prot · GH09119 · 1994-06-07 00:00:00 — Men när barn ärinblandade måste man tänka på barnets bästa. Detär ingen rättighet att ha barn. Däremot har barnrätt att ha två föräldrar, en mamma och en pappa.Det finns ingen anledning att stödja ensamlevnadsform som från början förutsätter attbarnet inte får växa upp med båda sina föräldrar.Det är på fel grunder som ett registreratpartnerskap föreslås. En rättslig trygghet kan fåsutan att själva äktenskapet som konstellationkopieras. Det kan finnas andra långvarigagemenskaper än just vissa homosexuella somefterfrågar en juridisk trygghet.Jag har i tillsammans medföreträdare för , och Nydemokrati reserverat mig av just denna anledning.Vi anser att man bör utreda om det finns ett behovav förstärkt trygghet för människor somstadigvarande delar hushåll. Det kan gälla syskonsom bott tillsammans , homosexuellaeller andra stadigvarande hushållsgemenskapersom baseras på långvarig vänskap. I många fall haroförutsedda händelser som hastigt dödsfall skapatstora problem för den efterlevande i en sådanhushållsgemenskap. En översyn av förhållandenaför den grupp människor som delarhushållsgemenskap skall omfatta såvälsociallagstiftningen, förmånstagarbegreppet iförsäkringssammanhang som annan berörd lag.Fru talman! Det är än en gång angeläget för mig attentydigt slå fast alla människors lika värde. Men idet ligger också ett klart accepterande avmänniskors olikheter. Det är enligt min uppfattningvarken möjligt eller önskvärt att försöka skyla överolikheten genom otydlig likformighet i visslagstiftning. Jag vill vädja till kammarensledamöter att på nytt besinna sig i dennautomordentligt viktiga fråga.Jag yrkar bifall till reservationen under mom. 1.I detta anförande instämde , , , , UlfBjörklund, Skånberg, , , , ,och (samtligakds).Anf. 74 ():Fru talman! Jag vill bara säga något i all korthet idenna fråga som har skapat så mycketoförsonlighet, som i första hand extrema religiösasamfund och enskilda religiösa extremer bäransvaret för.Förra året anordnade pingstförsamlingar m.fl.samfund en hatorgie på i mot dehomosexuella och deras rätt att registrera sittpartnerskap och därmed mot erkännande av dehomosexuellas rätt till sin kärlek. Jag skäms överatt just de som predikar kärleks- ochsolidaritetsbudskapet är de som med hat, hotelseroch lögner förnekar tusen och åter tusen människori vårt land rätten till sin kärlek.Självfallet säger dessa mörkrets profeter att även dehomsexuella skall ha rätt till sin kärlek, men deskall inte tillerkännas rätten att få leva öppet i vårtsamhälle. De homosexuella skall inte tillerkännasrätten att få registrera sin kärlek, sitt partnerskapoch på så sätt kunna få känna att de nu äntligenvågar leva öppet med den som de älskar, med densom de har älskat i kanske 10, 15 och , mensom de inte har vågat att visa öppet. Så långtsträcker sig inte kärleksbudskapet ochsolidariteten.Visst har vårt land kommit långt när det gällerrespekten för att kärlek existerar också mellan manoch man, mellan kvinna och kvinna. På den tidensom jag växte upp fick man veta att homosexualitetvar något förskräckligt. Det var mycket psykisktsjuka personer som ägnade sig åt sådant. Vilkenskada man åsamkade alla dem som hade känslorfrån man till man, från kvinna till kvinna!Jag har tänkt på dessa unga män ochkvinnor som utsattes för denna fruktansvärdasanning. Hur många tusen och åter tusenisolerades, berövades sin rätt att visa kärlek pågrund av ett samhälles fullständiga avsaknad avneutralitet när det gällde olika samlevnadsformer?Nu känner jag igen situationen. är åter dessakärlekslösa fanatiker i farten. Men har ni tänkt påhur mycken skada, hur mycken rädsla, hur myckensjälvförnekelse som ni återigen tvingar fram? Harni tänkt på hur många i er egen närmaste omgivningsom ni tvingar att förneka sina egna äkta känsloroch sin äkta kärlek? Ni värjer er och förnekar att nihar fördomar. Men, säger ni, ett registreratpartnerskap är ett erkännande av ensamlevnadsform som kan locka många att tro attsamhället jämställer homosexualitet medheterosexualitet. Det är just den argumenteringensom avslöjar hur ni dömer ut människors rätt till sinkärlek.Redan nu har konsekvenser av mörkrets profeterspropaganda visat sig. En icke okänd kds-politiker iKristianstad, , gick ut iKristanstadsbladet och skrev bl.a.följande: Tänker du som riksdagsman att bli enlögnernas, dödens och pedofilernas företrädare?Tänker du bli en lagstiftningens och familjernasdödgrävare? Vågar du säga nej och inte bara fegtavstå från att rösta på ett lagförslag som förklararsjälva grunden till samhällets fortbestånd somoväsentlig?Jag har inte hört någon kds-politiker i den härförsamlingen som har tagit avstånd från dyliksmörja, lögner och hemskheter. Det vore klädsamtom någon kunde göra det.Fru talman! Tiden är knapp. Jag vill avslutningsviscitera ur en fin artikel som har skrivits av HeleneOdenljung i tidningen från . Artikelnhar rubriken ''Ja till kärleken!''. ''Visst är det fantastiskt när två människor möts ochblir förälskade! Denna oerhörda känsla av kärlek,att få ge och ta, få känna sig bekräftad. Och närman träffar den rätte, blir träffad av blixten eller dåmagin uppstår och man känner: Detta är för alltid,jag älskar och är älskad! ''Och vidare:''Varför är det så svårt att se kärlek som kärlek?Varför blir vissa männsikor rädda för, och rent aväcklade av, att två människor älskar varandra?Kärleken mellan och Hans är vacker. Menkärlek mellan och är det inte. ''Det är detta som den här frågan handlar om ,och det är därför som det är så viktigt att rösta jatill förslaget i detta betänkande ompartnerskapslag.Anf. 75 ()replik:Fru talman! Jag vill först säga att jag tycker att detär litet olyckligt att går ut så hårtoch utdömer all form av information. Det voreklädsamt om han gjorde en litet mer saklig analys.Sedan vill jag säga att jag som kristdemokratnaturligtvis tar avstånd från det sättet att uttryckasig som man gjorde i . Det görjag här och nu.Anf. 76 ()replik:Fru talman! använder sig av en kändtaktik. Förutom att han redogör för sin egenuppfattning i denna fråga målar han upp enskräckbild som han tillvitar många av oss övriga ikammaren. Sedan angriper han den bilden som omvi skulle stå bakom denna mörka bild.Jag önskar att kammaren helt lämnar detta åt sidanoch ägnar sig helt åt det som finns på bordet,nämligen reservationen som har avgetts på formellagrunder. Det finns olika reservanter med olikauppfattningar från de som inte vill ha någotregistrerat partnerskap till de som vill ha ettpartnerskap men med ett förändrat och utvecklatinnehåll och med en bättre kvalitet. Det är denfrågan som kammaren diskuterar och skall fattabeslut om. Det vore klädsamt om vi i stället kundeägna oss åt den diskussionen.Anf. 77 ():Fru talman! Mitt politiska engagemang har enmycket personlig upprinnelse. Min pappa fick inteden vård som han behövde . Han var förgammal. Han var och ansågs alltför litetlönsam för samhället. Han var arbetare ocharbetade på en sågverksindustri. Då insågjag att det svenska samhället värderade människorolika, och då såg jag kopplingen mellan detpersonliga och det politiska.Jag såg att min personliga upplevelse ägde allmängiltighet, att det lika människorvärdet långt ifrånvar allmänt accepterat. Då engagerade jag migpolitiskt.I dag har vi chansen att göra oss av med en bördasom har satt människors lika värde ur spel. Vi kanbejaka alla människors rätt till kärlek. Vi kan visaatt vi, oavsett om vi är hetero- eller homosexuella,har lika värde, samma rättigheter och skyldigheteroch samma rätt att få vår kärlek bekräftad. Dehomosexuella har samma rätt att få sin kärleklegitimerad genom det partnerskap som vi nu skallta ställning till. Vi har samma skyldighet att intesåra eller göra någon annan illa.Ett positivt beslut drabbar ingen. Men detmöjliggör för några som är diskriminerade attfå sin juridiska rätt att registrera sitt förhållandeoch därmed erhålla samma trygghet som övriga idet svenska samhället.Fru talman! Flera talare i debatten har fått det attlåta som om vi nu tar ställning -- ja eller nej -- tillnågot slags teknik, till något formellt. Men detta ärfel.I , i vilken jag ingick, varmajoriteten mycket klar över att det är ett djuptideologiskt ställningstagande som vi står inför. Omman anser att all kärlek är likvärdig, om man vill tatill vara denna kärlek som en riktig, viktig ochpositiv kraft, då bejakar man -- inte förhindrar -- attmänniskor får leva i enlighet med sina egnaönskemål och sin personlighetsinriktning, alltunder förutsättning att detta inte skadar andra. Såskrev vi i majoriteten i Partnerskapskommitténsbetänkande. Det handlar om frihet under ansvar.Fru talman! Det finns de som hävdar atthomosexualitet och den föreslagna lagstiftningenskulle strida mot kristna värderingar. Hur är detdå? Jo, på några ställen i Gamla testamentetuttrycks en negativ syn på homosexualitet. Dettagörs parallellt med krav på att t.ex. otrogna hustrurskall stenas och att i krig besegrade folk skall görastill slavar. Men ingenstans har ievangelierna på minsta sätt berört frågan. Frånkristen ståndpunkt är man då hänvisad tillkärleksbudskapet och evangeliernas allmännaanda. Kärleksfullhet i relationer och kärleken tillvår nästa måste bestämma vår hållning.Partnerskapslagen är helt i överensstämmelse meddenna kristna syn.Fru talman! Tiden är nu mogen att ge homosexuellasamlevande en med heterosexuella samlevandelikvärdig rättslig status. Vi skall inte inte enbartgöra det för de homosexuellas skull utan likamycket för alla svenska medborgares skull.Kärlek är en viktig drivkraft, personligt ochsamhälleligt. Negativ särbehandling, därmänniskor värderas på olika sätt, är oförenligt medett demokratisk samhälle. Vi säger ja och utvecklardärmed människan, samhället och demokratin.Jag yrkar härmed bifall till utskottsmajoritetenshemställan och avslag på reservationen.I detta anförande instämde ().Anf. 78 ():Fru talman! Det är en lång process med myckenfunderingar som leder fram till att enriksdagsledamot landar på en annan linje änpartilinjen. I partnerskapsfrågan har jag, efter attha rannsakat mitt samvete, funnit att det blirnödvändigt för mig att göra en sådan avvikelse . Det har inte varit ett enkelt beslut att fatta. Jaghar också lyssnat till mina partikamratersinvändningar.Det finns en rädsla för att dagens beslut skallmarkera starten på ett nytt sätt att stifta lag i dennakammare, vilket riskerar att vi får illa genomtänktalagar utan föregående debatt.Det finns en rädsla för att heterosexuellakärnfamiljers särställning skall urholkas ytterligarei tider när redan många av de traditionellafamiljebanden löses upp, när barnen får växa upp imiljöer där de vuxna synes ha svårt att få tid överför barnen och deras behov.Det finns en rädsla för att debatten skall gå vidare,att kraven omgående skall ställas på kyrkligaäktenskap och rätt för homsexuella att få adopterabarn.Jag delar mycket av denna oro. Jag vänder migockså mot sättet att stifta lag. tvingas jagkonstatera -- eftersom jag vill se sittande regeringbli omvald -- att vissa partiers svårigheter i dennakammare med denna lagstiftning verkar sågrundläggande att det inte skulle kunna gå att fåfram en partnerskapsproposition med mindre än atten socialdemokratisk regering återkom. Det tyckerjag vore mycket olyckligt.Jag delar oron för kärnfamiljernas sönderfall. Menjag tror att orsakerna till detta kan spåras i enväxande brist på heterosexuell kärlek och inbördesrespekt snarare än i förekomsten av homosexuellkärlek.Oavsett dagens beslut är jag övertygad om attdebatten kommer att gå vidare och att kraven påäktenskap och adoption kommer att resas. I detungdomsförbund som jag leder pågår redan dennadiskussion. Vi skall aldrig vara rädda för debatt.Har vi en avvikande uppattning, får vi helt enkeltse till att ha de bästa argumenten. Så fungerardemokratin.För mig innebär frågan om adoption en gränslinje.Med barn med i diskussionen träder en tredje partsrätt in. Denna tredje part, det lilla barnet, kan intetillfrågas om vad hon tycker. Respekten för barnetgör att jag avvisar adoptionstanken.I synen på äktenskap tillhör jag dem inom mitt partisom mycket aktivt drivit kravet på att kyrkan skallskiljas från staten. Detta skulle innebära att kyrkanges rätten att besluta över sina egnaangelägenheter. Det skulle alltså bli upp till kyrkanatt avgöra om den vill viga homosexuella eller inte.Kvar står frågan om partnerskapet och dagensbeslut. För mig handlar partnerskapet inte bara omatt juridiskt förenkla för landets homosexuella,som tycker att det känns fel eller kränkande att ingåcivilrättsliga avtal. För mig handlar det om en viljaatt förstärka banden i de sexuellaparförhållandena.Kärleken är den kanske mest intensiva avmänskliga känslor. Den har en styrka somöverträffar allt annat, men den kan också varaflyktig. Den tröttnar, den kroknar och den läggersig att vila. För många, framför allt i mingeneration, tas första tendens till avmattning tillintäkt för att lämna parförhållandet. Detta händeri de sexuella parförhållandena, till skillnad frånsläktskapet som man aldrig kan fly ifrån. Man kanvisserligen sakna vänskapen, men den kan aldrigefterlikna den kärlek som den sexuella samvaronskapar. Sexuell gemenskap har därför ensärställning.Som bekant styrs inte kärleken av riksdagsbeslut,vilket vi kanske skall vara glada för. Jag tror dockatt vi ibland kan skapa förutsättningar för att gekärleken en andra chans för att partner skall kunnata sig förbi de svåra dagarna som alltid kommer.Den möjligheten växer i ett förhållande som intebara är parternas gemenskap utan också stärks avvänskapskretsens och arbetskamraternas syn på osssom tillhörande en särskild. Där spelar det ingenroll om denna särskilda är en person av vårt egetkön eller en person av det andra könet. Vårt behovav att erkännas och uppmärksammas för vad vi ärupplevs i detta fall lika starkt och har samma värdeoavsett vilken sexuell läggning vi har.De ringar som jag och de flesta av oss i dennakammare bär är inget kom-ihåg-snöre för att vi, närkvällen kommer, skall minnas att vi har en partnersom väntar på oss. Det är en signal till omvärldenom att vi tillhör någon särskild. För mig handlarpartnerskapet om detta. I en värld där mycket avimpulserna och trenderna handlar om att bytasnabbt och ofta, och där riskerna med snabba bytentorde vara uppenbara för alla, skall vi slå vakt omde krafter som kan motverka dessa trender.Vi lever, tack och lov, i när synen påhomosexuella har förbättrats, när det inte längreses som en sjukdom och när homosexuella intelängre förföljs eller fängslas i vårt land. Mensamtidigt har detta beslut föregåtts av en debatt ochav personliga påtryckningar, telefonledes ochbrevledes, som har präglats av intolerans. Man harförsökt slå mynt av det faktum att homosexuellassexuella läggning och beteende inte ärrepresentantivt för en majoritet av befolkningen.För mig som heterosexuell leder detta till ett behovav att tydligt markera mitt stöd för denna minoritetsfulla rätt att leva sina liv i en atmosfär av acceptansoch förståelse.När jag röstar för partnerskapet är det mittsätt att markera mitt ställningstagande mot demånga människor där ute som aldrig stannar uppoch försöker att förstå dem som är annorlunda.(Applåder)Anf. 79 ():Fru talman! Homosexualitet är ett fenomen, somsynes ha levt med det mänskliga släktet i alla tider.Samhällets reaktion har skiftat kraftigt, och därförär det angeläget att nå fram till en balanspunkt, därolika intressen kan få en harmonisk lösning. Heladebatten är emotionellt laddad därför att frågan ärnärgången, och det blir lätt fråga om övertoner.Inte sällan har samhällets makthavare -- det gällersåväl profana som religiösa instanser -- sett ned påhomosexualiteten och fördömt den på ett sätt sominte är försvarbart. Det finns i vårt samhällemänniskor med homosexuell läggning som lever iparförhållanden. I vissa avseenden har dessa haften särskilt utsatt situation.Man kan också hävda att människor som varaktigtlever tillsammans utan att ha ingått äktenskap ellersom lever i ett samboförhållande skulle kunnaomfattas av en juridisk och ekonomiskskyddslagstiftning. Utgångspunkten skulleemellertid vara att lagstiftningen bygger på enfaktisk hushållsgemenskap och inte på en sexuellidentitet.Fru talman! Jag vill redovisa några iakttagelser närdet gäller det parlamentariska arbetet. Först måstedet konstateras att kommittén har varit starkt delad.Detta gäller även de politiska partierna och inteminst den allmänna opinionen. Jag tror att detemotionellt laddade ämnesområdet har bidragit tillatt många människor inte har bearbetat frågan ochdärför har haft svårt att både intellektuellt ochkänslomässigt hantera spörsmålet.För egen del menar jag att det behövs enlagstiftning, som tar sikte på människor som ärstadigvarande sammanboende. Den månäktenskapliga lagar skall vara förebild, tar ju dessasikte på skyddsbehovet för kontrahenterna självamen framför för eventuella barn.Partnerskapslagen har tagit ett annat grepp, som iförsta hand bygger på den sexuella identiteten.I debatten har uppmärksammats att Folkpartietslandsmöte ställde sig positivt utredning om lagstiftning för partnerskap förhomosexuella. avvisade landsmötetbestämt äktenskapet för homosexuella liksomrätten att adoptera barn. I den statliga utredningenhar man slarvigt glidit förbi och slirar betänkligt isin argumentation, när man talar om attadoptionsfrågan får hanteras i särskild ordning.Inte heller i lagutskottets betänkande är mansärskilt tydlig på den punkten.Äktenskapet mellan man och kvinna är ensamlevnadsform som är unik. Ingen annansamlevnadsform kan jämställas med äktenskapet.Men det innebär inte att andra samlevnadsformerskall vägras eller diskrimineras. Det finns också iden kristna traditionen en linje, som har inneburitatt ensamstående ställning har lyfts fram liksomkollektiv samlevnad i kommuniteter, kloster ochandra gemenskaper och där givits ett särskilt värde.Det är viktigt att hävda att varje människa är unikoch självständig men också beroende av andra.Lagutskottets majoritet har till synes tagit intryckbåde av remissvar och av den pågående debattenoch landar nu långt om länge på ståndpunkten attockså en bredare hushållsgemenskap, somkommittédirektiven talar om, borde utredas. Denstora juridiska svaghet som lagutskottets förslaginrymmer är att lagstiftningen bygger på enutredning, som hade brister och dessutom inte varfullföljd och färdig. Den andra stora invändningsom man måste resa är att Lagrådet har underkäntden juridiska grunden, eftersom bristerna är förstora för att förslaget skall kunna utgöra grund förny lag. Därtill kommer den splittrade opinionen,dels mellan partierna, dels inom partierna.Jag tror, fru talman, att det skulle vara till fördel omhela frågan fick överarbetas i en ny omgång, därLagrådets kritik kunde hanteras och det blev enjuridiskt hållbar produkt. Det skulle ocksåinnebära en breddning av en sådan lagstiftning.Eftersom utskottet har föreslagit att lagen inte skallträda i kraft , skulle ett sådant härarbete kunna dra nytta av det halvår som finnsmellan dagens ställningstagande och ett nytt beslut,som skulle kunna fattas har gått ut. Dåskulle ett betydligt större spektrum av synpunkterkunna vägas in och hanteras i ett stort och heltsammanhang.Den statliga kommittén hävdar att dessställningstagande vilar på en ideologisk grund, därtanken är alla människors lika värde och likhetinför lagen. Utifrån denna grund hävdarkommittén -- och för övrigt ocksåutskottsmajoriteten -- att det inte ankommer påsamhället att ha synpunkter på människors val avsamlevnadsform. Man skall ha rätt att leva enligtegna önskemål, och enda villkoret är att man inteskadar andra. Detta synes vara skälet till att manhar en parallellitet mellan äktenskapslagstiftningenoch parnerskapslagen.Även jag är beredd att instämma i talet om allamänniskors lika värde, och jag gör det med enkristen referensram. Men respekten för människorslika värde innebär inte med automatik att allabehandlas lika. Människors olikheter måsteaccepteras, och en del människor har särskildabehov. Det innebär också att allasamlevnadsformer inte kan få en likformiglagstiftning. Det kan vara motiverat att ge särskiltskydd åt utsatta människor och grupper ellersamlevnadsformer som samhället vill främja. I ettmångkulturellt och pluralistiskt samhälle finnsolika former för samlevnad.Att äktenskapet förbehålls äkta makar innebär inteför den skull någon diskriminering av andrasamlevnadsformer. Parbildning mellan man ochkvinna syftar ju i normalfallet till släktetsfortbestånd eller, om man så vill säga,reproduktion. I denna funktion har praktiskt tagetalla kända samhällen valt att stödjafamiljebildningen i äktenskapets form. Jag tror attvi långsiktigt bekämpar diskrimineringen bättremed en bredare lagstiftning än vadutredningskommittén och utskottsmajoriteten hartänkt sig.I detta avseende drar jag samma slutsats somSveriges kristna råd, som i sitt remissvar påpekarhur viktigt det är att ett nyanserat och uppriktigtsamtal kan ske om hur en kylig hållning tillhomosexuella skall undanröjas. Det hade varitvärdefullt med en längre beredningstid, som fullt uthade följt upp direktiven. Ett framhastatriksdagsbeslut, där en splittring råder i partier ochopinioner, kan i sämsta fall leda till att dehomosexuellas situation snarare försvåras. Av det jag har sagt framgår attutredningsdirektiven bör fullföljas, att de juridiskasvagheterna bör arbetas bort och att hela frågan börbedömas i ett större och bredare sammanhang. Jagkommer därför att stödja reservationen.Anf. 80 ():Fru talman! Som man har noterat tidigare underdenna diskussion, har det rått en upphetsadstämning i den allmänna samhällsdebatten undersenare tid. Tidningen ger åtskilliga exempelhärpå. Bl.a. stod det att tisdagen den7 juni kommer en av 1900-talets mest ödesdigrafrågor att avgöras i . Jag skulle kunna geflera exempel. jämförde mandetta lagförslag med ett förslag som aldrig ladesfram -- jag tror att det var -- om attincestlagstiftningen skulle delvis tas bort.Det förekommer alltså åtskilliga övertoner idebatten. Det har vi också märkt genom alla debrev och telefonsamtal som jag förmodar att fleraav oss har fått.I och för sig är det inte konstigt att frågan omregistrerat partnerskap kan väcka känslor till liv,även om de på många håll har gått aldeles för långt.Det är inte konstigt, eftersom frågan berör detgrundläggande i den mänskliga naturen, nämligensexualiteten. Det är naturligt att man mot denbakgrunden såsom ledamot tar sig en extrafunderare över hur man skall ställa sig till en sådanhär fråga.Anledningen till att jag såsom har bestämtmig för att rösta för utskottets förslag är det faktumatt det finns en grupp människor, som är vad mankallar genuint homosexuella. Det är omdiskuterathur många de är. Det har talats om 1--, men detär ett faktum att de finns i alla länder och kulturer.Det finns överallt en grupp människor, som ärhomosexuella, oavsett vad vi heterosexuella tyckerom detta. Efter samtal med människor som jagkänner -- läkare, psykiatriker, präster med långsjälavårdserfarenhet och andra -- har jag funnit detangeläget att det införs en lag i enlighet medföreliggande förslag, en lag som ger ökad trygghetoch befrämjar stabila relationer. Flera talare härhar på ett alldeles utomordentligt sätt beskrivitfördelarna med denna lag.Vi kan som sagt var ha litet olika uppfattning omdetta. Jag ser det som tillfredsställande och ställermig helt bakom förslaget att homosexuella inteskall få adoptera barn.Det finns ytterligare en sak som är värd att noteraoch som jag inte vet om någon har sagt något om.Lagen innebär inte i det här läget att kyrklig ellerfrikyrklig vigsel tillåts, utan rättsverkan skall, såvittframgår av lagen, gälla förregistreringsförrättningen.