prot · GH0957 · 1994-02-09 00:00:00 — Jo, genom fri konkurrens --kan ni tänka er! Ni tänkte förstås: Då måste vilagstifta och sätta dit dem. Men fri konkurrens ärdet enda sättet att åtgärda det. Det finns i stort settbara fyra banker kvar. Då gäller det att sättatummen på ögat på dem och se till att det inte blirnågra karteller, att de inte kan hålla på och ta ut allamöjliga orättmätiga fördelar genom att de intekonkurrerar öppet.Sedan vi eller regeringen eller hur det nu gick till --undan gick det i alla fall -- beviljade bankstödet harS--E-Bankens kurs gått upp . Men desom stod risken var svenska skattebetalare, och dehar faktiskt inte fått ut någonting för det. Då sägerIngvar kanske: Sådan är kapitalismen.Men det behöver den inte alls vara! Men sådan harregeringens taktik varit! Och de flesta av oss här ikammaren har varit med på det. En avingenjörerna blev riksbankschef. Så kan det gå närinte haspen är på!Till sist i det här anförandet vill jag säga att vibehöver sälja . Inte sälja av utan verkligensälja , tala om hur bra är att etableraindustrier i, hur bra det är att göra turistbesök i.Men vi kanske skulle börja med att tala om hurfantastiskt det är. Tänk om vi kunde säga: Här ärett land där inte bara folket har vaknat utan ävenpolitikerna.Man kan sätta ansikte på allting. Det går inte attbara ha en massa kommittéer och råd, utan detbehövs ett ansikte. Ta en av de sparkade cheferna --det börjar bli gott om dem vid det här laget -- t.ex.Janne Carlzon, och sätt honom att sälja Sverige.Säg till honom: Hördu , du är bra på att fixaresor, på att övertyga folk och allt möjligt, och duser än så länge ganska trevlig ut också, så du kanskeskulle kunna vara ett bra ansikte för oss. Du får ettpar hundra miljoner. Sätt dig med ett gäng ochförsök sälja och få folk att komma hit!Finessen med det är att då kommer de hit och deinvesterar, och då kan vi tala om för dem att vi ärtacksamma. Vi ger er bra villkor, säger vi till dem,därför att ni tänker vara med och återuppbygga vårtland.Med detta, fru talman, gör jag tillfälligt avbrott. (Applåder)I detta anförande instämde iStockholm, Bo G Jenevall, , , , , , , , , , , , , , , och (allanyd).Anf. 3 ():Fru talman! Vi har först fått höra en partiledaresom beskriver som det mest anständigasamhälle som har skapats. Sedan har vi fått höra enannan som beskriver som rena rama VildaVästern, fullt av bovar och banditer.Min företrädare på partiledarposten, ,är en av dem som har varit med om att bygga uppdetta samhälle. Både som murare och politiker harhan deltagit, och deltar fortfarande, i bygget av detsvenska välfärdssamhället. Han tillhör engeneration som håller hårt på grundläggandevärderingar om jämlikhet och solidaritet. Jag troratt han känner sig ytterst förolämpad efter IanWachtmeisters beskrivningar om hur det går till utepå byggena.Jag ser det som min uppgift att se till att det somhan har varit med om att bygga upp inte rivs ner.Den senaste tiden har vi kunnat bevittna hur denena ''17-taggaren'' efter den andra har fallit: , , , . , några bankdirektörer, någravalutaspekulatörer och senast IanWachtmeister. Tre saker har de gemensamt: de haralla varit s.k. stora män av den mer maktberusadesorten, de har alla varit ingenjörer bakom 80-taletspolitik och de har alla aktivt varit med om att ledaSverige in i dagens problem.I medierna kan vi avläsa en oro -- en oro på ytan --för vart dessa herrar skall ta vägen. Finns det ingensom har ett nytt jobb till P.G.? Vart skall vägen? gnager en annan och mycketdjupare oro i väldigt många människor som har fåttsparken, som har fått gå från sina jobb, och ärarbetslösa. Den finns hos alla dem som har fått gåfrån bygget, från den nedlagda fabriken, fråndaghemmet, från sjukhuset, från skolan eller fråndet stängda . Tänk om TV och tidningarkunde intressera sig mer för dessa människorsframtid och ägna färre spaltkilometer åt P.G.Gyllenhammar.I dag finns det faktiskt vårdpersonal ochbarnskötare runt om i landet som är arbetslösasamtidigt som sjukhuskorridorerna är överfullamed patienter som inte får den vård de behöver ochsamtidigt som personalen på dagis har alldeles förmånga barn att ta hand om. Andra har mist sinajobb inom industrin. De får nu höra hur de gamlaarbetskamraterna nästan sliter livet ur sig med ettständigt ökande övertidsarbete.Ett sådant mänskligt och ekonomiskt resursslöseriär orimligt i när alla talar om att spara. Var finns rättvisan i detsamhälle som vi nu ser växa fram?Sverige håller faktiskt på att få en växandeunderklass, ett skikt av människor som en allthårdare arbetsmarknad lämnar vid sidan av. lågpresterande och bångstyriga, delågutbildade, de arbetsskadade och den växandegruppen förtidspensionerade lämnas alla därhän.För många invandrare är arbetsmarknaden heltstängd. Få politiker för deras talan här i riksdagen.De själva är inte ens välkomna. Vid Sverigesgränser stoppas de bosniska flyktingarna medvisumregler. Det påminner på ett groteskt sätt omhur vi stoppade judiska flyktingar vid gränsen föreandra världskriget. En sådan politik är inget attvara stolt över.Gamla människor i är oroliga. Vem tarhand om gamla mamma när vården bantas och mansjälv har fullt upp med egna ungar? Skall det bliättestupa för nästa generation? Är det framtidensäldreomsorg?Kvinnor i låglöneyrken får uppleva hur derasarbeten nedvärderas, nästan bespottas. BoSödersten och andra försöker intala sjuksköterskoroch förskollärare att de måste lämna sina jobb omvi skall kunna rensa upp efter alla inkompetentabankchefer med vidlyftiga fallskärmsavtal.Vi kvinnor får höra att vi antingen skall blimammor eller karriärkvinnor, antingen pigor ellerchefer i näringslivet. Våra män, om vi har några,skall åter bli familjeförsörjare och avsäga sig detdagliga ansvaret för sina barn.Som så målar man in oss i etthörn där vi tvingas att välja, antingen det ena ellerdet andra. Man kallar det valfrihet; det är absurt.Verkligheten präglas inte av antingen--eller-tänkande. Vi vill ha både barn och arbete. Faktumär att vi blir bättre och mer motiverade somföräldrar när vi trivs på jobbet, och vi blir mermotiverade på jobbet när vi trivs med våra privatliv.Det gäller oss kvinnor, och det gäller naturligtvisockså er män.Hur ser då hoten mot jämlikheten ut? Man kan taförslaget om vårdnadsbidraget som exempel. Ettfamiljefundamentalistiskt litet parti, nästan likalitet som mitt eget, har trumfat igenom tanken attsmåbarnsmammor minsann inte hör hemma påarbetsmarknaden. Trots att det inte var många årsedan vi hörde de borgerliga partierna klaga påbidragssamhället införs nu en helt ny bidragsform.Hälften av pengarna, drygt en miljard, tar man frånföräldraförsäkringen. Den sänks från avinkomsten. För en normalinkomsttagare med14 000 betyder det minus imånaden. Den andra hälften av pengarna, denandra miljarden, får dagisbarnen och derasföräldrar stå för i och med dyrare taxor ochförsämrad service.Jag kan riktigt se framför mig hur BengtWesterberg sitter i sin riksdagsbänk och bekymratklottrar ner några poetiska rader för att travesteraen annan känd före detta minister med kluventunga: Vårdnadsbidraget är ett djävla skit. harvi baxat det ända hit.Man kan också ta det ogenomtänkta och orättvisaförslaget till nytt pensionssystem som exempel. Detär ett av seklets viktigaste politiska beslut, somtydligen Socialdemokraterna och de borgerligapartierna nu skall försöka snabbsnitsla genomriksdagen. De fackliga organisationerna har inteens fått vara med i diskussionen. Någon offentligdebatt om förslaget vill man tydligen inte ha.Som vi ser det är det nödvändigt att den knapparemisstiden förlängs. Något beslut i den här storaoch viktiga politiska frågan skall vi absolut inte fattahär i förrän efter valet. Vi vill gärna attdet fattas ett beslut, men först skall det vara en rejäldiskussion.Bakom det här bakslaget, som framför allt vikvinnor nu upplever, döljer sig högerns brutala synpå hur samhällets samlade tillgångar skall fördelas.I framtidens samhälle räcker inte arbetena åt alla,menar man. Pengarna räcker bara till dem somredan har. Dessutom visar man en skrämmandenonchalans inför vad människor utanför de egnasnäva partileden tycker. Demokratin är satt påundantag -- här i och inte minst ute i vårakommuner.Vad vi i vill se är nya grepp ochlösningar, handling och framtidstro. En sådan nylösning, som alltmer börjar diskuteras blandarbetslösa och i fackföreningarna i både Sverigeoch övriga , är en omfördelning avarbetstiden. I många europeiska länder har manredan startat färden mot 30-timmarsveckan, men iSverige går det trögt.Vänsterpartiet har anslagit 1 miljard under detkommande budgetåret för att få i gång enförsöksverksamhet med sex timmars arbetsdag. Viär nämligen trötta på alla osakliga angrepp påtanken att omfördela arbetstiden. Genompraktiska exempel vill vi visa att det går att fördelajobben jämnare. Det borde vara självklart för varoch en att det är bättre att fler människor än att få jobbar plus övertidoch resten är beroende av bidrag.Både Socialdemokraterna och de borgerligapartierna säger nej. Men vad har ni för alternativför att få ned arbetslösheten?Medan ni öser ut miljarder på praktikplatser ochALU -- insatser som snedvrider arbetsmarknaden,utnyttjas av företagen och inte ger varaktiga jobb --så fnyser ni åt förslaget om sex timmars arbetsdag.Varför tar ni inte och studerar vad som händer medarbetsskadorna, sjukfrånvaron och arbetslöshetenom t.ex. ett helt sjukhus får gå över ? Jag lovar att sjukfrånvaron skulleminska, trivseln skulle öka, personalomsättningenskulle bli mindre och fler skulle komma in på fastatjänster. De halvtidsanställda som vill gå upp iarbetstid skulle kunna få göra det. Det här visar depraktiska exempel som finns i , bl.a. iKiruna kommun.En omfördelning av arbetstiden har också en annanstor fördel. Den förstärker solidariteten mellanarbetslösa och arbetande och gör det svårare attdela upp folk i närande och tärande. Färremänniskor blir utslagna och passiviserade och flermotiveras att ta ett samlat och gemensamt ansvarför arbetslösheten.Vad vi behöver är en satsning påframtidsreformer och framtidslösningar. Vibehöver satsa mer på framtidensinformationsteknologi i stället för att hänga fast vidgamla tankar om att de nya jobben finns inom engammaldags storindustri.Vi behöver bygga datamotorvägar till glesbygden --kraftfulla telenät som klarar data- ochfaxmeddelanden över hela landet -- i stället för attbygga Dennispaket i storstaden.Vi behöver ställa om industrin till kretsloppsteknik,och vi behöver utveckla ny teknik, så att våraenergisystem kan fungera i ett samhälle utankärnkraft.Vi kan vända arbetslösheten i byggbranschen till enradikal miljöomställning av det svenska samhället.Vi kan göra det nu -- om vi vill och om vi vågar! Omvi vill kan vi välja en hållbar utveckling, en framtidi ekologisk balans, med plats för alla.Regeringen gör precis tvärtom. , , och de andra herrarnaser sig nervöst om i backspegeln efter sina förfäderslösningar. Ni är beredda att sälja ut både miljön ochkvinnorna för att hålla ihop regeringen. Dessutomförsöker ni inbilla oss, och förmodligen också ersjälva, att guldletarnas Klondike fortfarande liggeri . Och på vägen dit trycker ni ner visionernaom ett rättvist och solidariskt samhälle i asfalten.Men en regering som inte vågar tro på ettsolidariskt samhälle, ett samhälle för alla, kan inteannat än misslyckas. Därför är det inte förvånandeatt er politik leder till betungande ränteutgifter, enskyhög arbetslöshet och -- det värsta av allt -- ettåteruppväckt klassamhälle.Ni visar inte en ansats till att klara jobben. Ertrecept, som är en blåkopia avarbetsmarknadspolitiken i den europeiskaunionen, innehåller avregleringar avarbetsmarknaden, försämrade anställningsvillkor,sänkta ungdomslöner, större löneskillnader,arbetsgivarnas överhöghet och en försvagadfackförening. I övrigt gäller det en passiv väntan påatt den s.k. marknaden skall lösa problemet medtillgång och efterfrågan. Det praktiska resultatetblir massarbetslöshet och en social utslagning. Dethär kan beskådas i många av västvärldens länder.För är det självklart att våga seframåt, att våga inse att vi lever i en ny tid och attinse att nya problem kräver nya lösningar. Men detär lika självklart att vi skall återupprättadet solidariska samhället där varje människa --återigen -- är lika mycket värd.Det här kräver att vi väljer, att vi tar ställning ochväljer sida. Vi måste säga att offentlig konsumtionfår gå före privat konsumtion. Vi måste väljavården före videon, bussen före bilen och socialtillväxt före social utslagning. Vi måste väljamänniskovärdet före marknadsvärdet.För oss innebär nämligen inte insikten om att vilever i en ny tid att vi överger våra grundläggandevärderingar. För oss går solidariteten ochframtidstron hand i hand.(Applåder)Anf. 4 Statsminister ():Fru talman! avslutade sinföreläsning genom att säga att det är naturligt förVänsterpartiet att se framåt. Det ligger mycket idet. Jag förstår att man inte ser bakåt.I övrigt vill jag bara säga att det var trevligt att seGudrun här i kammaren. Senast såg jaghenne på TV när hon förklarade att bland det mestmeningslösa hon över huvud taget kände till var attvistas i med det tråkiga arbete som därbedrivs. Jag hoppas att det budskapet till fullouppfattades av landets väljare och att de tar hennepå orden och befriar henne från dentråkiga börda som arbetet i innebär.Fru talman! hölls i andrakammare en av de mest laddade och viktigastedebatterna som ägt rum omsvensk säkerhetspolitik. Den handlade om den s.k.Hjalmarsonaffären. Den dåvarandesocialdemokratiska regeringen ville brännmärkaden dåvarande högerledaren neutralitetspolitiskt opålitlig. Han ansågs haförespråkat militära kontakter mellan ochvästmakterna som var oförenliga med dennautralitetspolitiska linjen.I det betänkande som den neutralitetspolitiskakommissionen lämnade i går kan vi alla ta del avutdrag ur den här viktiga debatten. Kärnan i detsom då sade var detta: ''En litendemokrati, som utsatts för angrepp av en stormakt,som kämpar för livet hoppas på och räknar med destora demokratiernas stöd och bistånd. Att sägadetta klart ut ändrar ingenting i vår alliansfrihet.Rent spel och klara besked skapar respekt ochförtroende. ''Mot detta stod statminister kategoriskauttalande: ''Förberedelser och överläggningar förmilitär samverkan med medlemmar av enstormaktsallians är sålunda helt uteslutna, om vi villbevara förtroendet för vår utrikes- ochförsvarspolitik. ''Efter att ha gått igenom vad som faktiskt händeunder dessa decennier säger kommissionen attstatsminister redogörelse i debatten medHjalmarson gav en ''medvetet felaktig bild'' av vadsom förevarit. Statsminister hade själv inationens intresse varit med om att ta ansvar föråtgärder som gick långt längre än dem han villebrännmärka för.Det här är viktiga klarlägganden efter tre och etthalvt decennium. Jag hoppas att de rensar lufteninför framtiden. Jag hoppas att alla inser att medanen regering inte kan vara skyldig att redovisa varjedetalj om försvars- och säkerhetspolitikenoffentligt har den en skyldighet att se till att det denfaktiskt säger är klart, rätt och i varje del sant. JarlHjalmarson visste i hela sitt liv att det han hade sagtvar rätt. Det smärtar mig att han inte fick levatillräckligt länge för att uppleva att han också fickrätt, men han fick faktiskt rätt.Utrikes- och säkerhetspolitiken och dess skötsel ärcentral. Den bild som kommissionen har gett gernya dimensioner till bilden av den politik som inationens intresse fördes under det kalla krigetsallra kallaste decennier. lever vi i ett annatEuropa. Vi kan alla känna oro för utvecklingen iRyssland. Men det övermilitäriserade Sovjetväldesom militärt hotade de europeiskademokratierna finns inte längre.Stapplande och med stora svårigheter söker vibygga upp en ny europeisk säkerhetsordning somkan ge inte bara vårt eget land utan också alla andraeuropeiska länder säkerhet. Där betyder vårtinträde i den europeiska unionen mycket.Det handlar inte bara, och kanske inte ens främst,om tillväxt, om jobb och om välfärd -- men detta ärviktigt nog -- utan också om att vi kan ge ett bidragtill säkerhet och fred och om att Europagenom detta kan ge ett bidrag till vår och norraEuropas säkerhet och fred. Det har ingen i dennadebatt rätt att bortse från.Men vi vet att vägen till en fungerandesäkerhetsordning är stapplande och svår. Det somhänder i och kring visar det dag för dag.Kommunismens arv, den ekonomiska misären ochdet nationella hatet visade sig vara långt bittrare änvad någon nog hade anat. Vi känner alla denmoraliska avskyn över det vi tvingas leva med i viaTV och medierna från det mördande krigetsständigt fortgående vardag.Vi känner alla desperation över att inteomedelbart, fullständigt och för evigt kunna stängaav hatet, stoppa våldet och få ett slut på lidandet.Men kan desperationen aldrig göras tillpolitik för det är att bädda för en situation där vi fårmer av våld, inte mindre av våld, och mer avmöjligheter till fred som vi bör sträva efter.Ingen står likgiltig. gör mer än de allraflesta andra nationer. Vi har öppnat vårt land förmånga som tvingats fly från hem som de inte längrehar. Våra lastbilschaufförer kör underfara ton efter ton med livsmedel och medicin in i dethärjade landet. Vårt flygvapens Herculesplansvarar för de livsviktiga transporterna in iSarajevo. Våra svenska soldater i de nordiskabataljonerna, inte minst i Tuzlaområdet, hara gjortfantastiska insatser.Allt detta gör vi i samverkan med andra. Inom FN:sram och under FN:s ledning i nära samverkan medEU, med NATO och med de resurser som NATOsuccessivt sätter in. Detta är viktigt, därför att detär bara genom att stärka FN, genom att ge NATOmöjligheter och genom att markeravärldssamfundets sammanhållning som vi kan hautsikter till framgång. Det som måste göras nu äruppenbart.För det första berör en demilitarisering alla i helaSarajevoområdet.För det andra handlar det om att området ställsunder omedelbara politiskaoch militära kontroll.För det tredje handlar det om ett borttagande avalla tyngre vapen från och från Sarajevosomgivningar.Om detta förs nu förhandlingar som inte framstårsom alldeles utsiktslösa. Det är den linje som vi hardrivit i FN. Det är den linje som vi har drivittillsammans med de nordiska länderna. Den får ettallt starkare stöd, och den kan förutsätta ett militärttryck i förhandlingarna. Det är detta som NATO:sråd inleder sitt sammanträde med -- i stort sett i denminut som jag säger detta.Vårt starka ställningstagande när det gäller det somhänder i Bosnien säger mycket om vår egensituation, om hur vi ser på den och vårt ansvar idetta . Vi accepterar inte längre attstillatigande stå vid sidan av. I nära samverkan meddem som delar våra värderingar är vi engageradeför att möta våldet och ondskan och för att beredavägen för politiska lösningar och nationellförsoning. Vi vill inte ha mindre av samverkan iutrikes- och säkerhetsfrågor i , tvärtom. Vivill ha mera, och vi vill att det skall geresultat.Vi är svenskar först och främst. kommeralltid att vara oss närast och kärast. Men vi äralltmer också engagerade européer i samverkanmed andra engagerade européer och med starkkänsla även för vårt ansvar i världen i övrigt.Fru talman! De utrikespolitiska frågorna trängersig på. Men de inrikespolitiska frågorna står iväldigt hög grad på vår agenda detta år, som ju blirett supervalår:-- då vi skall avgöra om den ekonomiskareformpolitik som steg för steg för Sveige ut urkrisen skall fortsätta eller om vi skall vända tillbakatill den politik som var den politik som faktisktförde oss in i den djupa krisen ,-- då vi skall avgöra om skall vara enrandstat i det europeiska samarbetet eller om vifullt ut skall vara med och utnyttja den rösträtt somvi kan utnyttja och därmed forma detta samarbeteockså efter våra värderingar och våra intressen.Bägge dessa val är viktiga och tillsammans något avett verkligt ödesavgörande för Sverige.För ett år sedan sade Socialdemokraterna när vidiskuterade ekonomin att svensk ekonomi nuobönhörligen var på väg ner i en depression, i enspiral, som bara och endast kunde hävas genom enmassiv ökning av budgetunderskottet. Det var dentillfälliga momssänkningen.De besparingar som regeringen föreslog för ett årsedan -- mest bekant av dessa är ju sänkningen aversättningsnivån i a-kassan -- beskrevs som djuptorättfärdiga, som totalt oacceptabla och som ettdråpslag mot dem som har det allra sämst och någotsom aldrig var möjligt att acceptera försocialdemokratin. har det tack och lovgått . Regeringen har fått rätt ochSocialdemokraterna fel om ekonomin.Vi gick inte ner i en depressionsspiral, trots att viinte sänkte momsen -- tvärtom! De ljuspunkter somvi talade om blev fler och fler och fler. visaralla undersökningar på en framtidstro ute i desvenska företagen som är starkare än vad man haruppmätt när det gäller synen påde möjligheter som finns. Det går inte längre attförneka att det ljusnar för Sverige.Socialdemokratin har accepterat det som för ett årsedan var så oacceptabelt. Minns de ord närmast avhat mot detta förslag som riktades i denna kammareoch utanför detta hus mot tanken på att sänkaersättningsnivån i a-kassan! Det är nu accepterat.Jag välkomnar detta. Men minns orden, och tänkpå orden nästa gång ni så kraftigt skall fördöma ettförslag som ni vet att ni förr eller senare kommeratt få acceptera!Att det nu börjar ljusna säger inte att allt är över --långt, långt därifrån. nämndeden rapport som publicerade häromdagen.Den anbefalles till läsning. Rapporten inleds medkonstaterandet att djupa ekonomiskaproblem har sin grund i de ekonomisk-politiskamisstag som gjordes . Om jag fårpåminna om så hettestatsministern inte Bildt och finansministern inteWibble, utan de hette någonting annat och degjorde misstag som vi nu steg för steg sopar uppefter.OECD säger alls icke att varje del av regeringenspolitik är perfekt. Man efterlyser mer av den linjesom regeringen står för: mer av besparingar i deoffentliga utgifterna, mer av åtgärder för attförbättra företagarklimatet ochkapitalförsörjningen, mer av strukturella reformer,mer av reformer i välfärdssystemen och mer avavregleringar av företag och arbetsmarknad.Därmed dömer man också ut detvänsterpopulistiska alternativ som sina här i kammaren företrädde.Kvintessensen av en politik som skulle skena i vägåt det vänsterpopulistiska håll somsocialdemokratin företräder -- där det talas om attta från de rika och ge till de fattiga, som om dennagamla marxistiska analys hade någon relevans i detmoderna samhälle vi går in i -- är att företagenskulle få det sämre. Socialdemokraterna haråtergått till en gammal företagarfientlig politik, niklarade inte av förnyelsen.När företagen får det sämre kommer inte de nyajobben. Det är inte staten som kan ta oss urarbetslösheten. Det är bara företagsamheten. Detär de villkor som vi ger företagsamheten,företagarna och företagen som helt avgör om viskall ta oss ur den massarbetslöshet som 1980-taletspolitiska misstag förde oss in i. Där står vårt,och den ekonomiska sakkunskapensalternativ på mycket fast grund. Vänsterpopulismav vilken art det vara månde, ellerherr , kan bara ge oss mer av nedgång ochmer av arbetslöshet.(Applåder)Anf. 5 Socialminister ():Fru talman! Regeringens välfärdspolitik attackerasi dag med samma frenesi från två helt olika håll. ''Ni rustar ned. Det blir sämre för '', sägeren del. ''Välfärdsstaten har tjänat ut, men ni slårbara vakt om det som är'', säger andra.Bägge grupperna har fel. Vi rustar inte ned och vislår inte bara vakt om det som är. Välfärdsbyggetär i grunden gott. Stammen är väl ägnad att mötaockså framtidens behov. Den har vi inga som helstplaner på att riva.Men visst finns det behov av en omfattande ''ROT-verksamhet'', dvs. av reparationer, ombyggnaderoch tillbyggnader. Det är det som vi håller påmed. Resultatet skall bli ett välfärdsbygge sombåde ger högre standard och är mer robust.Det är viktigt att slå vakt om en väl fungerandeoffentlig sektor. Men det innebär inte att allt skallbli vid det gamla. Det vore i själva verket ett hotmot välfärdsbygget.