arbete skall naturligtvis inte tillämpasom kommunen är anställningsmyndighet. Kommunenhar ju sina egna regler för hur man skall anställa folk.Det måste vara de som gäller. skallinte göra den bedömningen.Anf. 100 HANS ():Fru talman! Först vill jag säga till vi har skrivit mycket tydligt om valfriheten i be-tänkandet. Det skall därför inte råda något tvivel omvar utskottet står någonstans.Sedan vill jag göra några kommentarer till uppgif-terna om hur detta hanteras av försäkringskassan.Man kan bara konstatera att skallavgöra behovet, hur många timmar som den här assi-stansen skall ges. Om man inte är nöjd får man över-klaga i vanlig ordning.Den lagstiftning som vi nu diskuterar kommer ihuvudsak att träda i kraft . Det innebäratt den knappast kan åberopas i dagsläget.Om man har ordnat assistansen via kommunen,skall rimligtvis det avtal och de regler som gällerinom kommunen, som också styr arbetstidens för-läggning och omfattning, gälla.Om de som fungerar som assistenter har andrajobb vid sidan av kan de naturligtvis få bekymmermed att klara dygnsvilan och sådana saker. Men om vibortser från det är det ganska tydligt hur det här skallhanteras. Är man inte nöjd får man, som sagt, gå densedvanliga vägen och överklaga.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )15 § Översyn av varumärkeslagen m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1994/95:LU7 Översyn av varumärkeslagen m.m.(prop. 1994/95:59).Andre vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas .) 16 § EG-regler om tilläggsskydd för läkeme-delFöredrogslagutskottets betänkande1994/95:LU8 EG-regler om tilläggsskydd för läkeme-del (prop. 1994/95:86).Andre vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas .) 17 § Ändring i bilaga XXII till betänkande1994/95:LU9 Ändring i bilaga XXII till (prop. 1994/95:66).Andre vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas .) 18 § Försenade årsredovisningar m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1994/95:LU11 Försenade årsredovisningar m.m.(prop. 1994/95:67).Andre vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas .) 19 § Tillämpning av lagen om vissa internatio-nella sanktioner på områden i betänkande1994/95:UU7 Tillämpning av lagen (1971:176) omvissa internationella sanktioner på områden iBosnien-Hercegovina under bosnisk-serbiska styr-kors kontroll (prop. 1994/95:63).Anf. 101 ():Fru talman! behandlar vi frågan om inter-nationella sanktioner mot områden i under bosnien-serbiska styrkors kontroll.Det skulle kanske inte behöva föranleda någon debatt,men jag har under mina i tyvärrupplevt den här situationen ett antal gånger när detgäller frågor som rör det fasansfulla kriget i Bosnien,den direkta orsaken till det ärende som vi behandlar ikväll.Det är förvisso inte regel att statsråd är närvarande närfrågor inom deras fögderi behandlas. Men rör detsig ändå om det mest dramatiska och omskakandehändelseförloppet i efterkrigstidens . Nogfunnes det anledning även för riksdag attibland ägna dessa händelser en viss uppmärksamhet.Och ibland borde även ett ansvarigt statsråd delta idebatten. Jag erinrar mig för övrigt att den förre le-damoten , de få gånger han var närva-rande, starkt kritiserade den förre utrikesministern förhennes frånvaro. Den nye biträdande utrikesministernhar förmodligen någon anledning till att han inte ärnärvarande i afton.Fru talman! Jag har valt att tala omden tystnadens tyranni som har rått under de snarttusen dagar som folkmordet i Bosnien har pågått. Detär ett folkrättsligt erkänt land, medlem i FN och harrätt att ställa krav på världssamfundets stöd i enlighetmed FN:stadgan. Jag förstår den vanmakt och denhandlingsförlamning som många människor kännerinför det fasansfulla och svårbegripliga som sker.Men jag kan inte förstå hur ansvariga regeringar ochpolitiker i snart tusen dagar har kunnat gömma sigbakom draperier av fullständig tystnad.Man har skyllt på än det ena än det andra för attinte behöva ta någon klar ställning. har erövringarna befästs och resultaten av denetniska rensningen bekräftats i skydd av världssam-fundets ovilja och oförmåga att handla. I den mening-en är vi alla medskyldiga. När våra barnbarn frågaross det som nya generationer har frågat generationer-na före och under blir också visvaret skyldiga. Vi gjorde inget för att stoppa det somskedde. Det fick ske. Vi tillät att det skedde.Fru talman! fattade också beslut om att gradvis lätta påsanktionerna mot . Frågan om attlätta på sanktioner mot ett land som är ansvarigt förfolkmord blir inte ens en riksdagsfråga. Det är sammatystnad från regeringens och sida sområder i andra europeiska stater. får de internatio-nella flygbolagen åter landa på . Nufår idrottsmän och idrottslag från Serbien-Montenegroåter delta i den internationella idrottsgemenskapen.Vi skall förberedas för en mer normal vardagstill-varo. Kriget i Bosnien har ju nu förlorat platsen somförstanyhet i de dagliga nyhetsbulletinerna i våramedier. Man vänjer sig. Det blir en mättnadskänsla.Då behöver ju inte heller ansvariga politiker oroa sigöver folkstormar, som den efter massakern på sedan.Den internationella tribunalen mot krigsförbrytel-ser i f.d. har också kommit i gång.Koncentrationslägervakten har begärtsutlämnad för att ställas inför rätta. Äntligen skallrättvisa skipas och de ansvariga för folkmordet iBosnien dömas.Fru talman!