prot · GI0947 · 1994-12-21 00:00:00 — Jag har förvånats över hur mångasom vill bortse från det, åtminstone tills de självasitter med ansvaret i knät och måste ta hänsyn till denbångstyriga verkligheten.När politiker och politiska partier tvingas brottasmed samma verklighet visar det sig ofta att det, trotsskilda ideologier och värderingar, går att hitta gemen-samma lösningar.Det är därför jag är mer optimistisk när det gällermöjligheterna till samverkan mellan partierna, ocksåöver blockgränsen, än vad många andra är.Jag har mot bakgrund av den övertygelsen undermina år som partiledare försökt anslå en försonlig toni debatten, att vara öppen för samverkan och att ibland agera samarbetsingenjör.Trots det är det säkert många av mina riksdagskol-leger som snarare minns att jag och mina partivännerhar varit snara till strid - för eget rum i långvården,för human flyktingpolitik, u-landsbistånd, handikapp-reform, barnomsorgslag, pappamånad, standardtrygg-het i socialförsäkringarna och mycket annat.Både den ena och den andra bilden är riktig. Jaghar aldrig upplevt att politik handlar om att väljamellan samarbete och konfrontation, utan om att des-sa strävanden, hur konstigt det kanske än kan låta fören del, går att förena.Fru talman! hade jag förmånen att somregeringens representant delta vid installationen avNelson som första demokratisktvalda president. Det var en enastående upplevelse.Den innebar också för min personliga del att en cirkelslöts.Vi som var unga liberaler enga-gerade oss starkt i motståndet mot apartheidsystemet iSydafrika. Ett par av mina yngsta klubbkamrater iklubben hemma i - Per - upptäckte att det serve-rades sydafrikanska apelsiner i skolorna. Vi skrevtillsammans till Skolstyrelsen i och tyckteatt våra skolor skulle delta i den frivilliga bojkott avsydafrikanska varor som förekom . Skol-styrelsen delade, till vår stora glädje, vår uppfattning,och de sydafrikanska apelsinerna försvann från sko-lorna i Södertälje.När jag blev partiledare knappt 20år senare fanns apartheid fortfarande kvar på denpolitiska agendan. hettade det till iden svenska debatten. Jag och föreslog dåatt skulle inleda en handelsbojkott mot . Efter en lång och hård debatt som pågick underflera månader gav den socialdemokratiska regeringenså småningom med sig.Betydde nu allt detta något för utvecklingen i ? Eller var det bara fråga om något slags inrikesutrikespolitik?Det går naturligtvis inte att mäta effekten av densvenska bojkotten som isolerad åtgärd - och än mind-re av vår aktion mot de sydafrikanska apelsinerna iSödertälje . Men det är en utbredduppfattning bland bedömare i - det komfram vid mitt besök där - att deinternationella ekonomiska sanktionerna spelade enavgörande roll för utvecklingen i Sydafrika.Därmed tyckte jag mig också få bekräftelse på attdet var rätt 1986-1987 driva igenom den svenskahandelsbojkotten.Men det mest fantastiska var ändå att besöka kåk-städerna utanför - Khayelitsha och Cross-roads - där många av de svarta, många illitterata, välkände till och tackade för det vi hade gjort förfriheten och demokratin i . De framhöllalldeles särskilt att det tacket inte bara avsåg det offi-ciella stödet utan också de insatser som enskilda per-soner och organisationer hade gjort.Ibland behöver vi påminna oss om att politik ärviktigt, ja, avgörande för mänsklighetens framtid.Därför är det angeläget att så många som möjligtengagerar sig politiskt. Enskilda individer kan spelaen betydelsefull roll. Att det gäller sådana personlig-heter som är alldeles självklart. Menvi skall inte heller glömma sådana insatser som gjor-des av t.ex. Per och hemma i Södertäl-je på 60-talet.Fru talman! Problemen för är inte över.Men utvecklingen inger trots allt hopp. Vad som im-ponerade på mig var den strävan efter försoning somjag mötte överallt - eller ubuntu, som de svarta i talar om.Mer av ubuntu är vad vi skulle önska oss också irelationerna mellan människorna i det forna Jugosla-vien. Den tragedi som utspelar sig inför våra ögon ärofattbart grym. Allt vad humanitet heter är som bort-blåst. Tortyr och mord tillhör vardagen.Mikael har i sin sång om den lilla flickanNadja från fångat något av den hopplöshetsom vi alla känner. Låt mig, även om den egentligenskall sjungas, läsa sången:Nadja, vem har tatt dina vantar?Nadja, vad har hänt med din sko?Medan flingorna faller, medan skuggorna växer,är det nånting som droppar, som är klibbigt som blod.Nadja, har du redan lekt färdigt?Nadja, är det roliga slut?Fick du inte va med mer i det nya ?Och vad är det som rinner från din trasiga blus?Nadja, vem har tatt dina somrar?Vem har tatt dina vårar?Vem har stulit din tid?Nadja, vem besköt dina drömmar?Vem begravde din längtan?Vem har tagit ditt liv?Nadja, var är alla dom kloka?Dom som styr och bestämmer,dom som säger dom vet?Nadja, var är alla dom starka?Alla dom som regerar,vill dom ingenting se?Nadja, det är ingen som svarar.Nadja, det är ingen som hör.Medan flingorna faller i det nya Europafinns en blodfläck som växer medan drömmarna dör.Varje dag dör människors drömmar i Bosnien.Och vi känner vanmakt och hjälplöshet. Till det lillavi kan göra hör att rädda några individer undan krigetsfasor.Jag medverkade själv till det beslut om Bosniensom regeringen fattade . Beslutet växtefram ur ett omöjligt moraliskt dilemma: Å ena sidankravet på att dem som redan hade kommit hit skulle fåuppehållstillstånd och därmed en ny livschans i Sveri-ge, å andra sidan insikten att vi i inte ensam-ma skulle klara av att ta emot alla de flyktingar somskulle vilja komma hit.Beslutet innebar att 40 000 bosnier som befann sigi skulle få uppehållstillstånd men att denfortsatta invandringen reglerades genom bl.a. viseringoch flyktingkvot. Vårt beslut var - jag vill fortfarandehävda det - en rimlig lösning i en oerhört svår situa-tion.Med de informationer som når oss om hurbosniska flyktingar behandlas i framstår detsom nödvändigt att nu kraftigt öka det svenska flyk-tingmottagandet från området. I all ödmjukhet vill jagvädja till regeringen att medverka till det.Fru talman! Detta får bli min sista önskan till re-geringen från denna talarstol.(Applåder)Anf. 4 ():Fru talman! Jag vill börja med att instämma medBengt kring betydelsen av det politiskaengagemanget. Han pekade också på vår tids storaödesfråga: demokratin.Den internationella penningmakten har nämligenurholkat demokratin. EU-omröstningen handlade igrunden om detta. Den stora minoritet som röstade nejbestod i huvudsak av dem som redan har liten makt iSverige. Om svenska folket inte kan påverka EU -och - ekonomiskt ochpolitiskt, bäddar vi för lägre valdeltagande och denpolitiska demokratins förfall.De brev och samtal som vi vänsterpartister får iökande mängder handlar mer om maktlöshet än ommateriella problem. De som kräver att vi skall försökastoppa sänkningen av barnbidrag klagar i och för sigpå den egna ekonomin, men de skriver mer om ban-kernas vinster, direktörerna med fallskärmsavtal ochom oss politiker som lever våra egna liv och intekänner till vardagen för vanligt folk.Gudrun skulle ha stått här , menhon är tyvärr sjuk. Hon skulle ha presenterat anslagettill det framtidsprogram som vi kommer att läggafram . En bärande tanke är att radikalt mins-kad arbetslöshet krävs för budgetsaneringen. En an-nan tanke är att vi måste sanera statens finanser för attkunna återerövra politisk makt från den kapitalmaktsom ständigt hotar oss med nya räntechocker ochsom aldrig får nog av sparplaner och egna privilegier.Framtidsprogrammet kommer att bestå av tre de-lar: åtgärder mot arbetslösheten, inkomstförstärkning-ar och utgiftsminskningar.Grundidén bakom åtgärderna mot arbetslöshetenär att passiva pengar skall omvandlas till aktiv köp-kraft och investeringar. Företagen beräknas över-skottsspara . Hushållensparar - mer än perhushåll i genomsnitt. Många har inte råd att spara alls;om de får mer pengar går de direkt till konsumtionoch köpkraft. Därför innebär en rättvisare fördelningautomatiskt också flera jobb. De som har sparpengarbehöver klara besked om vilka skattehöjningar ochbesparingar som skall komma. Avgörande är ocksålägre räntor, och det kan vi bara få genom bättrestatsfinanser.Vi föreslår att en del av övervinsterna i exportföre-tagen fryses i en framtidsfond, som kan användas förinvesteringar i ny teknik, utbildning av anställda ochen ny och mer demokratisk arbetsorganisation. Vikommer att lägga fram ett mer detaljerat förslag ijanuari. Vi tror att detta är en förutsättning för ensolidarisk lönepolitik och en vettig avtalsrörelse. Vivill också underlätta för företag som byter ut övertidmot nyanställningar.I januari kommer, efter en överenskommelsemellan och regeringen, förslag om enstatlig fond för stöd till miljöprojekt i företag ochkommuner. Vi ser det som en försöksverksamhet somkan utvecklas vidare till större steg mot kretslopps-samhället. Jag kan försäkra att intebara är ganska grön - det är deflesta av oss i Vänsterpartiet.Vi har fått igenom en del höjda miljöskatter isamband med uppgörelsen om finansiering av EU-avgiften. Det går att driva den linjen vidare genomhöjd skatt på kärnkraftsel, vattenkraft, dieselolja,avgifter på avfall samt mer rättvisa skatteregler förtjänstebilar. Inkomsterna från detta skall tillbaka in iproduktionen som stöd till miljöomställningen.Kommuner och landsting behöver en viss ekono-misk förstärkning för att stoppa ytterligare uppsäg-ningar och nedskärningar. Vi vill inrätta en kommu-nakut som skall underlätta omställningentill ett nytt och mer rättvist fördelningssystem mellankommunerna 1996. Förslaget finansieras genom att vianvänder en del av de skatteinkomster som följer avborttaget grundavdrag.Varje nytt arbete i privata företag stärker statskas-san med i genomsnitt genom ökade skat-teinkomster och minskade bidrag. Minskad arbetslös-het är det i särklass bästa sättet att sanera statsfinan-serna. Men även om det går att få tillbaka hela denhalva miljon jobb som försvunnit i privat sektor sedanslutet av 80-talet räcker det inte till mer än att halverabudgetunderskottet.Saneringen av statsfinanserna kan därför intevänta på minskad arbetslöshet. Programmets andra delkommer att bestå av inkomstförstärkningar för attminska underskotten. Skattebetalarna måste nu åter-vinna de pengar bankernas ägare tjänade på statsga-rantierna och statsstödet. Staten bör också användasina egna banker för att pressa ner räntemarginalerna.Vi vill höja bolagsskatten och statsskatten för demmed årsinkomster över 300 000 kr.Totalt kommer vi att lägga fram förslag om bud-getstärkande skatte- och avgiftsökningar på 6,5 mil-jarder kronor utöver det som redan beslutats.Jag kan försäkra att vi inser att det finnsen smärtgräns för ytterligare skattehöjningar. Vivänsterpartister är stolta över att vi har fått igenom enmycket stor del av vårt program från valrörelsen. Nuåterstår inte mycket mer än de 6,5 miljarderna i ytter-ligare skattehöjningar.Jag går över till del tre av programmet, somgäller besparingarna. De kommer att ligga på nivån13,5 miljarder utöver det som redan beslutats om. Vivill nå en långsiktig principöverenskommelse medregeringen. Målet är att det efter besluten nästaår inte skall ske några ytterligare besparingar undermandatperioden.Regeringen lär överväga generellt sänkta barnbi-drag med . Vi anser att dettaskulle få starkt negativa fördelningseffekter. Därföravvisar vi ett sådant förslag om det kommer.Däremot är vi beredda att sätta oss i en arbets-grupp för att diskutera besparingar inom både sjukför-säkringen och hela välfärdssystemet inklusive famil-jepolitiken. Arbetet bör vara klart så att förslag kanläggas fram innan avtalsrörelsen börjar på allvar. Deförsta avtalen går ut , och det är alltsåett bra riktmärke för en principöverenskommelse.Beslut kan då fattas i juni.Det går att spara ett par tre miljarder till på detmilitära försvaret . Mindre summor kanockså tas på annan statlig verksamhet. Vi vill stoppastora motorvägs- och ringsledssatsningar, en del pla-nerade flygplats- och brobyggen och dra in pengarfrån kyrkan och hovstaten.Forskningsstiftelser och stiftelsehögskolor fick nä-ra av löntagarfondspengar. Dethar skapat något av en guldgrävarstämning inom vissamoderiktiga forskningsområden. Vi vill i första handpröva möjligheten att överföra dessa pengar till ordi-narie forskningsanslag, så att de kan kvalitetsprövas ien viss sund konkurrens eller tävlan med annat.Det går också att spara på det statliga stödet tilltidningar och elitidrott. Det är inte rimligt att dags-tidningar, ägda av starka intressen och lästa av i hu-vudsak välutbildade, eller idrottsverksamhet, somsponsras av storföretag, får så mycket stöd av skatte-betalarna som . Vi diskuterar också åtgärder motfallskärmar och höga chefslöner och styrelsearvoden istatliga företag och förvaltningar.Fru talman! Den här hösten har visat att Vänster-partiet är berett att ta ansvar. Vi har redan träffat fyrauppgörelser med regeringen: om den ekonomiskapolitiken, om betalning av medlemsavgiften till EU,om jordbruket och om a-kassan. Vi tror att ett samar-bete mellan regeringen och kan ge större stabilitet, jämfört medom regeringen försöker bygga på hoppande majorite-ter. Vi skulle vilja skapa en vänsterns makt genomrättvisa och ordning på torpet.Vi inser att det inte blir ett särskilt roligt arbete attsanera statsfinanserna. Vi kommer att försöka städaupp efter 80-talets och det tidiga 90-talets överbuds-politik och champagneekonomi, som det var för endel.Carl Bildt säger att det är reaktionär och bakåt-blickande politik. Han säger att vi vänsterpartisterlängtar efter att få komma in i salongerna. Jag kan talaom för att vi inte längtar efter att komma ini hans salonger. Det var i de salongerna man komöverens om att sänka skatterna och utdela alla deprivilegier som svenska folket och skattebetalarna nufår betala för.När städningen efter festen är över hoppas vi änt-ligen få möjlighet att diskutera de långsiktiga ochavgörande ödesfrågorna: hur vi skall stärka den poli-tiska och ekonomiska demokratin i , hur viskall ställa om till kretsloppssamhället, hur kvinno-och mansfrigörelsen skall möjliggöras, hur vi skallkunna börja på vägen med sex timmars arbetsdag ochhur vi skall kunna införa en ny och mer solidariskvärldsordning.Fru talman! Vi går mot ljusare tider. En ny ungvänster växer fram, en vänster som tror på den ur-sprungliga idén om socialismen, som var idén ommänniskans frigörelse och varje människas rätt attforma sitt eget liv och sin egen framtid. Det finns anledning att hysa en viss försiktig optimism.(Applåder.)Anf. 5 ():Fru talman! Ledamöter, ni på läktaren och alla nisom lyssnar på radio eller tittar på TV! Ofta när jaglyssnar på den politiska debatten blir jag förundrad.Ibland blir jag förskräckt, och ibland blir jag t.o.m.förbannad. Orsaken till detta är att jag och vi miljö-partister inte känner igen oss i mycket av den verklig-hetsbeskrivning som ges här i talarstolen. Vi kännerett främlingskap inför väldigt mycket av det som sägs.I den här talarstolen talas det mer om ekonomiskateorier än om människors liv. Vi som sitter här är oftamer oroliga för fallande kronkurser än för fallandemänniskor. Vi pratar ofta som om människan voreförminskad till en ekonomisk varelse, vars främstauppgift här i livet är att vara en kugge i ett ekonomiskthjul.När hade vi en debatt om vad som är de mänskligavärdena? När hade vi en debatt om människors läng-tan och behov av sammanhang?Jag tror att vi måste utgå från mänskliga värdenoch människors behov av sammanhang, frihet, kärlek,tid och trygghet när vi pratar ekonomi.För samhället är till för människor av kött ochblod, inte för pengar.Vi måste lära oss att se kvalitativa värden och måli stället för kvantitativa värden och mål.Det här kanske låter självklart, men det är det fak-tiskt inte i den här . Här talar vi fortfarandeom tillväxt mätt i kvantitativa BNP-termer i stället föratt tala om livskvalitet och innehållet i det liv som vilever. talas det mer om ekonomisk tillväxtän om mänsklig utveckling.Man kan få om man förklararspelmodellen eller t.o.m. om man påstår att naturen ärutbytbar mot annat kapital. Men man får inget om man utformar en ekonomisk teori som byggerpå människors lika värde och på de spelregler somnaturen sätter, dvs. ekonomiska teorier som har globalrättvisa och överlevnad som mål.Herr talman! Radiolyssnare och TV-tittare! Här idenna kammare har det fattats beslut under höstensom leder bort från det hållbara samhället. Jag är räddatt en majoritet kommer att fatta beslutsom också leder bort från ett solidariskt samhälle.I höstens uppgörelser har skattehöjningarna varitstörre på arbete och arbetstid än på miljöförstöringoch energi. Det innebär att industriella kretslopp,återvinning av material, reparationer och underhåll -dvs. det som är grunden för ett kretsloppssamhälle -blir dyrare än . Regeringens uppgörelse medVänsterpartiet innebär steg bort från det uthålligasamhället.Ansvaret vilar mycket, mycket tungt på dem somhar accepterat detta.Det är pinsamt för att inte säga tragiskt att behövakonstatera att ordförande har större insikter om detta än . och Miljöpar-tiet är i varje fall överens om en sak: skatteväxling ärnödvändigt. Det är nödvändigt att sänka skatten påarbetstid och höja skatten på energi, råvaror och ut-släpp så att det blir ekonomiskt lönsamt för företagenatt investera bort miljöförstöringen i stället för attinvestera bort människor.Jag vill också klargöra att de grönainte kommer att delta i någon som helst uppgörelsemed regeringen som innebär steg tillbaka på miljöom-rådet. Vi har inte fått ett sådant mandat från våraväljare. Det kanske andra partier har fått, men vi harinte fått det. Det är tragiskt att det finns partier somuppmuntrar den sämsta sidan hos Socialdemokraterna- t.ex. då det gäller höjda avgifter påarbetstid och då det gäller sänkt bistånd.Men jag skall erbjuda en riktigt brajulklapp inför julen. Jag skall återkomma till det litetsenare.Vad gör då regeringen - och för den delen även deborgerliga - för att minska arbetslösheten? Ja, inteskatteväxlar man. Och så håller man fast, likt en åder-förkalkad papegoja, med sitt envisa tjat om 40-timmarsveckan, som om 40 timmars arbetsvecka varen naturlag, det absolut optimala.Arbetslösheten är hög. Det finns igenting som ty-der på att den kommer att gå ner till något så närmänskliga nivåer. Det finns inga utredningar, vad jaghar sett, som gör gällande att det någonsin i det mate-riellt mogna samhället, som det svenska, kommer attbli så mycket mer arbete än . Tekniken, skatte-systemet och metoderna har förändrat förutsättningar-na på gott och ont. Bara för att arbetarrörelsen hade40-timmarsveckan som mål kan man väl inte inbillasig att tiden tog slut när man nådde dit.Detta vet och alla andra manliga partiledare. Men ändå blocke-rar ni sänkt normalarbetstid, och därmed gör ni intedet ni kan för att komma till rätta med arbetslösheten.Tvärtom blir ni skyldiga till onödigt hög arbetslöshet.Den som vet vad djup och bred arbetslöshet inne-bär i ett samhälle där så fruktansvärt mycket av män-niskors självkänsla hänger ihop med lönearbetet vetockså att klyftorna ökar, att missbruket ökar, att vål-det ökar, att utanförskapet ökar och att främlingsska-pet ökar. Så länge ni inte stöder sänkt arbetstid är nimedskyldiga, och detta måste svenska folket få veta.Motvilligt har Socialdemokraterna nu tillsatt en ut-redning om sänkt arbetstid. Än en gång får vi fråganutredd, eller rättare sagt gömd i en utredning. Men nuskulle vi kunna enas om en kompromiss. Låt oss inrät-ta en kontrollstation : har inte dentotala arbetslösheten minskats till eller möjligtvis8 % före nästa årsskifte sänks helt enkelt normalar-betstiden fr.o.m. till 35 timmari veckan med siktet inställt på sextimmarsdagen. Vi ärövertygade om att det leder till 130 000 nya jobb ombara av den frilagda arbetstiden fylls på mednya människor.Sänkt arbetstid är för övrigt den åtgärd som svens-ka folket tror mest på när det gäller att minska arbets-lösheten. Många kvinnoorganisationer har drivit frå-gan . Många kvinnoförbund har haft uppefrågan. Men gubbarna sitter som proppar. Kanskeskall det nu lossa när även några manliga fackförbundbörjar inse vikten av sänkt arbetstid.Jag vill fråga er här i kammaren, på åhörarläktarenoch alla ni som lyssnar på radio och tittar på TV: Ärdet någon av er som i verkligheten i hjärtat tror att vikan få full sysselsättning i vårt land om vi håller kvarvid 40-timmarsveckan? Är det någon som på fulltallvar tror det? Jag tror inte att det finns någon som,om man rannsakar sig själv, faktiskt tror på det.Herr talman! I valrörelsen talade vi mycket omskatteväxling och sänkt arbetstid. Men Miljöpartiettalade också mycket om den s.k. marknaden. Vi kräv-de spelregler för marknaden. Vi talade om införandeav en valutaavgift och krävde att nya rege-ring skulle ta internationella kontakter för att få tilldessa spelregler. Vi fick stor respons. I opinionsmät-ningarna tappade Socialdemokraterna röster till justMiljöpartiet.I en TV-debatt hävdade att det varönskvärt och rimligt att hitta formerna för dessa spel-regler. När tänkerIngvar infria sitt löfte att ta internationellainitiativ för att tygla marknaden och förse den medregelverk? Eller var det bara en valpastej, en taktiskfiness för att ta tillbaka de väljare som var på väg tillMiljöpartiet?Självfallet är det så att en stor statsskuld ökar denanonyma marknadens påverkan. Därför måste visanera budgeten. Det är självklart. Vi håller alltså medregeringen om att vi måste spara, eller skära ner, somdet hette förr när man vågade använda orden litet merrakt.Men hur tänker regeringen spara? Man säger attingenting är heligt, och suktar på såväl det generellabarnbidraget som att skära ner socialförsäkringssys-temen till rakt över.Detta slår fullständigt blint. Det slår både på osssom klarar av det och på dem som inte klarar av det.Vi som sitter här i skulle säkert klara avdet. Men det finns mängder med människor i Sverigesom inte klarar av den typen av nedskärningar. Vimåste ha andra lösningar.Låt oss införa en brytpunkt i socialförsäkringssys-temen i stället för att skära ner till . Låt den liggapå ca . Låt ersättningsnivån för den del avinkomsten som ligger under brytpunkten vara 80 %även i fortsättningen, men för den del avinkomsten som ligger över brytpunkten.Med vår modell har vi fortfarande kvar ett gene-rellt välfärdssystem som bygger på inkomstbortfalls-principen. Är villig att diskutera ensolidarisk nedskärning, som vi vill ha, eller anser hanatt textilarbetaren i eller undersköterskan iOvanåker kan dra ner lika mycket som och jag? Tror inte att förståelsenför nedskärningar skulle bli större om man gör somMiljöpartiet föreslår?Låt oss också titta på barnbidraget. Det vore fel attminska barnbidraget lika för alla. Det finns mångafamiljer som inte klarar det. Jämlikhetsidealen klarardet förmodligen inte heller, och de måste vi slå vaktom kanske ännu mer , när det börjar blåsa, än förr.Vi måste ändå titta på barnbidraget. Totalt måstestaten betala ca 20 miljarder för barnbidraget varje år.Regeringen har sagt att man skall spara minst 3 mil-jarder på barnomsorg och familjepolitik.Ett sätt att se över det vore kanske att höja barnbi-draget och göra det skattepliktigt så att man får enbättre fördelningsprofil. Man skulle kunna utreda denfrågan och se om det ligger någonting i en sådan lös-ning. Låt oss utreda den saken.Det finns naturligtvis också andra sätt att spara.Det militära försvaret är ett sådant område. Vi börspara 8 miljarder fram till år 1998.Vi skulle också fåen snabb och stor besparing om blockeradeett svenskt medlemskap i . Då skulle vi spara enhel del.Nu när går till julvila tycker jagatt han skall fundera över att han kan bli den statsmi-nister som går till historien som den som påbörjadedet nya. kan bli den som påbörjadeskatteväxlingen, den som påbörjade kärnkraftsav-vecklingen och den som tog steget mot sextimmars-dagen.