prot · GH0994 · 1994-04-22 00:00:00 — Men enskilda organisationerplanerar sitt arbete och har också enbegränsad mottagarkapacitet. Man kan inte baraösa pengar över enskilda organisationer och tro attde helt plötsligt skall kunna genomföra en massaprojekt. Det går nämligen inte, för de har ocksåbegränsade möjligheter. Det skall man hålla iminnet. Därmed vill jag inte på något sättunderkänna det arbete som enskilda organisationerutför i våra samarbetsländer.Anf. 8 () replik:Herr talman! Jag tror inte alls att enskildaorganisationer har förnimmelsen att staten öserpengar över dem. Det är tvärtom så, att en mycketstor del av vårt bistånd bedrivs i frivilliga formergenom olika frivilliga organisationer. De utvecklarmycket kompetenta program och projekt somsjälvfallet också måste kontrolleras på samma sättsom det offentliga statliga biståndet.Det är viktigt att ställa villkor även för frivilligaorganisationer, precis som det är viktigt att ställavillkor för mottagarländerna. Det skall inte vara så,att man kan lita på att få pengar från , heltoavsett hur projekt och samarbete utvecklas.Tvärtom är det oerhört väsentligt att biståndet ärförknippat med villkor. Vi skall kunna tala om förskattebetalarna i att biståndet är effektivt,att det ger resultat och effekt och att det verkligenleder till de mål som vi har satt upp.Jag vill på det bestämdaste försvara idén om ettvillkorat bistånd. Vi måste se till att målen uppfylls,att effektiviteten kontrolleras och att ingentingförslösas. Därför måste vi, enligt min uppfattning,självfallet behålla en betydande del av flexibilitetenpå svensk sida när vi ingår avtal med utländskaparter. Det har inte alls någonting att göra medlångsiktigheten. Vår långsiktighet ligger i att vi årför år oförtrutet fortsätter att stödjautvecklingsansträngningarna. Vi är pålitligapartner. Men vi är pålitliga partner som ställer krav,vilket vi bör fortsätta att göra.Anf. 9 () replik:Herr talman! Jag är inte motståndare tillmarknadsekonomi, . Men det skallvara en social marknadsekonomi. är det så attdet både i marknadsekonomier och i synnerhet itredje världen finns stora orättvisor och enhänsynslös marknadsekonomi som slår hårt mot defattiga grupperna. Det är detta jag har reagerat på.Det har också utskottet gjort, om jag har uppfattatdet som står på s. 51 i betänkandet rätt. Visserligengäller det strukturanpassningsprogrammet, mendet ingår ju i förändringen mot marknadsekonomi.Vad jag har reagerat mot är att ochInternationella valutafonden driverstrukturanpassningsprogrammen ochmarknadsreformerna så hårt att det slår mot demiljoner som befinner sig längst ner på botten.Daniel Tarschys och jag kan väl vara överens om attdetta inte är acceptabelt. På s. 51 i betänkandeterkänner utskottet att detta är ett problem:''Utskottet vill undstryka att strukturanpassningmåste ske i socialt acceptabla former med särskilthänsynstagande till svaga grupper. ''Men hitintills har inte de stora internationellaorganen, och Valutafonden, tagitnågon större hänsyn till detta. Jag menar att vi inteskall använda den vägen för att demokratisera ochinföra marknadsekonomi i . Vi måstevälja en annan väg.Sedan vill jag ställa en fråga till omdetta med u-krediter. Jag tror inte att vi har förtnågon debatt i frågan, så jag vet inte riktigt vilkenuppfattning har. Han kanske stårbakom utskottsbetänkandet när det gäller u-krediterna till exempelvis och . Nuöppnar man också möjligheterna för Indonesien.Hur kan som liberal försvara dettainslag i den svenska biståndspolitiken, dvs. att biståndsmedel till tre förtryckarländer?Det skulle vara värdefullt om ge en kommentar till det också.Anf. 10 () replik:Herr talman! När man lyssnar till man om han har noterat att den socialistiskaekonomiska modellen har gjort bankrutt runt om ivärlden. håller ju på med att biståländer som har hamnat på fel spår i denekonomiska politiken, länder som, genom att följade socialistiska recept som för övrigt BertilMåbrinks parti länge har förespråkat, har hamnati en ohållbar ekonomisk utveckling. Det gäller attförsöka rädda levnadsstandarden och det lilla somfinns av välfärd i dessa länder genom att genomföraen ekonomisk sanering så att man lägger grundenför ett samhälle med alla de välfärdsanordningarsom utbildning, sociala förmåner och hälsovårdsom är nödvändiga för ett samhälle. Det är därförsom man nu gör räddningsinsatser runtom jorden,både i det , i länder i och påannat håll, som har följt den här olyckligautvecklingsmodellen. Det är väl klart att detta är enomställning som inte sker utan betydandepåfrestningar?Det finns också länder i u-världen som över huvudtaget inte har varit inbegripna i en bytesekonomi,där det huvudsakligen handlar om att utveckla enagrar ekonomi för att nå ökad välfärd, och därvälfärdsanordningarna huvudsakligen har varitknutna till hushållen. Där måste självfallet desociala framstegen vad det gäller utbildning,hälsovård och liknande komma successivt och i taktmed att de ekonomiska resurserna tilltar. Det ärjust för att de ekonomiska resurserna tilltar som vigenom söker stödja den ekonomiskautvecklingen.När det gäller den del av det svenska biståndet somvetter mot arbetstillfällen i har jag hört ettannat tonläge i inlägg isysselsättningsdebatterna än det som jag nu hör avBertil Måbrink.Bertil Måbrink ironiserade i sitt första inlägg överatt gör ansträngningar för att svenskaföretag skall ha chansen att delta i konkurrens omorder när multilaterala biståndsorgan ställerresurser till förfogande. Är det en felaktig tanke,, att arbetstillfällen i skallkunna skapas genom lån, genominsatser av UNDP och andra multilaterala organ?När jag hör t.ex. och andraföreträdare för parti isysselsättningsdebatten hör jag inte det tonfallet.Anf. 11 () replik:Jag noterar att inte svarade påfrågan om u-krediterna, men det kanske han gör isin sista replik, när jag inte har någon replik kvar.Jag får väl återkomma i andra sammanhang.Jag förstår nödvändigheten av att man måste göragenomgripande förändringar i många ,även i många av de som har haftplanekonomi. Jag har inte ifrågasatt det. Vad jaghar ifrågasatt och vad intekommenterade är under vilka villkor de härgenomgripande förändringarna skall ske. Skall deske på de villkor som ochValutafonden ställer upp och som har fått sådanahemska konsekvenser i och ? Jagtog upp dessa problem.Daniel Tarschys står här i kammaren och talar omgammal skåpmat och om Måbrink som hartalat för det här och det där. Jag har väl också gjortmina fel en gång i världen, men jag tycker inte attDaniel Tarschys nu skall stå här och också han görasådana fel. Svara konkret på mina frågor! Jagtycker att det är viktigt att man diskuterar.Det finns bevisligen marknadsekonomier också iden tredje världen som är förfärande exempel ochsom efter vad jag förstår aldrig har varitplanekonomier. De är förfärande exempel påländer där det finns grova orättvisor och skerövertramp. Vi får vara litet försiktiga också när vitalar om marknadsekonomierna. Jag tror att detockså är väsentligt i sammanhanget. Det är riktigtatt marknadsekonomier har haft en god tillväxt,men då kommer ett annat problem in i bilden,nämligen hur den tillväxten har fördelatsmellan människorna i de länderna. Inte har dengoda tillväxten kommit alla människor till godo.Trots god tillväxt har de i gruppen fattiga blivitfattigare och fler och de i gruppen rika blivit rikareoch färre.Anf. 12 () replik:Herr talman! angriper mig för atttitta på hans gamla skåpmat, men han får väl ändåerkänna att skåpet är ovanligt välfyllt. Jag har ocksålitet grand i mitt skåp som jag skulle vilja ta fram.För 30 år sedan var jag mycket skeptisk till dammeni Cabora Bassa. Det bedrevs en ganska skarp kritikfrån de mot attbiståndsmedel i en eller annan form, jag vill minnasatt det var krediter, kunde användas för den dammsom byggdes i dåvarande , nuvarandeZimbabwe.Kritiken riktades mot att ett land som hade entvivelaktig regim kom i åtnjutande av bistånd. I dagär Cabora Bassa oerhört väsentligt förkraftförsörjningen i både ochMoçambique. Det visar kanske att sneglandet påregimer och regimers egenskaper ibland kan ledavilse. Biståndsverksamhet handlar omlångsiktighet. Det handlar om att långsiktigt stödjade fattig folkens utvecklingsansträngningar. Iefterklokhetens backspegel kan t.o.m. satsningenpå Cabora Bassa visa sig vara mycket klok.Anf. 13 (nyd) replik:Herr talman! sade i sitt anförandeatt vårt förslag om prioritering avkunskapsöverföring och kompetensutveckling integår ihop med vårt förslag om minskade resurser tillforskning m.m. Han tar också upp frågan omAfrikainstitutet.Vi vill t.ex. utnyttja u-krediterna för att främjahandel och därigenom främja ökad välfärd.Vi vill också ha en större exportkreditgarantiram.Det har vi behandlat i ett tidigarebiståndsbetänkande som heter Samarbete med Öst-och . Vi ville ha en höjning från 1 till4 miljarder. De satsningar som vi vill göra bl.a.inom u-krediter och genom störreexportkreditramar skulle leda till att länderna fårmöjlighet att av egen kraft främja sin egenutveckling.Vi anser också att det satsas alldeles för mycket påannan del av bistånd som finns med ikunskapsöverföring och kompetensutveckling,nämligen seminarier, kurser m.m. Vi vill ha merhårdvara, dvs. ökat svenskt bundet bistånd.Genom biståndet vill vi också ge draghjälp tillsvensk industri och svenska företag.Det som är väsentligt och som vänder sig emot är att vi vill halvera självabiståndsbudgeten till ungefär drygt 7 miljarderkronor. Vi gör det därför att vi anser att intehar råd. Det mesta som vi ger måste lånas och såsmåningom skall ju saker och ting återbetalas. Detär kommande generationer, dvs. mina och DanielTarschys barn och barnbarn som skall vara med ochbetala detta. Det är vad som egentligen ärbakgrunden till att vi framför förslagen om minskatbistånd. Någon skall betala och det får kommandegenerationer göra. Det är lätt att ge när man intesjälv skall stå för återbetalningen. Det är alltidtrevligt att vara givare när någon annan skall stå föråterbetalningen. är det faktiskt vårabarn och barnbarn som skall betala tillbaka det somvi i vår generositet tycker att vi har råd med.Anf. 14 () replik:Herr talman! Ja, det är också våra barn ochbarnbarn som skall leva i den här världen. Det ärockså de som skall leva i en värld där de globalaavstånden krymper, där vi alltmer är beroende avvarandra. Det är också de som skall leva medklyftan mellan fattiga och rika. Det är också de somskall leva i en värld där befolkningstrycket ökar.Jag tycker att vi gör en väldigt klok insats om vi idenna kammare ställer upp för ett generöst, för ettaktivt och för ett effektivt svenskt bistånd för attgöra världen bättre -- den värld där våra barn ochbarnbarn och deras barn och barnbarn skall levatillsammans.Ny demokratis linje i den här frågan, om jag harförstått den rätt, består i följande:1. Skär ner biståndet till hälften!2. Använd den hälft som blir kvar huvudsakligentill bistånd till svenska företag!Anf. 15 (nyd) replik:Herr talman! Jag skall inte förlänga den härdiskussionen särskilt mycket. Men det var ganskabefängt av att säga att vi bara villfrämja svenska företag. vetegentligen var vi så att säga har lagt våra förslag,inte minst på det multilaterala området.Sedan får man inte vara så egoistisk att man baratänker på kommande generationer i ,! Naturligtvis måste man tänka påhela världens befolkning, på barn som föds överallti världen. Ett av våra förslag är just att FN:sresurser prioriteras mycket mera distinkt tillbefolkningsfrågan.I och för sig kan det vara en droppe i havet att vihar visat att vi vill öka anslaget just till de organinom FN som sysslar med befolkningsfrågan. Mendet visar i varje fall att det är den inriktning somvi vill ha. Självklart innebär våra förslag en kraftigreducering på en mängd områden. I varje fall bordeDaniel Tarschys inse att det är befolkningsfrågansom vi vill främja. Vi tror att det är grunden när detgäller att få så att säga en utjämning mellan fattigaoch rika länder.Anf. 16 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill gärna, som , börja med att uttrycka min tillfredsställelseöver det stora mått av samsyn som råder i dennakammare beträffande vårt utvecklingssamarbete.Trots att de olika partierna uttrycker skildauppfattningar i vissa detaljfrågor har vi, med ettenda undantag, en likartad bedömning avproblemen i utvecklingsländerna och en i stort settlikartad uppfattning om hur vi skall hjälpa till medatt lösa de här problemen.Detta är en styrka för den svenskabiståndspolitiken. Och, som sagt, även omdebattens vågor kan, och skall, gå höga i enskildafrågor är denna principiella samsyn värd att hålla iminnet.Själv vill jag gärna framhålla den betoningregeringen har gett åt grundläggande principer somdemokratiutveckling, respekt för mänskligarättigheter och utveckling av en marknadsekonomimed sociala och ekologiska hänsyn.Jag blir mer och mer övertygad om vikten av attdessa värden får slå rot på djupet i de fattiga ländersom kämpar för sin utveckling. I linje med detta serjag det som allt viktigare att satsa mera på detmänskliga kapitalet -- på utbildning och hälsovårdsamt på uppbyggnad av fungerandesamhällsinstitutioner, regelsystem och rättsväsen --för att bidra till en samhällsmiljö som främjararbete och initiativkraft.Till denna satsning på det mänskliga kapitalet hörockså en dialog kring etikens stora betydelse förekonomi och utveckling, något som övertygandepåvisats av förra årets nobelpristagare i ekonomi,behov som vårt utvecklingssamarbete riktar sigtill har inte minskat. Även om vissa hargjort goda ekonomiska framsteg har andra, fattiga,länder tillkommit i spåren av det sönderfallnaSovjetväldet. Klyftorna mellan världens fattiga ochrika fortsätter, dess värre, att öka.De katastrofer som blir följden av det växandeantalet väpnade konflikter ställer också sina ökadekrav på vår solidaritet och på våra ekonomiskahjälpinsatser. Vårt största enskilda mottagarlandfinns i utan i . Det är detsvårt sargade Bosnien, som redan fått över 720miljoner kronor av svenska biståndsmedel. Närvanvettets tid där förhoppningsvis snart får ett slutkommer ännu större internationella resurser attkrävas för att bidra till återuppbyggnaden.Till detta kommer att de ökade behoven skalltäckas i av stagnerande resurser. Sådan ser ikorthet biståndets verklighet ut detta nådens år1994. Låt mig därför få bekänna att det trots allt varmed viss stolthet som jag presenterade enbiståndsbudget där anslagen ökar med totalt 400miljoner kronor.Mot denna bakgrund blir det för mig dubbelt såangeläget att skärpa kraven på att biståndsmedlenanvänds så klokt och effektivt som möjligt. Vimåste lära oss att prioritera hårdare. Vi måste ställaökade krav på mottagarländerna, så att våraresurser blir ett komplement till deras egnaansträngningar -- och inte en ersättning. Vi måsteställa betydligt större krav på mål- ochresursstyrning.Inom biståndet, lika väl som inom alla andraområden där staten är engagerad, har regeringenskrav på myndigheternas resultatredovisningarskärpts. lämnade SIDA och BITS förförsta gången årsredovisningar i en ny, merutvecklad form till regeringen. Regeringensredovisning till har också utvecklatsgenom publikationen Svenskt bistånd 1992/93.Såväl myndigheternas som regeringensredovisningar har också bemötts positivt i merapublika sammanhang och utgör en viktig grund fören ökad kunskap om och förståelse för biståndet.För insatser djupare och på harregeringen tillkallat en särskild kommitté för analysav biståndets effekter, avutvecklingssamarbetet. Dess sekretariat, SAU,som knutits till den har en viktig roll i regeringensarbete med att bedöma effektiviteten i biståndet.Kommittén kommer att lämna ettbetänkande till regeringen, vilket bl.a. skallbehandla hur och i vilka former en fördjupadanalysverksamhet på det biståndspolitiska områdetbör bedrivas. Under våren och hösten 1994kommer också ett antal rapporter från olikadelstudier som kommittén initierat att publiceras.Regeringens ställningstagande till en eventuellfortsättning av detta arbete kommer att redovisas inästa års budgetproposition.En annan framgångsfaktor i ett effektivt bistånd ärden organisation som vi har för att löpande hanterauppgifterna. Den nuvarandeorganisationsstrukturen har vissa brister. Minbedömning är att vi har nått en gräns för successivaoch partiella förändringar i denna struktur och attvi behöver resonera om hur organisationsformernaskall se ut i framtiden.Det avlämnade betänkandet ''roller ibiståndet'' behandlar också frågan om biståndetsmyndighetsstruktur. Tanken är en renodling avbiståndsmyndigheternas uppgifter ochorganisation. Detta tål självfallet att diskuteras.Men vi skall först analysera remissvaren, som skallvara inne , innan vi kan börja peka ut riktlinjerför framtiden.I det bilaterala biståndet har vi, ofta på ettsmärtsamt och dyrbart sätt, lärt oss att biståndaldrig blir effektivt om mottagarlandet självt inteför en rimlig och ansvarsmedveten ekonomiskpolitik och verkligen anstränger sig för attmobilisera de egna resurserna för att utvecklas avegen kraft.Vårt viktigaste instrument för att styra det framtidabiståndet kommer att vara de landstrategier som U-avdelningen nu arbetar med på basis av riksdagensbeslut om styrnings- ochsamverkansformer i biståndet, den s.k.Engblomska utredningen.En av de mer olyckliga effekterna av de fixalandramarna var, tror jag, att mottagarländernaansåg sig kunna räkna med att automatiskt ochvillkorslöst samt utan hänsyn till effektivitet ochresultat få minst samma belopp år . Genomatt i stället arbeta med indikativa planeringsramarger vi en tydlig signal till mottagarlandet: Niansvarar för er egen utveckling. Det är ni som ägerprocessen. Vi är beredda att hjälpa till med ettlångsiktigt bistånd, reglerat i insatsavtal somkommer att bli t.o.m. ännu mera långsiktigtinriktade än . Men det är hos er som mottagaresom ansvaret ligger.Herr talman! En sida av biståndsverksamheten somvi inte talar så ofta om är återflödet. Jag är varmanhängare av ett obundet bistånd. Men också detobundna biståndet skapar ett återflöde i form avupphandling av voror och tjänster i vårt eget land.Beträffande det bilaterala biståndet är återflödet ca45 %. I fråga om det multilaterala biståndet äråterflödet betydligt mindre, av det årligasvenska stödet på omkring 400 miljoner US-dollar.De svenska företagen har inte varit särskiltframgångsrika på denna marknad, som fram beräknas omsätta . Därför gav jag en projektgrupp iuppdrag att inom ramen för de svenska bistånds-och handelspolitiska målen lägga fram förslag tilleffektiva, koordinerade och långsiktigafrämjandeinsatser för att öka den svenska andelenav upphandlingen.Gruppens rapport på utveckling har justfärdigställts och presenterats. Bl.a. föreslås enprojektsamrådsgrupp för samverkan mellannäringsliv och statliga organ samt att ett nyttprojektexportsekretariat inrättas inom UD.Intresset från företagen har varit stort, och som ettförsta steg i genomförandet av projektets slutsatserarrangerar UD tillsammans medHandelshögskolan i en konferens förstora och medelstora exportföretag för att väckaytterligare intresse för de multilaterala organensverksamhet.Herr talman! beslöt FN:sgeneralförsamling om reformer av FN:sbiståndsverksamhet. Beslutet innebär att ett förstaviktigt steg har tagits för att effektivisera FN:sbiståndsverksamhet. Beslutet var också en storseger för de nordiska länderna, eftersom många avde grundläggande principerna som vi har arbetatför i det nordiska var basen iförsamlingens beslut.Utgångspunkten i det nordiska FN-projektetsförslag var att FN:s biståndsverksamhet måstestärkas. Förslag presenterades om ett effektivarebeslutssystem för FN:s program och fonder, liksomom ett nytt finansieringssystem. Genom beslutetom förändrade styrformer har ett första viktigt stegtagits för at få ett effektivare FN-bistånd. Det är ettgrundläggande och avgörande steg för att stoppafragmentiseringen av FN-biståndet liksom för atthejda den marginalisering som pågått under senareår.Herr talman! En av de avgörande politiskahändelser som ligger framför oss ärfolkomröstningen om medlemskap i . En av defrågor som jag ofta möter i detta sammanhanggäller vad ett medlemskap betyder för vårt bistånd.Jag vill gärna säga att också på detta område ser jagett svenskt medlemskap som positivt för både vårtoch EU:s biståndsarbete. Konkret innebär det delsatt vi skall vara med och bidra till det gemensammabistånd som förmedlas genom ,dels att vi skall delta i den biståndspolitiskadialogen inom EU. Det bistånd som kanaliserasdirekt genom utgör endast enmindre del av medlemsländernas samlade bistånd.Maastrichtavtalet utgör emellertid ett viktigt stegmot en ökad samordning också av det nationellabiståndet. Det är mycket viktigt att vi från svensksida på ett aktivt sätt påverkar denna process. Somen grund för detta pågår inom departementet ettanalysarbete där vi jämför inriktningen ocheffektiviteten i EU:s bistånd med det svenskabiståndet i dag.En viktig utgångspunkt när det gäller fördelningenav den svenska biståndsbudgeten är att biståndetgenom EU skall vara ett komplement till övrigtsvenskt bistånd. Överlappningar bör naturligtvis iså stor utsträckning som möjligt undvikas.Resultatet av analysarbetet förväntas föreligga igod tid före höstens budgetarbete.Herr talman! Stöd till de ekonomiskareformprocesser som genomfördes i våramottagarländer fortsätter att vara ett prioriteratområde för svenskt utvecklingssamarbete. Detgäller inte minst för de fattigaste, mest skuldtyngdaländerna i . För flera av dessa länder börjarnu ekonomiska reformer tillsammans med ettfinansiellt stöd få effekt i termer av ökadekonomisk tillväxt. Men vi har en lång väg kvarinnan detta kan avspeglas i en ökad levnadsnivå föralla människor i dessa länder. Det är därför avstörsta vikt att vi fortsätter att stödja denekonomiska omvandlingen i riktning motmarknadsekonomi, som möjliggör ekonomisktillväxt och en hållbar utveckling.Genom betalningsbalansstöd kan vi ge finansielltstöd till import- och skuldlättnad, vilket ärnödvändigt för att reformerna skall kunnagenomföras. Genom att betalningsbalansstödet nusamlas i ett anslag har vi ökade möjligheter attsamordna vårt stöd internationellt för att uppnåbättre effekter av våra insatser.Ett allvarligt utvecklingshinder för flera av defattigaste länderna är deras mycket betungandeskuldbörda. har därför tillsammans medSchweiz tagit initiativet till ett internationelltseminarium för att diskutera de fattigaste ländernasskuldsituation. Seminariet äger rum den 19--20 maji . Syftet är att höja den internationellaprioriteten vad gäller skuldlättnadsåtgärder för defattigaste länderna och medverka till attskuldlättnad medges för dessa länder.Herr talman! Regeringen tillsatte 1992 enutredning för att utröna behovet av ettinternationellt överlämnade sitt betänkande Freeand fair elections and beyond i oktober förra året.Bakgrunden till utredningen är det starkt ökadebehovet av internationell övervakning av val iskilda länder och världsdelar. De nuvarandeinsatserna för valövervakning är kortsiktiga och harprojektkaraktär. Behovet är emellertid långsiktigt.Det finns också ett behov av internationelltöverenskomna regler och normer, bl.a. förvalövervakning. Härtill kommer att det föreliggeren brist på opartiska insatser som alla parter kankänna förtroende för.Det ligger i sakens natur att en pluralistiskdemokrati också för samman aktörer med skildamandat och roller: regering, parlament, enskildaorganisationer och experter på valfrågor. Det finnsi dag inget forum som gör det möjligt för alla dessaatt samverka på sina egna villkor och mandat.Utredningen har mot denna bakgrund funnit att detfinns både ett belagt behov av ett nyttinternationellt till valprocesser ochett betydande internationellt stöd för tanken attupprätta ett sådant institut. Bl.a. har FN:sgeneralsekreterare och hans medarbetarevälkomnat och stött tanken på ett fristående institutoch har lovat ett fortsatt stöd för ansträngningar attfå ett sådant till stånd.I u-världen har vi funnit en stark politiskuppbackning för våra idéer.