prot · GH0994 · 1994-04-22 00:00:00 — Juhögre utvecklingsnivå, desto större kravkan man ställa på landet. Vi bör också setill att finansieringsvillkoren i biståndetanpassas till de enskilda u-ländernasutvecklingsnivåer. Bistånd i låneform börvara en naturlig del av en sådananpassning av biståndsgivningen. Lån,snarare än gåvor, är särskilt lämpligtför vissa projekt. Det gäller inte minstinfrastrukturprojekt, som efterfärdigställandet ger mätbara inkomstertill landet och till den institution ellermyndighet i landet som ansvarar förprojektet i fråga.Innom det svenska biståndet har vi i dagde s.k. u-krediterna. De är tillgängliga förlånefinansiering avinfrastrukturinvesteringar. Ibudgetpropositionen har man föreslagitatt ett begränsat utrymme skall skapas förs.k. När det gäller dethär förslaget att införa ettbiståndskreditsystem på försök ,har vi i en socialdemokratisk motion sagtatt frågan visserligen har utretts men attremissinstanserna inte fick särskilt lång tidpå sig att svara. Detta förslag berör ocksåi hög grad frågan ombiståndsmyndigheternas framtida roller.Den frågan är nu föremål för särskildutredning. Vi tycker emellertid att detfinns ett flertal intressanta aspekter iförslaget om biståndskrediter. Vi ärsåledes allmänt positivt inställda tillbiståndskrediter, men vi tycker att detbör finnas ett bättre underlag innanman inför ett sådant system.Systemet med u-krediter har genom årenbehandlats återhållsamt inombiståndsverksamheten. Anslaget haruppgått till i genomsnitt 400 miljonerkronor , dvs. Totalt har 4,4miljarder kronor anvisats sedan 1981.Dessa medel har resulterat i enutlåning på förfinansiering av investeringar i högtprioriterade infrastrukturprojekt i ett 30-tal länder. Svenska företag har därmedkunnat leverera för 18 miljarder kronortill de aktuella projekten.På grund av u-kreditsystemets flexibilitetkan gå in med stöd till projekt somär strategiska för ett u-lands utvecklingutan att därmed binda upp sig förfortsatt bistånd på samma nivå.Jag vill peka på fördelar med finansieringav infrastrukturinvesteringar. Uppbyggnadav infrastrukturen är av vital betydelseför att all annan samhällelig verksamhetskall kunna fungera. Det är dock, som vivet, kostsamt. Det krävs ofta utländskkompetens, teknologi och finansieringför att en sådan uppbyggnad skallkunna komma till stånd.En annan fördel är att uppbyggnad avinfrastruktur har ett högt teknikinnehållsom, jämfört med andra behov i , är mindre beroende av djupainsikter i andra länders kulturella ochsociala förhållanden. Jag tror att detfinns anledning att reflektera en del överförutsättningarna för utländskabiståndsgivare att lämna ett relevantutvecklingsbistånd till olika ändamål iu-länderna. Internationellt användteknik för infrastruktur torde vara lättareatt förmedla än stöd. Stödet påverkaroch kräver medverkan av enskildamänniskor på ett sätt som vi harbegränsade möjligheter att leva oss in i.Ytterligare en fördel är att om ländernaspolitiska och ekonomiska förhållandenförändras till det sämre, finns den medbistånd uppbyggda infrastrukturenkvar. Med relativt begränsade medel kanden ofta underhållas och fortsätta attvara till gagn för landets befolkning.Jag anser därför att vi skall fortsätta medoch även utöka vårt stöd tilluppbyggnad av infrastrukturen i . Behovet på det här områdettorde med stor sannolikhet öka i taktmed att många har påbörjaten sanering av sina ekonomier. För att enekonomisk tillväxt skall bli uthållig ochpå sikt kunna höja levnadsstandarden i behövs omfattande samhälleligainvesteringar i energiutbyggnad,transportsystem ochtelekommunikationer.Miljövård är ett annat angeläget områdedär investeringsstöd genom mjuka lånär viktiga. efterfrågar alltmerhjälp till utbyggnad av reningsanläggningaroch för införande av en miljövänligteknologi. Här utgör u-krediterna enutmärkt möjlighet att lämna svenskt stödtill viktiga miljövårdande åtgärder.Infrastruktur och miljövård är områdendär har, internationellt sett,framstående teknik och kunskap. Jagtycker därför att vi bör se till att detfinns tillräckliga biståndsmedel för attmöta den efterfrågan på stöd som kanförväntas och utnyttja defördelar som ligger i att vi i harväl utvecklad kompetens och erfarenhetatt ställa till förfogande. För det ändamåletär en fortsatt utveckling av u-kreditsystemet och även av annat slagskreditgivning angelägen.Jag instämmer i de yrkanden somKristina harframfört.Anf. 52 ():Herr talman! Den här debatten visarvilken vikt vi alla lägger vid att vi får ettbra och effektivt bistånd. Jag vill uttryckaen betydande optimism vad gällermöjligheten att också få ett effektivtbistånd. I Stilla havs-Asien har vi sett hurland efter land har utvecklats frånabsolut fattigdom till ett relativtvälstånd under loppet av en endageneration, dvs. under 20--. Det ärexempel som, med riktiga insatser frånvår sida, kan upprepas på andra håll ivärlden.Det finns drygt en miljard fattigamänniskor. av de fattiga bor i . Där får man perinvånare i bistånd. Där har man fått enmycket snabb tillväxt. Det är alltså ett avexemplen. I har man visserligengått över till marknadsekonomi ochdärigenom fått en snabb tillväxt. Där harman dock kvar en enpartidiktatur precissom i . Utvecklingen i ser mycket lovande ut,bortsett från demokratisidan. Menäven därvidlag kommer nog problemenatt lösas successivt.I bor av de fattiga. Där får manockså per invånare. Det är länderdär feodalismen och den demokratiska socialismenhållit tillbaka utvecklingen väldigt länge men därman nu faktiskt är på väg upp, även om det är svårtatt säga om tillväxten verkligen kommer att förbliuthållig.Mellanöstern och är de områden somfår mest bistånd. Där bor av de fattiga, menman får av biståndet, eller perinvånare. Det är i många fall länder som har storaoljeresurser, får mycket bistånd men som hämmasdels av den arabiska socialismen, dels av denmuslimska utvecklingsfientligheten. Men här finnsresurser för att få en utveckling, om man kan få envettig politisk lösning.I södra bor av de fattiga. Man får 35dollar per invånare i bistånd. Här har man ett tungtarv av kolonialism och senare socialism. Men mankan hoppas att ett demokratiskt möjligenblir den motor som kan dra i gång en tillväxt även iden regionen.I bor av de fattiga, ochbiståndet totalt är per invånare. Det vartidigare mycket rika länder. ochArgentina hörde mellan världskrigen till världensfem rikaste länder. Men där har statsfixering och enomfattande statsekonomi hämmat utvecklingenoch lett till en direkt tillbakagång. Det här är ländermed väldigt goda naturförutsättningar. Dessaländer var tidigare en tidsinställd bomb för hela denfinansiella sektorn i världen men har generellt --det finns undantag -- blivit magneter förinternationellt kapital. Mot denna bakgrund kan vikonstatera att man bör försöka nå en tillväxttakt på8--per år.Av exemplet kan man läraläxan att vad som behövs är demokrati medflerpartisystem, respekt för mänskliga rättigheteroch marknadsekonomi samt en tillväxt som bliruthållig.Enligt min uppfattning är det viktigaste vi kan göraför dessa länder att erbjuda dem möjligheter tillfrihandel. Handelsvolymen i de här länderna är tiogånger större än biståndsvolymen. Jag tror därföratt det är väldigt viktigt att vi ger dem möjlighet attbygga upp det jag talade om. Vi behöver hjälpafram marknadsekonomin genom att stödjatillkomst av börsverksamhet, banksystem. Det ärviktigare än de direkta företagsstöden. Vi behöverhjälpa dem att bygga upp ett rättssamhälle medlagstiftning, domstolar och skatteväsende. Vibehöver hjälpa fram demokratin och hjälpa till medutbildning men också att skapa en fri press. I detfallet tror jag att man måhända som Tysklandsnarare skall gå till väga genom stiftelser än genomdirekt statligt stöd.Det är viktigt att stödet når människorna. Jag tror,till skillnad från en del talare här, att katastrofstödär väldigt viktigt. Men det är också viktigt att mant.ex. vid skördekatastrofer ersätter den skörd somfaller bort men sedan inte fortsätter med att slå utdet interna jordbruket. Det fordrar ett mycketförsiktigt handlag.Det är viktigt att skapa basal utbildning och basalhälsovård i dessa länder för att ge ett bra stöd direkttill människorna. Här tror jag NGO, , har en mycket störreroll är de har . Jag tror att mansuccessivt mer och mer kommer att gå över till ettbeställar--utförar-förfarande, där UD ochambassaderna köper upp insatserna och sedanutövar kontroll.Det är viktigt att vi ställer krav -- det har sagts härmånga gånger -- på demokrati, marknadsekonomi,mänskliga rättigheter och att vi ingriper med kraftnär det förekommer grövre korruption. Själv trorjag -- det är min personliga åsikt -- att det ibland ärbättre att en korrupt regering faller än att manhåller den vid liv till skada för folket under mångaår.Skuldlättnad har vi talat mycket om. Jag tror att detär alldeles speciellt viktigt att kunna hjälpa till medskuldlättnader när en korrupt regim har fallit ochen ny regim skall träda till och försöka städa uppsituationen. Då tror jag att det är av mycket storbetydelse att man slipper ha en alltför storskuldbörda efter den tidigare regimen.Befolkningsfrågan är viktig. Befolkningsökningenär det största hot vi har mot miljö och välfärd iframtiden. Här är det viktigt att dels slå vakt omkvinnornas ställning och utbildning, dels ocksåhjälpa till med insatser påfamiljeplaneringsområdet inklusive säkra ochlegala aborter.De insatser som vi gör direkt är att stötta uppsmåföretagen -- det är där tillväxten skapasinitialt -- stödja jordbruket, hjälpa medutbildningen och bygga upp infrastrukturen. Därtror jag att vi gör de viktigaste insatserna påvatten-, el-, avlopps- och vägsystemen. Det är dessadelar av infrastrukturen som är svåra att finansieradärför att de ofta inte ger någon avkastning.Jag vill sluta med att säga att biståndet är och skallvara oljan i motorn och inte bensinen i tanken. Jagyrkar bifall till utskottets förslag.Anf. 53 ():Herr talman! Respekten för mänskliga rättigheterär en naturlig följd av den kristdemokratiskamänniskosynen. Det är en tidlös idé och för mångaså självklar att det tycks onödigt att ständigtpåminna om den. Men kampen för den upphöraldrig. Därför måste vi ständigt påminnas ochpåminna om den. Om det verkar någorlundasjälvklart i är det inte så i stora delar avvärlden. Mänskliga rättigheter är grunden för detcivila samhället och därmed för beståendeutveckling.Jag är glad att kunna konstatera att''biståndsdepartementet'' medvetet och konsekventhävdat mänskliga rättigheter och att man genomutformningen av biståndet har stimulerat detinternatinella utvecklingssamarbetet.Vi har talat mycket om fattigdomsinriktat bistånd,och det är viktigt och riktigt. Men det innebär ocksåsvårigheter -- som . De fattiga länderna är också fattiga påförutsättningar. Det finns inte heller så mycket attstimulera, och ändå är det stimulans som krävs.För den fattiga u-landskvinnan och hennes mer än600 miljoner medsystrar runt om i världen ärmänskliga rättigheter en livsnödvändighet. För deländer där dessa kvinnor lever är det en fråga omsocial och samhällelig överlevnad om kvinnanssituation förbättras eller ej.Som situationen ser ut står kvinnorna förmerparten av hushållens försörjning, trots att de istor utsträckning förvägras utbildning ochsjukvård. På toppen av detta kommer denprenatala könsdiskrimineringen. Fosterdiagnostikdär man sorterar bort döttrar, sämre vård till flickorm.m. har inneburit att det saknas flera hundramiljoner kvinnor . De demografiska ochsociala konsekvenserna är oöverblickbara.En liten del av den rika världens bistånd går tillfamiljeplanering, trots att detta är effektivt biståndur både humanitär och ekonomisk synpunkt.500 000 kvinnor dör av komplikationer vidgraviditet eller av förlossningskomplikationer.De flesta aborter är illegala. Det är få länder somhar fri abort. Många länder anser dessutom attabort är ett brott mot de mänskliga rättigheterna.Eftersom en majoritet av världens länder uppfattardet som ett brott mot mänskliga rättigheterna attstödja fri abort, tycker jag att utskottetsformulering är en aning olycklig. Jag yrkar bifall tillreservation nr 6.Trots de svåra tider som svensk ekonomi genomgårhar klara förbättringar genomförts inom detsvenska biståndet. Trots förändringar i kvantitethar man erhållit en ökad kvalitet. Att behållakvantiteten, dvs. att ligga nära enprocentsmålet,har emellertid visat sig vara svårt.Trots allt tillhör en priviligierad del av vårjord. Vårt land tillhör de rikaste länderna och deländer som har varit mest föskonade från krig ochkatastrofer. Enligt FN tillhör den femtedelav jordens befolkning som disponerar cirka fyrafemtedelar av jordens inkomster. Avsolidaritetsskäl och rättviseskäl bör därförenprocentsmålet vara ett naturligt mål. villkds att målet höjs till 2 %.Ytterligare ett skäl för att uppnå målet av BNIär att man då kan utöva ett större inflytande vid ettEU-medlemskap. Social omsorg, miljö, industrielltkunnande och även biståndspolitik är någraområden inom vilka definitivt kan bidra tillatt skapa ett bättre . Genom att föregå medgott exempel skulle tillsammans med t.ex.Nederländerna kunna förmå övriga europeiskaländer att öka deras biståndsandel av respektiveBNP från nuvarande till den av FNrekommenderade nivån . En sådan höjningskulle för utvecklingsländerna innebära extrabiståndsresurser värda åtminstone 100 miljarderkronor per år.Jag talade tidigare om kvalitet. I debatten ombiståndets effektivisering finner man bådeförespråkare av landramar och de som hävdarlandstrategins fördelar. Med facit i hand finner manatt landramen i alltför stor utsträckning harcementerat fast icke önskvärda strukturer ibiståndsländerna genom att behovet av reformeruteblir. I gengäld skall landstrategin uppfattas somett praktiskt uttryck för subsidiaritetsprincipen,dvs. en modell i biståndspolitiken som inte tar bortansvarstagandet hos mottagarlandet. Vad somhänder är att det mellan biståndsgivare ochmottagare etableras ett mera jämställt samarbetemed inriktning på effektivitet och resultat. Medandra ord: Initiativet och beslutsfattandet skernärmare behovet.Ett annat uttryck för subsidiaritetsprincipen är denväxande roll som de enskilda och ideellaorganisationerna har fått. De har varit föregångarei biståndssammanhang -- redan på 1800-taletbörjade missionen sin verksamhet. De ideellaorganisationernas lokala förankring ökarbiståndsviljan och engagemanget hos allmänheten.Men framför allt bedrivs deras arbete näramottagarna. De ideella organisationernas bidrag ärovärderligt och bör även i fortsättningen öka iomfattning.Anf. 54 () replik:Herr talman! Jag vill bara markera att vi alla stårbakom utskottstexten, med undantag av kdsrepresentant i utskottet. Utskottet anser att kravetpå rätt till säker och legal abort skall drivas avSverige vid befolkningskonferensen i iseptember. I sin reservation säger kds att det skallfinnas en ''möjlighet'' till säker och legal abort. Detär en stor skillnad. Det är tråkigt att kds inte ställersig bakom majoritetsskrivningen i betänkandet. Jagvill markera den skiljaktighet som föreligger.Anf. 55 () replik:Herr talman! Jag tror inte att skillnaden är så storsom den förefaller att vara. När man arbetar i är det viktigt att man har den mjukareskrivningen bakom sig. taladetidigare om att man skall visa respekt förmottagarlandet, och det är det som det handlar om.Jag tycker att man skall respektera andra länder.Ibland har man åsikter som strider direkt mot kultur och traditioner, men i det här falletär det viktigt att lägga beslutet hos de kvinnor somanser att det är nödvändigt med abort.Anf. 56 () replik:Herr talman! inlägg visar att kds inteanser att skillnaden är så stor. Men då borde ni havarit tydliga och ställt er bakommajoritetsskrivningen, eftersom detta är en viktigfråga för oss att driva i . Genom er skrivningi reservationen försvagar ni utskottets skrivning,som ni ställer er utanför. Det är bara attkonstatera att ni har en annan hållning i den härfrågan.Anf. 57 () replik:Herr talman! Det är kanske är fråga om engrundläggande skillnad. Men jag vill lägga beslutethos kvinnan själv, och det tycker jag att KristinaSvensson inte borde motsätta sig. Det är svårt attdriva denna fråga i andra länder. Jag tycker att manskall ha respekt för ländernas egna kulturer. Vi kandock påverka, och detta är en mycket viktig del närdet gäller att arbeta för mänskliga rättigheter. Menformuleringen borde ha varit annorlunda. Vi skallinte kräva rätt, utan vi skall kräva möjlighet. Jagvill att kvinnan på egen hand skall besluta omabort. Så är det i och det bör vi också arbetaför i de länder där vi verkar.Anf. 58 ():Herr talman! Det råder inget tvivel om att det pågårnågot slags systemskifte också på biståndspolitikensområde. Det pågår ett systemskifte i den inhemskaorganisationen av biståndsprocessen och ettsystemskifte i dialogen med u-länderna.Det är självklart att metoder, inriktning och olikakonkreta insatser måste förändras tid efter annan.Det finns många exempel i svensk biståndshistoriapå att så har skett, både genom politiska initiativmen också genom att biståndsorganen, främstSIDA, har tagit initiativ till omorganisation ochförändring av biståndets metoder och innehåll. Attså inte skulle ha skett, dvs. att man stelbent skulleha trampat på i gamla hjulspår i ett enda stortmisslyckande, är en myt som gärna odlas. Det harhär talats mycket om fördomar, men det odlasockså myter i den biståndspolitiska debatten. Detär en myt som odlas av dem som gärna villifrågasätta hela nyttan av biståndet. Jag tyckteockså att det fanns en underton av denna myt ibiståndsministerns anförande.Precis som sade tidigare idebatten är det ju vad som händer i världen ochvilka olika behov som finns som måste styrabiståndet. Ett bra exempel från den svenskabiståndshistorien är att vi avsatte, och avsätter , stora belopp av biståndet till s.k.betalningsbalansstöd. Det blev ett nytt inslag ibiståndet som en logisk konsekvens av attskuldbördan hos blev en alltmeruppenbar och utvecklingshämmande faktor. Dettaär ju en synbar förändring från den enabiståndsbudgeten till den andra som är lätt att pekapå. Det har naturligtvis skett en ständigt pågåendeprocess inom biståndsorganen, där man hela tidenvinnlagt sig om att utvärdera och dra lärdom.Förändringar och nya behov har fåttstyra.Ett bra exempel på detta är frågan om hur biståndetnår kvinnorna. Det gäller både biståndet som riktarsig direkt till kvinnorna och frågan om hur viintegrerar kvinnornas och barnens behov inomolika sektorer av biståndet. Här har detuppenbarligen skett förändringar under det senasteårtiondet -- det är den tid som jag noga har följtdetta och kan överblicka. Det har varit en mängdstora eller små förändringar som inte är så lätt attsnabbt sammanfatta. Men detta tydliggörs kanskebäst genom att det inte finns ett endalandprogram eller en enda sektor av biståndet somdiskuteras i utan att man ocksåbelyser effekterna för kvinnor. Därmed inte sagt attvi har gjort vad vi skall eller bör göra. Det finnssäkert mycket som återstår att göra, vilket jag trorkommer att framstå med all önskvärd tydlighetbåde vid befolkningskonferensen i och såsmåningom vid i . Detkommer säkert också att framgå av den översynsom departementetet nu förutskickat.Jag är glad över att så många av herrarna i debattenhär har tagit upp kvinnofrågan. AlfWennerfors, som är på väg att gå ut urkammaren, har visat sig ha blivit en riktigkvinnokämpe i . Jag är också gladatt utskottet så tydligt ger , som ärknutet till SIDA, sitt stöd i betänkandet. Somframgår av betänkandet är jag ju något av en''morsa'' -- för att inte säga mormor snart, eftersombåde och jag börjar bli till årenkomna -- till att bildades en gång itiden. Det är självklart att man efter cirka tio årbörjar fundera över rådets både politiska ochorganisatoriska roll. Men jag tycker att jag harstöd i utskottsbetänkandet för att det voreutomordentligt märkligt om det inte skulle visa sigatt behövs på ett eller annat sätt.Herr talman! Jag anmälde mig faktiskt tilltalarlistan för att tala om någonting helt annat änvad jag nu har gjort. Det här är något som harrunnit till medan jag har lyssnat på debatten. Jaghade för avsikt -- och jag skall också mycket kortförsöka göra det -- att peka på två lokala konfliktersom inte har så mycket med pengaanslagen att göramen som behandlas i utskottsbetänkandet. Det ärtvå politiska konflikter som äger rum på varsin sidaav , och . Det är inte såmycket man kan göra med svenskabiståndspengar för att lösa problemen. Inte destomindre viktigt är det ändå med ett svensktagerande. Vi har en moralisk och humanitär pliktatt agera politiskt i olika internationella forum föratt lösa konflikterna.De två konflikterna har inte så många likheter, mende har det gemensamt att det är en starkare nationi grannskapet som anser sig ha rätt att blanda sig ioch bestämma över ett litet folks framtid. FörSverige, vars främsta drivkraft i internationelltagerande alltid har varit små nationers rätt till frihetoch självbestämmande, är det naturligt attuppmärksamma denna fråga.Detta lilla folk -- det västsahariska -- som har drivitsut till en del av den algeriska öknen och varsförmåga att kämpa och överleva där man inte annatkan än beundra, har fått sin framtid blockerad avMarocko. är ett land som till yttermeravisso kommer i åtnjutande av svenska u-krediter.Om det är någonstans vi borde villkora biståndet såär det väl här, med koppling till att man verkligenmedverkar till att FN:s ansträngningar för att få igång en folkomröstning och en lösning påkonflikten kommer till stånd.Det är också bra att utskottet så tydligt tycks delauppfattningen att vi måste säkra kanaler för attfortsätta det humanitära biståndet till Polisario.Slutligen, herr talman, -- denna sista rest avUSA:s gamla svårbegripliga bakgårdspolitik iMellan- och . Jag tänker inte diskuterakraven på ökat samarbete med , vilket ocksåtas upp i betänkandet. Jag tänker inte hellerdiskutera utvecklingen av demokrati och mänskligarättigheter på utan bara peka på det faktumatt embargopolitik, som det heter iutrikesutskottets betänkande, enligt min ochmångas mening helt och hållet motverkar sitt syfte,förutsatt att syftet nu skulle vara att verkligen få tillstånd en demokratisk utveckling på Cuba.Det är obegripligt att man kan tro att demokratikan tvingas fram genom att dels försöka svälta utett folk, dels göra allt för att isolera detta folk frånomvärlden. Inte ens exilkubanerna, de s.k.dissidenterna, tror på detta. Lyckligtvis växeropinionen både inom och utanför . Vi harblivit mer aktiva och har också aktivtdeltagit i omröstningar i FN mot har också till riktat starkkritik mot detta. Inom finns enorganisation som heter Interamerican Dialog, somleds av förre försvars- och justitieministern . Han hävdar att ''är otidsenlig, onödig, skadlig ochkanske farlig''. Han säger också att man i ställetborde ''aktivt främja det fria flödet av informationoch idéer till det kubanska folket''.Som sagt växer lyckligtvis opinionen både inom ochutanför . Kanske kan Clintonadministrationenlösa upp denna gamla knut liksom man nu äntligenkommit ur blockeringen gentemot . Mendå krävs det ytterligare ett aktivt agerande från deninternationella opinionen.Herr talman! Jag vill med detta inlägg baraunderstryka hur viktigt det är att deltar iden internationella opinionsbildningen.Anf. 59 ():Herr talman! Inledningsvis vill jag säga att jagställer mig bakom anförandeangående och , som jag tycker varväldigt bra. I övrigt skall jag i mitt anförande ta uppkatastrofbiståndet och bistånd fördemokratiutveckling.Herr talman! Vi lever alla på samma planet. Endastom vi inser att vi globalt är beroende av varandraoch att vi har ansvar för varandra, kan vi bygga enbättre och mer rättvis värld.