prot · GH0978 · 1994-03-23 00:00:00 — Det finnsinom fackföreningsrörelsen och inomIndustriförbundet personer som inser att manmåste belöna kompetensutveckling och belönamänniskor som tar ett större ansvar och tar på sigarbetsuppgifter utöver de vanliga. Man förordarnumera en sådan politik.Var har dynamiken på arbetsmarknaden varit störstunder ? har ju visat enfantastisk framgång. Där har skapats en mängd nyajobb. Då säger att det är dåligalåglönejobb. Ja, det kan hända att det är så i vissutsträckning. Ungdomar får gå in på enkla jobb tilllåga löner, men meningen är naturligtvis inte att deskall stanna i sådana jobb för all evärderlig tid. Vihar i en olycksalig benägenhet att ha densynen på arbetet att man skall gå från skolan direktin på en arbetsplats, där man sedan skall sitta tillpensionen. Så kommer det inte att fungera påframtidens arbetsmarknad. Vi kommer att bådevara och vilja vara betydligt mer flexibla. Gemänniskorna möjligheter, så tar de också vara pådem. Det är dessa möjligheter som har saknats isvensk politik men som denna regering är på väg attskapa.Anf. 60 () replik:Herr talman! gör för jag vet intevilken gång i ordningen i denna typ av debatter denvanliga sammanblandningen av solidarisklönepolitik och uppfattningen att alla skall ha exaktlika mycket i kronor och ören för jobboavsett ansvar, befogenheter och kompetens iyrkeslivet. Jag tror att i stort sett alla avtal harlöneutveckling beroende på ansvar och beroendepå vad man åtar sig. Inom offentlig verksamhetpågår en dramatisk utveckling när det gällerlönerna. Men det handlar självklart om att man ibotten måste få ett utvecklande arbete. Dettadriver de fackliga organisationerna främst av allt.Meningen är inte att man skall stanna iingångsyrkena, sade . Men det är juprecis det som man varnar för i , att detta blirföljden. Jag vill åter peka på vad jag framhöll i mittinledningsanförande. De fackliga organisationernamen också en del av industriföretagarna varnar föratt man nu skjutsar in stora skaror av ungamänniskor och människor som borde ha möjlighettill utvecklande arbete i arbetsuppgifter som låserin dem där när de i stället borde skaffa sigkompetens för att vara med i denkonkurrensutsatta industrisektorns utveckling.Detta gäller i lika stor utsträckning utvecklingeninom den offentliga sektorn.Sedan sade att politiken måste ändras närförutsättningarna ändras. Då måste jag fråga:Varför gör den inte det då? Det är ju problemet ochkärnan i vår kritik. Arbetsmarknadspolitiken går jubakåt, inte framåt, . 61 () replik:Herr talman! Jag tycker att ärinkonsekvent i sin kritik. Hon letar efter områdenatt kritisera snarare än att leta efter områden somför debatten framåt i konstruktiva banor. Vi ärmedvetna, både och jag, om att denuppgång som vi nu ser inom industrin, framför alltexportindustrin, inte i första vändan kommer attinnebära någon dramatisk förändring avsysselsättningsläget. Detta kan vi beklaga, men såfungerar det. Vi måste alltså fortfarande föra enambitiös arbetsmarknadspolitik. Vi måstefortfarande ha en hög volym på dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Därom ärIngela och jag överens.Jag har väldigt svårt att förstå den kritik som försfram både från och från HansAndersson mot arbetslivsutveckling och motungdomspraktik. Jag har varit med här under årenoch gång på gång förklarat att vi måste ge dearbetslösa någonting att göra medan de ärarbetslösa. Det gäller självfallet när man har såhöga volymer som vi har . Vi kan beklagadetta.Jag förklarade i mitt anförande varför vi harhamnat på så höga volymer. haruppenbarligen en annan uppfattning om orsakerna,men bortsett från det har vi höga volymer. Det finnsmänniskor som inte kan placeras iutbildning eller arbete med rekryteringsstöd, ochdå måste vi se till att de inte fastnar i ettarbetslöshetsbeteende, som gör att de sedan intekommer tillbaka till arbetsmarknaden. I detavseendet fungerar dessa åtgärder faktiskt bra,eftersom de ger en volym som vi annars inte skulleha kommit upp till.Rekryteringsstöd och annat kräver att det finnsarbeten att rekrytera till, men arbeten är ju enbristvara i dagens situation. Dess värre kommer detatt vara så framåt. Men detfinns ingen anledning att därför inte låta människorutveckla sina möjligheter och ta de jobb som finnsoch skaffa sig den utbildning som behövs. Man kaninte lita på centralstyrning och statliga beslut ochtro att vi här i kammaren skall lösa alla människorsindividuella problem. Vi måste ge människornachansen att lösa sina egna problem. De är faktisktbra på det bara vi ger dem chansen.Anf. 62 HANS () replik:Herr talman! ''Bara vi ger dem chansen'', sadeSonja Rembo, och det är detta jag tycker att vi integör nu.Jag vill anknyta till det allra sista. BådeVänsterpartiet och Socialdemokraterna haraccepterat både praktik och ALU såsomsistahandsåtgärder och alternativ till passivitet.Men om man för en oambitiös politik i stort -- detmå vara näringspolitik eller utbildning och det måvara inom kommunerna -- blir bördan påarbetsmarknadspolitiken alltför tung. Om dåhuvudvolymen består av denna typ av artificiellaåtgärder, får vi en mängd negativa effekter isamhället, vilket vi har diskuterat tidigare.Jag saknar satsningar på kompetensutveckling. Nunämndes Agenda 2000. Okej, där finns förslag. tycker jag om, men en del tycker jag inte allsom. Men de kommer . Jag har efterlyst demår . Det har tidigare förekommit utredning.Jag tycker att det har rått en total passivitet.Sonja Rembo slipper ju att diskutera det verkligaärendet, dvs. propositionen och de konkretayrkandena. Hon för en allmän diskussion. Det ären intressant diskussion, men vi får föra den i ettannat sammanhang. Det handlar om systemet ochom maktlösheten hos nationella politiker, hosfackföreningsrörelsen osv. Det handlar ommarknadens ändrade karaktär medinternationaliseringen. Det handlar omnäringslivets helt förändrade karaktär. Jag hållermed om att många av de problem som vi diskuterarinte är problem för fredagen, måndagen ochtisdagen och för den enskildearbetsmarknadsministern. Det ärsystemförändringar som har att göra med hurtekniken och maktförhållandena förändras och hurde finansiella flödena tillåts påverka medomedelbar verkan osv.Sonja Rembo förefaller vara mycket traditionell.Det är traditionell högerpolitik att man skall låtamarknaden sköta sig själv och begränsaskatteuttaget. Man får inte reglera för mycket ellerta för många initiativ. Men jag skulle vilja ta mångainitiativ just för förnyelsens skull.Miljöomställningen skapar många nya jobb.Genom ekonomiska incitament och genomlagförslag och förbud kan man driva fram enomställning. Vi har gjort det påpappersmassefabriker och på stålverk. Det kan vigöra och det skall vi göra över helanäringslivsområdet. Där finns en oerhördtillväxtpotential och många jobb att hämta. Vibehöver gå in för en mycket offensivutbildningspolitik. Här har talats om lönesättning.Ja, man har krävt en lönesättning, somsvarar mot befattningstrappor ochkompetensutveckling. Men jag kan efter mina 20 åri industrin tala om hur svårt det var att övergetraditionella tayloristiska ackordssystem, somfaktiskt klavar människorna i ett slags slaveri påverkstadsgolvet.Anf. 63 () replik:Herr talman! Jag skulle gärna föra dendiskussionen med . Jag tror att vibåda skulle ha ett stort utbyte av en sådan debatt,även om vi i grunden har skilda värderingar i dessafrågor. Men desto intressantare blir ju då debatten.Vi har en ambitiös politik, . För attanknyta till vad jag sade går den dock i enannan riktning än vad och skulle kunna tänka sig. Vi i harfaktiskt aldrig provat på enfriare arbetsmarknad, dvs. provat på att geföretagare ett större utrymme. Tvärtom har detbedrivits -- skulle jag vilja säga, även om det kanskeär att uttrycka sig litet tillspetsat -- nästintill enklappjakt när det gäller företagen ochföretagandet. Det har varit fult att tjäna pengar påföretagande. Det har varit fult att varaarbetsgivare. Det behövs alltså en ny politik somlyfter fram företagarna, för det är genomföretagandet som vi kommer att få de nya jobben.Ja, , jag håller med om att detbehövs en mängd initiativ här. Om vi ser till vad denhär regeringen har gjort, finner vi att den undersina har tagit en mängd initiativpå företagarområdet, på skatteområdet och påområdet skolutbildning och högre utbildning.Agenda 2000 är ju en fortsättning på det arbete somredan tidigare påbörjats och som måste fortsätta.Här finns många och grava försummelser ochmycket att ta igen.Jag tycker nog att regeringen skall ta till sig den härtypen av kritik med en viss tillfredsställelse, därföratt det hela ändå visar att man har haft väldigt storaförväntningar på den här regeringen när det gälleratt åstadkomma saker. Regeringen haråstadkommit oerhört mycket. Men på två och etthalvt år har den inte lyckats vända på allt som ärvrångt och fel i -- det håller jag fullständigtmed om. För att åstadkomma det behövs det minstytterligare en regeringsperiod.Jag får återkomma till resterande frågor i nästareplik.Anf. 64 HANS () replik:Herr talman! Ja, , man haråstadkommit ett historiskt rekordhögtbudgetunderskott och en historiskt rekordhögarbetslöshet. Dessutom har man börjat raseravälfärdssystemen, som betyder så mycket förmänniskors trygghet. Jag hoppas att chansen att fååstadkomma mycket mera inte är så stor.Sonja Rembo säger en sak som är intressant. Honsäger nämligen: Vi har provat på enfri arbetsmarknad. Jo, , det har vivisst gjort! Vi har provat på en arbetsmarknad sombestår i att den mäktige bestämmer allt ocharbetaren ingenting.För att komma ifrån en situation i prägladav maktlöshet och faktiskt också av misär slöt sigmänniskor samman och bildade fackföreningar ochpolitiska partier. De fick till stånd en utvecklingsom innebar att människornas levnadsstandard ochtrygghet översteg vad man kunde finna på de flestaandra håll.Jag har själv i den vardagliga kampen förförbättrade villkor upplevt vad det betyder att inteha någon rätt till inflytande. Det kan handla omarbetsmiljö eller löneformer eller om att förebyggaarbetsskador och att ha ett trygghetssystem som ärtill hjälp när det gäller att skydda dem som hardrabbats i det här sammanhanget. Det kan ocksåhandla om att över huvud taget ha inflytande övervart ett företag eller en myndighet är på väg. Dethär har åstadkommits genom lagstiftning ochkollektivavtal, och det tycker jag är en bra modell.Men för den skull kan det arbetsrättsligaregelsystemet av många olika skäl behövareformeras. Man får sluta en annan typ av avtal änsom slöts . Detta vill sannerligen denpart som representerar arbetets intressen.Nej, förnyelsen och framtiden ligger inte i enmarknadsliberalism där marknaden styr och därmänniskan egentligen inte får styra eller planeramedvetet. Det gäller inte pigjobb och det gäller inteklasskillnader, utan det gäller att planera förtrygghet, omsorg, god miljö och en gemensamtillväxt. Då behöver man också utvecklademokratin, inte avveckla den. Därmed behöver viskärpa arbetsrätten, inte avreglera den. Vi behöveralltså förstärka människors trygghet, inte försvagaden.Den linje som står för är inte bara enpartipolitisk linje, utan den är faktiskt också ett sättatt se på samhällsstrukturen och drivkrafterna isamhället. Det är mot den bakgrunden som jag togexempel från , osv. Dekapitalistiska marknadskrafterna, det är vad jagkallar det här, tar ingen hänsyn. Menmarknadskrafter kan utnyttjas för välfärdens skull.Därför tror jag att och jag i slutändenverkligen är varandras ideologiska motståndareäven om vi ibland förstår världen på ungefär sammasätt.Anf. 65 () replik:Herr talman! Människan är en del av marknaden.Människan agerar på marknaden, och människanbrukar vara rationell och se till att marknadenfungerar på det sätt som människan helst ser att denfungerar på.Så något om problemen under en socialistiskregering i t.ex. , vilket har nämnts idebatten. Ja, man har ärvt det korporativa systemetfrån Francotiden. Samma problem har . Därhar man bl.a. en rigid arbetsrättslig lagstiftning somskapar mycket stora problem när arbetsmarknadenskall ställas om och anpassas till modernaförhållanden.Ja, vi har stora underskott och hög arbetslöshet.Men glöm då inte, , att den härregeringen ärvde en rekordstor statsskuld med enimponerande räntebelastning -- 700 miljarder istatsskuld och 65--70 miljarder i räntor. Det är vadsom låg i potten när den här regeringen tog över.Men vi hade en galopperande arbetslöshet redanhösten 1990 med en dramatisk utslagning i fråga omindustrijobb och industrikapacitet. Vi hade enbankkris, finanskris, som försatteSverige i en oerhört besvärlig situation.Man kan kritisera den här regeringen på mångapunkter. Man kan kritisera den för att den alltförlänge höll fast vid den tidigare socialdemokratiskavalutapolitiken. Man kan naturligtvis ocksåkritisera regeringen för att den inte har lagt omkursen tillräckligt snabbt. Men ser man till vad denhär regeringen totalt har åstadkommit, finner manatt den har lagt grunden för en framtida tillväxt ochför framtidens arbetsmarknad med högsysselsättning och goda möjligheter till en höginkomstnivå.Ungdomsarbetslösheten har aktualiserats fleragånger här. Det har också talats omungdomspraktiken, som man kritiserar. Ja, det ärbara att konstatera att ungdomsarbetslösheten ärtre gånger högre än den genomsnittligaarbetslösheten. Jag kan än en gång återge vad LO:sBertil har sagt, nämligen: Så har det alltidvarit. Ja, så är det. Ungdomar har utestängts frånarbetsmarknaden, och det vill man fortsätta med.Socialdemokraterna och säger junej till provanställning. Man säger nej till utökadeanställningar vid arbetstoppar. Man säger nej till attungdomar är kvar på en arbetsplats trots att deraskompetens behövs, och det gäller även viddriftsinskränkningar. Man säger nej till fortsattungdomspraktik som ger jobb.Men, herr talman, det är inte genom att säga nejsom vi löser problem, utan det är genomatt bejaka framtiden som vi löser problemen.Anf. 66 ():Herr talman! Inledningsvis skall jag ta upp en frågasom bekymrar mig. Arbetsmarknadssituationen förinvandrare och flyktingar är mycket allvarlig. Denutgör en tickande bomb i vårt land med oanaderisker, om den inte hjälpligt kan desarmeras.Endast 40 % av de utomnordiska medborgarna ärsysselsatta. För de utomeuropeiska medborgarnaär förhållandena ännu värre. Det här kan skapaoöverbryggbara klyftor i vårt samhälle, med följdersom vi bara kunnat se skymten av på TV-bilder från andra länder.Den här situationen sammanhänger givetvis medden mycket allvarliga arbetslöshet som råder. Menjag tror att det finns all anledning att utgå från attdet problemet inte på långa vägar löses enbartgenom att det ljusnar på arbetsmarknaden. Härkrävs det många och genomtänkta insatser.Det beslut som fattades av oss här i kammaren fören vecka sedan och som gällde förbud mot etniskdiskriminering i arbetslivet visar på en mycketviktig aspekt på den här problematiken -- men alltsålångt ifrån den enda aspekten.Vidare kan vi konstatera att alla övrigaarbetsmarknadspolitiska åtgärder varitotillräckliga.Vi välkomnar därför det förslag som regeringen harlagt att som försökverksamhet under nästabudgetår införa en invandrarpraktik efter modellav ungdomspraktiken. En praktik som skall geinvandrare med ringa eller ingen svenskarbetslivserfarenheter alls möjlighet att skaffa sigarbetslivs- och yrkeslivserfarenhet inom sittområde. Praktiken skall ge arbetsgivare möjlighetatt lära känna invandrare och deras förutsättningar.En invandrarpraktik löser naturligtvis inte allaproblem, men alla som har erfarenhet avsvårigheterna för invandrare att över huvud taget fåin en fot i svenskt arbetsliv inser att varje möjlighetmåste prövas. När invandrargetton exploderar harvi inte råd att säga oss att vi inte har prövat varjemöjlighet att förebygga en sådan utveckling.Med all respekt för socialdemokraternas skepsisinför ungdomspraktiken kan jag bara inte förstå i den här frågan gör gemensam sak med Nydemokrati. Sällskapet borde åtminstone vara enväckarklocka.Vad gjorde det så lätt för Ny demokrati att anslutasig till den socialdemokratiska linjen? Jag kan intese att socialdemokraterna har ett ansvar mot någongrupp som skulle kunna motivera denna negativahållning. Det är inte för sent!Herr talman! Arbetslösheten är den absolutviktigaste uppgiften att ta oss ur. Jag är övertygadom att de allra flesta av oss, oavsett politiskhemvist, våndas över arbetslösheten och dessföljder först och främst för alla dem som gårarbetslösa och för deras närmaste. Arbetslöshetenhar en sådan omfattning att knappast någonundgått att ha någon som drabbats eller på allvarhotats av den i sin allra närmaste närhet. Det kaninte lämna någon oberörd.Arbetslösheten är en olycka för äldre, som inte vetom de kan komma tillbaka till arbetsmarknaden,även om konjunkturen vänder. Arbetslösheten ären olycka för yngre, som fort tapparsjälvförtroendet också efter ganska kort tidsarbetslöshet, när de aldrig fått fotfäste påarbetsmarknaden. Men arbetslösheten är också enolycka för vårt land och för oss alla som bor ochverkar här. Vi blir alla fattigare av att så mångaarbetsföra inte kan göra en insats och vara med ochbygga upp framtida välfärdsresurser.Därför får arbetslöshet aldrig vara ett medel i denekonomiska politiken. Att bekämpa arbetslöshetenär vår viktigaste uppgift. För vår ekonomi är detviktigt att komma till rätta med det storabudgetunderskottet. Men en mycket stor del avbudgetunderskottet beror på den allvarligaarbetslösheten.Herr talman! I , som jagrepresenterar, går fortfarande nästan 28 000människor utan arbete på den ordinariearbetsmarknaden. Det är och kan aldrig varaacceptabelt. Det innebär att står utanarbete. är öppet arbetslösa. Avungdomarna står i mitt län utan arbete. I denvärst drabbade kommunen är det över 40 %.Gävleborg ligger värst till näst , och såhar det varit ända sedan den ekonomiska krisen togfart.Men också i ljusnar det . Vi har fleragånger tidigare kunnat konstatera attsvängningarna i svensk ekonomi slår ut tidigare ochkraftigare i än på andra håll i landet. Detberor på vår omfattande inriktning på skogen ochjärnet och dess inriktning på export främst tillVästeuropa. Vi var först ute när arbetslösheten togfart , och har under hela krisen haft denhögsta arbetslösheten näst . Men nuvänder det.I februari månad anmäldes mer än dubbelt såmånga platser till länets arbetsförmedlingar jämförtmed samma månad . Det är en trendsom håller i sig attantalet nya lediga platser är större än motsvarandemånad . Det innebär i sin tur att flerfår arbete på den ordinarie arbetsmarknaden än förett år sedan. Varslen om friställningar blir allt färreoch avser inte längre arbetstillfällen inomtillverkningsindustrin.Herr talman! Det kommer att ta alldeles för lång tidinnan arbetslösheten vänt ned på allvar.Arbetsgivarna, företagen, kan ännu mötaden ekonomiska uppgången och ökad orderingångutan att nyanställa på allvar, trots att det förnärvarande är så förmånligt att nyanställa. Men nuvisar siffrorna inom arbetsmarknaden, på sammasätt som andra ekonomiska siffror gjorde redanunder 1993, att det vänder uppåt.Sverige är äntligen på väg ur sin djupasteekonomiska kris det senaste halvseklet. Undermånga år har tappat sin konkurrenskraft iförhållande till andra jämförbara stater. Vår tillväxthar halkat efter. Vi har haft en galopperandekostnadskris.Den ekonomiska krisen har inte uppstått under dennuvarande regeringens ansvarsperiod. Den är ettresultat av felaktig politik på 70-och 80-talet. Vi kan nog alla sägas vara delaktiga iansvaret för krisen och dess uppkomst. Detavgörande nu är emellertid om vi lärt oss något avkrisen och dess konsekvenser för de mångamänniskor som drabbats av den, om vi är mäktigaatt skapa rätt förutsättningar för den framtidaekonomiska utvecklingen.Regeringen har tagit det impopulära ansvaret att taoss ur krisen och bygga upp en långsiktigt starkareekonomisk utveckling för vårt land. Den har lagtgrunden för ekonomisk tillväxt, trygga jobb och ensäkrad välfärd. Men på samma sätt som denekonomiska krisen utvecklats måstevi vara långsiktigt tålmodiga i vårt arbete på atttrygga ekonomin. Positiva siffror för deekonomiska indikatorerna ger ingen möjlighet attdra en suck av lättnad och lämna den ansvarsfullaekonomiska saneringspolitiken. Då är vi snabbtnere igen. Då blir det alldeles säkert oerhörtmycket svårare att ta sig upp igen. Och det skulleslå ännu mycket hårdare mot de svaga och utsatta ivårt land.Sveriges ekonomiska kris löser man bara med attskapa nya och bättre förutsättningar för riktigajobb -- jobb i små, medelstora och större företag.Det är kärnan i den här regeringens ekonomiskapolitik sedan regeringsskiftet i oktober 1991.Herr talman! I den politiska debatten harsocialdemokraterna givit en bild av en regering sominte gör något, en regering som har kapituleratinför arbetslösheten. En opposition som inteopponerar mot regeringen har naturligtvis ingetberättigande, särskilt med tanke på denekonomiska kris vi haft och hur den slagitmot de utsatta.Det går givetvis att göra olika avvägningar mellande insatser som görs för att skapa jobb ochbekämpa arbetslösheten. Det går säkert också attkräva än mer kraftfulla eller mer omfattandeinsatser. Men redan det faktum att den härregeringen satsar närmare 30 miljarder ävenkommande budgetår i ren arbetsmarknadspolitikvisar naturligtvis på graden av retorik ioppositionens argument. Så mycket har det aldrigsatsats på arbetsmarknadspolitik i vårt land. Ochskam vore det väl annars, när vi har denna storaarbetslöshet.Herr talman! För den som är arbetslös och inte sernågon ljusning är naturligtvis läget hopplöst,desperat. Trots den politiskaretoriken har många av oss i sin närmstabekantskapskrets människor i just dennabelägenhet. Det har inget att göra med vilkenpolitisk eller ideologisk övertygelse vi har. För denarbetslöse är det därför naturligt att kräva någonåtgärd som sätter stopp förhopplösheten. Och det är just det somrekordanslagen till arbetsmarknadspolitiken äravsedda för.Men arbetsmarknadspolitiken skapar inte de jobbsom skall bära upp svensk ekonomi framöver. Denska i möjligaste mån underlätta i den akuta krisenoch bidra till att göra människor bättre rustade attta de nya jobben, som förhoppningsvis kommer närkrisen vänder. De många åtgärderna inomarbetsmarknadspolitiken har haft stor betydelsesåväl för den enskilde som för vårt land.Det är naturligt att ställa stora krav på effektivitet iarbetsmarknadsåtgärderna. Det rör sig om mycketstora ekonomiska resurser som ställs till förfogandeoch som skall användas på bästa sätt. Än viktigareär att de många människor som är utsatta har rättatt kräva att få bästa möjliga stöd inom ramen förarbetsmarknadsmedlen.En så omfattande arbetslöshet som den vi nu haftanstränger givetvis arbetsmarknadsmyndigheternatill det yttersta. Det är naturligt att det uppstårflaskhalsar och andra hinder för bästa effektivitet.Det är ändå naturligt och nödvändigt att ställatydliga krav på ytterligare effektivisering.Administrativa och ekonomiska rutiner måste bliännu bättre. Låt mig ändå få säga att mina mångakontakter med arbetsförmedlingar gjort migövertygad om att personalen ute på fältet har gjortoch gör en mycket helhjärtad och engagerad insats.Herr talman! Som framgår av utskottsbetänkandetär vi, trots reservationer, i grunden överens om attåtgärder som ungdomspraktik ocharbetslivsutveckling är sistahandsåtgärder. Deninriktningen får inte gå förlorad, även om dessaåtgärder kan tyckas lättare att ta till än de mertraditionella. måste vara tydlig i detfallet.Det finns naturligtvis alltid också en risk förundanträngning, särskilt när vi rör oss med så härstora volymer. Det är viktigt att vara uppmärksampå den risken. Ändå vill jag understryka att dessaåtgärder har varit nödvändiga komplement och attrisken för undanträngning inte får överdrivas.Dessa åtgärder har bidragit till att ge väldigt mångaungdomar en nödvändig kontakt med arbetslivet,och de har bidragit till att motverkalångtidsarbetslöshetens nedbrytande följder.Många kontakter på arbetsförmedlingarnaunderstryker med tyngd detta förhållande.Herr talman!