prot · GI0944 · 1994-12-16 00:00:00 — Jaghar mycket svårt att se att en arbetsgivare skulle be-höva för att kunna bestämma sig. Dåhandlar det i större utsträckning om arbetsgivarenskvaliteter, om han inte kan göranågon bedömning.Sedan skulle jag vilja se de siffror som refererade till. Att det anställs fler ungdomarär glädjande. Jag var inte medveten om att det i daganställs fler invandrare. Men om det är så, är dettaockså glädjande. Det har med stor sannolikhet medden uppåtgående konjunkturen att göra.Också jag träffar företagare och tar del av statistik.Det finns två förväntningar som småföretagarna harför att de skall kunna nyrekrytera. Det handlar omlägre ränta och riskvilligt kapital. Vi har mycket olikasyn på detta, jag och . före-träder en syn där arbetskraften enbart är ett produk-tionsmedel som företagen skall kunna disponera fritt.Jag delar inte den uppfattningen. Jag anser att Sveri-ges arbetstagare har ett värde i sig och rätt till ettskydd. De skall garanteras rättigheter i förhållande tillarbetsgivarna.Sveriges arbetstagare är mycket kompetenta ochhar mycket att bidra med. Arbetsgivarna skall integodtyckligt schackra med dem. Där krävs det ett re-gelverk. Jag noterade även under de borgerligas in-lägg från talarstolen att de mest frekventa orden somanvänds är företag, små företag och företagare. Ar-betstagarna är osynliga i de borgerliga partiernasögon. Det är bara att beklaga. Jag trodde att företagenvar till för människornas skull, för att ge människornasysselsättning, för att de skulle skapa välfärd och intetvärtom.Anf. 14 () replik:Herr talman! Jag kan konstatera att 1968 inte varen så dum jämförelse, för det var länge sedan jaghörde talas om arbetskraft som produktionsmedel.Men det stämmer väl med den gamla typen av ideo-logisk renlärighet att tala på det viset.Det har faktiskt anställts fler ungdomar - det harundersökningar visat - efter provanställning på tolvmånader. Vi skall väl lyssna på de människor somnyanställer. Det är vitsen med det hela, det skall gesmöjlighet att prova människor och därefter anställa.Det var ingen mening med en provanställningsperiodpå som sedan inte ger anställning. Tolvmånader anser man från företagare vara en bra period.Därmed ges de möjligheter att anställa fler. Det är denverklighet som vi lever i.När vi talar om företag och företagare ligger därfaktiskt att det är företag som skapar arbetstillfällenoch därmed ger människor möjlighet att få anställ-ning. Det är för oss ingen motsatsställning. Det ärmöjligt att det är det för som bara seren del i detta. Vi ser företag och dess anställda som enhelhet. ser företagarna som elaka ochbedrövliga människor som enbart vill försämra försina anställda. Vilka företag skulle överleva om maninte hade bra anställningsvillkor för sina anställda?Det faller på sin egen orimlighet. Nej, ,koppla ihop företag och anställda så får ni en braharmoni. Se inte detta i en ideologi som innebär mot-satsförhållanden.Anf. 15 () replik:Herr talman! Det var mycket. Det stämmer att flerungdomar har anställts, och det är mycket glädjande.Nu när konjunkturen vänder är det ungdomarna somanställs. De äldre, de arbetshandikappade står utanför.De kommer sannolikt att få svårare att få jobb. Upp-giften är alltså riktig, det är ungdomarna som fårarbete.Varför vill då företagen slå vakt om ? Jo, naturligtvis därför att man dåkan laborera med provanställningar. Det finns ingenuppsägningstid. Man behöver inte samordna arbetet.Det ställs inga krav på att samordna arbetet och ordnatillsvidareanställning. Man kan hoppa mellan provan-ställningar, anställa en , nästa i tolvmånader. Det tycker jag är förödande. Jag tycker attden arbetsgivare som inte har tagitställning till om en anställd ungdom eller annan ärlämplig för sitt arbete kanske har svårt att över huvudtaget göra lämplighetsbedömningar.Naturligtvis är det företag som skall skapa ar-betstillfällen. Där är jag och överens.Naturligtvis skall vi se till att det finns möjlighet förföretagen att växa och expandera i men intetill vilket pris som helst, inte på bekostnad av de rät-tigheter som vi människor skall ha i oavsettom vi kallas löntagare, arbetstagare eller medborgare.De rättigheterna heter inflytande och ett visst mått avtrygghet. De rättigheterna kallas demokrati i samhäl-let och på arbetsplatsen. De rättigheterna heter yttran-defrihet. Det är allt detta som säger att viinte skall ha i samhället. Det är det me-nar när han säger att går för långt i sinakrav. Där finns en avgörande skillnad mellan denmoderata synen och syn på arbetsrät-ten. Vi värnar både företagarna och arbetstagarna.Anf. 16 ():Herr talman! Den tidigare fyrklöverregeringengjorde med stöd av små men viktiga för-ändringar i arbetsrätten för att underlätta nyanställ-ning i framför allt små och medelstora företag. Dethandlar om anställningar för arbetstagare, annat viktigt skäl att ändra arbetsrätten var attfå till stånd enklare regler, mer anpassade för de småföretagen. Ett par av de viktigaste förändringarna varförlängningen av tiden för provanställning från sex och rätten för arbetsgivare att undantatvå personer inom varje turordningskrets med särskildbetydelse för företagets fortsatta drift vid uppsägningpå grund av arbetsbrist.Dessa förändringar syftade till att få fler i arbete.De syftade till att värna arbetstagarna, som IngridBurman talade om. De syftade till att öka möjlighe-terna att säkra jobben i företag som hade en tuff si-tuation och som var tvungna att säga upp människoroch arbetstagare. Mot dessa smärre justeringar avarbetsrätten har socialdemokraterna drivit en nej-kampanj. Inga förändringar skulle få göras, trots då talar mot bättre vetande. Exempelvis var fi-nansminister ute och talade med före-tagare. Han talade då om att arbetsrätten måste mo-derniseras. Men när det kommer till konkret politikstämmer inte ord och handling.Den socialdemokratiska regeringen visar nu inte har förståelse och känsla för företagandetsvillkor och förutsättningar. Man talar och skriver omatt det behövs fler företag och fler företagare, menden egna politiken leder ju till färre företag och färreföretagare. efter regerings-tillträdet hade man hunnit föreslå en rad åtgärder somslår mot företagen och möjligheterna att få fram nyajobb. Det handlar inte minst om skattehöjningar somkommer att slå tillbaka i form av färre jobb, inte minsti de små och medelstora företagen. Då är det arbetsta-garna som drabbas. När man ovanpå detta lägger framden här återställarpropositionen försvårar man ytterli-gare för de företag som annars står i begrepp att ny-anställa i den konjunkturuppgång som vi nu upplever.Risken är överhängande att nyanställningar förvandlastill ytterligare övertidsuttag - vi har alltförmycket av den varan.Att påstå att balansen mellan arbetstagar- och ar-betsgivarintresse skulle rubbas på grund av arbetsgi-varens rätt att undanta två nyckelpersoner är en klaröverdrift. I stora företag är fler än tvåsom undantas från turordningskretsen vid uppsägning.Det kan inte vara rimligt att ta bort denna möjlighetför de små företagen, något som man nu gör.Sverige behöver fler företag och företagare. Små-företagen behöver goda förutsättningar för att växa.Alla företag är inte stora exportföretag som plockarhem stora vinster på grund av en försvagad krona.Regeringen, tror jag, kan inte fortsätta att lägga framförslag som förhindrar framväxten av nya jobb om viskall komma till rätta med arbetslösheten. Jag tror attverkligheten kommer att hinna fatt regeringen.Det hjälper inte att lägga fram arbetsmarknads-politiska paket och investeringspaket om man samti-digt försämrar de grundläggande förutsättningarna föratt få fram nya riktiga jobb. Det är bara att konstateraatt regeringens politik leder fel. Dagens ärende är endel i denna för landets skadliga politik.Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 1, 2,5, 9 och 12.Anf. 17 () replik:Herr talman! Man återkommer till de två undanta-gen som ett sätt att skapa nya jobb. Men att nu ta bortarbetsgivarens rätt att undanta två i en arbetsbristsi-tuation innebär att det inte skapas nya jobb. Min frågablir då: På vilket sätt skapas det nya jobb genom att gearbetsgivaren rätt att ersätta en arbetstagare med enannan? Det är ju vad hela den här undantagsregelnhandlar om.Jag har ytterligare en undran. Det handlar då omde grundläggande förutsättningarna för att företagenskall kunna expandera. Tydligen är det så att man frånDan - jag har glömt efternamnet - ja, från kds sidaanser att den enda grundläggande möjligheten för attföretagen skall kunna expandera i är attta bort arbetstagarnas rättigheter. Det är ju en rättighetvi diskuterar. Det gäller ju arbetsrätten och vilka rät-tigheter arbetstagarna i skall ha.Jag uppfattar inlägget här så, att om företagenskall kunna expandera i skall det ske påbekostnad av arbetstagarnas rättigheter.Anf. 18 () replik:Herr talman! glömde inte bara mittefternamn utan också det jag sade i talarstolenhär. Om undantaget beträffande två personer inomturordningskretsen sade jag att den möjlighet som nufinns, men som ni avskaffar, gör att fler företag kanöverleva och att man därmed säkrar jobben för dearbetstagare som riskerar att falla tillsammans medföretagen. Man tvingas kanske lägga ned verksamhetnär en större oflexibilitet skapas i det här samman-hanget. Det är i det avseendet som jag sade att det ärviktigt att ha kvar nämnda möjlighet.De nya jobben och möjligheterna handlar om dethär med provanställningarna men också om visstids-anställning. Vi vet att det ger resultat. Vi har fått fler iarbete på det sättet. Men förhindrar Vänsterpartietoch Socialdemokraterna att människor kan få jobb.Det är det som är allvarligt.När det gäller vår grundläggande syn på företag-samhet, , vill jag säga följande. Arbeteskapas ute i företagen. Ger vi inte företagare de rättaförutsättningarna så att de vill satsa och bygga uppverksamheter här, har vi heller inga jobb att erbjudaarbetstagarna. Det handlar inte om att expandera medhjälp av försämringar i arbetsrätten, utan det handlarom att vi skall ha en arbetsrätt som gör att vi skaparmöjligheter för fler att få arbete och att företagen skallkunna ha en flexibilitet så att man överlever i svårasituationer. Det är detta som debatten handlar om.Men Socialdemokraterna och Vänstern har drivit dentill att handla om något helt annat. Det är till skada förlandet.Anf. 19 () replik:Herr talman! Jag vill börja med att be om ursäkt för att jag glömde bort hans efternamn.Det skall inte hända igen.Sedan måste jag kommentera detta med att undan-tagen skulle göra att företagen kan överleva. Redan iden gamla lagstiftningen och även i den lagstiftningsom vi nu vill återta har företagen möjlighet att väljaut vilka som skall stanna kvar. Man använder sig avkvalifikationsbegreppet, och man förhandlar. Manmåste alltså hos facket motivera varför just en vissperson skall stanna kvar, medan en annan skall gå.Tydligen är det detta med att sakligt kunna motiveravarför man väljer att behålla en person och låta enannan gå som är mycket besvärligt.Den borgerliga regeringen införde ett godtycke påden svenska arbetsmarknaden och i den svenska ar-betsrätten. Man befriade arbetsgivaren från att behövamotivera sina urval. Det är där som om ett oöverstigligt hinder. Han säger att kravetpå att man skall motivera urvalet kommer att raseraden svenska företagsamheten.Dan talade också om de rätta förutsätt-ningarna. Trots att jag har hört det två gånger kan jagbara tolka det så, att anser att de rättaförutsättningarna för den svenska företagsamhetenbara kan skapas på bekostnad av arbetstagarnas rät-tigheter. Jag kan bara konstatera att ochjag aldrig kommer att bli ense om den synen.Anf. 20 () replik:Herr talman! Arbetstagarnas rättigheter försvarasbäst genom att vi skapar förutsättningar för att männi-skor får arbete. Det måste vara huvudpunkten i denekonomiska politiken och när det gäller att skapaförutsättningar för att få fram jobben. Det är den vik-tigaste rättigheten. Det är på den punkten våra be-dömningar skiljer sig åt. Vi kristdemokrater tror attden här förändringen gör att vi försämrar möjligheter-na för fler att få arbete eller få stanna i företag somhar en tuff situation.Herr talman! debatteknik är litetmärklig. Hon försöker slå fast sanningar som andradebattörer sägs stå för. Så är det inte. Jag redovisarvår uppfattning och vill mötas av respekt för att detsom jag säger är det som gäller i fråga om mitt parti.Vad som gäller är alltså inte de påståenden som IngridBurman här gör.Sedan till detta med godtycke, oöverstiglighet ochraserande. De orden har inte jag använt i debatten,utan försöker skapa nidbilder. Detgjorde man också i frågan om arbetsrätten förra gång-en ärendet togs upp här i kammaren och vi beslutadeom förändringarna liksom under valkampanjen ochockså nu efter valet. Det vore bra om vi kunde få endebatt där vi mera ägnade oss åt sakfrågorna - åt justfrågorna om hur vi skall stärka arbetstagarnas rättig-heter och möjligheter att få jobb.Anf. 21 ():Herr talman! beskrev i inledningenav den här debatten vad det betänkande handlar omsom vi nu behandlar. Det finns ingen anledning attupprepa det. Så långt är vi i varje fall överens. Sedanär det litet klenare ställt med samstämmigheten.Vi föreslår nu att lagstiftningen återställs i lagenom anställningsskydd och medbestämmandelagen ihuvudsak till de regler som gällde fram till hösten1993, då operation tillbakarullning - som inleddes avden nytillträdda borgerliga regeringen -resulterade i ändringar där vi nu föreslår ett återstäl-lande.Elver har gett en historisk beskrivning.Han gick mycket förtjänstfullt långt tillbaka i tiden.Jag skulle vilja ägna mig litet grand åt historieskriv-ning om vad som hände till att börjamed.Sommaren 1991 hade den dåvarande socialdemo-kratiska regeringen antagit direktiv till en översyn avden arbetsrättsliga lagstiftningen.Syftet med översynen var att analysera erfarenhe-terna av 1970-talets arbetsrättsreformer, beakta deförändringar som skett i arbetsliv ochsamhälle jämte den internationalisering som sker samtföreslå förändringar för framtiden.Målsättningen skulle vara ett fortsatt demokratisktarbetsliv med ett verkligt inflytande för löntagarnaoch deras fackliga organisationer. En övergripandeambition var att finna regler som stimulerar till attkollektivavtal träffas om ett konkret och decentralise-rat inflytande för löntagarna.Beträffande lagen om anställningsskydd, LAS,framhölls i direktiven att det var angeläget att befästalagens grundläggande principer, om behov av dettavisade sig finnas.Så långt de socialdemokratiska direktiven för denarbetsrättsliga utredningen.Efter valet och regeringsskiftet ladeskursen helt om för inriktningen av det arbetsrättsligaarbetet.SAF:s program för 90-talet, Marknad och mång-fald, syntes bli förebilden för utredningsarbetet.Punktvis kan kraven i utredningen sammanfattasenligt följande:Avskaffa arbetsförmedlingsmonopolet.Tillåt fri uthyrning av arbetskraft.Ta bort förbudet mot blockad mot egenföretagare.Upphäv medbestämmandelagens möjligheter tillvetorätt vid anlitande av entreprenörer eller inhyrdarbetskraft.Lindra de arbetsrättsliga skadestånden för arbets-givarna och skärp dem för arbetstagarna.Gör möjligheterna till provanställning och an-ställning för arbetstoppar vidare.Ge arbetsgivarna rätt att i högre grad bestämmavilka som skall vara kvar i företagen vid arbets-brist.Gör det lättare att säga upp misshagliga anställda.Låt fler arbetstagare betraktas som egenföretagare.För dessa skulle då inte den arbetsrättsliga lag-stiftningen gälla.Ge de arbetslösa "incitament" att ta även lågtbetalda arbeten genom att sänka ersättningarna vidarbetslöshet.Detta var en kort sammanfattning av SAF:s pro-gram för 90-talet Marknad och mångfald. Det är ingetfel att en intresseorganisation har sådana här program- det har LO, och det skall naturligtvis SAF ha sinfulla frihet att ta.Men, fru talman, sällan har väl en intresseorgani-sation så snabbt blivit bönhörd så till den milda gradsom i det följande utrednings- och lagstiftningsarbe-tet. Det gäller inte bara på arbetsrättens område, mendet är detta område som vi debatterar i dag.För alla som följt utvecklingen kännsvartenda ett av dessa krav igen, inte minst från riks-dagsarbetet.Tyvärr togs liten hänsyn till arbetsgivarnas mot-parter. Argumenten från löntagarnas företrädare ombehovet av rimlig trygghet i anställningen och fackensmöjligheter att företräda och tillvarata de anställdasintressen gick så att säga inte hem under de tre bor-gerliga regeringsåren.Detta skedde som landet drabbades avden värsta arbetslöshetskrisen . Mas-sor av löntagare fick lämna sina arbeten och arbets-platser. Det var alltså inget större problem att sägaupp folk. Det är det inte enligt svensk lagstiftning, omdet råder arbetsbrist.När vi genom arbetslösheten gick in i en depres-sionsfas ändrades dessutom lagstiftningen så att detblev lättare att göra uppsägningar och svårare förfacken att företräda de anställda. Argumentet var attdetta skulle skapa fler arbetstillfällen.I den debatt som har förts här i kammaren i daghar jag inte fått ett enda konkret bevis på att ändring-en av provanställningen och möjligheten att skilja utvissa arbetstagare vid turordningskretsar har gett ettenda nytt jobb. I stället var förslagen i det läge sområdde ett försök att bota det onda med det onda självt.Vad vi nu har att ta ställning till är vissa föränd-ringar i de viktigaste lagarna på området, LAS ochMBL. Vi föreslår att lagen i allt väsentligt skall åter-ställas till vad som gällde före den 1 januari 1994.Med detta markerar vi att de förändringar i arbetsrät-ten som kan vara motiverade skall kunna diskuterasoch behandlas i det fortsatta arbetet på området, somvi avser att inleda från likställda utgångspunkter.Vi menar att det inte finns någon anledning attparterna på arbetsmarknaden, som erbjuds ett av-görande ansvar för det fortsatta utredningsarbetet ochutvecklingen på området, skall ges andra utgångs-punkter för arbetet i förhållande till det som gälldeunder nära till ingången avinnevarande år. Det är därför vi nu vill återställa deändringar den borgerliga regeringen genomförde somen del av beställningsverket från tunga arbetsgivaror-ganisationer. De genomfördes i uppenbar konfliktmed löntagarnas och löntagarorganisationernas upp-fattningar.Fru talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillutskottets hemställan i denna del och avslag på reser-vationerna i anslutning till denna.I den andra delen av betänkandet läggs nu förslagfram till med anledning av en propositionom det s.k. överlåtelsedirektivet och vad som medhänsyn till ett annat EU-direktiv skall gälla vid kol-lektiva uppsägningar. Det senare har inte föranlettnågra skiljaktiga meningar. Om överlåtelsedirektivenhar vi däremot litet skilda uppfattningar.Överlåtelsedirektivet innebär att rättigheter ochskyldigheter på grund av anställningsavtal eller an-ställningsförhållanden, som gäller vid överlåtelsen aven verksamhet, automatiskt skall övergå till förvärva-ren. Det behöver inte föreligga ett direkt rättsligtsamband mellan den överlåtande och den övertagandearbetsgivaren, vilket innebär att skyddet kan gällaäven vid byte av entreprenör.I dag föreligger viss företrädesrätt, men det harsom grundläggande förutsättning att det föreligger etträttsligt samband mellan den tidigare och den nyaarbetsgivaren. Något egentligt skydd för anställ-ningsvillkoren föreligger inte.Till några delar som också har debatterats här gårregeringens förslag längre än vad direktiven föreskri-ver eller troligen föreskriver, då direktiven i vissa fallär ganska oklara.När det gäller sjögående fartyg föreslås att lagenskall gälla även i detta fall, vilket inte krävs enligtdirektivet. Flera av EU-länderna tillämpar ändå lagenäven på detta område. I denna fråga föreligger enreservation.Men vi anser inte att det framförts så avgörandeskäl att det finns anledning att frångå det principiellasynsättet, att det ligger ett värde i att så långt det ärmöjligt ha en generell lagstiftning på svensk arbets-marknad. Det finns också, som utvecklats i utskottetsbetänkande, skäl att i detta sammanhang understrykaatt lagen omfattar övergång av verksamheter.I en annan gemensam reservation från de borgerli-ga partierna anmäls en avvikande uppfattning vadgäller tillämpningen av överlåtarens kollektivavtal.Som framgår av betänkandet föreslås inte att avtaletsom sådant skall övergå till det övertagande företa-gandet men väl villkoren i detta under en övergångstidom högst . Tiden kan dock blir kortare, om detefter överlåtelsen tecknas ett nytt kollektivavtal för deanställda i det övertagande företaget. Då är det dettakollektivavtal som gäller. Direktiven synes inte varahelt klara, vilket också framgår av de olika uppfatt-ningar som framförts i utredningen och av remissin-stanserna.Det finns också skäl att understryka vad som sägsi propositionen, s. 56, om den s.k. konkurrensen somgår ut på att lägga ut arbete på entreprenad men därdet enda konkurrensmedlet synes vara att arbetstagar-na får sämre löne- och anställningsvillkor från denena dagen till den andra. Vi vill att detta skall kunnaregleras. Detta skall inte kunna ske om kammarenbeslutar enligt utskottets förslag.Det förslag som regeringen stannat för och somutskottet antagit ger ett visst skydd under en över-gångstid om maximalt ett år.Skulle reservanternasförslag vinna bifall gäller skyddet paradoxalt nog baraom det saknas kollektivavtal i det övertagande företa-get. Då gäller skyddet. Men föreslår vi mer.Moderaterna i utskottet vill inte att lagen skall till-lämpas på offentlig verksamhet. Det råder vissaoklarheter om hur långt direktiven går på området.Men utskottet delar regeringens uppfattning att lagenskall gälla.De vill heller inte att lagen skall ge företrädesrättvid konkurs. Det äger sin riktighet att direktivet integår ända fram i den frågan. Men i gällande rätt i Sve-rige har löntagarna företräde till ny anställning i ettföretag som rekonstrueras efter en konkurs. Det mo-derata förslaget skulle alltså försämra rättsläget förlöntagarna, vilket utskottet i övrigt inte tycker sigbehöva acceptera.Med det anförda, fru talman, yrkar jag avslag påsamtliga reservationer till det här betänkandet ochbifall till utskottets hemställan.Anf. 22 () replik:Fru talman! blickade i backspegeln -och det tror jag också är bra att göra - och talade omhur de socialdemokratiska kommittédirektiven såg utoch att de skulle gälla de grundläggande principerna.Det hade ju hänt så mycket på arbetsmarknaden, in-ternationella förändringar och annat. På den punktenhar jag inte någon annan mening än att det var rimligtatt också detta kunde vägas in.Han talade vackert om att det var viktigt att säkrademokratiska arbetsformer och inflytande för lönta-garna. Men förmodligen tänkte inte StenÖstlund på de kontorister vid skrivbyråer som undermånga år jagades av juristerna i skydd av en social-demokratisk regering. Med deras inflytande var detminsann inte så noga.Fastmer släppte dåvarande regeringen fram head-hunterverksamhet t.o.m. inom departementens egnalokaler. Det var framför allt den arbetsmarknad därpojkar klädda i kritstrecksrandiga kostymer fanns. Därvar man med och raserade monopol och öppnade förreformer.Sedan återkommer till tesen att detden tidigare regeringen gjorde och det som gällerär ett beställningsverk av SAF. Därefter räknar hanupp vad man hade i sin katalog. Det var att ta bortmonopol. Men är inne på att viskall återinföra det? Det kan väl inte var möjligt.Han säger också att SAF vill att man skall lindraskadestånd för småföretagare. Ja, det var faktiskt såatt småföretagare för en enkel förseelse, som kanske irealiteten var mindre än något en löntagare kundeåstadkomma på sin arbetsplats, fick ungefär 150gånger större skadestånd. När man ser på en sådanverklighet inser man att det inte är rimligt, men dettaförsvarade och hans partikamrater undermånga år.Därför klingar talet om att framför allt mittenpar-tierna eller skulle ha bönhört kraven iSAF-katalogen ganska ihåligt här i salen.