prot · GI0912 · 1994-10-20 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:12Torsdagen den 20 oktoberKl. 9.00 19.33Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Val av ordförande och två ledamöter iStatsrådsarvodesnämndenFrån hade inkommitföljande skrivelse:Till riksdagenStatsrådsarvodesnämnden består enligt 8 kap. 4 §riksdagsordningen av ordförande och två andraledamöter. De väljs var för sig av eftervarje ordinarie val till för tiden intill dessnytt val till nämnden har ägt rum. Suppleanter skallinte utses. Val av ledamöterna bereds avkonstitutionsutskottet (tilläggsbestämmelse 8.4.1)utsåg genom val den 16 december 1993för tiden fr.o.m. den dagen till dess nytt val har ägtrum kammarrättspresidenten tillordförande i ochhovrättspresidenten och regeringsrådetElisabeth till ledamöter i nämnden.oooKonstitutionsutskottet har berett frågan om val avordförande och ledamöter i föreslår enhälligtatt för tiden från valet till dess nytt valhar ägt rum väljer om f. d. kammarrättspresidentenHenry till ordförande iStatsrådsarvodesnämnden och hovrättspresidentenBirgitta och regeringsrådet tillledamöter i nämnden.Stockholm den 18 oktober 1994På vägnarKurt biföll förslagoch utsåg därmed - för tiden från valet till dess nyttval har ägt rum - tillordförande i i StatsrådsarvodesnämndenBirgitta BlomElisabeth 2 § AvsägelseTredje vice talmannen meddelade att GunnarHökmark (m) avsagt sig uppdraget att vara suppleant iförsvarsutskottet.Kammaren biföll denna avsägelse.3 § Anmälan om kompletteringsval tillförsvarsutskottetTredje vice talmannen meddelade att Moderatasamlingspartiets riksdagsgrupp på grund avuppkommen vakans anmält somsuppleant i försvarsutskottet efter vice talmannen förklarade vald tillsuppleant i försvarsutskottetGöthe 4 § LedighetTredje vice talmannen meddelade att BertilPersson (m) ansökt om sjukledighet den20 oktober - den 30 november.Kammaren biföll denna ansökan.Tredje vice talmannen anmälde att PercyLiedholm (m) skulle tjänstgöra som ersättare förBertil . 5 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositioner1994/95:39 och 44 till näringsutskottet1994/95:51 till konstitutionsutskottetMotioner1994/95:Ub4 - Ub6 till utbildningsutskottet1994/95:Bo2 - Bo5 till bostadsutskottet1994/95:Fö1 - Fö10 till försvarsutskottet1994/95:Sf1 till socialförsäkringsutskottet1994/95:Sk1 och Sk2 till skatteutskottet1994/95:Ju1 och Ju2 till justitieutskottet1994/95:L3 - L6 till lagutskottet1994/95:N1 till näringsutskottet1994/95:K2 till kulturutskottet1994/95:U2 - U23 till utrikesutskottet1994/95:U24 yrk. 1 - 4 och 6 - 11 till utrikesutskottetyrk. 5 till konstitutionsutskottet1994/95:Ju3 - Ju7 till justitieutskottet1994/95:Sf2 till socialförsäkringsutskottet1994/95:Ju8 till justitieutskottet6 § Allmänpolitisk debatt (forts. från prot. 11)Ekonomisk politik, arbetsmarknadspolitik m.m.Anf. 1 ():Herr talman! Ekonomin går bra i , när nuSocialdemokraterna får ta över regeringsansvaret. Ikonjunkturbarometrar och prognoser stigeroptimismen. Kontrasten är stor mot läget för tre årsedan, då den förra Carlssonregeringen försattSveriges ekonomi i fritt fall.Då stagnerade produktionen. Hög konsumtion ochflyktande investeringskapital skapade stora underskotti våra utrikes affärer. Inflationen var snabb ochskattetrycket rekordhårt. Arbetslösheten ökadekraftigt, budgetunderskottet steg och sammanbrotthotade i den finansiella sektorn.Den borgerliga regeringen såg som sin uppgift attåterupprätta som tillväxt- och företagarnation.Medlen var skattelättnader, avreglering ochprivatisering samt besparingar på den offentligautgiftssidan. Därtill togs viktiga steg in i deteuropeiska samarbetet.Resultat kan nu avläsas. De kurvor som 1991 gickåt fel håll pekar nu rätt igen. Ekonomin växer åter.Industrin producerar och investerar mer. Skattetryckethar sänkts, och inflationen är rekordlåg. Höjdproduktivitet har bidragit till att förbättrakostnadsläget, så att utrikeshandeln visar växandeöverskott. T.o.m. bytesbalansen har - trots storaräntebetalningar till utlandet - slagit om tillplussiffror.Men är för att rätta till dedjupgående strukturfel som blev följden av 1980-talets excesser och underlåtenhetssynder.Arbetslösheten är fortfarande mycket stor, även omden befinner sig på nedgång. Likasåkvarstår det offentliga upplåningsbehovet som ettbetydande problem, även om utvecklingen också härgår åt rätt håll.Hade de borgerliga partierna getts tillfälle attfortsätta regera, skulle den politik som lagt grundenför återhämtningen ha fullföljts. Men ligger istället ansvaret på Socialdemokraterna, som lovat attåterställa förutsättningarna för företagande ochsamhällsekonomi till vad som gällde . Minförsta fråga till nyblivne finansministern blir då denna: Hur kan man tro att enåtergång till den politik som förde oss in i krisen skallkunna föra oss ur den?Regeringsförklaringen är på denna punkt liksom iflera andra avseenden föga upplysande. Snarare bidrarden till att skapa oklarhet vad beträffar bådepenningpolitik och finanspolitik.Inledningsvis förs det ett konstigt resonemang omatt det privata sparandet är så stort att det skapararbetslöshet och underminerar de offentligafinanserna. Det är ju i stället så att genom att svenskafolket sparar kan vi hålla bytesbalansen i jämvikt ochundvika en utlandsupplåning som ytterligare skulleförsämra landets utsatta finansiella läge. Om baraGöran sparar ordentligt på statens utgifter kanräntan sjunka, och då kanaliseras de privatasparmedlen till investeringar i näringslivet som gernya jobb. Men om finansministern i stället för attspara höjer skatter, kommer detta att motverka denexpansion i den enskilda sektorn som vi så välbehöver.På det penningpolitiska området är trovärdighetbeträffande målet att hålla nere inflationen oerhörtviktig. Före valet gjordes det från socialdemokratiskthåll oroväckande uttalanden om att sätta uppkonkurrerande mål för . Kanske för attförta detta dåliga intryck sägs det nu iregeringsförklaringen att ökad inflation inte undernågra omständigheter kan accepteras "för att ta nedbudgetunderskottet och statsskulden". Men just dettaav mig citerade tillägg gör uttalandet poänglöst ochlitet suspekt. Alla vet att det i en öppen ekonomi medstor offentlig utlandsupplåning inte går att inflaterabort statsskulden. Kan bekräfta attökad inflation inte under några omständigheter kanaccepteras - punkt och slut?Ett sådant klargörande skulle betyda mycket föratt bryta den aktuella tendensen till stigandeinflationsförväntningar. Enligt rapporttidigare tilltar nu inflationstrycket som enföljd av den ökade aktiviteten i ekonomin. Även omregeringspartiet gjort en god start iförtroendeskapande riktning genom att åtminstonedelvis följa det moderata exemplet att inte utse aktivapolitiker till Riksbanksfullmäktige, så räcker intedetta. Penningpolitiken måste få stöd av ett effektivtoch trovärdigt regeringsprogram för sanering avstatsfinanserna. Och återigen gäller det då attutgiftsminskningar sänker räntan och inflationstakten,medan skattehöjningar driver på prisstegringen.Vad kampen mot arbetslösheten beträffarvälkomnar jag regeringsförklaringens ord om att denya arbetstillfällena i första hand måste komma tillstånd i näringslivet. Men denna deklaration rimmarilla med återställarpolitiken i övrigt. Det finns ingetsamband mellan det uppställda målet och de angivnamedlen. Hur skall den politik som inte gett fler privatajobb kunna åstadkomma en nettoökning meden halv miljon arbetstillfällen ? Hur kan enåterreglering av arbetslivet stimulera tillnyanställningar? och hur i all världen kan höjdaskatter på arbete, sparande och företagande leda tillnya och fler jobb i näringslivet?Herr talman! På det finanspolitiska området ärregeringens besked än så länge den ensidigabudgetbilaga som motvilligt fogades tillvalmanifestet. Jag antar att det är meningslöst på dettastadium att försöka förmå att avståfrån de skadliga skattehöjningar som han planerar.Men hur är det med utgiftsökningarna? Är det idagens konjunkturläge med god fart påindustriinvesteringarna alls befogat att kortsiktigtförsvaga statsfinanserna genom att införa en tillfälligrätt till direktavskrivning? Och är det verkligen rätt attsatsa på anläggningsverksamhet utöver vad som finnsi den borgerliga regeringens mycket ambitiösaprogram? Sysselsättningseffekten per satsad kronablir som bekant synnerligen begränsad.Frånvaron i regeringsförklaringen av ett mål förstatsskuldens avveckling har redan påtalats och antyttsvara en lapsus. Men det vore ändå bra om GöranPersson i sitt första framträdande som finansminister ien riksdagsdebatt ville bekräfta regeringens avsikt attstoppa statsskuldens ökning till 1998. Om man kundetillägga att detta i allt väsentligt skall ske genomutgiftsminskningar, vore det ännu bättre med hänsyntill möjligheterna att på ett balanserat och uthålligtsätt fullfölja återhämtningen i ekonomi.Det föreligger nu ett gyllene tillfälle att fåSveriges ekonomi på rätt kurs igen.Konjunkturuppgången i förening med de strukturellareformer som regeringen genomfört elleråtminstone påbörjat ger en god grund för en stabiltillväxt, som ger fler riktiga jobb och som gör detmöjligt att hejda statsskuldens ökning.Men den ökade aktiviteten i ekonomin bär ocksåmed sig frön till misslyckanden. Att uppgången nuhunnit en god bit på väg innebär att vi bara har någraår på oss, innan tendenser till avmattning åter sätterin. Och det vore förödande om den minskning avarbetslöshet och offentligt upplåningsbehov somaktivitetsökningen automatiskt för med sig skulle tastill intäkt för att fortsatt strukturellt förändringsarbeteinte behövs. Då står vi där 1996 och skådar ner i detsvarta hål som formats av skärpt skattetryck, storoffentlig utgiftskvot och en genomreglerad ekonomi.Då växer arbetslösheten från en redan hög nivå, ochdå försämras statens budgetsaldo från båda hållen -genom att skattebasen urholkas och genom attutgifterna automatiskt stiger. Men långt dessförinnan- när denna utveckling framstår som trolig - uppstårdet finansiell oro, och statens skuldkris blir akut.En nyckelfråga är realräntan. Ett femårigt banklånbetingar ett pris av över aktuellinflationstakt. Det kan ses som måttet på den misstrosom råder mot den ekonomiska politikens möjligheteratt hålla tillbaka inflationen och/eller minska detoffentliga upplåningsbehovet. Det säger sig självt attdet med en sådan realränta blir svårt att få uppsvingeti exportindustrin att slå igenom på den inhemskamarknaden. Konsumenternas efterfrågan hämmas judessutom av att disponibelinkomsternas utvecklingrimligen måste bli negativ . Medletatt nå en rimlig realränta måste vara en stramfinanspolitik, baserad på utgiftsminskningar och intepå skattehöjningar.Herr talman! Den nye finansministern må beklagadet, men långsiktig framgång för den ekonomiskapolitiken tål inga nämnvärda avvikelser från den endavägen. Denna förutsätter dessutom svensktmedlemskap i . Den frågan debatterades utförligt , men med hänsyn till motvilja attsom oppositionsföreträdare beröra den europeiskadimensionen i den ekonomiska politiken - och medhänsyn till avsaknaden av en regeringsståndpunkt ifrågan - vore det välgörande om den nyefinansministern, uttryckligen och klart och tydligt,ville ansluta sig uppfattningen att ett ja till ärbra - ja, rent av nödvändigt - för Sverige.Anf. 2 ():Herr talman! har under de gångna treåren i regeringsställning tagit ansvar för att sanera desvenska statsfinanserna. Det blev nödvändigt i detekonomiska kaos som rådde eftersocialdemokraternas 80-tal.Vi påbörjade en sanering av ekonomin. Vimedverkade till att modernisera , att alla fickdela på bördorna och att mer resurser än någon gångtidigare anslagits för att motverka arbetslöshet. Vi harsett till att förutsättningarna för företagande ochutveckling i hela har förbättrats. Vi har setttill att påbörjat marschen in ikretsloppssamhället med dess många nya möjligheter.Detta har skett i en ekonomi som visade allatänkbara tecken på svår sjukdom närfyrklöverregeringen avlöstesocialdemokraterna. Då hade vi inflationens,konkurrenskraftstappets, klippens, spekulationens,fallskärmarnas och den förlorade framtidstronssocialdemokratiska 1980-tal bakom oss.Svensk ekonomi visar , från att ha varit i starkutförsbacke , tydliga tecken pååterhämtning. Flertalet ekonomiska indikatorer harsedan början av 1994 tydligt visat en positivförändring.Industriproduktionen stiger, arbetslöshetenminskar, exporten ökar, bytesbalansen är positiv,sparandet är positivt - för att bara nämna några avljuspunkterna. Fler exempel finns. Det är resultatet avdet ekonomiska "ROT-program" som vi inleddeunder fyrklöverregeringens tid.Utvecklingen har vänts, men tre stora problem -delvis sammanflätade - måste fortsatt angripas medkraft: arbetslösheten, budgetunderskottet ochstatsskulden. Det måste ske genomsystemförändringar så att bördorna fördelas rättvist, såatt miljön inte tar stryk, inte genom attinflationsbrasan åter tänds. Har densocialdemokratiska regeringen den kraften? Ja, herrtalman, det återstår att se. Tvivlarna är många.Centern har den kraften. Det har vi visat med vårtomfattande saneringsprogram för ekonomi,som vi presenterade i valrörelsen. Där redovisar viinkomstförstärkningar och besparingar på drygt 42miljader kronor utöver Nathalieplanens 80 miljarder.Målet för den ekonomiska politiken måste vara atthejda statsskuldens ökning . Jag kanansluta mig till fråga till GöranPersson om det också är hans och densocialdemokratiska regeringens mål.Samtidigt skapas, med vår politik, de rättaförutsättningarna för en näringslivsledd utveckling förnya jobb i hela . Den skall ledas av de små ochmedelstora företagen. Fyrklöverregeringengenomförde långtgående och nödvändiga reformer föratt förbättra villkoren för just de mindre ochmedelstora företagen.Ett livskraftigt små- och ny företagande är enavgörande förutsättning för en god ekonomisk tillväxt.Det är i de mindre företagen som möjligheterna ochde nya arbetstillfällena finns - andra talare frånCentern kommer senare i debatten att utveckla detta.Detta visas tydligt i siffrorna över nyanställningarna.Små och medelstora företag med mindre än 20anställda svarade förhälften av nyanställningarna i den privata sektorn. Dehar också angett i sina planer att de planerar förbetydande nyanställningar . Ivarje fall gjorde de den bedömningen föreregeringsskiftet.Ett gott råd till : Krossa intesmåföretagens framtidstro och möjligheter!Under sin tid i opposition höll socialdemokraternasin ekonomiska politik väl dold. Det dröjde ända framtill före valet innan undermarknadens tryck tvingades presentera några förslagtill åtgärder. Den stencil som då presenteradesinnehöll mest nygamla förslag, som också ärotillräckliga. Den in blanco-fullmakt för ytterligareåtgärder som socialdemokraterna begärde av svenskafolket kommer av allt att döma att behövas. Frågan ärbara vad väljarna säger när de inser resultatet, dvs. attde har köpt grisen i säcken.Perssonplanen innehåller många brister. 10miljarder i uteblivna räntekostnader bygger på enmängd antaganden om räntenivåer och inflation.Dessutom finns inte kostnaderna fördirektavskrivningar med. Under valrörelsen och i den"Carlssonska monologen", som också kalladesregeringsförklaring, sägs att förslaget omdirektavskrivningar skall genomdrivas. Det innebär attsparbetinget i Perssonplanen reduceras mycketkraftigt.Risken är uppenbar att främst de stora ochvinstrika exportföretagen kommer att dra nytta avmöjligheten till direktavskrivningar. Avskrivningarnablir då en skattekredit i jätteformat till storföretagen.Det är stilenlig socialdemokratisk politik.Enligt senaste prognosväntas industriinvesteringarna öka under1994. Prognosen visar en ökning med 20 %.Men, , varken sjuka barn, pensionärereller arbetslösa gynnas av statligt finansieradeinvesteringar i vinstrika företag. Var finns den rättvisafördelningen i det förslaget?Jag vill fråga vad det är i dennuvarande regeringens politik som skiljer sig från denpolitik som förde Sverigesekonomi mot ruinens brant? Vad tänker regeringengöra annorlunda nu? De futtiga raderna i denCarlssonska planen ger ingen vägledning.I valrörelsen efterlyste en bred politisksamling för att med gemensam kraft hejdastatsskuldens utveckling. Vi tycker fortfarande att detär bättre att vi i demokratisk ordning själva kan redaut våra problem, i stället för att Internationellavalutafondens representanter kommer hit och talar omvad som måste göras. Intresset för gemensamma tagvar då milt uttryckt ljumt.Nu talar socialdemokraterna om en"samarbetsregering". Den första förutsättningen förett bra samarbetsklimat är nog att herr finansministernöverger invektiven från valrörelsen till förmån förödmjukhet och samarbetsanda. Är det att möjligheterna till samarbete bästfrämjas genom provokationer, i flera fall tydligtriktade mot ? Några exempel: Denallmänna arbetslöshetsförsäkringen skall avskaffas.Förbättringarna och förenklingarna i arbetsrätten skallrivas upp, precis som de fackliga ombudsmännen villha det. Den rättvisereform som vårdnadsbidragetinnebär skall raseras. Med andra ord: Ni tänker slitapengarna ur händerna på småbarnsföräldrarna.Det kan innebära att socialdemokraterna, trotstalet om samarbetsregering, därmed bränner de broarsom skulle behövas för att bygga en förtroendefullförbindelse till och de tidigareregeringspartierna. Då återstår bara en bräcklig spångtill vänsterpartierna. Det är den socialdemokratiskaregeringens problem. Det är kanske en kalkylerad riskatt bara broar till vänsterpartierna kan komma attåterstå. Det vore i så fall att spela bort framtidensmöjligheter på ett ganska oansvarigt sätt.Sveriges ekonomiska situation kräver breda politiskalösningar. kommer inte som vänsterpartiernaatt bli ett stödparti till en socialdemokratisk regering.Det är helt uteslutet, men vi kommer att föra enkonstruktiv politik i oppositionsställning i hela folketsintresse och för landets bästa. Men bollen ligger justnu hos socialdemokraterna att visa om man väljersamarbetets väg i stället för konfrontationens ochnedmonteringens väg.Anf. 3 ():Herr talman! Alla bör nu kunna vara överens omatt det ekonomiska läget snabbt förbättras.Konjunkturinstitutet, , och dess olikabarometersiffror visar på en mycket stark uppgång påalla fronter. KI visar också på en successiv förbättringi fråga om budgeten, i varje fall när det gäller detprimära saldot före räntebetalningar.Vi behöver alltså inte hålla på att tvista om lik igarderoben, snarare tvärtom. Det finns nu mycketgoda förutsättningar för att länka in ekonomin i engod cirkel.Frågan är vilken strategi regeringen har för attutnyttja de här förutsättningarna. Kommer GöranPersson att ta fasta på dem, eller kommer han attmissa chansen? Det finns väldigt litet vägledning fördetta i regeringsförklaringen.Jag tänker inte ta upp stabiliseringspolitiken ochbudgetpolitiken , utan jag vill faktiskt för ettögonblick utgå från att tillräckliga besparingar ochinkomstökningar genomförs för att stabilisera skuldenoch få ned räntorna. Man kan ha sina dubier om detta.Men det kan man återkomma till när det finnskonkreta förslag från regeringen. vill jag i ställethöra något om regeringens långsiktiga strategi för attfrämja den långsiktiga ekonomiska utvecklingen. Detär ändå i grunden den som är avgörande för jobbenoch möjligheten att få ned arbetslösheten.Det mest anmärkningsvärda medregeringsförklaringen är egentligen att där helt saknasen strategi för dynamisk ekonomisk utveckling.Möjligen kan man finna några indikationer i frasen attjobben måste komma i den privata sektorn. Detbetyder rimligen att den ekonomiska politiken måsteläggas upp så att den privata sektorn kan växa mycketkraftigt - men hur?Av den reviderade nationalbudgeten från i vårasframgår att det krävs med enexceptionellt god tillväxt i näringslivet för att få 0,5miljoner nya jobb. Att döma av finansutskottetshandlingar ansåg sig nog en politik som skulle ge större produktionsökningaroch en större minskning av gapet mellan möjlig ochfaktisk produktion jämfört med den dåvaranderegeringen. Men det är väldigt oklart omSocialdemokraterna därmed också ansåg sig ha enpolitik för snabbare tillväxt. Tillväxt är ju något annatoch något mera än att sluta produktionsgap. Tillväxthandlar om att öka ekonomins förmåga till dynamiskutveckling.Det finns faktiskt inte någon indikation på hurSocialdemokraterna ser på denna utvecklingsprocess,vare sig i tidigare ekonomiska motioner eller iregeringsförklaringen. Misstanken infinner sig att detkanske inte finns så många tankar över huvud taget.Det låter ibland som om ledande socialdemokratertror att ekonomisk utveckling handlar om offentligainvesteringsprogram, investeringsavdrag för industrineller mera AMS-insatser. Även frånsett att dylika tingkostar pengar, vilket borde vara ett stort problem idagens budgetläge, är det enligt min mening ettmycket gammalmodigt sätt att betraktautvecklingsprocessen.Enligt mitt och synsätt står grundenför ekonomisk utveckling att finna i kunskap ochnyfikenhet. Det handlar om enskilda människorskunskap och forskningsinsatser. De här enskildamänniskorna måste uppmuntras att använda sinkunskap och tillgängliga forskningsresultat. Detta kanman inte kommendera fram, trots aldrig så vackrapolitiska fraser och faktiskt inte heller genom tillfällaförmåner i form av investeringsavdrag för nyamaskiner, utan det kräver vilja och ansträngningarfrån tiotusentals enskilda människor.För sedan kom det en rapport frånLinköpings universitet. Forskarna ochMaureen MacKelvey beskrev omfattande svenskasatsningar på forskning men ganska blygsammaresultat i form av högkvalitativ och högförädladproduktion i . Den här undersökningensträcker sig , och den pekar i sammariktning som flera tidigare undersökningar. Fram till1990 var det faktiskt alltför få personer som fann detvara mödan värt att utveckla nya idéer till produktivverksamhet. Den dynamiska utvecklingsprocessen varhelt enkelt dålig i Sverige.Efter 1990 har det skett många viktiga strukturellaförändringar i den svenska ekonomin som ger godanledning att känna en större framtidstro:skattereformen, lägre marginalskatter, reformerna isocialförsäkringssystemen, avregleringar, tuffarekonkurrenslag, en del strategiska skattesänkningar förmindre företag och nyföretagande men också högremiljöskatter och satsning på ny miljöteknologi liksomen lång rad mycket viktiga förändringar påarbetsmarknaden, framför allt för att skapa en störreflexibilitet. Bättre tillgång till riskkapital för demindre företagen, möjligheter till innovationsstödgenom att använda en del av de gamlalöntagarfondspengarna samt omfattande satsningar påden nya moderna infrastrukturen ochinformationsteknologin är förändringar som bildar enenhet, en strategi, för att skapa ett mera positivtklimat för de enskilda initiativ från företagsammamänniskor som skapar en dynamisk utveckling.Självklart skall den utvecklingen vara miljömässigtuthållig och även uthållig i den meningen att den interesulterar i en lönebildning som driver upp löne- ochprisökningstakten.Nu har den nya regeringen aviserat ett stort antalåterställare tillbaka till reglerna på flera avde här områdena. Marginalskatten skall höjas.Småföretagen får inget riskkapital. Innovationsstödet och IT-stödet vill manhelst avskaffa. Anslag till forskning skall reducerasosv. Många kommuner och landsting höjer skatten.Motiveringen till dessa förslag sägs vara rättvisan.Det kan låta tilltalande. Men man bör akta sig väldigtnoga för att inte med en förment rättvisfördelningspolitik skapa sådana spelregler ochförutsättningar för en långsiktig utveckling att det helaförsvåras. Då dömer man i praktiken mångamänniskor till evig arbetslöshet och än fler till deproblem som dåligt med resurser för vård och omsorginnebär.Herr talman! De insatser som man i rättvisansnamn gör för att komma till rätta med statsskuldeno.d. måste man således välja väldigt noga, så att deockså understödjer den långsiktiga dynamiskautvecklingsprocessen.