prot · GH09102 · 1994-05-04 00:00:00 — Visst är detmoderata tankegångar som finns i dettabetänkande.När denna kammare 1979 fattade beslut omjämställdhetslagen skedde det under en borgerligregering. Då reserverade sig Socialdemokraternaoch , så nog har vi förtroende i dessafrågor. Men vi har till skillnad från Hans Anderssonockså förtroende när det gäller företagande, vilketär avgörande om vi skall få på fötter och omkvinnornas löneutveckling över huvud taget skallbli tillfredsställande.Vänstern representerar en förljugenjämställhetspolitik som går ut på att alla skall levalika, alla skall vara lika, och ett sublimt förakt förolikheten. Det har också visat sig att i desystersamhällen som finns bland Hans Anderssonspolitiska fränder har kvinnorna alltid varit utsattaför förtryck.Anf. 29 () replik:Herr talman! avslöjar medsitt inlägg sitt synsätt och sitt perspektiv påjämställdhetspolitiken. Det perspektivet är, somjag sagt, kännetecknande just förregeringens proposition i denna fråga.Det handlar mycket om chefsutbildning, lagregleroch mer resurser. Det är naturligtvis väldigt bra.Men det som saknas är perspektivet från vanligakvinnors liv. Det är de kvinnor som finns inom LOoch som har de monotona och ofria jobben, dekvinnor som har det svårt att få det att gå ihop medsina låga löner och de som har svårigheter att få ettarbete på heltid. Det är de som är utsatta förnedskärningar inom kommuner och landsting ochsom får mycket svårare att utnyttja barnomsorgen,eftersom dagisavgifterna höjs.Allt detta saknas i . Det är det perspektiv som Moderatasamlingspartiet har på jämställdhetspolitiken. Dethandlar om rätt för kvinnliga chefer att utveckla sigoch förkovra sig. Det är inget fel i det. Men man fårinte glömma bort den överväldigande majoritetenav kvinnor som är beroende av politiska beslut föratt kunna leva ett bra och jämställt liv.Dessutom förnekar somvanligt det faktum att det är den solidariskalönepolitiken som har varit grunden för att vi iSverige har haft relativt små löneskillnader mellankönen. vi började med individuelllönesättning ökade löneskillnaderna mellan könen.När vi började med individuell lönesättning komkvinnorna efter i löneutvecklingen.Det saknas i anförandenågon som helst tanke eller fundering omarbetslösheten, dvs. det som är absolut viktigast förkvinnors liv, frihet och oberoende: rätten till ettarbete, rätten till att ha en lön som man kan levapå.Det är det avgörande för hur jämställdhetenutvecklas i det svenska samhället. Det räcker intemed lagregler. Det räcker inte medchefsutveckling, även om det är bra. Det krävs enhelt annan politik. Om detta säger ingenting.Anf. 30 () replik:Herr talman! påstående att jag inteskulle tala om det som är avgörande för vanligakvinnors ekonomiska utveckling är lögn. Jag är denenda som i debatten ordentligt har tagit uppEuropafrågan. Hur många har gjort det, och hurofta gör Socialdemokraterna det?Vad gör ni när det gäller att driva på och fåförståelse för nödvändigheten att bli medlemmar iden europeiska gemenskapen? Det är just det somskulle hjälpa oss att få ordning på vår ekonomi,vilket i längden är det enda som kan ge kvinnornaen stark ställning på arbetsmarknaden och en bralöneutveckling.Socialdemokraterna är väldigt otydliga när detgäller att tala om hur vi skall åstadkommamöjligheter till investeringar. Däremot är de väldigtpigga på att driva en politik som leder till inflation,vilket i sin förlängning leder till ökad arbetslöshetoch en sämre ställning för oss alla, även kvinnorna.Jag vill även rikta detta till . Det äroerhört viktigt att Socialdemokraterna ochVänstern förstår att vi måste bli medlemmar iEuropeiska unionen om vi skall få ordning påinvesteringarna i detta land. Klarar vi inte dettakommer vi att få väldiga problem.De jämställdhetsåtgärder som föreslås i dettabetänknade gäller alla kvinnor. De gäller inte barakvinnor i chefsposition. Dessutom handlade intemitt anförande enbart om kvinnor i chefsposition,utan det handlade om alla kvinnor. Men det finnsen del övergripande allmänna synpunkter somgäller för alla människor.Givetvis gäller det för alla i detta land att få enekonomi som ger en positiv utveckling. Det finnsanledning för såväl som HansAndersson att tänka på det litet oftare.Anf. 31 () replik:Herr talman! visar med sittsvar att det fortfarande saknas insikt om deproblem som finns och den verklighet som denöverväldigande majoriteten av kvinnorlever i. Det är fortfarande lika tomt på konkretasvar på de frågor som jag tog upp.Det är frågor som är av grundläggande betydelseför kvinnorna i det svenska samhället. Det gällerrätten till arbete, rätten till en lön att leva på, rättentill en god vård och omsorg och rätten tillkommunal barnomsorg, så att man kanförvärvsarbeta. Det är inte så intressant förCharlotte , och det perspektivetsaknas i de repliker och de anföranden somCharlotte har här i riksdagen.Sedan till frågan om EU. Jag vill göra enkommentar till frågor iden delen. Jag är helt övertygad om att vi i Sverigeoförtrutet måste jobba vidare medjämställdhetsfrågorna, oavsett om vi blirmedlemmar i unionen eller inte. Jagtror faktiskt inte att fixarjämställdhetsfrågorna åt oss här i Sverige.Anf. 32 () replik:Herr talman! borde fundera litet merpå vem det var som drev en politik som ledde tillarbetslöshetens stålbad. Vi hade då enfinansminister i denna kammare av sammapartifärg som , och som varfullständigt medveten om vart denna politik skulleleda och som också fick alldeles rätt. Vem haransvaret för den politiken?Faktum är att den avgörande frågan förjämställdhetspolitiken är löneutvecklingen. Detfinns t.o.m. svart på vitt. De nordiskajämställdhetsministrarna har samlats ochdiskuterat vilken fråga som är avgörande, och detär löneutvecklingen man tar fram. Jag tror också attdet är riktigt.Det blir ingen ordentlig löneutveckling om maninte får ordning på arbetsmarknaden, dvs. ser tillatt vi får bort arbetslösheten, satsar på företagande,satsar på det friska och ser till att vi lyckas utveckladet här samhället. Vi kommer inte vidare genom attstå och gnälla och säga att Socialdemokraternasuttit vid regeringsmakten och inte lyckatsåstadkomma en bättre jämställdhet än den som ninu har visat upp.Det gäller att se vad vi kan göra framåt och vilkafaktorer det är som kommer att förbättraställningen för kvinnorna i samhället. Det var justdet som jag tog upp i mitt anförande.Anf. 33 ():Herr talman! har 90-talet kallats kvinnornasdecennium. Många har tvivlat på att det skulle bliså. Men jag tror faktiskt att vi kan setillbaka som den tid då kvinnorna gjordeinbrytningar över en bred front inom alla sektoreri samhället och att det var då som kvinnorna ocksånådde topparna.Mycket beror på de beslut som vi fattar här iriksdagen. Men ännu mer beror det på denopinionsbildning som vi politiker och många andrabedriver. Kvinnors otålighet börjar ge resultat.Under lång tid har det rått stor enighet om måleni jämställdhetspolitiken. Kvinnor och män skall hasamma rättigheter, skyldigheter och möjligheterinom alla väsentliga områden i livet. harvi ofta stått ganska handfallna eftersom det mestainte går att lagstifta om. Det handlar i stället omattityder, och de är svårare att påverka.Oräkneliga är de skrivningar vi gjort i de olikautskotten i t.ex. om skolan, forskningen,yrkes- och utbildningsval osv. Men de har bara letttill ett begränsat resultat.Vi kan ta exemplet med flickor och teknik. Deträcker inte med att bara tycka att fler flickor skallägna sig åt teknik. Det gäller att väcka intresset ochfå flickor att inse varför det är viktigt och att det ärnågonting för dem. Detta måste ske i skolan helavägen från förskolan och uppåt, och inte minst ilärarutbildningen.Det är förvisso fortfarande lång väg kvar till ettjämställt samhälle, men händer det ganskamycket. Kvinnorepresentationen i politikenkommer att öka kraftigt efter valet. Det visar allarapporter från nomineringarna. Det är inte baraMaria-Pia thius och hennes ''stödstrumpors''förtjänst, även om de säkert fungerar som enblåslampa. Det är också resultatet av ett mycketmedvetet arbete ute i partierna.Centern har den största kvinnorepresentationenav alla partier i , vilket vi självfallet ärmycket stolta över. Vi går vidare med målet''hälften var'' för ögonen. Det är viktigt ur båderättvise- och demokratisynpunkt.Kvinnor och män är olika. Vi har olikaerfarenheter, och vi ser på världen på olika sätt. Vihar olika syn på organisationer och hierarkier. Vikvinnor är inte bättre än männen -- ibland tvingasvi att vara det för att klara oss -- men jag vill påståatt vi är precis lika bra, fast på olika sätt. Bådabehövs för att samhället skall bli bra att leva i föralla. Vi måste tillsammans lösa de svåra problemsom vi kommer att ställas inför nu och i framtiden.Vi centerkvinnor i har lämnat enomfattande kvinnomotion med somförsta undertecknare. Jag kan med glädjekonstatera att mycket av det som vi framför där ärtillgodosett i det betänkande som vi behandlar häri dag.Den politiska representationen är en sida avmyntet. Det är minst lika viktigt att öka kvinnorsmöjligheter på alla nivåer ute i arbetslivet, iföretagens, bankernas, fackföreningarnas ocharbetsgivarorganisationernas styrelser. Där är detsämre beställt med kvinnorepresentationen.Jag är alldeles övertygad om att om det funnits likamånga kvinnor som män i bankernas styrelser ochpå toppbefattningar i bankerna under 80-taletsspekulationsyra hade inte lånekarusellen nått dessaoanade höjder. Därmed hade inte heller fallet blivitså stort. Vi kvinnor är nog litet mer försiktiga i detavseendet. Det hade varit en fördel för oss alla. Vihade undvikit en del av alla de problem sombankkrisen förde med sig. Det är ett exempel påvikten av bättre jämställdhet på alla nivåer.Den näringslivsakademi som föreslås ipropositionen är ett viktigt steg på vägen att ökakvinnors möjlighet att nå chefsbefattningar ochkomma in i den ekonomiska maktens rum.Ibland har jämställdhetsdebatten en tendens attkoncentrera sig på kvinnors underläge. Det är syndom kvinnor, och kvinnor drabbas på det ena ellerandra sättet. Vi kvinnor nedvärderar ofta självavårt eget arbete, vilket jag tycker är synd.Pigdebatten är ett exempel på hur en sådandiskussion kan urarta. förstärktedetta ganska kraftigt här. Jag tycker att det är synd.Dessutom tar hon upp en rad exempel på andrasaker som skulle drabba kvinnor. harnog inte insett att både kvinnor och män gynnas avatt företagen går bra. Det är med starka företag ochtillväxt i ekonomin som både kvinnor och män kanfå jobb. Det är också därigenom som vi kanupprätthålla vår välfärd.Jag anser att detta självömkande och dennanedvärdering absolut inte är någon framkomligväg. Vi skall i stället ta det som en självklarhet attvi är lika bra, att vi har kompetens och att vi skallha samma möjligheter inom alla områden. Vi skallföra en positiv och offensiv debatt. Vi skallsjälvfallet samarbeta om att matcha fram kvinnorpå olika områden. Det behövs eftersom männenalltid har matchat fram varandra.Om man frågar några på gatan tror de alldelessäkert att kvinnors arbetslöshet är högre änmännens. I den allmänna debatten låter det så.Berit Andnor förstärkte den bilden också, vilketmåste ha varit mot bättre vetande. Så är det ju inte.Under hela denna lågkonjunktur är det männensom drabbats värst. Skillnaden mellan mäns ochkvinnors arbetslöshet har varit någraprocentenheter till männens nackdel. Först förramånaden när arbetslösheten minskade med ungefär0,minskade skillnaden från till 3,0 %.Jag vet att det finns en viss osäkerhet i dessa siffror.Det finns en del andra faktorer som påverkarockså. Men trots allt är det så här.Jag förringar ingalunda kvinnors arbetslöshet. Denär alldeles för hög. Problemen med att mångatraditionella kvinnojobb försvinner i takt medteknikutvecklingen och av andra skäl är ochkommer att bli stora. Nästa storarationaliseringsområde blir troligen inom denadministrativa sektorn, både i privat och offentligsektor. Där jobbar många kvinnor.Det är viktigt att vara vaksam ocherbjuda kvinnor utbildning så att de kan vara medoch slåss om de nya jobben. Men jag anser ocksåatt vi måste vara rättvisa i den här debatten omarbetslösheten. Annars blir intejämställdhetsarbetet trovärdigt.I det här betänkandet finns en rad förslag förutomnäringslivsakademien, som jag nämnde tidigare,som kommer att öka kvinnors möjligheter. Detkanske viktigaste är att det slås fast attjämställdhetsaspekterna skall beaktas i allapolitikområden.De länsexperter, man kan kalla dem mini-JämO,som skall inrättas i varje län kommer också attbli ett betydelsefullt redskap för att ökajämställdheten ute i hela landet. Tillsammans medde regionala resurscentrum för kvinnor som nukommer att inrättas för att bl.a. främja kvinnorsföretagande kan de göra en kraftfull insats för att tavara på den outnyttjade resurs som kvinnorskunskaper och kreativitet är.Andelen kvinnliga företagare måste öka frånnuvarande till inom enfemårsperiod. Det är ju en mycket rimligmålsättning. Av tradition finns det en rad fördomaroch hinder för kvinnors företagande. Tillgången påriskvilligt kapital är ett exempel. T.o.m. under dentid när bankerna öste pengar över folk hadekvinnor svårt att låna till sina företag. De lånadealldeles för litet. Den tendensen finns nu också.Nu står det väldigt mycket i regeringens propositionom regionalpolitiken om att kvinnors företagandeskall stöttas och att alla stödformer och låneformerskall anpassas till kvinnors företagande. Det ärmycket bra, och det är nödvändigt också.Det är bra att JämO nu får utöva tillsyn över helaarbetsmarknaden och att lagen blir tvingande, ävenom det egentligen inte är något som vi önskar. Detbästa vore naturligtvis att arbetsmarknadens parterskötte detta genom avtal. De fick chansen genomden nya jämställdhetslagen, men de tog den inte.Erfarenheterna har visat att det inte har fungerat.Därför tas nu det här steget, och det är nödvändigt.Jag tror att farhågorna för att jämställdhetsarbetetute på arbetsplatserna av den orsaken skulleavstanna är mycket överdrivna. I stället blir dettaen pådrivande faktor -- man vill vara bra, så attJämO inte har något att klaga på.Lika lön för kvinnor och män är en av 90-taletsviktigaste frågor. Arbetsmarknadens parter måstenu ta sitt ansvar. Ingen försvarar skillnaderna ilönenivå, men ändå består de.Det är mycket bra att löneskillnaderna nu skallkartläggas på alla arbetsplatser med mer äntio anställda. På det sättet ökar trycket på parternaatt genomföra förändringar. Egentligen skulle manvilja gå längre, men Arbetsmiljöfonden har en heldel uppdrag just när det gäller arbetsvärdering ochliknande, vilket också tas upp i betänkandet. Nugör vi det här, med den mycket tydliga avsikten attkartläggningen skall följas av åtgärder som syftartill att få bort löneskillnaderna. Det är mycketangeläget att sedan noga följa upp resultaten.Herr talman! Den socialdemokratiska retorikengick, som så tidigare, på högvarv iBerit Andnors inlägg. Det går inte att komma ihågalla beskyllningar hon utsatte regeringen för, mensom en sammanfattning av hennes inlägg kan mansäga: Allt drabbar kvinnor värst. Kvinnor förutsättsvara svaga och kan tydligen inte hävda sig på någraområden alls. Dessutom tycks det enbart vara denoffentliga sektorn som är bra för kvinnor. Det harju faktiskt varit så under lågkonjunkturen,eftersom arbetslösheten till den allt överskuggandedelen faktiskt är en följd av krisen i det privatanäringslivet.Jag hävdar alldeles bestämt att en väl fungerandearbetsmarknad inte är könsuppdelad och att vi skallarbeta för att bryta den könsuppdelning som finnsi och som kanske är den största i världen.Men vi kan faktiskt också konstatera att dennakönsuppdelning nu har lett till att männen drabbasvärst av arbetslösheten.Berit Andnor sade också något omvårdnadsbidraget. Jag skall inte gå in på den frågan.Vi vet att vi har alldeles olika uppfattningar. Jagdelar inte Socialdemokraternas uppfattning attvårdnadsbidraget skulle vara någon kvinnofälla.En sak som sade omvårdnadsbidraget tycker jag ändå är värd attkommentera, nämligen att vårdnadsbidrageninnebär att man inte bryr sig om barnen. Jag förstårinte var hon får det ifrån. Skulle det vara skadligtför barnen att få vara mer tillsammans med sinaföräldrar ? Det är obegripligt.Berit Andnor fanns inte här i när vi hadejämställdhetsdebatter under den förra regeringenstid. Då hade vi att kämpa i ganska stark motvind.Då gjordes inte särskilt mycket. Då ökadeklyftorna mellan kvinnor och män. Inflationen ochalla spekulationerna svarade för den störstaomfördelningen från fattiga, alltså framför alltkvinnor, till rika, alltså framför allt män, somnågonsin har skett.Om det skulle bli så illa att det blev ettregeringsskifte -- vilket jag inte tror -- skulle detvara intressant att höra här fråntalarstolen försvara Socialdemokraternasekonomiska politik. angriper deförändringar i t.ex. a-kassan somSocialdemokraterna själva har accepterat. Jaghoppas att det var en felsägning -- väl till sin egen politik? Det är ganskaallvarligt att i debatten föra ut missledandeinformation.Socialdemokraterna hade faktiskt inte särskiltmånga invändningar mot det här betänkandet.Deras invändningar var mycket marginella ochmotiverar inte att man går ut så hårt som BeritAndnor gjorde. Vi är egentligen ganska eniga ommålen, och vi är eniga om mycket av det som skallgöras. Det som skiljer oss åt är väl egentligen en deldetaljer. I politiken i övrigt har vi givetvis olikauppfattningar, och det är väl där sommeningsskiljaktigheterna är störst.Herr talman! Jag vill med detta yrka bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter.Anf. 34 () replik:Herr talman! Den allvarligaste kritik som visocialdemokrater har mot regeringensjämställdhetsproposition är att helheten saknas.Det som berör människors och kvinnors liv,vardagliga problem, saknas helt och hållet. Vi harframfört detta mycket tydligt i vår motion, så omdet kan ingen vara ovetande, propositionen saknas helt och hållet ett perspektivutifrån vanliga kvinnors liv. I vanliga kvinnors livgäller att rätten till arbete är hotad, att rätten attvara sjuk, att få en dräglig ersättning om man blirarbetslös, att kunna leva på sin lön och att få del avgod vård och omsorg för sina barn är hotad. Det ärden verklighet vi lever i , och det är den somjag i mitt anförande tidigare försökte beskriva,eftersom den så helt saknas i regeringensjämställdhetsproposition.Marianne säger att det nästan inte gåratt komma ihåg alla beskyllningar som jag harriktat mot regeringens politik. Nej, det kanske integår. Men, , det saknas ju heltoch hållet analyser och funderingar kring vadregeringens förslag innebär för kvinnor.Det senaste exemplet på detta är förslaget om en nyarbetslöshetsförsäkring. Jag kommer inte mednågra missvisande eller missledande uppgifter i denfrågan. Det som saknas är en analys ur ettkvinnoperspektiv. Hade man i regeringspartiernaägnat någon tid åt att göra en sådan analys, hademan sett att detta förslag drabbar dedeltidsarbetslösa, att det drabbar kvinnornahårdast. Men i regeringspartierna lever man inteupp till sina egna förutsatser, som man redogör föri jämställdhetspropositionen, nämligen att allaförslag skall analyseras ur ett kvinnoperspektiv.Det finns ingenting av en sådan analys.Marianne borde ägna sig åt att föra inkvinnoperspektivet inom de olikapolitikområdena, inom de områden som har såoerhört stor betydelse för kvinnors ställning i detsvenska samhället.Det råder inget tvivel om att med regeringenBildt har fört jämställdhetsarbetet bakåt. Många avoss trodde att jämställdheten var en gång för allavunnen. Så var det inte. Vi är många om deninsikten. Det är en kamp som måste föras varjedag. De här tre åren med regeringen har visatatt en borgerlig regering med starkt moderatinflytande är den allra största faran för kvinnorsställning i samhället.Anf. 35 ()replik:Herr talman! Jag vill påstå att den allra största faranför kvinnors arbete och för jämställdheten är detras i ekonomin som vi upplevde till följd av denekonomiska politik som fördes . Det vardå som tillväxten sjönk, vi prissatte oss urmarknaden, vi förlorade vår konkurrenskraft,inkomsterna minskade, vi fick svårt att hävda denoffentliga sektorn och de jobb som finns där, och visåg också hur arbetslösheten ökade inom helanäringslivet därför att industrin inte kunde säljasina produkter. Det är faktiskt det som är grundenför att man skall kunna upprätthålla en bra tillväxtoch ge företagen möjligheter, så att de kan anställapersonal. Det är också det som är grunden för atten offensiv jämställdhetspolitik skall vara möjlig.Berit Andnor säger att helheten saknas. Jag läste iSocialdemokraternas motion om de mål man ställerupp. Det rör sig faktiskt inte om stora skillnader.Jag kan inte se var det skulle finnas någonavgörande skillnad mellan det som står iregeringens proposition och det somsocialdemokraterna säger. Där behandlas ökadkvinnorepresentation, att kvinnornas andel avlandets arbetsinkomster skall öka, att kvinnornaskall finnas i samma utsträckning i arbetslivet sommän osv. Detta tycker vi ju allihop, och det är detsom vi kämpar för.Jag vill påstå att kvinnans ställning i stället för attha försvagats faktiskt har stärkts . Trots alla de svårigheter som har funnits ochsom finns på arbetsmarknaden har kvinnornasställning inte försvagats.Anf. 36 () replik:Herr talman! Jag delar åsiktatt det är den ekonomiska politiken som äravgörande för hur samhället utvecklas och för hurjämställdheten mellan könen kommer attutvecklas. Däremot ställer jag mig inte bakom denborgerliga regeringens ekonomiska politik.Skiljelinjerna mellan en socialdemokratiskekonomisk politik och en borgerlig ekonomiskpolitik har diskuterats tidigare i denna kammare,och skillnaderna är tydliga.När den borgerliga majoriteten tog över 1991 hadevi kommit till rätta med många av de problem somfanns i ekonomin och som beskrev. Det som sedan hände var att vifick en borgerlig regering som satte upp som högstamål för sin ekonomiska politik att bekämpainflationen och som grovt misskötte den mycketpositiva utveckling som vi socialdemokrater hadegrundlagt. Man vårdade inte det som vi hadeuppnått.Helheten saknas, , ijämställdhetspropositionen. att våra mål inte skiljer sig åt. Visst finnssådana skillnader. En sådan är att det för deborgerliga partierna handlar mycket om att i ordförsöka beskriva och ange färdriktningar för någotsom vi kanske är överens om, nämligen ökadjämställdhet mellan könen. Men det är ändåhandlingarna som räknas, och jag har försöktvisa att under de gångna tre åren, som regeringeninte kan säga att den inte har något ansvar för, harkvinnors ställning i det svenska samhälletförsvagats.Den har stärkts, säger . Kan jag få något litet exempel påett område där kvinnors ställning har stärkts av denborgerliga regeringens politik? Jag kan inte senågot sådant område. Jag kan tvärtom se attkvinnornas ställning har försvagats. Genom denmycket höga arbetslöshet som vi nu har är kvinnorsrätt till arbete hotad. Den rätten, MarianneAndersson, är grunden till ett fritt och oberoendeliv och för jämställdheten mellan könen. Utan denblir det svårt att uppnå jämställdhet.Också inom en rad andra områden som jag tidigarehar nämnt har kvinnors ställning försvagats, och detär det som den här debatten handlar om. Då räckerdet inte med förbättringar i lagstiftningen, även omsådana i och för sig kan vara bra.Anf. 37 ()replik:Herr talman! Ja, nog är det skillnad mellansocialdemokraternas och regeringens ekonomiskapolitik, och i mun blir skillnadernaalldeles oerhört tydliga när hon beskärmar sig överatt regeringen började bekämpa inflationen. Jagvet inte om uppfattade att jagpoängterade vad som hände , när vihade en hög inflation. Den ledde till den störstaomfördelning från fattiga kvinnor till rika män somvi någonsin har upplevt.Jag vet att det finns också socialdemokratiskaekonomer som tycker att det är viktigt att ha en låginflation. Att släppa loss inflationen skulle dockvara ungefär som att kissa på sig: det värmer medandet pågår, men sedan blir det ganska obehagligt.Det är att skjuta upp problemen.