prot · GI0928 · 1994-11-23 00:00:00 — Jag vill då baramarkera att det inte är så enkelt som att man kan göraen matematisk bedömning och säga att restriktiviteteni lagstiftningen nu har satt sina spår. Dethänger delvis samman med inneliggandebeställningar, order och annat. Man får nog ha ettväsentligt mycket längre perspektiv innan man kan seom den svenska vapenexporten som ett resultat av denändrade lagstiftningen har minskat eller ej.Anf. 65 () replik:Herr talman! Det är ändå viktigt att man iredogörelsen pekar på att vapenexporten faktiskt harminskat under ett och . Precis som Maj BrittTheorin utgår jag ifrån att man i ett senare skede får tareda på varför.Anf. 66 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillhemställan i det betänkande som vi nu behandlar.Det internationella arbetet för att stärka freden ärbåde tidskrävande och tålamodsprövande. Dit höransträngningarna att begränsa och i sista handförbjuda massförstörelsevapen och specifikavapenkategorier.Även om detta arbete går långsamt, behöver viändå påminna oss om att det går framåt. Låt mig baranämna ett exempel. Internationella samtal om attförsöka att få bort kemiska stridsmedel påbörjades iS:t . finns 1993 årskonvention mot kemiska vapen, och det är glädjande.Fram t.o.m. 1960-talets första hälft arbetade man iFN främst med förslag om allmän och fullständignedrustning. Visst är det många av oss som gärnaskulle vilja se att en allmän nedrustning ägde rum,men det gäller också att vara realist i den värld som vilever i. Sedan har arbetet mer och mer inriktats påmer begränsade åtgärder inom specifika områden.Arbetet går ändå sakta men säkert framåt på fleraområden. Det ger anledning till tillfredsställelse, ävenom vi helst skulle vilja se en snabbare takt iutvecklingen.För att minska risken för krig måste detinternationella samarbetet öka, nedrustningen måstefortsätta och fattigdomen bekämpas. Här har Sverigespelat och spelar en betydelsefull roll. Därför har viockså ett stort ansvar när det gäller sättet att hanteravår vapenexport.Herr talman! Vi kristdemokrater anser attvapenexporten skall regleras med restriktivlagstiftning och noggrann kontroll och begränsas tilldemokratiska stater. Inte minst när det gäller den sistapunkten visar betänkande UU1 omkrigsmaterielexport att det finns anledning till störreförsiktighet i fråga om exporten av vapen till vissastater där vi vet att de mänskliga rättigheterna interespekteras.Sedan 1984/1985 har redovisatden svenska krigsmaterielexporten. har ocksåinternationellt varit pådrivande för att uppnå störreöppenhet när det gäller vapenexport. Det är bra, mendet betyder också att bör efterkommaönskemålet om största möjliga öppenhet och undvikaall onödig sekretess, vilket också påpekas ibetänkandet.Beträffande tillämpningen av de lagar ochriktlinjer som vi har för samverkan med andra länderpå krigsmaterielområdet har regeringen det politiskaansvaret för besluten. Vi konstaterar medtillfredsställelse att utskottet anser att regeringen börgöra en utvärdering och översyn av både lagstiftningoch riktlinjerna och inte minst när det gällertillämpningen.Herr talman! vill jag ta upp den viktigafrågan om relationen mellan vår export avkrigsmateriel och våra utrikespolitiska mål,främjandet av demokrati, mänskliga rättigheter,avspänning och nedrustning samt bekämpande avfattigdomen. Det är utmärkt att särskilt MR-kriterietalltmer kommer i fokus.Både folk från och rapporterar omatt mänskliga rättigheter kränks i länder dit vifortfarande har en viss export av krigsmateriel. Jagförväntar mig en skärpning från regeringens sida närdet gäller exporten av krigsmateriel till sådana ländersom , där den ena rapporten efter den andrahar gett belägg för att mänskliga rättigheter kränks,inte minst i . Det förhåller sig likadant iTurkiet. Där respekteras inte ens parlamentarikersmänskliga rättigheter och där kränks folkgrupper somassyrier/syrianers och kurders rättigheter grovt. Dettaär bara ett par exempel på länder bland flera somutskottet diskuterat, där enligt vårt förmenande störrerestriktivitet bör iakttas när det gäller tillämpningenav lagar och riktlinjer.Det är angeläget att inte gamla bedömningarslentrianmässigt får ligga till grund för export,eftersom dagsläget kan vara helt förändrat. Det finnsexempel på följdavtal som vilar på beslut som lindrigtsagt är flera decennier gamla, t.ex. när det gällerexport till , som man måste ställa sigmycket kritisk till. Utskottet noterar att statsrådetMats i ett frågesvar i deklareradeatt han med hänsyn till rådande säkerhetspolitiskaläge i avsåg att föreslå regeringen attinte ge tillstånd för ny vapenexport till området. Hannämnde också i sitt anförande. Jagförutsätter att regeringen beslutar i enlighet härmed.Anf. 67 ():Herr talman! och andra debattörerhar i anföranden och repliker uppehållit sig en delkring detta med mänskliga rättigheter. Jag fäste migsärskilt vid anförande. Hon borde hahamnat på en annan position än den nuvarande när degäller både personligen och för sitt partis del.Det har här hänvisats till en debatt i förra veckanmed . Det är min bestämdauppfattning att hans delikata uppgift var att hävdaradikala krav på begränsning av vapenexporten medhänsyn till mänskliga rättigheter, som hanutnyttjade lagens möjligheter att hålla dörren öppenför ytterligare fortsatt export.Vi i och i kräver enavveckling av svensk vapenexport. Det finnsnaturligtvis företrädare i olika partier som personligenställer samma krav, men ochMiljöpartiet är de som i egenskap av partier hävdarnödvändigheten av att avveckla svensk vapenexport.Vi påstår inte att det är enkelt. Industrin påstår att detär nödvändigt med vapenexport. Till en del är dettanaturligtvis sant.Krigsmaterielindustrin är offentligfinansierad till100 %, som krigsmaterielindustrin överallt i världen.Det här är en offentlig bidragsfinansierad verksamhet,och den kan inte bli någonting annat. Rollen sommottagare av kvalificerade samhällsbeställningarfinns där alltså, vare sig vi vill det eller inte.Den omedelbara effekten av svenskt förbud avvapenexport skulle naturligtvis, precis som PerGahrton påpekade, vara tämligen marginell förSverige som nation. När vi i beställervapensystem, eller krigsmateriel i största allmänhet,med förutsättningen att detta skall vara för svenskaändamål, så får vi naturligtvis fram produkter som ärmycket väl användbara även i andra delar av världen.Detta är grunden till den handel som vi har sett. Detfinns alltså ingen svensk exklusivitet i det här falletsom gör att man kan säga att vi bara tillverkar försvenska ändamål. Så länge möjligheten hålls öppenför att bedriva export kommer exporten att fortsätta.Marknaden har i det stycket en synnerligen effektivfunktion. Att förvänta sig att svensk industri skallgöra någonting annat än att utnyttja möjligheterna ärnaturligtvis en chimär. Det är endast mycket tydligasignaler av den karaktär som har nämnts här som kanfå ändring på det.Självklart finns det en begränsning här. Denpolitiskt accepterade kostnaden för svenskt militärtförsvar och materialbeställningar har naturligtvis enövre gräns. Det finns delar av svensk industri somrimligtivs inte kan ta ut priser som kan konkurrera iden internationella handeln. Men det menar jag ärnågonting som vi får acceptera. Det är alltså ennödvändig del av den politik som vi menar måste tillför att vi skall bli trovärdiga.Krigsmaterielindustrins roll som mottagare avkvalificerade samhällsbeställningar är strategisk. Detfinns mängder av områden där marknaden inte kan haden funktionen, bl.a. på grund av beställningarnasomfattning och utsträckning i tiden. Svensk industri,liksom all industri som är tekniskt avancerad, krävernaturligtvis kapital, kräver att det skall kosta mycket.Det är själva funktionen. Ett av de få områden där vihar politisk acceptans för att plöja ner mycket pengarär försvarsindustrin. Marknaden kan inte få denfunktionen, om det inte gäller tämligen trivialaprodukter där man snabbt kan ta hem de investeringarsom gjorts. Ett exempel har vi i Volvos nu mycketframgångsrika 850-modell. När den för ett antal årsedan presenterades var det nästan en del avmarknadsföringen att påstå att den hade kostat 16miljarder att ta fram. Det är en fullkomligthäpnadsväckande siffra, som naturligtvis bara till endel är sann. 16 miljarder var vad man i teorin varberedd att betala, eftersom man hade föreställningenom, en riktig sådan, att det skulle gå att ganska snabbtta hem igen. Men detta var i utvecklingstekniskmening en trivial produkt. Den skiljer sig inte pånågot avgörande sätt från andra existerande produkterpå marknaden. Däri ligger den avgörande skillnadenmellan exempelvis 16 miljarder till och 16miljarder till JAS. hade vid dentidpunkten kostat ungefär 16 miljarder. Här var detalltså fråga om en kvalifikationsgrad av ett helt annatslag. Där kan man tala om kvalitativa språng, ävenom flygplanet hade vissa problemmed att flyga. Men det är en helt annan sak.Funktionen att vara mottagare av en kvalificeradsamhällsbeställning fanns där.Detta kommer vi inte runt när vi skall diskuteraomställning av svensk krigsmaterielindustri. Industrinmåste alltså få dessa beställningar av samhället, ochsvenskt samhälle måste rikta dem efter civila behov.Där finns det mängder av behov som skalltillfredsställas och mängder av forsknings- ochutvecklingsuppgifter som behöver göras. Man kanhitta mängder av behov inom fältet miljöteknik,transportteknik m.fl. Världen behöver tekniskutveckling, och den behöver det på ett helt annat sätt,nämligen att samhällena riktar sina beställningar eftercivila behov.På denna grund är det omöjligt att säga tillindustrin: "Ställ om, börja tillverka civila produkter. "Det kan möjligen gå bra i en högkonjunktur, men detär ju helt ointressant när verkstadsindustrin haröverkapacitet. Det har den i många stycken och underlånga tider - t.ex. . Marknaden ställer i det lägetinte upp med spektakulära utvecklingsinsatser. Det ärgrunden för försvarsindustrins vilja att fortleva. Dengör det naturligtvis inte därför att man har en särskildomsorg om svenskt försvar eller att man älskar atttillverka just försvarsmateriel, utan grunden har varitatt det har funnits en sektor som har gett godlönsamhet. Den lönsamheten har sin bas i att den äroffentligfinansierad industri. Marknad finns inteannars i vanlig mening.Herr talman! Det som har sagts om mänskligarättigheter är en oomkullrunkelig grund för att vi påett helt annat sätt än skall göra allvar av detMats sade om enrestriktivare politik härvidlag. Jag befarar dock att dekrafter som agerar på det här området är betydligtstarkare än de ord som kommer till användning. Vadskall man annars kunna säga? Man kan rimligen intepåstå att exempelvis situationen i är sådanatt svensk lag skulle vara tillämplig. Det är för mig enobegriplighet att vi har kunnat fortsätta på det härviset.Anf. 68 () replik:Herr talman! Jag vill bara säga med tanke på JanJennehags kommentar om mig och mitt parti att jaggjort tydligt och klart här att vår önskan är attvapenexporten skall vara så restriktiv som möjligt, attexport bara skall ske till demokratiska stater.När det gäller omsorgen om mänskliga rättigheterskulle man, om man nu har litet historia klar för sig,ha kunnat önska att det hos det parti som Jennehagtillhör skulle ha funnits en större omsorg ommänskliga rättigheter österut under de år som har gått.För att nå trovärdighet i denna fråga skulle ni underden tiden ha behövt uttala er mycket klarare.Vetskapen om vad som skedde med miljontals ochåter miljontals människor i de östra delarna av vårvärld var så stor bland oss alla att ni borde ha kunnatuttala er klart om förtryck av de mänskligarättigheterna under den tiden.Anf. 69 () replik:Herr talman! Den sista delen av kan jag instämma i. Jag kan bara svara för detjag själv har arbetat för i mitt parti. Visst finns detförhållanden som skulle ha kunnat vara annorlunda,men i stort sett hade vi, om vi säger så, inte medel attsätta emot.I övrigt är uttalandet från sida attvapenexporten skall vara så restriktiv som möjligt.Det är en avvägning som är omöjlig att göra. IngridNäslund och jag kan kanske stå här i kammaren ochha i sak samma uppfattning om vad som är önskvärdrestriktivitet, men det hjälper inte, när det finns såstarka ekonomiska krafter i rörelse och när det finnssamhällsintressen som går i annan riktning.Det är detta som jag menar är ett dilemma ochsvårigheten att komma vidare till en situation där vi iframtiden kommer att avstå från att exporterakrigsmateriel.Anf. 70 () replik:Herr talman! Jag kan hålla med om att det äroerhört viktigt att vi allesammans hjälper till att drivapå i rätt riktning. Därför är jag glad över att utskottethar varit enigt om att anse det självklart att manverkligen skall se till att i fortsättningen inga vapenexporteras till länder där mänskliga rättigheter kränks.Det blir vår gemensamma uppgift att gång på gångkomma tillbaka till detta för att se till att så inte sker.Som jag sade förut, är det här ett långsamt arbete.Vi skulle önska att det gick fortare, men framsteg harskett, och därför tycker jag att har spelat enpositiv roll. Det betyder inte att vi kan slå oss förbröstet, utan vi får också sätta strålkastarljuset mot osssjälva i det här sammanhanget.Anf. 71 () replik:Herr talman! Det just har sagtillustrerar det jag påstod. Vi har i moraliskaöverväganden en samsyn, men när dessaöverväganden kommer i konflikt med ekonomiskafrågor, frågor som har med samhällsutvecklingen istort att göra, kommer dessa principer till korta, om viinte lyckas få fler med på vår linje.Jag menar att kds har ett särskilt ansvar. Jag villinte påstå att det är större än mitt partis, men jagmenar att den grupp som kds definierar sina politiskaställningstaganden på ger möjlighet för utomståendeatt också kräva konsekvens och stringens och att man,när konflikten uppstår, konsekvent väljer att företrädade mänskliga rättigheternas synpunkter.Anf. 72 MAJ ():Herr talman! Jag vill bara helt kort ifrågasätta JanJennehags tolkning av utrikeshandelsministern, visserligen skulle vara restriktiv när det gällermänskliga rättigheter men hålla dörren öppen förexport. Det är ungefär att lyssna till en viss potentat läser , om jag får säga så.Han svarade för det första på frågan om att densocialdemokratiska regeringen kommer att verka fören mer restriktiv svensk vapenexportpolitik. För detandra klargjorde han att han på ett tidigt stadium,oavsett om företagen marknadsför eller intemarknadsför varor, är beredd att ge dem ett besked,ett klart nej. De skall inte räkna med att de skall fåframtida leveranser till alla länder där de numarknadsför sina varor.Han svarade också mycket tydligt att eftersomförsvarsindustrin ägnar sig mycket intensivt åtlobbyverksamhet och utnyttjar kraftfullapåtryckningsfaktorer, vilket kan vara legitimt fråndess sida, är det viktigt att man där har klart för sig attvårt regelverk utgår ifrån att det är i första hand fördet svenska försvarets behov som produktionen skallförekomma. Export enbart för exportens skull är sombekant inte förenlig med regelverket, utan det skall iså fall handla om export av sådana produkter somockså det svenska försvaret efterfrågar.Det var väl alldeles tydliga och klara markeringarfrån ministerns sida.Så kanske det är på sin plats att säga att bekymretsom försvarsindustriföretagen har och kommer att haär att efterfrågan på deras varor minskar över helavärlden. Det borde vara en självklar uppgift för dematt i det läget söka anpassa sig till den minskadeefterfrågan och kanske också börja förbereda enomställning till civil produktion på några områden.Anf. 73 ():Herr talman! Jag önskar att harrätt, att vi faktiskt kan konstatera attsvensk vapenindustri har minskat sin export. Om detdå har skett med en kraftfull insats av densocialdemokratiska regeringen, så inte mig emot.Men jag är skeptisk. Det räcker med att gå tillbakai historien, tycker jag, för att vara skeptisk. Det är inteförsta gången de här faktorerna diskuteras, och det ärinte första gången det sägs att svensk vapenexportskall vara restriktiv.När det sedan gäller att svensk försvarsindustritillverkar produkter för svenska behov, menade jag imitt huvudanförande att detta är i och för sig santmen att det saknar betydelse. Dessa svenskaprodukter, framtagna för svenska behov, fyllerutomordentligt väl behov också på andra ställen ivärlden. Svenska bandvagnar går att köra på snö äveni andra länder, och de går att köra i sand, svenskagranatgevär fungerar utmärkt på andra ställen, osv.Det är alltså ointressant att påstå att svenskvapenindustri tillverkar endast för svenska behov.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 15 §. )8 § Nordiskt samarbeteFöredrogsutrikesutskottets betänkande1994/95:UU3 Nordiskt samarbete (redog.1994/95:NR1).Anf. 74 ():Herr talman! Den nya europeiska öppenheten ochintegrationen innebar en utmaning för det nordiskasamarbetet. Den innebar också en nödvändigvitalisering och förstärkning av det nordiskasamarbetet inom en vidare europeisk ram.De nordiska statsministrarna stadfäste redan iBornholmsdeklarationen sitt gemensamma intresseför att delta i ett utbyggt utrikespolitiskt,säkerhetspolitiskt och ekonomiskt samarbete i Europa.Som en följd av utvecklingen i Central- ochÖsteuropa har säkerhetsbegreppet vidgats. Detomfattar nu t.ex. även områden som ekonomi, miljöoch mänskliga rättigheter.De etniska och nationella motsättningarna iÖsteuropa utgör en stor säkerhetsrisk i vårtnärområde. Detta har också lett till ett starkt nordisktengagemang inom ramen för ESK-processen och därden nordiska Bosnienbataljonen är ett bidrag. Det ärviktigt att de nordiska länderna gemensamt på alla sättbidrar till att trygga demokratin, värna om demänskliga rättigheterna och medverka till att skapa enekonomiskt bärkraftig utveckling i hela . Dettakan vi klara endast i samarbete med EU, och när nuäven och blirmedlemmar av Europeiska unionen ökar våramöjligheter att driva en aktiv närområdespolitik.På många områden har de nordiska ländernagemensamma intressen och värderingar, och detskapar förutsättningar för en gemensam nordiskplattform, som gör det möjligt att verka för nordiskalösningar i det framtida europeiska samarbetet.I det ökade regionala samarbete som växerfram i vår närhet har de nordiska länderna redan engiven roll. Detta samarbete med de europeiskainstitutionerna har berört också det traditionellanordiska samarbetet inom ram. Jagtänker då på det etablerade samarbetet inomÖstersjöområdet, det baltiskainvesteringsprogrammet, Nordiska rådetsarbetsprogram för och ochNordiska investeringsbanken.Samarbetet inom - Barents Euro-Arktiska råd - där frågor som rör miljö, ekonomi,teknik och vetenskap samt infrastruktur skalldiskuteras är ett bra exempel på ett nytt sätt attsamarbeta. Även befolkningsfrågor, mänskligakontakter, kulturella förbindelser och turismdiskuteras i rådet. Av stort värde är ocksåBarentsrådets medverkan i den särskilda kommittésom bildas för regionernas inom Unionen. Ettvaraktigt samarbete över Storkalotten kommer ocksåatt bidra till fortsatt stabilitet i vårt norra närområde.Vid 45:e session i för envecka sedan beslöt man också att utöka degemensamma nordiska insatserna i Nordensnärområde och att utvidga samarbetet till att omfattaäven S:t och . Manbetonade också vikten av en fortsatt gemensamnordisk närvaro i genom de nordiskainformationskontoren.Sveriges, ochförhoppningsvis även ja till ett medlemskap iEuropeiska unionen ger de nordiska länderna inte baraen unik möjlighet att bygga ut samarbetet sinsemellanutan också att stärka röst i och ivärlden i övrigt. Det är därför viktigt, herr talman, attdet förnyelsearbete som inletts i syfte att finnaformer för ett starkt och dynamiskt nordisktsamarbete inom en vidare europeisk ram hela tidenprövas, effektiviseras och anpassas till förändradeförhållanden.Jag välkomnar därför beslut vidsessionen i att rekommendera att i samarbete med rådet efterEU-folkomröstningarna föra en reellprioriteringsdiskussion utifrån den situation detnordiska samarbetet då har att verka i. Man börsärskilt belysa naturliga nordiska samarbetsområden iett vidare internationellt perspektiv, analysera detnordiska samarbetets förhållande till det nationellaarbetet i parlament, regeringar, myndigheter ochinstitutioner samt göra en kraftfull prioritering påområdena miljöpolitik, sysselsättningspolitik ochNordens närområden. Man bör dessutom koncentreraoch synliggöra de samnordiska insatserna, varaflexibel för att stärka agerandet i aktuella frågor avstor politisk vikt och pröva alternativafinansieringsmöjligheter. Samtliga nordiskainstitutioner och projekt skall prövas utifrån politiskaprioriteringar.Rådet beslutade också enhälligt på förslag av denkonservativa gruppen att rekommendera de nordiskaregeringarna att tillsammans med Nordiska rådetspresidium utse en snabbt arbetande arbetsgrupp meduppgift att utarbeta förslag till en framtida strukturoch arbetsuppgifter för . Detta förslagkan då utgöra underlag för beslut vid rådets nästasession i i februari-mars 1995.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutrikesutskottets betänkande.Anf. 75 ():Herr talman! Med anledning av utrikesutskottetsbetänkande om nordiskt samarbete vill jag lyfta framnågra frågor som får förnyad aktualitet i ljuset avfolkomröstningen som leder fram till Sverigesmedlemskap i den europeiska unionen.Vi vet nu att både och blirmedlemmar och väntar med spänning på att detnorska folket skall säga sitt. Personligen skulle jagglädja mig mycket om också blir medlem. Detskulle i så fall troligtvis också leda till en ansökanfrån sida.Anledningen till att jag hoppas på ett medlemskapför alla nordiska länder är att jag menar att ett sådantmedlemskap har stora förutsättningar dels attbefrämja det nordiska samarbetet, vilket vi redan settexempel på, dels att ge de nordiska länderna ökadstyrka i det europeiska samarbetet.Redan nu talar de nordiska länderna nästan alltidmed gemensam röst i FN. I FN talar man också omEU och de fyra, dvs. de fyra länder som ansökt ochförhandlat om medlemskap. Gemensamma möten därman försöker vinna ökad styrka förekommer redanmellan dessa länder.Jag vill lyfta fram några områden där jag tror attett fortsatt starkt nordiskt samarbete kan spela en rollockså inom den europeiska unionen. På drogpolitikensområde har både det juridiska och det sociala utskottetverkat för gemensamma handlingsplaner de nordiskaländerna emellan. Frågan om en harmonisering avlagstiftning har även aktualiserats även om beslut iden riktningen inte har fattats. Tobaksfrågan är enannan fråga som jag har varit med om att föra upp pådagordningen när det gäller en gemensamhandlingsplan. Inte minst cancerorganisationerna ärintresserade av att något skall hända på det området.För att på ett effektivt och konstruktivt sätt kunnadriva dessa frågor i är det en stor fördel omdet råder samsyn i de nordiska länderna. Det kan viväl säga att det gör i stor utsträckning.Under sommaren som gick ställde jag en fråga tillNordiska ministerrådet. Jag undrade om ministerrådetvar villigt att uttala sig för att på ett starkt sättgemensamt driva frågan om att motverka denliberalisering när det gäller narkotikafrågan som harblivit så aktuell i . Jag fick då till svar att vänta litet med att uttala sig. Frågan var underbehandling, men man var övertygad om att det råddesamsyn i denna fråga.Det var inte långt därefter som vi fick höra fråndanskt myndighetshåll att man där inte på samma sättsom tidigare skulle, som man sade, jaga brukare ochanvändare av lättare narkotika, även om man intetalade om liberalisering. Då är man redan inne ochtummar på detta område. Jag menar att det är oerhörtviktigt att man från svenskt regeringshåll försöker setill att man är överens med de andra nordiska ländernai dessa frågor, för att vi gemensamt skall kunna drivadem med stor kraft inom den europeiska unionen.Andra frågor har vi redan hört nämnas här. Jagskall inte fördjupa mig i dem.