prot · GI0931 · 1994-11-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:31Tisdagen den 29 novemberKl 14.00 15.48Det justerade protokollet beräknas utkomma --------------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för . 2 § Meddelande om svar på interpellationTill hade inkommit följande skrivelse:Interpellation 1994/95:31Till riksdagBeträffande interpellation 1994/95:31 av Gustafvon , Åtgärder mot människosmuggling, får jagmeddela att jag inte kan besvara denna inom före-skrivna fyra veckor.Skälet härtill är hög arbetsbelastning.Jag återkommer med besked när interpellationenkan besvaras.Stockholm den 25 november 1994Leif Blomberg3 § Svar på fråga 1994/95:173 om avvisning avbarnAnf. 1 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig omjag avser att vidta några åtgärder så att sjuka barn inteskickas tillbaka till länder där det mesta i fråga omsjukvård saknas.Inledningsvis vill jag redogöra för den praxis somutvecklats när det gäller medicinskt humanitära skälsom grund för uppehållstillstånd. Regeringen prövadei ett antal ärenden för att ge vägledning.Där konstaterades bl.a. att tillstånd för bosättning kanbeviljas endast i undantagsfall när det är fråga om enlivshotande sjukdom för vilken vård inte kan beredas ihemlandet eller när det föreligger ett handikapp avsynnerligen allvarlig art. Det poängterades dock attenbart den omständigheten att vården i hålleren högre kvalitetsnivå än den i hemlandet inte kanutgöra grund för tillstånd. Däremot fastslogs att det ivissa fall kan finnas anledning till en mer generösbedömning. Detta kan gälla barn, när sjukdomen påett livsavgörande sätt skulle påverka barnets utveck-ling vid ett återsändande.Det är sedan och uppgift att avgöra enskilda ärenden utifrånden praxis som utformats.Anf. 2 ():Fru talman! Tack för svaret. Det var inte riktigtenbart detta jag tänkte på.Barnets bästa skall alltid gå i första rummet.Många beslut i flyktingärenden har dock varit direktskadliga för barn. Barn med allvarliga sjukdomar ochhandikapp har avvisats. Andra barn har sänts i väg tillmiljöer där de riskerar misshandel och vanvård.Jag tror inte att det är aktuellt med misshandel i defall jag nämner i min fråga, som i första hand gällerhivsmittade barn. Men i dessa fall är också ofta mo-dern hivsmittad. Det är inte bara barnet. Hur skall dåmodern kunna ta hand om barnet när hon kommertillbaka? Hon är ju sjuk och kan inteens ge barnet den behandling en mor annars kan ge ettsjukt barn. Det kan också vara syskon som blir avvi-sade och åker tillbaka. Sedan blir modern sjuk och döroch lämnar även det barnet efter sig.Jag vet att vi inte kan ta emot alla hivsmittadebarn från . Det är inte frågan om det. Men denlilla rännil som har kommit hit skulle vi väl ändåkunna ge en . Jag tror att det rör sig om 9-20barn. De som är hivsmittade löper en mycket stor riskatt insjukna i aids. Vi skulle kunna ge dem en värdigavslutning på livet. De kunde få vara barn de år delever. Detta har vi möjlighet att ge dem. Det kan maninte göra i . Där har man inte de möjligheterna.Både minister och jag är överens om attvi skall ha en human och generös flyktingpolitik. Hurgår det ihop med att avvisa sjuka flyktingbarn ochäven ensamma barn, som man har gjort i vissa fall?Anf. 3 Statsrådet ():Fru talman! Jag har varit i kontakt med Socialde-partementet, och där påpekar man att är ettmycket aktivt land internationellt vad avser bl.a. aids-vård. är den största enskilda bidragsgivarentill WHO:s, , aidsprogram.Vi stödjer dessutom aktivt många andra projekt iWHO:s regi. för också i dessa avseenden enmycket humant inriktad politik, i syfte att underlättaför andra länder att ge människor den vård som rimli-gen kan krävas för de sjukdomar de kan ha. Ändå servi att det finns mycket olika förutsättningar i olikaländer. Den högkvalitativa sjukvård vi har i Sverigefinns inte i så många andra länder. I den meningen ärdet riktigt.När det gäller barnen känner jag naturligtvis medhjärtat. har vi en ganska restriktiv tillämpning. Vihar inte prövat något fall av detta slag som gäller barni regeringen. Det finns en utvecklad praxis i . Den dag vi får upp ett ärende på vårtbord har vi att ta ställning till den frågan. Den förraregeringen gav oss inte någon möjlighet att själva taupp ärenden för prövning och avgörande. Jag vill ändåpåstå att vi har en i huvudsak generös inställning,som det naturligtvis är omgärdat med storarestriktioner. Det är i mycket allvarliga fall som up-pehållstillstånd kan beviljas av dessa skäl.Anf. 4 ():Fru talman! Jag tycker att detta är just sådana all-varliga fall. Jag är stolt över att vi för en så generöspolitik när det gäller aidsbehandlingen i andra länder.Det tycker jag är bra. Men det hjälper inte just dessabarn. Så långt räcker inte våra bidrag heller. De smårännilar som hamnar här, dessa svårt sjuka barn, tyck-er jag att vi skulle ta hand om. Jag önskar att ett fallav detta slag kommer upp på regeringens bord, så attvi får känna på både hjärta och hjärna när det gällerdessa fall.Anf. 5 Statsrådet ():Fru talman! I regeringsformen är det klart utsagtatt regeringen inte kan plocka upp enskilda ärendenfrån . arbetar enutredningsman, som är tillsatt av , meden översyn. Om hon inte hade tillsatt den utredningenså hade jag gjort det. Utredningsmannen ser överregeringens styrformer när det gäller och våra myndigheters hantering inom dettaområde. Det är alltså och det är fråga om. Det handlar om på vilketsätt vi skall kunna välja att ta över ratten. Jag sägerinte vilka fall det kan vara. Det är viktigt att vi kan hade möjligheterna i vissa, för oss själva från politiskautgångspunkter principiellt viktiga fall. Vi ser förnärvarande över detta.Vi utgår från att det kommer förslagsom kan underlätta en politisk styrning av dessa ären-den i vissa fall, även om jag tycker att i princip är ett bra sätt att hantera dessafrågor.Anf. 6 ():Fru talman! Jag tycker kanske inte att har behandlat just denna fråga bra, eftersomdet har fått till följd att man har skickat ut både sjukabarn och andra barn. Det var t.ex. en liten pojke medklumpfot, som fick den hjälp han be-hövde. Sådant har hänt upprepade gånger. Jag skullevara glad om det blev en förändring i dessa frågor.Anf. 7 Statsrådet ():Fru talman! Jag skall gärna säga att jag månar ombarnen precis lika mycket som . Vihar fått kritik från olika håll i landet för att vi inteskulle följa andan och meningen i FN:s barnkonven-tion. Vi tillsatte en kommitté , som harfått i uppdrag att särskilt se över frågan huruvida viföljer andan och meningen i konventionen. Riksdagenhar ju sagt att vår lagstiftning uppfyller konventionensanda och mening. Om vi har åsidosatt barnens rättig-heter vid tillämpningen av lagen skall vi omedelbarträtta till det. Självklart skall vi se till att följa den. Omvi inte har begått några egentliga brott mot vår egenlagstiftning i dessa avseenden, har vi hanterat fråganrätt. Det återstår att se i vår.Anf. 8 ():Fru talman! Det kan hända att vi inte har begåttnågot brott mot lagstiftningen. Men jag tycker attpraxis har blivit för hård i dessa fall. Jag ser medförhoppning fram emot att det skall komma upp ettfall av detta slag till regeringen och att ni ser överlagstiftningen. Jag ömmar naturligtvis alldeles spe-ciellt för de barn vilkas fall är uppe till prövning i dag.Jag hoppas att det skall bli en förändring på dennapunkt. Med ledning av vad jag har fått höra trorjag också att det kan bli så.Anf. 9 Statsrådet ():Fru talman! Det här är frågor som har varit uppesedan många år tillbaka i tiden under den borgerligaregeringen men också under tidigare socialdemokra-tiska regeringar. I alla fall har det utvecklats en praxissådan den ser ut . Jag kan inte påstå att myndig-heter eller regeringen har en hårdare praxis-tillämpning än förut. Det finns ingenting som tyder pådet.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på fråga 1994/95:175 om de irakiskafeilikurdernaAnf. 10 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig omjag är beredd att undersöka möjligheten att låta för-följda och hemlösa feilikurder få en i Sverige.Sverige har en särskild ordning för attinom ramen för en flyktingkvot ta emot flyktingarvars situation inte kunnat lösas på annat sätt än genomöverföring till ett tredje land. Kvoten används, i sam-verkan med UNHCR, för överföring av flyktingareller andra personer som befinner sig i en särskiltutsatt situation. Den kan också användas för personersom är förföljda och befinner sig i fara men ännu intekunnat lämna sitt land.Riktlinjer för kvotens användning ges budgetårsvisav regeringen efter beslut av . I regeringensbeslut finns normalt ingen närmare precisering tillviss region eller viss folkgrupp. Det är Invandrarver-ket som i samråd med UNHCR avgör inriktningen avöverföringarna till . För /95har fått i uppdrag att föra över ca1 800 flyktingar och andra personer i behov av skyddtill vårt land.Anf. 11 ():Fru talman! Jag kan inte heller tänka mig att vikan ta emot de ca 300 000 feilikurder som finns i Iran.De deporterades , och fortfarandeefter bor de i tält. De har egentligen inget med-borgarskap. Man kan nästan behandla dem som stats-lösa. De får ett grönt . På det står det "ickegiltigt". När de har lyckats fly från har de intekunnat komma tillbaka till . Det har hänt uppre-pade gånger.Vi har ungefär 350 feilikurder här i . Någraav dem har fått uppehållstillstånd. Sedan finns det engrupp som söker asyl. Det var egentligen dessa jagtänkte på. Flyktingkvoten är också behjärtansvärd idet här fallet, men jag tänker i första hand på demsom redan är här och som har varit utsatta för tortyr,har fått syskon och andra släktingar avrättade. Det ären liten grupp här i . Jag undrar om man ändå,inte generellt men i alla fall, se över deras situation.Det sitter människor i häkte. Man kan inte utvisa demdärför att de inte tas emot.Redan i dokumentationen från FN:s fredsförmed-lare i kriget mellan och och tas frågan upp: I förhandlingarna mellan Irakoch har den iranska sidan gång på gång tagit uppfrågan. Det fjärde iranska kravet för att stoppa krigetmed var att de deporterade måste tillbaka tillIrak. Det är alltså en ganska stor risk de löper. Menjag vet att vi inte kan lösa problemen för alla, menkanske för dem som ändå har lyckats ta sig hit.Anf. 12 Statsrådet ():Fru talman! Jag har själv engagerat mig mycket ikurdernas sak. Jag var med, precis som RagnhildPohanka, i den s.k. i . Jagkänner väldigt starkt för människor som förföljs ellerförtrycks av olika skäl. Till dem hör väldigt många avvåra kurder. Det är också av det skälet som mångakurder har fått uppehållstillstånd i Sverige.Jag inser naturligtvis de svårigheter som många avkurderna, och andra folkgrupper i olika delar av värl-den, kan leva under. Just skälet till att inrätta en flyk-tingkvot var att vi skulle kunna ha en möjlighet att taemot människor som kanske inte finns i ellersöker asyl inom vårt lands gränser, utan att vi i sam-verkan med UNHCR skulle kunna säga att vi är be-redda att ta emot ett antal personer från den ena ellerden andra regionen med en viss bakgrund, i det härfallet feilikurder. Det är UNHCR och Invandrarverketsom måste göra bedömningen om det bland dessamänniskor finns ett antal personer som skulle kommai fråga för att få komma till . Det är sak att ta ställning i den frågan och göra deti samverkan med UNHCR. Det är väldigt viktigt attdet är så.Anf. 13 ():Fru talman! I en del av fallen har faktiskt UNHCRskrivit till och dokumenterat attdet är personer med flyktingstatus. Ändå har de blivitutvisade för andra eller tredje gången - jag vet intevilket, för det är olika i olika fall.Därför tycker jag att det är märkligt att man intelåter dessa få uppehållstillstånd när även UNHCR harlämnat sina papper.Anf. 14 Statsrådet ():Fru talman! Vi talar kanske om litet olika saker.Jag talar om flyktingkvoten, om att kunna ta emotmänniskor från utanför vårt land, som feilikurder inorra delen av , som lever där sitt liv, och dekurder som sitter i våra förläggningar.Jag tog reda på innan jag kom hit hur många kur-der det finns i förläggningar. Det finns nästan 400som är irakiska medborgare, 97 iranska och 92 turkis-ka medborgare - allt enligt uppgift från . Frågan är nu föremål för en dialog. Jaghar för mig att vi fått in ett ärende av mer principiellnatur att ta ställning till hur vi skall se på de kurderssituation som finns kvar i , om de skall kunnafå i . Det är först då jag kan pröva frå-gan. ligger ärendet ännu inte på mitt bord.Anf. 15 ():Fru talman! De feilikurder som jag talar om måstevara några av de 97 iranska medborgarna. Det finnsen grupp som redan fått uppehållstillstånd.Invandrarministern och jag - jag sitter fortfarandei kommittén - känner till kurdernas situation. Menfeilikurderna är bortglömda. Det är ingen som hartalat om dem i dessa sammanhang. De har ett egetspråk, en egen kultur och har nästan alla bott i där omkring. Det handlar om stora försvinnanden,tiotusentals unga män som har försvunnit. Om dekommer in i kommer de med all säkerhet attskickas till . Då är deras öde beseglat. Det är baraså.Anf. 16 Statsrådet ():Fru talman! Det är svårt att veta hur många det ärför vi för ingen statistik över ifall man är feilikurdeller har någon annan bakgrund. Men det finns enuppskattning om att det finns ca 650 feilikurder iSverige som fått uppehållstillstånd här.Det är viktigt att notera att varje sådant här fall ialla avseenden hanteras individuellt. Vi gör en indivi-duell prövning. Så sker också när det gäller feilikur-derna. I den mån de har skyddsbehov och dessa ärstarka, får de stanna i . I den mån de inte hardet, hamnar man i en situation, som , att man intelyckas återföra dem till det land de kommer ifråndärför att de inte tas emot i de områden som de kom-mer ifrån. Därför finns det anledning för oss att taställning i dessa frågor när det fall som är anmälttill oss kommer till behandling. Sedan får vi se vilkenställning vi kan ta.Anf. 17 ():Fru talman! En sista fråga. När UNHCR har do-kumenterat att en person är i behov av skydd ochflyktingstatus enligt UNHCR:s sätt att se, borde inteett sådant fall prövas? Det är just UNHCR:s uppgift.Anf. 18 Statsrådet ():Fru talman! Vi fäster väldigt stort avseende vidvad UNHCR säger vid sina bedömningar. I 99 fall av100 gör vi samma bedömningar. har vi litetolika syn på saker och ting, men det är undantagsfal-len. Jag vill gärna framhålla att viljan att samarbetamed UNHCR är stark både från våra myndigheterssida och från regeringens sida. Det är väldigt viktigt.Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på fråga 1994/95:139 om användning-en av antipersonella minorAnf. 19 Försvarsminister ():Fru talman! har frågat mig vilka åt-gärder jag tänker vidta för att det svenska försvaretskall upphöra med att använda antipersonella minor.Runt om i världen förorsakar antipersonellalandminor stort mänskligt lidande.Våren 1994 beslutade en enhällig riksdag att Sve-rige, i samband med nästa års konferens om översynav konvention om särskilt inhumana vapen,borde klargöra att ett internationellt förbud mot anti-personella minor utgör den enda verkliga lösningaenpå de humanitära problem som användningen av så-dana minor ger upphov till.Sverige har också - i enlighet med riksdagsutta-landet - vid det expertgruppmöte som i augusti i årägde rum i lagt fram ett förslag om totalför-bud för antipersonella landminor. Regeringen kom-mer i det pågående arbetet inför den kommande över-synskonferensen att kraftfullt verka för att få interna-tionellt gehör för den av intagna ståndpunk-ten. Starkt delade meningar råder emellertid om dennaståndpunkt.En internationell överenskommelse om totalförbudmot antipersonella landminor i enlighet med Sverigesförslag kommer givetvis att innebära att sådana minorinte längre kommer att användas av det svenska för-svaret.Anf. 20 ():Fru talman! Tack så mycket för svaret. Jag kännertill att regeringen arbetar för ett internationellt total-förbud enligt beställning, och det är bra.Svaret avslutas med: "En internationell överens-kommelse om totalförbud mot antipersonella landmi-nor i enlighet med förslag kommer givetvisatt innebära att sådana minor inte längre kommer attanvändas av det svenska försvaret." Fattas bara annat!Men det var inte detta som jag frågade om.Min fråga handlade i stället om ifall försvarsminis-tern är villig att medverka till att går före närdet gäller att få bort dessa truppminor, trots den nega-tiva inställningen i många länder - jag känner till attinställningen på många ställen är negativ.Arméchefen har sagt att truppminor inte är av av-görande betydelse för det svenska försvaret. Han kantänka sig att direkt ta bort truppmina 10. Dessa minorhar enligt många experter den egenheten att de är likafarliga för de egna soldaterna som för fienden. Fram-för allt drabbas civilbefolkning och i stor utsträckningbarn av dessa minor. Därför skulle det nog ha enväldigt stor betydelse om genom ett gott ex-empel visade att man oberoende av andra ländersuppfattningar är beredd att ta konsekvenserna av denuppfattning som riksdag har.Jag undrar om försvarsministern, oberoende avden internationella opinionen, inte skulle kunna tänkasig att ändå verka för ett avskaffande av dessa minor.Anf. 21 Försvarsminister ():Fru talman! För att ett totalförbud mot antiperso-nella landminor skall bli effektivt krävs det en inter-nationell överenskommelse som binder parterna ibåde mellanstatliga konflikter och inbördeskrig. Såvälden förra som den nuvarande regeringen har klargjorten entydig ståndpunkt, nämligen att vill ha etttotalförbud.I den nu pågående förhandlingsprocessen i Genèvedeltar synnerligen aktivt - och det vill jagverkligen intyga för - för att stärka detregelsystem som skall skydda civilbefolkningen ikrigsdrabbade länder mot de gigantiska problem somjust kvarliggande antipersonella landminor utgör.Den svenska delegationen består utöver represen-tanter för regeringen och försvarsmakten också avrepresentanter för Rädda barnen. Den agerar mycketaktivt för att skärpa reglerna och för att få stöd för detsvenska förslaget om totalförbud när det gäller land-minor.Jag vill avluta detta inlägg med att till AndersSvärd säga att detta inte är någon lätt uppgift. Fleraländer har tagit avstånd från det svenska förslaget, ochdetta gäller också tyvärr inom den nordiska kretsen.Anf. 22 ():Fru talman! Jag kan vidimera det som försvars-ministern säger, att det är svårt att få gehör för detsvenska förslaget. De flesta länder är motståndare tilldetta. Enligt min uppfattning borde det ha desto störrebetydelse om vi som enskilt land visade att vi sätterhumaniteten före användandet av den här typen avminor. Vi har sådana i vår vapenarsenal, men jag harsvårt att tänka mig att vi skulle använda dem.Det övergripande målet ett internationellt förbudkan uppnås på olika sätt, t.ex. genom argumentering iinternationella fora. Men att gå före brukar ocksåibland ha stor betydelse för att öka pressen på deländer som vi vill påverka. Jag vidhåller alltså att viborde kunna göra mera.Anf. 23 Försvarsminister ():Fru talman! Vi sätter ju humaniteten främst. Viarbetar kraftfullt med den här frågan. Det viktigaste äratt nå konkreta resultat till skydd för civilbefolkning-en i krigsdrabbade länder. Det är ju där som proble-met finns. Problemen är inte stora i Sverige.Då har ett ensidigt svenskt avskaffande av antiper-sonella landminor inte någon betydelse. Det är därförsom vi måste se internationellt på denna fråga, och vimåste eftersträva ett internationellt förbud. Här harbåde den förra och den nuvarande regeringen gjortden bedömningen att om det gick att få internationellanslutning kring ett förbud, skulle de humanitärafördelarna ur ett globalt perspektiv uppväga den egnamilitära nackdelen.Ett ensidigt svenskt avskaffande skulle inte åstad-komma de humanitära effekter som vi båda så varmtoch intensivt eftersträvar.Anf. 24 ():Fru talman! Arméchefen är mycket tveksam tillbetydelsen av om den skulle innebära någon störrenackdel att redan nu ensidigt ta bort dessa minor.Vi sätter humaniteten främst. Men på vilket sättskulle vårt agerande minska i styrka om vi gick före?Frågan är viktig. Det skulle ha ett stort symbolvärdeom vi utöver att vi med kraft agerar också kunde sägaatt vi hade tagit bort de antipersonella minorna ur våregen arsenal. Då kunde vi visa att vi inte bara pratadeutan att vi också satte handling bakom orden. Detskulle vara ett starkare agerande. Frågan är såpassangelägen att den vore värd detta.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på fråga 1994/95:164 om posten ochformerna för adresserAnf. 25 Kommunikationsminister ():Fru talman! har frågat mig om vilkaåtgärder jag ämnar vidta för att i lagstiftningen skyddabyanamn och ortnamn.Enligt vad jag har erfarit från är detviktigt att adresser finns fastställda på landsbygdenoch att dessa tillämpas konsekvent för att Posten skallkunna sköta postutdelningen. Kommunerna är ansva-riga för sättandet av adresser i såväl tätort som gles-bygd. Ett samarbete finns därför mellan Kommunför-bundet och vad gäller just adresser i gles-bygd. I avtalet mellan och Kommunför-bundet, som slöts under förra mandatperioden, finnsingen skrivning om åsättande av gatu- eller vägnamn.Posten AB skall stå neutral i fråga om vilket adress-begrepp som kommunen vill fastställa.Det är således kommunens ansvar att fatta beslut iadressfrågor, men Posten ser gärna adressering i formav byanamn eller gårdsnamn, vilket ligger i linje medden utredning som tillsatte för att skyddaort- och gårdsnamn.Posten är positiv till att medverka till bevarande avgamla ortnamn, och detta finns också uttryckt i Pos-tens policy, som ej förordar gatu- och vägnamn.Kulturarvsutredningen kommer till sommaren1996 med ett förslag om lagstiftning på området.Eftersom det är kulturministern som ansvarar för ort-och gårdsnamn har jag inte för avsikt att föreslå någraändringar i liggande direktiv för utredningen.Med anledning av vad jag anfört ser jag för inte någon anledning till att vidta några ytterligareåtgärder för att skydda byanamn och ortnamn.Staten har vidare möjlighet att genom sitt ägarin-flytande se till att den påverkan som kanutöva genom sina adresseringskrav när det gäller valetav ortnamn inte strider mot god ortnamnssed.Anf. 26 ():Fru talman! Jag ber att få tacka för svaret. Det ärprecis som statsrådet säger, att enhälligt harbeslutat att det skall finnas ett lagskydd för ortnam-nen. Statsrådet tillsatte en utredning somskall komma med förslag. Därför blev jag väldigtförvånad över att Posten och var ifull färd med att skapa nya adressregister. Som stats-rådet säkert vet hålls konferenser ute i lan-det, men man vill inte ha med några deltagare frånhembygdsrörelsen eller några andra kulturintresseradeoch företrädare från de olika bygderna. Det framgårklart och tydligt av sättet att sprida information omdessa konferenser. Det är litet konstigt att man nu intevill avvakta vad utredningen kommer fram till när detgäller hur man skall skydda ort- och byanamnen.Frågan är, statsrådet, vem som skall ta hänsyn tillvem. Skall regering och riksdag dansa efter myndig-heters och verks pipa, eller är det möjligen så att deborde avvakta den här utredningen som de förmodli-gen känner till? Om inte, har de väl fått kännedom omden just nu.Sedan säger statsrådet att det inte finns några pla-ner på att vidta några åtgärder och att frågan så små-ningom kommer att hamna på kulturministerns bord.Men det går inte till på det sättet i det här landet.Regeringen är ett kollektiv. Frågan är då ytterst: Omkommunikationsministern inte vill göra något, vill dåkulturministern göra det? Eller är det möjligen så attni inte har talat med varandra. Det brukar ju före-komma en del korrespondens inför svar på frågor osv.Kulturministern skymtar ju här i faggorna. Det går välkanske att fråga henne , om det inte gjorts tidigare.Eller tycker regeringen att det är så här det skall gåtill?Anf. 27 Kommunikationsminister ():Fru talman!