prot · GI0912 · 1994-10-20 00:00:00 — Men adderarman till detta de gigantiska underskotten har Tobissonunder sin period varit med om att höja skattetrycketväsentligt. Det höjda skattetrycket har gått hand ihand med en explosion av arbetslösheten - i denmeningen kan han ha rätt.Jag tror att resonerar helt fel. Vimåste börja i andra änden, annars kommer vi inte urden statsfinansiella krisen.Anf. 22 ():Herr talman! I frånvaron av konkreta besked ochpropositioner från har dagens debattkommit att handla mycket om öppna mandat. Föreannat besked ges och med alla skarpaförslag, som det har kommit att heta, som en heltotillräcklig inramning får regeringens ekonomiskapolitik framför allt anses bestå av detta märkligaöppna mandat. I regeringsförklaringen har detframställts på följande sätt:"Svenska folket har därutöver gett regeringenmandat att vidta de åtgärder som är nödvändiga för attkomma till rätta med landets ekonomiska problem. "Den som skrev detta måste i valrörelsen ha tagiten ännu längre semester än vad t.o.m. . Med några väljare kan personen i alla fall inteha talat.Mycket kan sägas om Socialdemokraternasagerande i oppositionsställning och om derasagerande under valrörelsen, men något öppet mandat isyfte att spara omfattande belopp i statens utgifter harnog få förknippat med just Socialdemokraterna. Jagvet inte hur många av svenskarna som finansministerPersson tror har läst de svävande formuleringarna ibudgetbilagan till Socialdemokraternas valmanifest.De är nog mycket få.Låt mig i stället ge ett personligt vittnesbörd omtre intressanta fenomen när det gäller beskrivningenav den socialdemokratiska ekonomiska politiken somjag inte vet om finansministern har klart för sig.För det första har finansminister aldrig -och det är ju ganska naturligt - mött sina egnapartikamrater i ekonomiska debatter som moderat.Han har aldrig anklagats för att spara för mycket ochsedan fått höra - och spelar det ingen roll vilketområde vi talar om - att med socialdemokraterna skalldet minsann bli annorlunda. i Örebromötte jag detta igen. En ung socialdemokrat lätmeddela att ni ville höja bidragsandelen istudiemedlen till landets högskolestudenter ochdessutom utöka antalet studieplatser och anslå merpengar till grundforskningen - om detta sista hade hanuppenbarligen inte talat med . Debattenkunde i stället för utbildning ha handlat om barn,sjukvård, offentliganställda, äldre, byggande ellerkultur. Resultatet blir alltid detsamma:Socialdemokrater har pengar som vi andra inte har.Aldrig - jag betonar aldrig - pratas det om någraöppna mandat som innebär besparingar.För det andra har jag lyssnat till era beskrivningarav borgerliga besparingar. Det gäller framför alltMona - men inte bara henne, så hon behöverinte känna sig som ensamt angripen. Först beklagasgjorda besparingar, oftast i mycket målandebeskrivningar, där slutsatsen är att detta inte är vadsocialdemokraterna vill. Därefter - och här kommertricket - säger socialdemokraterna att det därför intekan bli tal om några ytterligare besparingar på dettaområde. Det sägs alltså ingenting om att återföra allade pengar i form av besparingar som man just harkritiserat. Man får samma nettosaldo som den genomden borgerliga politiken men med syftningar som förmycket längre.Här kanske någon vill flika in att vi fick endiskussionen om den beryktade karensdagen vid vårdav sjukt barn. Det har t.o.m. hävdats av en delsocialdemokrater att därmed hade rörelsen gjort renthus med alla förväntningar som man påstod skullefinnas. Den här karensdagen ingick i de första s.k.skarpa 61 miljarderna. Dessa 61 miljarder ärförmodligen inte 61 miljarder, men inte ens om devore det skulle det vara tillräckligt för de besparingarsom måste sättas in. Dessutom varSocialdemokraterna på full reträtt även från dennabesparing, som ju bara gav drygt en miljard, redaninnan valrörelsen var över. Därtill har jag nu itidningarna läst att det över huvud taget inte kommeratt bli någon karensdag. Här gapar alltså redan nu etthål i Perssonplanen. Karensdagen skvallrademöjligtvis om sjukdomsläget, men den storm somföljde av den förväntasbild ni byggde upp ärfortfarande kvar.För det tredje och som summering av de tvåtidigare punkterna: De socialdemokratiskaledamöterna i den här kammaren har ju skaffat siglika många öppna mandat som ni har platser iriksdagen, och det är bara som hartalat om besparingar. Att då hävda att ni av svenskafolket har fått ett öppet mandat att göra vad ni villtycker jag är en fräckhet som rimmar illa medåtminstone min och många yngre väljares syn på hurpolitiker faktiskt skall uppträda.Moderaterna som parti välkomnar naturligtvis enfortsatt diskussion om en sanering av statsfinanserna.Vi får ju tillfälle att återkomma och bedöma vadGöran skall göra av sitt skapade öppnamandat. Låt oss bara slå fast att det är här idenna kammare som arbetet skall påbörjas. Bördankan inte skjutas över vare sig på någon annan i dageller på framtida generationer. Förhoppningsvis blirdet en ansvarsfull ekonomisk politik, men den innebärförmodligen återkomsten av de storasuckarnas politik, där ledande socialdemokrater medstora suckar förklarar att alla deras utgiftsdrömmarhar fått ge vika för den ekonomiska verklighet, somborgerligheten slet med för att försöka rättatill.Nu får vi se, och resten får - som man brukar säga- historien utvisa.Tack.Anf. 23 ():Herr talman! Jag kommer att ägna någraminuter åt en ekonomiskt tung och för vår välfärdviktig sektor, nämligen den kommunala sektorn.Det är en sektor som omsätter närmare 400miljarder kronor. Den producerar vård och omsorg,utbildning, teknisk försörjning och andra nyttigheterunder medverkan av drygt en miljon anställda.Det är en sektor som har expanderat mycketkraftigt under framför allt 70- och 80- talen. Det ären sektor som har haft enmycket svag produktivitetsutveckling.Det är en verksamhet som har varit starktcentralstyrd från statsmakternas sida, främst via ettstarkt detaljreglerande statsbidragssystem. Det ledde islutet av 80-talet till att denna sektor och dessanställda fick ett successivt urholkat anseende. Detberodde dels på krafter som av rent politiska skälmisstänkliggjorde kommunalt produceradenyttigheter, dels på faktiskt betingade brister i denkommunala verksamheten.Detta är i starkt koncentrat situationen för tre årsedan när fyrpartiregeringen tillträdde. Detta är ocksåbakgrunden till att det harbedrivits ett målmedvetet förändringsarbete, allt isyfte att åstadkomma fler och bättre nyttigheter urvarje insatt krona.Arbetet har framför allt bedrivits längs tre vägar:för det första en kostnadspress genom en begränsningav statsbidragsvolymen, för det andra genom attöppna möjligheter att bedriva traditionell kommunalverksamhet genom alternativa och konkurrerandeverksamheter och för det tredje och framför alltgenom en genomgripande förändring avstatsbidragssystemet, där tidigare detaljreglering avverksamheten ersattes av ett samlat statsbidrag, dens.k. Detta statsbidrag skulle användas på detsätt som varje kommun önskar och har förutsättningarför.Den här förändringen gav plötsligt möjligheter attöver de kommunala sektorsgränserna, t.ex. mellan åena sidan barnomsorg och å andra sidan skolan,samordna verksamheterna med avseende framför alltpå personal och lokaler. Jag är övertygad om att justdenna förändring av statsbidragssystemet har varit denfrämsta anledningen till den mycket betydandeförbättring av såväl effektivitet som produktivitet somskett i den kommunala sektorn under senare år.Facit är att genom ett omfattande och engageratförändringsarbete har syftet - dvs. fler och bättrenyttigheter för varje krona - i stort sett uppnåtts.Självfallet har det här liksom i allt förändringsarbete,särskilt det som bedrivs i högt tempo, begåtts en delfelsteg och förekommit en del överdrifter. Men i alltväsentligt har alltså syftet uppnåtts.Under den gångna mandatperioden har det alltsåägnats ett stort intresse åt förändringsarbete inom denkommunala sektorn. Det har skett under en påfallandepassivitet från socialdemokraterna i denna kammareoch ofta under stort motstånd från socialdemokrater ide kommunala beslutsförsamlingarna.Vi har kunnat bevittna ett socialdemokratisktdubbelspel i dessa frågor. Den tilltänkte och numeratillsatte finansministern har lågmält bejakat den fördapolitiken, medan andra socialdemokrater starkt harfördömt den. Det var därför som vi med stor spänningsom vi såg fram mot regeringens bedömningar av ochambitioner för den kommunala sektorn. Därav blevdock intet - det har inte varit ens en antydan tillsådana bedömningar eller ambitioner. Beror det på attdet alltjämt pågår ett rosornas krig i dessa frågor ellerberor på att den tidigare intagna passiviteten underden förra mandatperioden alltjämt består?Vad det än beror på inger uteblivna besked pådetta viktiga avsnitt farhågor. Kommer den nyaregeringen att fullfölja strävandena att effektiviseraden kommunala verksamheten eller kommer man attpå nytt expandera den kommunala sektorn? Varkenregeringsförklaringen eller dagens debatt har hitintillsgett besked på denna punkt.I det senaste numret av uppgesGöran ha sagt att det beträffandestatsbidragssystemet inte blir en återgång vare sig tilldetaljreglering eller skilda bidrag till olikakommunala sektorer. Det är ett bra besked.Förhoppningsvis kommer detta besked att blibestående och betyda att den interna kampen inomSocialdemokraterna när det gäller denna fråga nu äravslutad.Det krävs ytterligare skarpa besked. Finns det idenna kammare, i finansministerns frånvaro, någonrepresentant för regeringspartiet som har mandat attge sådana besked?Anf. 24 ():Herr talman! Som nationalekonom är det särskiltroligt att jag får göra min talardebut i denekonomiskpolitiska debatten.Synen på den ekonomiska politiken har skiftatmycket över tiden. Vi har gått från en extrem tilltrotill stabiliseringspolitiken till en extrem tro på attmarknaden stabiliserar konjunkturen bäst om denlämnas till sig själv. Inte minst många ekonomer harengagerat drivit uppfattningen att regeringen ochRiksbanken inte aktivt skall motverkakonjunktursvängningarna. Man skall endast bedrivaen normpolitik, dvs. inte göra någonting alls.Jag tror att den borgerliga regering som tillträdde1991 var fast övertygad om att det nu skulle vara slutpå de fåfänga keynesianska försöken att bekämpaarbetslöshet med stimulanser. Det skulle bedrivas ens.k. Man menar att det enda sombetyder något på lång sikt är incitamenten att drivaföretag och incitamenten att investera.Stabiliseringspolitiken skyler bara över de verkligaproblemen. När ekonomin hamnade i fritt fall höllman fast vid sin strukturpolitik och insåg inte att detbehövdes stimulanser.För många politiker på högerkanten handlar denekonomiska politiken framför allt om två centraladelar: skattetrycket, som är för högt, ochinkomstfördelningen, som är alldeles försammanpressad.Framför allt många moderater ser det som attkrisen är orsakad av för stor välfärd, för höga skatteroch en för långt driven jämlikhet. Krisen blir för demett bevis på att tanken bakom välfärdsstaten var fel.Det enda sättet att bekämpa krisen blir då att mansänker skattetrycket och ökar inkomstskillnaderna.Inte minst bland unga moderater, som är klartnyliberalt färgade, är det vanligt att man ser krisensom ett bevis på välfärdsstatens omöjlighet. Det ärviktigt att inse att har förändrats. Jag troratt den gamla tidens moderater, trots allt, hade ennågot större förståelse för den offentligaverksamheten, för äldreomsorgen och för uppgiftersom att sköta gator.Den gamla tidens moderater som finns hemma iUppsala brukar jag kalla för vatten- ochavloppsmoderater. Men den nya tidens nyliberalamoderater är någonting helt annat. Under den härmandatperioden skall det bli mycket intressant att sevilken sorts moderater som dominerar i dennakammare.Om man ser sig omkring är det omöjligt att hittanågonting som tyder på att det är välfärdsstaten ochskattetrycket som är orsaken till krisen. Det är faktisktmycket svårt att hitta något samband över huvud tagetmellan skattetrycket och tillväxten. Till de avkammarens ledamöter som är övertygade om attsänkta skatter ger en ökad tillväxt rekommenderar jagläsning av den utmärkta tidskriften sommarens nummer fanns en artikel av någraforskare i som på ett mycket roande sättkrossade tron på att sänkta skatter ger en ökad tillväxteller att länder med höga skatter har sämre ekonomiän andra.Borgerliga debattörer tittar gärna påinkomstfördelningen, som jag sade, och säger att detenda sättet att lösa problemet med arbetslöshet när detgäller s.k. lågproduktiv arbetskraft är att sänkalönerna. Ett exempel är de olika typerna avpigsubventioner som har diskuterats. Ofta förs USAfram som ett exempel. Då är det viktigt att man ocksålyssnar på de amerikaner som varnar för attfölja låglönevägen. Professor , en mycketduktig amerikansk ekonom, utfärdar en varning . Han säger attlåglöneyrkena i visserligen har fött fram en storservicesektor, men det finns också en underklass somfinner det mer lönsamt med brottslighet än medarbete.Den ungdomsgeneration som kommer in påarbetsmarknaden är den mest välutbildadeungdomsgenerationen i historia. Därför ärdet en märklig slutsats att dessa ungdomar i framtidenskall tillhöra ett låglöneproletariat som innebär att deservar medelklassens människor i deras hem.Den borgerliga regeringen svalde normpolitikenmed hull och hår. Varningssignalerna om attsamhället drev mot depressionens brant hörsammadesinte. Enligt normpolitiken skall man ju inte agera.Endast så för man en trovärdig politik, menar man.Inga verkningsfulla stimulanser kom till stånd förränden fasta växelkursen övergavs; är den intesaknad av någon. Det är viktigt att veta att det är såhär. Vi övergav den fasta växelkursen. Det, och intenågon borgerlig strukturpolitik, har gjort att vi serhoppfulla tecken i dag.Nu ser vi allt fler indikatorer på attkonjunkturuppgången är här. antyder t.ex.Konjunkturinstitutets prognoser att faktiskt ärpå väg att hamna i den permanentaarbetslöshetsfällan. Budgetunderskottet ser inte hellerut att minska i den takt som man kunde hoppas på.Det krävs nu en annan ekonomisk politik än vad somhade behövts sedan.Det kommer att behövas både sparande ochskattehöjningar, både stimulanser ochstrukturförändringar, för att klara svensk ekonomi.Men stabiliseringspolitik och strukturförändringarmåste hänga ihop. Det duger inte att koncentererakampen mot arbetslösheten på att försämra villkorenför de arbetslösa utan att makropolitiken stimulerarnya arbeten. Det duger inte att smörja företagen medskattesänkningar om inte hushållen får villkor somuppmuntrar dem till att efterfråga varor och tjänster.Det är i detta avseende som ökade investeringaroch budgetförstärkningar fyller sin funktion. Genomatt pressa ned budgetunderskottet får vi en stimulansvia sänkta räntor.Även arbetsmarknadspolitiken måste läggas om.Vi behöver mer utbildning, flexibilitet ochindividuellt stöd till de arbetslösa. Flexibilitet får viinte genom att skrämma människor till att byta yrkeeller bostadsort. Det är om vi kan erbjuda en tryggheti förändringen som vi får ett flexibelt samhället. Detkrävs trygghet för att förändras. För att man skall orkata sig ur en kris krävs gemensamma insatser.Anf. 25 ()replik:Herr talman! tillhör de yngresocialdemokraterna här i kammaren. Därför var detganska väntat att slängen riktade sig mot de yngremoderaterna.Göran har suttit här och gnällt överatt borgerliga statsråd försvinner under debatterna.Göran orkade knappt vänta efterdet att han hade avslutat sitt anförande innan hansprang i väg. Därför får jag vända mig till ThomasÖstros.Thomas gjorde en poäng av att ungamoderater skulle se välfärdsstatens kris som det allenasaliggörande för att få ordning på ekonomin. Jagtycker att det är en mycket förenklad beskrivning.Thomas sade att harförändrats. Det som har förändrats är omfånget av devälfärdsåtaganden som staten, landstingen ochkommunerna har. Skattetrycket höjdes under 70-taletoch 80-talet. Detta har gjort att vi nu har en annanekonomisk verklighet än vad de moderater somThomas refererade till hade förr i tiden.Jag vet inte om lyssnade till GöranPersson. I sitt anförande sade han att bidragsberoendethar passerat alla rimliga gränser. Hur ser ThomasÖstros på det uttalandet? Var litet förnyliberal, som en ung moderat, när han betonade attbidragsberoendet har gått för långt? Eller får man inteföra den typen av resonemang?Thomas är en ung socialdemokrat. Ävensocialdemokraterna är indelade i mycket intressantagrupperingar. Det finns de som talar om egenmaktoch större inflytande i välfärdsstaten. Det finns desom säger att man inte skall diskutera det för mycketutan att det skall vara mer statssocialism och gammalttänkande. Till vilken domän vill räknasig? Det var kul för honom att försöka sätta rubrikerpå oss yngre moderater. Därför kan vi även få höravar han hör hemma någonstans.Anf. 26 () replik:Herr talman! vet själv att detfinns en mycket stark nyliberal strömning inomModeraterna. Den fanns inte minst bland de ungauniversitetsstuderande som efter regeringsskiftet 1991hamnade i . De ser på politiken på etthelt annat sätt än vad tidigare moderater har gjort.För dessa moderater är målet att det skall bli ennattväktarstat, en stat som bara tar hand om de mestgrundläggande principerna. För dem var detnaturligtvis helt riktigt att tiotusentalsoffentliganställda under en kris fick gå rakt ut iarbetslösheten.Det är alldeles självklart att vi vill bekämpabidragsberoendet. Det handlar inte minst omarbetslösheten. Det handlar om att människor skall fåriktiga arbeten och inte behöva få a-kassa och KAS.Inte minst ungdomar har ju en mycket knaperekonomisk situation.När det gäller min egen ideologiska ställning inomSocialdemokraterna skulle jag vilja säga att jag tyckeratt det är mycket viktigt med egenmakt. Det krävsmer individualism även inom välfärdsstaten, men detviktiga är att man inte får en sann individualism omman inte har en stark välfärdsstat och därmed ett högtskattetryck.Anf. 27 ()replik:Herr talman! Den saken skall det bli intressant attåterkomma till - vi har ju på oss.Det finns dock några grundläggande saker som vidirekt kan bli överens om.Det är angeläget att bidragsberoendet minskas.Thomas anslöt sig där till sade också att vi måste ha mer avindividuellt ansvarstagande när det gäller välfärden.Så långt är vi överens.Sedan kommer vi in på en diskussion om huruvidadetta går att förena med ett högt skattetryck. Sverigeär ju inte längre världsledande i det fallet, men vi hartyvärr en icke särskilt hedrande andraplats efterDanmark. Det vi framför allt velat peka ut är att detinte visat sig gå att förena ett mycket högt skattetryckmed individuella lösningar.Socialdemokratin har i regeringsställning byggtupp offentliga lösningar som alltför mycket hargrundats på likriktning. Ett medelvärde skall varanorm. Individuella lösningar tillåts inte.Det som har genomströmmat denna valrörelse iform av besked från olika socialdemokrater är snarareen återgång från den lilla försiktiga omprövning somskedde , då man faktiskt sade att mankunde diskutera vissa individuella lösningar, till etthemfallande åt en mer statssocialistiskt orienteradvälfärdspolitisk syn. Det bådar inte gott för vartsocialdemokratin är på väg.Vi återkommer till att skattetrycket tydligen inteinnebär individuellt ansvarstagande och individuellalösningar.Anf. 28 () replik:Herr talman! Det är tydligt att just skattetrycket ärden centrala ekonomisk-politiska variabeln för enmoderat. För moderater har skattetrycket alltid varitför högt. Det var så 1960, 1930 och vid seklets början.Låt mig ge ett konkret exempel på vad fixeringenvid skattetrycket ger för effekter.I min hemkommun har -trots att ekonomin fullständigt rasat samman - vägratatt gå med på någon som helst skattehöjning. I ställethar man t.ex. halverat den kommunalavuxenutbildningen där den hadebehövts mer än någonsin.Kommunal vuxenutbildning är dessutom en uniksak för och för . Den skulle kunnavara en fördel i arbetslöshetsbekämpningen.Här ser man exempel på hur fixeringen vidskattetrycket och tron på att detta ger tillväxt lederfullständigt fel.Anf. 29 ():Herr talman! län har under den senastelångkonjunkturen förlorat 10 000 arbetstillfällen, ochman räknar med att högst var fjärde arbetslös återfårett arbete inom län, om inte regeringen tarkrafttag för att bryta den negativasysselsättningsprognosen. En socialdemokratiskregering får inte acceptera ett tvåsiffrigtarbetslöshetstal.Ett program har arbetats fram inom länsom skall utgöra avstampet för den regionalautvecklingen och leda till ökad tillväxt. Programmet,Nya möjligheter för län, syftar till att ta tillvara regionens naturliga möjligheter. Man vill isamverkan med olika aktörer skapa nya ekonomiskautvecklingsprocesser.Här krävs en strukturpolitik, byggd på ettprogramtänkande enligt detta program, omfattandeområden som kommunikationer, utbildning,näringslivsfrågor och regionalpolitik.Högskolan i är en av de störstahögskolorna i vid sidan av universiteten. Detmest angelägna är att den tekniska utbildningenförstärks så att den påbörjadecivilingenjörsutbildningen, som genomförstillsammans med högskolan i , kanpermanentas, samt att högskolan får fastaforskningsresurser och kan ge forskarutbildning.För att man skall få en väl fungeranderegionalpolitik måste en rad politiska områdensamspela, som har betydelse för strukturpolitiken. Detgäller kommunikationer och utbildning i kommunernaLjusnarsberg, , , , ,samt norra delen av kommun- och församlingar. Alladessa ingår i länets s.k. halvmånebälte.Gemensamt för dem är branschensidighet. Derasnäringsliv har sitt ursprung i bergshanteringen.Tillkomsten av nya företag har inte alls räckt till föratt kompensera för de arbetstillfällen som gåttförlorade.Den process jag talar om här förstärks naturligtvisunder en lågkonjunktur, men i grunden är det frågaom en strukturell och långsiktig process.Om man analyserar traditonella variabler ombefolkningsutveckling och arbetslöshet, som brukarligga till grund för stödområdesindelning, visar dettaatt samtliga kommuner inom halvmånebältet bör ingåi stödområdet.Örebro län har ett utomordentligt läge förtransporter. Det kan beskrivas på flera sätt. Ett är attSveriges befolkningsmässiga tyngdpunkt ligger ilänet.Vad som krävs framöver är att statsmaktenframöver i sin sammantagna planering för de olikakommunikationsnäten genomför en utbyggnad så attvägar, järnvägar och flyg kan användas på ett optimaltsätt tillsammans.För detta behövs en planering utöver denansvarsnivå som de skilda kommunikationsverkenhar.En sådan infrastrukturutbyggnad kommer attväsentligt bidra till regionens och länets framtidakonkurrenskraft.Örebro flygplats är i stark utveckling. Dess lägemed nära anslutning till såväl E20, E18 ochBergslagsdiagonalen/Askersundsleden samt enkommande Nobelbana gör den lämplig att betjäna ettbetydande omland . Under förutsättning attsamtliga kommunikationsslag samordnar sinainvesteringar, bör flygplatsen ha underlag för enbetydande utlandstrafik - inte bara persontrafik, utanäven en stor frakttrafik.Örebro läns flyplats återinvigdes den 1 maj 1994efter en omfattande utbyggnad. Investeringarna var ca50 . De innefattade längre start- ochlandningsbana, ny hangar och en allmänmodernisering. har flygplatsennoterat en volymökning av passagerare på deinternationella direktförbindelserna med 60 %.Flygplatsen är viktig för länets näringsliv.Näringslivet i län har en starkt internationellhandelsstruktur på såväl import som export.Vid ett eventuellt EU-medlemskap är det viktigtatt får behålla sin tullklarering förden trafik som kommer från länder utanför EU. Ominte får behålla tullklareringeninnebär det att man måste förtulla i , påArlanda eller i innan resan fortsätter till Örebro.Detta medför naturligtvis tidsförlust och en konfliktmed den höga ambitionsnivå län har haft förlänets flygplats och länets näringslivshandelsumgänge med platser utanför och EU.Exporten av varor till länder utanför EU uppgårtill av godset från län.