prot · GH09122 · 1994-06-10 00:00:00 — Det har han ju inte gjort förut,så det har jag uppenbarligen inte kunnat säga förut.Det ligger mycket i det som inleddemed. Om man är i den situationen att man har en18-åring som har studier bakom sigfunderar man naturligtvis på vad som kommer nuoch hur det kommer att gå för honom i livet. Detvå huvudfrågorna är förstås om han kommer att fånågot jobb och om han i de skiften i livet då han avnågon anledning behöver stöd från detgemensamma kan lita på att välfärden fungerar.Folkpartiet går till val på dessa krav om jobb ochvälfärd. Vi hävdar att vi är minst lika bra somsocialdemokraterna på att förbättra och värnavälfärden, men att vi är mycket mycket bättre änsocialdemokraterna på att skapa nya jobb.Göran tog ut sin valseger i förskott ochtalade mycket kavat om vad som skall hända eftervalet. Jag tycker att all internationell och svenskerfarenhet talar för att man skall vara ganskaförsiktig med den typen av påståenden. Världensdemokratier är fulla av exempel på attväljaropinioner har svängt i ett sent skede ivalrörelsen.Det vi hoppas på är att de som avekonomiska problem kanske har börjat luta åtsocialdemokraterna skallsäga: Nej, jag vågar inte ta risken att byta bort denpolitik som är på väg att föra oss ut ur krisen motden politik som förde oss in i krisen.Jag hoppas förstås att de skall bestämma sig förFolkpartiet så att får behålla enickesocialistisk regering och att den får ett förstärktliberalt inflytande.Jag är mycket övertygad om att min sonsmöjligheter att få jobb och lita på välfärdssystemenblir bäst om den huvudinriktning av politiken somvi har haft ligger fast. Jag tänkteägna resten av anförandet åt att något utveckla vaddet innebär. Jag har valt ett pedagogiskt grepp somskall göra det mycket enkelt för attkomma ihåg de tre begreppen. Jag har valtbokstäver som ligger mycket nära hjärtat på GöranPersson, nämligen S, A och P. Jag skall tala omsparande, avmonopolisering ochprivatföretagande.När det gäller S som i sparande låter det ibland somatt det är ett stort problem för att sparandetplötsligt blivit för högt. Det är det inte. Som CarlJohan konstaterade för sedan harSverige varit en nation därkonsumtion för dagen prioriterats före sparandeoch investeringar för morgondagen. Det har lett tillsvåra obalanser. Vi har bl.a. variten låntagarnation.Nu är den bilden en annan. Investeringarna ökarliksom sparandet, och bytesbalansen är positiv. Detär mycket kortsiktigt att beklaga att vi har ett försvenska förhållanden högt hushållssparande. Detsom nu är viktigt är att politikerna visar att ocksåden offentliga sektorn kan bidra till detta sparande.Här är Socialdemokraternas meritlista som redanhar nämnts mycket tunn.När man lyssnar på politiska anföranden är detalltid ett intressant test att höra efter om det finnsnågot besked som på något sätt är utmanande föråhörarna. Vågar talaren stå för något besked omsparförslag som kan vara krävande för åhörarna?Det kravet växer när man hör en talare som GöranPersson, för han bygger upp sådana förväntningarom att han är handlingskraftig och att han skall taitu med problem genom sin retorik. Man blir riktigtförväntansfull där man sitter i sin bänk. Manundrar: Hur, hur, hur?Det är för väl för Socialdemokraterna attregeringen har genomfört förslaget omvårdnadsbidrag. Det är ju den enda konkretaförsämring för medborgarna som ni vågar stå för.Okej -- vårdnadsbidraget skall tas bort, och detkommer att leda till att en del barnfamiljer tänkeren gång extra innan de röstar påSocialdemokraterna.Jag hade en debatt med för en tidsedan i . När man pressar socialdemokrater påbesked får man beskedet att de inte lovar att höjanågra bidrag. De lovar t.ex. inte att återställasänkningen av a-kasseersättningen. Det är juegentligen inte så ståtligt att lova att man inte skallhöja bidrag. Frågan är om ni vågar stå för någrabesparingar som verkligen drabbar människor i dethär landet. Det hade varit bra med något besked avden typen.Så till frågan om avmonolpolisering. När GöranPersson påstår att har sagt att vårdenskall bli sämre bortser han från ett faktum som jagvet att han är fullständigt medveten om, nämligenatt man kan bedriva bättre verksamhetäven med oförändrade resurser.Han är själv t.ex. i den kommunalekonomiskarapport han lade fram för sedan för sitt partimycket mycket tydlig när det gäller att bidragen tillkommunerna inte skall öka. Men det innebär inteatt Socialdemokraterna har givit upp alla tankar omatt service skall kunna bli bättre.Det jag tycker är allvarligt i Socialdemokraternaspolitik på den här punkten är att ni avhänder ernågra av de viktigaste instrumenten för attåstadkomma denna bättre kommunala service.Det är nämligen så att på punkt efter punkt tänkerni återgå till de monopolformer som kommunalverksamhet tidigare bedrevs i. När det gällerdaghem, skolor, husläkare och andra vårdformer ärni på väg att återgå till ett system där kommuneroch landsting skall bedriva verksamheten i egenregi. I MBL-sammanhang kräver ni att den fackligavetorätten mot kommunala entreprenader skallåterinföras. Det är ännu ett exempel på hur niagiterar emot möjligheten att använda alternativadriftformer i verksamhet.Kombinationen av det löfte som gerinför vissa målgrupper, nämligen attSocialdemokraterna inte höjer bidragen tillkommunerna, och ointresset för nya driftformer --ointresse är ett milt uttryck eftersom det är en aktivagitation mot alternativa driftformer -- tror jagkommer att leda till att vi verkligen fårförsämringar av det kommunala serviceutbudet.Det vore mycket allvarligt.Nu tyder ju alla seriösa undersökningar av detkommunala serviceutbudet på att vi, trotsbesparingskrav på kommunerna, har kunnatupprätthålla en god service när detgäller barnomsorg, skola, äldreomsorg ochsjukvård. Vården har ju på många sätt blivit bättreunder dessa år då vi har regerat, trots att vi har varittvungna att ställa sparkrav på kommunerna. Tänkpå detta med avmonopolisering!Om skall kunna tillhöra den elitserie somdet har talats om är en av de viktigaste uppgifternavi står inför även i fortsättning att ökaproduktiviteten i den offentliga sektorn. Allerfarenhet säger att man gör det lättare om man fåranvända konkurrensen som verktyg.Slutligen har vi P som i privat företagande. Det nyasom har hänt i debatten är att Socialdemokraternanu själva, i alla fall i seriösare sammanhang,erkänner att det bara är jobb i den privata sektornsom bidrar till att lösa balansproblem. Härhar vi påpekat att ni har en mycket svag historia närdet gäller detta.Så länge ni allmänt säger: ''Vi socialdemokraterskapar jobb'' har ni en viss trovärdighet. Under eraår vid makten tillkom det många jobb. Men detslående är när man ser på den statistiken att helanettotillskottet låg i den offentliga sektorn. Ni harjättehög trovärdighet och är duktiga när det gälleratt höja skatterna och inrätta nya tjänster i stat,landsting och kommun. Men säger ni själva attdetta inte håller längre som recept för . Nugäller det att få en sällan skådad våg avnyföretagande här i landet och att de företag somredan finns vågar bygga ut.Men här sitter ni fast i den rävsax som er egenretorik har försatt er i. I alla sammanhang kritiserarni ju privat företagande och de former som det tarsig. Ett kanske litet udda exempel som jag ändå villnämna är den egendomliga affär som har varit ikonstitutionsutskottet där det riktas kritik motstatsråd för att de har aktier. harsagt att den kritik han har att rikta mot UlfDinkelspiel egentligen inte riktar sig motDinkelspiel utan mot statsministern som utsåghonom trots att han hade aktier. Detta stämmer juväl in med den attack ni riktar mot avskaffandet avdubbelbeskattningen.Effekten av detta, att allmänt kritisera de formersom privat företagande bedrivs i och att försämraskattevillkoren för dem som väljer att vara med ochäga företag och ta risker och dem som väljer attsjälva bli företagare, blir förstås att ensocialdemokratisk valseger på nytt kommer attförsämra företagarklimatet här i landet.Detta tillhör det stora som den här regeringen harlyckats med. Svenska företagare anser själva attföretagsklimatet ligger i topp i . har kanske sett den undersökning därsvenska företagare är mer optimistiska och merpositiva till företagarklimatet än sina kolleger iandra länder i . Men med era åtgärderär det mycket sannolikt att den situationenförändras. Då går vi miste om de hundratusentalsnya jobb som vi måste ha i näringslivet för att få nerarbetslösheten.Till sist. Detta med jobb och välfärd är viktigabegrepp. Men det är något slitna ord i den politiskavokabulären. Men för en 18-åring med livet framförsig är det oerhört centrala begrepp. Jag ärövertygad om att om chanserna skall öka för minson och hans generationskamrater och mångaandra att få jobb och känna framtidstro sker detbäst med en politik som satsar på sparande för attpressa ner räntorna, på avmonopolisering för attäven i fortsättningen få ut mer välfärd för pengarnaoch bra villkor för människor som vågar satsa på attförverkliga en idé i ett privat företag. (Applåder)I detta anförande instämde (), (), (), (), (), (), (), GudrunNorberg (fp), (), (), () och (nyd).Anf. 36 () replik:Herr talman! Jag tror att generationskamraternatill son ganska väl kan bedömaden politiska bilden. Deras uppfattningar framgårju också klart av opinionsmätningarna. Detframgår vilket alternativ som de tror ger dem enframtid med arbete och trygghet. Jag skall integenera med att referera tillFolkpartiets nivåer i dessa mätningar. Men när detgäller ungdomarna och deras bedömningar kännerjag mig trygg.Sedan refererar till företagarnaoch deras uppfattning om företagsklimatet. Dentypen av mätningar rymmer ju alltid ettsystematiskt fel. Där saknas de 45 000 företag ochföretagare som har gått i konkurs under de enormaframsteg som den borgerliga politiken har lett till ilandet. Vad de tycker om företagsklimatet framgårinte i dessa mätningar. De som är kvar, de allrastarkaste, drar nu naturligtvis fördel avkronkursjusteringen -- konstigt vore det annars.Lars är osaklig, trots sitt tonläge. Hanför vidare en myt om att socialdemokratin inteskulle ha förmått driva en politik som gjorde attnäringslivet växte under de år då vi haderegeringsmakten. Jag har statistiken framför mig.Under den period, 1976--1982, då Folkpartietdominerade politiken i tappade vi 122 000arbetstillfällen i näringslivet. Under perioden1982--1991, då socialdemokratin hade makten,vann vi 168 000 arbetstillfällen i det privatanäringslivet. då Leijonborgåterigen har fått chansen att vara med och styrautvecklingen, , har vi tappat336 000 jobb i det privata näringslivet. Så serstatistiken ut. Den talar sitt tydliga språk. Mot denbakgrunden tror jag att skulle varanågot mer försiktig i sitt fördömande avsocialdemokratin.Jag tycker också att det är intressant att LarsLeijonborg tar upp kapitalskatten. Det finnsväldigt litet forskning omkring dekapitalskattesänkningar som gjorts som antyderatt man på något sätt skulle få en effekt påinvesteringarna. Tvärtom, med en kombineradhöjning av bolagsskatterna resulterar de troligen iförsvårade investeringsförhållanden.Herr talman! Slutligen noterar jag att LarsLeijonborg säger att det som står i artikeln i daginte är särskilt mycket nytt. Det är också ett beskedi sig. Då undrar man varför den skrevs ochlanserades med så stort presspådrag.Sedan frågar vad skillnaden ärmellan socialdemokratin och den uppfattningregeringen ger uttryck för. Skillnaden är att ni nugår ut och kräver uppoffringar av de svagaste isamhället, när ni har gett förmånerna till dem somhar det bäst ställt. Det framgick tydligt av mittinledningsanförande. är det pensionärer,arbetsskadade och sjuka som skall betala krisen.För en socialliberal som präglas avrättvisetänkande är detta stötande. Jag skulle gärnavilja höra utveckla denfördelningspolitiska analys som ligger bakom AnneWibbles presenterade plan.Anf. 37 () replik:Herr talman! På slutet återkommer sin retorik. Men den förändrar inte det faktumatt socialdemokraterna i Pensionsberedningen harskrivit på att det är ett problem att dagenspensionssystem går med förlust. Det är väl känt attGöran har skickat fram ekonomiskamedarbetare som har uttryckt stort bekymmer förde underskott som enligt vissas uppfattning finnsockså i det nya pensionssystemet.Göran säger: Vi utfärdar inga fribrev tillpensionärerna. Då skulle jag med samma retorikkunna säga: Vad är för människa,som inte vågar lova pensionärer att deskall få ha sina pensioner oförändrade? Han kaninte utfärda något fribrev ens till dem som har varitmed och byggt upp den svenska välfärden.Jag skulle inte uttrycka mig på det sättet. Det ärfullkomligt tomt. Här har vi ett problem som viallihop ser, nämligen att det fattas 15 miljarder i detnuvarande pensionssystemet. På ett eller annat sättmåste det underskottet täckas.Tyvärr har ni blockerat den väg som jag tyckerskulle vara den bästa, nämligen att höjapensionsåldern. Jag hoppas verkligen att vi kanåterkomma till den frågan under kommande år.Det är ett av de bästa instrumenten att använda närvi skall lösa detta problem.Göran har en liten poäng i sin statistiskaredogörelse för tillkommande jobb, nämligen attunder de borgerliga regeringsåren --1982 varnettoeffekten att det inte tillkom några jobb i denprivata sektorn. Den siffra jag nämnde avser enmycket , och framåt.Där framträder helhetsbilden mycket tydligt. I stortsett har sysselsättningen i den privata sektorn legatstilla medan den ökat i den offentliga sektorn. Detnya som har hänt är att alla erkänner att vi inte kanfortsätta på den vägen. Därför ställer man sigfrågan: Vem har det bästa receptet för att få framnya jobb i den privata sektorn? Där tror jag att vihar mycket större trovärdighet än ni.Anf. 38 () replik:Herr talman! Poängen är att det går att konstateraatt när har fått försöka skapa jobbi privat sektor har resultatet blivit katastrofalt --minus en halv miljon arbetstillfällen i det privatanäringslivet. Skulden ligger tungt i det borgerligaknät, och där lär den få ligga kvar.Lars förstår uppenbarligen inte vad jagsäger. Min poäng i resonemanget ärfördelningspolitisk. Jag frågade ,som jag uppfattar som socialliberal och företrädareför ett rättviseperspektiv, hur man kan tycka att detär rimligt att i detta läge lansera en plan som läggerbördan på dem som är svagast i samhället. Viavslutar ju nu ett riksdagsår där man har genomförtfördelningspolitiska beslut som är till de starkastesförmån.Ja, jag säger att vi inte utfärdar några fribrev. Närvi riktar oss till människor som har det knapertställt, skall de veta att vi kräver mer av dem som hardet bäst ställt.Vad representerar är en politik därman har gett dem som har det bäst ställt storaförmåner och sedan, på näst sista dag,kommer man och säger: är det dearbetsskadade, de arbetslösa, de sjuka ochpensionärerna som skall betala krisen.På första sidan av den närståendeExpressen står det: ''ska de gamla betalakrisen''. Det finns anledning att fråga hurFolkpartiet resonerar, som företrädare för etträttviseperspektiv.Upp till bevis, , för att detta är ettsocialliberalt genomtänkt alternativ. Det är vad jaghar krävt i debatten.Lars sade att det inte stod såmycket i detta program. Det var ingenting nytt. Detgör i och för sig inte saken mindre intressant, omdet skulle vara så.Men det som gäller pensionerna är ett nytt förslag.Där hade vi en uppgörelse som ni springer ifrån. Deskattehöjningar ni lanserar är nya förslag.Upp till bevis, . Var finns detsocialliberala rättviseperspektivet i den politik somAnne lanserar som valmanifesti dagens ? 39 () replik:Herr talman! Jag skall försöka utveckla densocialliberala politiken. Det jag inte hinner kommer min partivän attfortsätta med i sina inlägg senare i debatten.Göran kanske har tagit del av denfördelningspolitiska bilaga som är fogad tillkompletteringspropositionen. Den visar tydligt attfördelningspolitiken har varit framgångsrik underdessa år. De rikaste har faktiskt blivit fattigare elleri varje fall mindre rika, och de allra fattigaste harblivit mindre fattiga. Det finns ingen grund förpåståendet att regeringen har fört en orättfärdigfördelningspolitik.Allt det vi gör ingår i en plan för att räddavälfärden. Det allra viktigaste vi kan göra förvälfärden är att rädda jobben. Varje förslag kananalyseras utifrån det perspektivet.Vi har en stark historia på detta område. Trots denekonomiska kris som ni tillsammans medvärldskonjunkturen hade försatt oss i när dennaregering trädde till, har vi genomfört en radförbättringar av välfärden: en storhandikappreform, vårdköer som är avbetade,utbyggnad av barnomsorgen, förbättradfamiljepolitik och mycket annat. Vi skäms inte förfördelningspolitiken.Det är helt riktigt att det inte finns något nytt iAnne artikel i . Detintressanta med pensionsfrågan är attSocialdemokraterna är med på vagnen. Ni delaruppfattningen att det är ett bekymmer att vi har ettunderskott i pensionssystemet. Ni har skrivit på attdet kan komma att kräva åtgärder. Skillnadenmellan oss är möjligen att vi tycker att det i endemokrati är naturligt att stora, viktigasamhällsfrågor diskuteras före valet. Ni tycksföredra att de diskuteras efter valet.Detta är en viktig fråga. Då är det rimligt att ocksåredovisa vilka alternativ som står till buds, om manskall ta itu med problemet.Anf. 40 ():Herr talman! När vi tog över regeringsmakten upplevde vi en ekonomi i fritt fall. Detvar en utveckling som påbörjades --1990 ochalla kurvor vände nedåt. Det är bara i desocialdemokratiska partihögkvarteren som mantror att utvecklingen vände den 1 oktober 1991.Vi ser nu hur utvecklingen har vänt uppåt. Siffrornaoch kurvorna pekar åt rätt håll, även om vifortfarande har en lång och svår väg att vandra. Vihar också lärt oss hur internationellt beroende densvenska ekonomin är. Den senaste tidensränteuppgång, som blivit speciellt stark i ,visar just beroendet av omvärlden. Men den visarockså att arbetet med saneringen av statensfinanser, vid sidan om opinionsbildningen för ett jatill EU, måste fortsätta med oförminskad styrkaäven i en konjunkturuppgång. Det utvidgadesaneringsprogrammet utgör en miniminivå och kant.o.m. vara otillräckligt om inte realräntan närmarsig de nivåer som kalkylerna ikompletteringspropositionen bygger på.Det är därför utomordentligt oroande attSocialdemokraterna inte redovisar hur de ser påden långsiktiga saneringen av statens finanser.Socialdemokraterna aspirerar ju påregeringsmakten efter höstens val! Det är intevilket oppositionsparti som helst. Den osäkerhetdetta medför, med tanke på de nuvarandeopinionssiffror som Socialdemokraterna har fått,innebär åtskilliga räntekostnader för staten och deenskilda hushållen.Socialdemokraternas reservation till dagensbetänkande är full av retorik, men tom på besked.Det gäller också tal i kammaren.Han försöker sprida illusionen av ensocialdemokratisk regering som kan återföraSverige till ekonomisk balans och utrotaarbetslösheten utan att det kostar på. Därför är detsocialdemokratiska budgetalternativet för detkommande budgetåret ihåligt.Finansdepartementets granskning visar också attförslagen skulle försvaga statens finanser med 11miljarder kronor. Därtill skall läggas ökade utgifterför kommunerna med närmare 5 miljarder för attgenomföra de olika förslagen i s-motionerna. Somlök på laxen ges förespeglingar om framtidautgiftsökningar på 13 miljarder kronor.Ett uppskjutande av budgetsaneringen innebär attstatsskulden skulle växa snabbt. skulle Socialdemokraternas icke-politikmedföra att skulden skulle bli 460 miljarder kronorhögre än med regeringens politik. Bararäntekostnaderna på denna skuldökning skullekosta skattebetalarna ,vilket är mer än vad exempelvis hela barnomsorgenkostar i dag.Vi kristdemokrater tar avstånd från dennalättsinniga och djupt oetiska politik. Att på dettasätt vältra över ansvaret för statens finanser tillkommande generationer eller mörka med debesparingsförslag man har men inte vågar visa uppär inte etiskt försvarbart.Herr talman! SCB presenterade en rapportöver välfärdsutvecklingen för ungdomar mellanåren 1975 och 1991. Det var en rapport tillGenerationsutredningen, som jag själv leder, ochtill regeringens Barn- och Ungdomsdelegation.Statistiken visar tydligt ungdomsgenerationenstrendmässiga eftersläpning i ekonomiskt avseendeunder ett par årtionden. Det är fråga om årtiondendå Socialdemokraterna i stor utsträckning har haftansvaret för politiken. Dagens ungdomarkonfronteras med strukturella förändringar sominnebär ökade krav på utbildning, försämrademöjligheter till arbete, etc. har dagensungdomsgeneration fått uppleva kontrasten mellanden optimism som rådde uppblåstahögkonjunktur och de betydligt kärvareförutsättningar som dominerat 90-talet.Konsekvensen blir att det i hög grad ärungdomsgenerationen som får bära bördorna efter1980-talets ekonomisk-politiska försummelser.Kommande generationer riskerar få bära en ännutyngre börda om vi inte tar itu medbudgetunderskottet. Saneringen av de offentligafinanserna har tydliga effekter ur ettgenerationsperspektiv. Frågan är om vi har deninsikten och tar det ansvar som vilar på oss här ochnu, eller om vi gör som vi gjort -- skjuterproblemen framför oss och låter våra barn ochbarnbarn betala notan. Vi pratar ofta omfördelningspolitik mellan olika grupper just nu.Men vi kanske i större utsträckning borde tala omfördelningspolitik i ett generationsperspektiv.Herr talman! En annan -- och mer positiv --tolkning av Socialdemokraternas icke-politik är attden egentligen visar en stor samstämmighet medregeringen. Självfallet inte i retoriken -- det har vifått se prov på -- men i praktisk handling. Iåtskilliga obekväma förslag som regeringen har lagtfram under den gångna mandatperioden harsocialdemokratin plockat opinionspoäng genom atti ett första skede agitera emot. Men frågan är omSocialdemokraterna vill riva upp en enda av debudgetförstärkningar på somriksdagsmajoriteten, under Socialdemokraternashögljudda protester, röstat igenom.Som exempel kan nämnas den sänkning avstatsbidrag till kommuner och landsting somregeringen och riksdagsmajoriteten i ett extremtansträngt statsfinansiellt läge beslutade om hösten1992. Inte i någon av de ekonomiska motioner ellerbudgetalternativ som presenterats avSocialdemokraterna har en endakrona av denna indragning återförts tillkommunsektorn. Tvärtom medförSocialdemokraternas budgetalternativ attkommunerna åläggs ytterligare utgifter på 5miljarder kronor. Därtill skall läggasSocialdemokraternas motstånd motvårdnadsbidraget, som enligt beräkningar i flerakommuner balanserar kostnaderna för införandetav den barnomsorgslag Socialdemokraterna är för.Enligt Kommunförbundets beräkningar uppgårkostnaderna för barnomsorgslagen till drygt 2miljarder kronor. Det går att diskutera siffran, mendet står utom allt tvivel att det är fråga om enkostnad. Sammantaget innebär alltsåSocialdemokraternas förslag en försvagning avkommunernas ekonomi på upp till 7 miljarderkronor nästa år.Vidare kan man lägga till de somSocialdemokraterna vill spara på att gå emot detnya a-kassesystemet. Det innebär att färre kommeratt omfattas av försäkringen och av dem somomfattas kommer färre att få inkomstrelateradeersättningar. Med socialdemokratisk retorik skalldetta innebära högre utgifter för socialbidragen förkommunsektorn.Så sent som lovade attinte en enda krona kommer att tillföraskommunsektorn om Socialdemokraterna fårregeringsansvaret . Hur har att kommunerna skall klara detta? Det ärfråga om i ökade utgifterutan mer pengar från staten. Skall det ske medhjälp av skattehöjningar eller med besparingar påvård och omsorg?I finns en beskrivningav den socialdemokratiska kommunkonferensen.Reportern skriver inlevelsefullt: ''Och inträffardet märkliga. Drygt 500 socialdemokratiskakommun- och landstingsföreträdare, som i tre årständigt kritiserat de borgerligas besparingar,möter plötsligt samma påståenden från GöranPersson med stormande applåder.-- Det är politik det, säger nöjt, närvi träffas . ''Jag vill betacka mig för den typen av politik. Jaganser att det är ett grovt dubbelspel.