prot · GH09113 · 1994-05-30 00:00:00 — Framför allt bör vinu ordentligt medverka i utformningen av samtligadirektiv som kommer att processas genom EES, såatt vi kan vara med och påverka dem. Vi har alltsåstörre möjlighet att göra det som EES-medlemmarän som EU-medlemmar.Anf. 111 HANS () replik:Herr talman! Jag delar uppfattningen omskillnaden mellan EES och EU, och det är väl käntatt det är politik. Det är en mycketstor skillnad.Men det hindrar inte att vi skall tillämpa EES-direktiv och EES-förslag på för bästa sätt sålänge vi lever med EES. Detta skall vi göra för attfå det så bra som möjligt materiellt och ocksådemokratiskt. Vi har inte den situationen . Omvi hade haft det hade man inte bara kunnat slängain de 500 rättsakterna för att det är sista gången. Jagvill inte vara med om det.Några av akterna har inte lagts fram, eftersom deär under utredning på departementen. Det finnsandra man borde ändra på. Låt oss ändra på dem!Låt oss göra precis det vi i harföreslagit och som säger. Låtoss ta ärendeområde efter ärendeområde, ge det enrimlig beskrivning och anlys, och titta på om vi kanacceptera reglerna, om vi inte vill ha dem eller omvi vill begära undantag, vilket man kan göra iväldigt många fall. Det är det enda rimliga sättet.Om vi inte gör så kommer vi att säga: Okej, det fårvara odemokratiskt, och vi får se om det blir bättrei framtiden. Vi har inga garantier för det.Det är dessutom så, att det finns flera direktiv sominte är med i betänkandet och som redan liggerklara. Det är sådana som vi inte behandlat och somkommissionen inte har lagt fram. Det gäller en deldirektiv från före och direktivsom har kommit under första halvåret.Vi måste sätta stopp för denna förnedring avSveriges riksdag, för att använda BirgittaHambraeus ord. Det är inte några problem med atttillämpa demokrati och föra en sakdiskussion ifrågan. Det är det vi har föreslagit. Vi har i dettamotionsförslag varken tagit ställning till EU ellerEES-avtalet som sådant, utan till hur man tillämparavtalet i särskilda fall. Vi tycker att vi har ett braförslag.Anf. 112 ():Herr talman! Formellt diskuterar vi ett stort antalnya bestämmelser inom ramen för EES-avtalet.Reellt diskuterar vi naturligvis också, även om detinte sägs rent ut , framtidarelationer till resten av det demokratiska avsågs ju från början, när tanken förstväcktes av och andra, vara ettalternativ till medlemskap för de länder som antogsvilja delta i det utvidgade och fördjupadeEuropasamarbetet. Det var ett stickspår, om manså vill, där några länder tills vidare skulle kunnaparkeras medan den europeiska gemenskapen gickvidare med att fördjupa sitt eget samarbete.Revolutionerna i Öst- och 1989--1991 ändrade förutsättningarna radikalt.För dem som är för ett svenskt medlemskap i deneuropeiska unionen är detta inte något problem.EES-avtalet är inte idealiskt. Men det går att levamed som ett övergångsarrangemang tills vi fårfullvärdig rösträtt i det gemensamma,demokratiska , vilket är den enda rimligamål som både och andra länder kan sättaupp i den nya situation som vi lever i.För dem som av olika, ofta mycket skiftande skälmotsätter sig svenskt medlemskap i den europeiskaunionen är givetvis hela denna principiellafrågeställning mycket svårare.Det första alternativet är att på något sätt behållaEES-avtalet och avstå från EU-medlemskap. Detbetyder att man accepterar ett nära beroende, accepterar full svensk delaktighet i den inremarknaden och att man väljer att i den mån manförsöker utöva något inflytande är det som en del ien större part som förhandlar med den europeiskagemenskapen. Det är inte något direkt, aktivtsvenskt deltagande i de gemensamma besluten,utan det är ett indirekt och passivt engagemang.Vidare innebär givetvis denna uppläggning att manlångsiktigt -- och med långsiktigt menar jag inte i enavlägsen framtid, utan inom kanske bara ett fåtalår -- riskerar att försätta i en ohållbarsituation.Ju fler av de EFTA-länder som omfattas av som går med i den europeiska unionen,desto mer urholkas naturligtvis . EFTA-länderna blir en allt svagare motpart till EU. Tillsist finns kanske inte något alls mer änett bilateralt avtal mellan och hela detövriga Europa.Vi har hört beskriva det storainflytande som vi kan utöva genom EES-avtalet.Jag skall inte förneka att vi kan utöva ett visstinflytande. Men poängen är att vi inte utövar detaktivt som en fullvärdig part i det gemensammaeuropeiska politiska spelet, utan indirekt ochpassivt.Det handlar om möjligheten att vägra attgodta beslut som har fattats. Då uteblir degemensamma reglerna på just det området, men vibidrar inte till att några nya regler har kunnatutarbetats under resans gång. Det handlar om justdetta att anta eller förkasta.Det är litet förunderligt att höra beskrivningen avhur oerhört skickligt svenska företrädare antaskunna agera och redan agerar inom ramen för EES-samarbetet, som vi uppenbarligen skalltro, om man skall följa , attsamma svenska företrädare kommer att sakna allamöjligheter att agera skickligt och kompetent försvenska intressen när vi är fullvärdiga medlemmari unionen.Det är naturligtvis något som inte stämmer här.Hela argumenteringen är uppenbart konstrueradför att understödja huvudtes,nämligen att det djupare Europasamarbetet ärfelaktigt.Då är vi också inne på alternativ två. Det är på sättoch vis rakare. Det är att säga nej till EES somsådant och riva upp avtalet. heter detomförhandla, men det förutsätter att man river uppavtalet. Det är, som sade,utomordentligt osannolikt att något särskilt mycketannorlunda än vad vi redan har skulle kunnakomma ut av detta. Det handlar ju om den inremarknaden som sådan, och där finns ettregelsystem på plats.I praktiken är denna hållning en politik förisolering. Det syns faktiskt också i en del avagitationen mot EU. Kritiken riktas mot den inremarknaden sådan den redan är, och som vi redangenom har del i. Det är egentligendetta som mycket av kritiken handlar om, och inteom innebörden av ett medlemskap.Det har varit rätt intressant att lyssna påreplikskiftet mellan Vänstern och BirgittaHambraeus. Det illusterar det dilemma som nej-sägare befinner sig i. På något sätt måste manförhålla sig till den demokratiska gemenskap somnu växer fram över hela . Men alla förslagsom innebär fullt svenskt deltagande och att aktivtförsöka att vara med i processen vill man avideologiska skäl avvisa. Då hamnar man i dessamärkliga positioner. Hur man än vänder sigförsätter man långsiktigt landet i en ganska ohållbarsituation.Därför är naturligtvis den enda rimliga slutsatsenatt med respekt för den kritik mot EES-avtaletsofullkomligheter som här har formulerats gå vidareoch se till att blir fullvärdig medlem. Dålöser vi också dilemmat för nej-sidan, och det villjag gärna medverka till.Anf. 113 HANS ():Herr talman! Detta var ett mycket egendomligtinlägg av . Men det är dentydligen den typ av inlägg som görs av varma EU-vänner.Jag har inte här över huvud taget argumenterat omEU, och knappast ens om . Jag harargumenterat om det som utskottet betänkandehandlar om, nämligen ändringar av EES-avtaletoch förslag om en förändradprocedur därvidlag. Det nämner inte Holmbergmed ett enda ord. Det finns inte någotdemokratiskt problem. De flestariksdagsledamöter har inte sett röken av dessarättsakter, men det bryr han sig inte om.För att vara konkret tog jag upp två fall. Det enafallet är att vi låter bli att tillämpa ett EG-direktivsom handlar om överlåtelse av företag. Trots attfrågan har berörts av utredningar och det harmotionerats om den två gånger har fåttkomma med ett påpekande. Det var ettmisslyckande och en dålig delaktighet.Det andra fallet är kosmetikadirektivet, där manmed utnyttjande av klausuler i direktivet hadekunnat göra någonting för att bibehålla en rimligarbetsmiljö i . Man går emot hela expertisenpå sakområdet. Det illustrerar för mig vart vi är påväg.Det görs allmänna administrativapolicyförklaringar: Det är klart att vi tillhörEuropa. Det är klart att vi skall ha samma reglersom de har i , , , Belgienoch allt vad det är. Det är väl inga problem.På detta sätt framstår som enperson som över huvud taget inte bryr sig om varesig sakfrågor -- han överlåter det till tjänstemän iBryssel eller i -- eller endemokratisk grund för beslutsfattande, något somen ansvarsfull parlamentariker åtminstone bordehålla högt.I stället talar allmänt omVänsterns problem, Vänsterns problem medBirgitta , osv. Vi har kommit till olikaståndpunkter. Jag anser att jag har rätt, bl.a därföratt jag talar om sakfrågan och inte talar om helaEuropapolitiken enbart därför att vi har fåttbetänkande UU23.Det skulle vara intressant att få någon kommentari sakfrågan och till de yrkanden som Vänsterpartietframställt.Anf. 114 ():Herr talman! De kommentarer till Vänsterpartietssärskilda yttrande som efterlyserfinns redan i betänkandet. Om nu Hans Anderssontror att jag skulle ha någon annan uppfattning villjag gärna ansluta mig till det sade pådenna punkt.Det finns vissa poänger i den kritik som HansAndersson uttrycker. Den ordning vi har är intehelt tillfredsställande. Men den slutsats som dettaleder mig och majoriteten i utskottet till är att det idenna situation vore mycket olyckligt att förSveriges del låta bli att ratificera dessa punkter. Detskulle skapa problem för vårt land.Det skulle förmodligen leda till just de problemsom redan har berörts i ett replikskifte mellan HansAndersson och . Börjar man attagera på detta sätt eroderar . Detförsätter sannolikt efter hand i en alltbesvärligare situation. Det är möjligt att det ärprecis det som egentligen vill.Men jag kan inte se att det är någon poäng meddetta.Eftersom detta replikskifte redan har förts engång -- men jag kan föra det en gång till, om HansAndersson vill det -- tycker jag att det var rimligtatt i ett andra inlägg från majoritetssidan fästauppmärksamheten på det större dilemma som HansAndersson systematiskt förbigår, nämligen hur densida han företräder långsiktigt skall förhålla sig tillSveriges relationer till resten av det demokratiskaEuropa.Anf. 115 HANS ():Herr talman! Jag undviker inte några problem. Jagförsöker i själva verket att tala om de problem somligger på bordet i kraft av utskottets betänkande.Jag uppfattar det som att både ochHåkan håller med mig. De uttrycker detnaturligtvis litet milt och säger: Det finns vissapoänger i det säger; och det är välatt gå väldigt långt i detta fall. De håller med migom att sakbehandlingen och procedurbehandlingenär dålig. Detta är inte ett rimligt sätt att behandlafrågan demokratiskt.Vad är då slutsatsen? Slutsatsen för HåkanHolmberg är: Detta måste vi göra, eftersom detinte finns något alternativ. Detta måste fixa sig,annars får vi problem med näringslivet. Vi måste fåtill stånd en standardisering. Min slutsats ärtvärtom. Demokratin får ta den tid den tar.Så har man också resonerat i många andra länder.jag tror, som sagt, att det inte blir någon ratificeringtill . Det blev det på inga villkor i denförsta svängen med EES-avtalet.Jag har varit mycket konkret. Jag tog upp två frågorsom pekar på det demokratiska underskottet idagens situation i förhållande till viktiga EG-direktiv, överlåtelsedirektivet ochkosmetikadirektivet. och sade inte ett ord om det. Jag tror att detberor på att man inte har någon aning. Det ärvisserligen stora frågor, men de ligger inte på derasbord. Det är så det är på väg att gå. Duktiga ochkunniga politiker kan inte frågorna, eftersom deinte är berörda och inkopplade. Frågorna sköts iEES-utskottet och på UDH-avdelningen på UD.Det är detta jag talar om och som hänger ihop medbetänkandet. Vi skall återkomma i en EU-debatt.Då skall jag vara lika saklig men jag skall hålla migtill vad den fråga som då är aktuell gäller. talarjag mycket strikt om procedurfrågor och omsakbehandlingen vid införlivandet av 500 rättsakteri svensk lagstiftning.Anf. 116 ():Herr talman! Det har redan framgått av tidigarereplikskifte att det alternativ som Hans Anderssonser framför sig är att man agerar så att man tvingarfram någon form av omförhandling av hela . Jag vill bara understryka att detta för framstår som ett fullständigt orealistiskt sätt attagera på. Man kan naturligtvis diskutera detaljer,även mycket små detaljer, och komma till någotannat resultat. Men att det skulle finnas någotintresse från motpartens sida av att förhandla omhela detta upplägg, tror jag är mycket osannolikt.I praktiken rekommenderar ettsvenskt agerande som skulle leda till att vi, genomvårt eget sätt att bete oss, isolerar oss frånsamarbetet i det demokratiska . Man skullekunna tycka att vi kan göra så om vi finner att dethela går till på ett sätt som i allt väsentligt ärfelaktigt. Jag kan inte se det på det sättet.Det finns demokratiska problem inom Europeiskaunionen. Det gäller dock ett samarbete mellansuveräna, demokratiska stater i . Vi har ett,för all del med vissa skavanker, fungerandedemokratiskt sätt att fatta beslut på i gemensammaangelägenheter.Den logiska slutsatsen när det gäller de problemsom pekar på är att vi skall se tillatt utnyttja de möjligheter som ett fullvärdigtmedlemskap i unionen ger och således gå vidareoch se till att blir medlem.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )6 § betänkande1993/94:SfU15 Föräldraförsäkring (prop.1993/94:100 delvis, 1993/94:147 och 1993/94:220).Anf. 117 (nyd):Herr talman! Jag vill till att börja med framhålla attjag givetvis ställer mig bakom alla de reservationersom vi avgivit i betänkande SfU15, men för attspara tid åt kammaren yrkar jag bifall endast tillreservationerna 1, 3 och 5.När regeringen tog över makten utlovadesbarnfamiljerna en ny familjepolitik för att ökavalfriheten och jämställdheten mellan kvinnor ochmän. Föräldrarna skulle själva få välja den vård ochfostran av barnen som passade dem och barnenbäst.Sedan trädde in på arenan ochkörde över de tre borgerliga partierna, ochregeringen började stifta tvångslagar förfamiljerna.Införandet av den vitt omtalade pappamånaden,som skall påföras det svenska folket från enborgerlig regering och givetvis med ettovationsartat stöd av socialdemokraterna, är ingetannat än diktaturfasoner.I betänkandet står å ena sidan att vid etttidigare tillfälle uttalade att målet borde vara att,vid utgången av , minst två tredjedelar avpapporna i någon utsträckning använder sig avmöjligheten att ta ut föräldrapenningen. Om dettamål inte kunde uppnås borde enligt riksdagensmening ytterligare åtgärder övervägas. Detta är ordoch inga visor. Det gäller att tvinga papporna att taut föräldraförsäkring, kosta vad det kosta vill.Storebror vet nämligen vad som är bäst för just dinfamilj.Å andra sidan anspelar man på familjen, familjensvalfrihet och omtanken om barnen. Det är dockenbart politiskt trams. Verkligheten är att regeringoch riksdag vill spara pengar. Detta framgår bl.a. avarbetsmarknadsutskottets yttrande AU6, där manskriver: Det har gjorts insatser iform av kampanjer, attitydpåverkan ochinformation för att förmå pappor att i störreutrsträckning ta hand om barnen. har idetta syfte anslagit skattemedel försärskilda informationsinsatser. Kraftfullasatsningar på information och opinionsbildningunder en lång följd av år har dock inte inågon nämnvärd utsträckning påverkat fäders uttagav föräldrapenning.Trots att regeringen och Socialdemokraternakänner till dessa fakta, anslår man nu ytterligareupplånade pengar till informationsinsatser i syfteatt öka fädernas uttag av föräldrapenning. När mannu känner till dessa fakta är det ganska lätt atthymla i schabloner om föräldrars ansvar, att manskall prova nya vägar, jämställdhetssynpunkterm.m. Man har facit på att verkligheten inte följerregeringens och beslut. Därmed kanman utnyttja tillfället att göra besparingar åt staten.Varför säger man inte i stället rent ut som det är?Staten ser nu en möjlighet att spara pengar. Manvet att fäderna av olika orsaker inte tar ut sinpappamånad. Varför skall man då slösa bort enextra månad på modern?Regeringen har med utskottets godkännande isjälva verket fört igenom en försämring förbarnfamiljerna. Föräldrapenningen har kortats nedtill 11 månader, och 10 av dessa ersätts med 80 %mot tidigare -- allt i statligt besparingssyfteoch inget annat.Statsrådet säger till :''Tar inte pappan ut sin månad fryser den inne. ''Han tillägger dock att det inte är någottvång för pappan att ta ut den månaden. Vidaresäger statsrådet: ''Pappamånaden understryker attkvinnor och män har ett gemensamt ansvar för hemoch barn och innebär ett principiellt genombrott förett mer radikalt tänkande i jämställdhetspolitiken. ''Det är ganska frapperande att detta sägs av enminister i den borgerliga regeringen.Det gemensamma ansvaret och det radikalatänkandet utgör i själva verket en inhibering avfamiljens rätt att själv bestämma hur den skallutnyttja föräldrapenningen. Enligt propositionenmåste företagen nu lära sig att de flesta barn harbåde mammor och pappor, och man skall nu lärapapporna att ta ut sin pappamånad. Företagarnavet nog detta -- men gör politikerna det?Nästan alla partier är eniga med Ny demokrati omsynen på småföretagarna. För att ekonomiskall komma på fötter måste vi satsa på företagarnaoch då främst småföretagarna. Skillnaden mellanNy demokrati och de övriga partierna äruppenbarligen att vi vet hur verkligheten ter sig fören småföretagare. Här är det inte tal om regleradarbetstid utan man försöker i stället pussla ihopdygnets alla timmar på bästa sätt för att användadem i produktivt arbete. fakta som jagpåtalat bekräftar detta. Hur skall då fäderna få tidatt utnyttja sin pappamånad när förutsättningarnainte förbättras för småföretagarna!Alltsedan vi i Ny demokrati kom in i harvi kämpat för företagarna och då främstsmåföretagarna. Vi har även gjort vissa framsteg,men vi har långt kvar till målet. Det märkliga är attalla de andra partierna håller med oss i teorin, mennär det gäller att sjösätta förslagen backar de.Politik är märkligt.Denna fantastiska familjediktatur som regeringennu vill införa är anmärkningsvärd från en annansynpunkt. Avsikten är att pappan skall få störremöjlighet att umgås med sina telningar och kommadem närmare inpå livet. Han skall kunna ge demtrygghet och en god tillvaro. Detta skall pappanklara av genom att antingen ta utallting på en gång eller genom att ta ut en månads pappaledighet.Under åtta år kan man alltså ta ut ,hela eller delade. Det ärgrejer det! Pappan får för attkunna knyta fastare känsloband till sitt barn! Härgäller det verkligen för pappan att lägga mankentill!Pappan kommer dessutom knappast att ta ut merpappaledighet, för då sänks hans ersättning till80 %. Det befarar både arbetsmarknadsutskottetoch socialförsäkringsutskottet. Hade deverklighetsfrämmande politikerna verkligen haftbarnens väl och ve för ögonen skulle de givetvis haskapat förutsättningar för pappan att umgås medsina barn ytterligare. Som det nu är så är förslagetinte ens en halvmesyr, utan snarare en helmesyr: enordentlig försämring för barnfamiljerna.Vidare är förslaget, som vanligt, inte heltgenomtänkt. Hur räknas det t.ex. om fadern tar uttre på varandra följande eftermiddagar? Är det enperiod, eller är det tre perioder?Sedan påtalar man att trycket på kommunernasbarnpassning lättar. Okej, om så är: Vem kommeratt få betala för tomma dagislokaler? Vad kommeratt hända med den involverade personalen, som fårfriställas? Blir det arbetslöshet? Vem kommer attbetala för den? Det framgår på intet sätt hur denegativa dynamiska effekterna kommer att slå ochhur mycket de kommer att kosta samhället.En annan aspekt som jag undrar om departementoch utskott räknar med är bidragsoptimeringen.Arbetslösa som går på a-kassa kommer snabbtatt inse att det blir lönsamt att ta ut enpappamånad. Då får man nämligen högreersättning. Det gäller även dem som uppbärsjukpenning.Ett annat alternativ är att ta ut en pappadag isamband med förestående långhelg.Föräldrapenningen kan då utnyttjas genom enplanerad optimering. Men syftet medpappamånaden kanske inte var just det här -- eller?Ny demokrati har i sin reservation 3 försöktundanröja denna möjlighet, men utan gehör hosutskottet. kanske det kommer ettregeringsförslag med vår innebörd i denna fråga.Herr talman! För Ny demokrati är den personligafriheten av grundläggande betydelse. Familj ochbarn måste i första hand vara föräldrarnas ensakoch inte statens. Staten skall inte styra föräldrarnasval i fråga om vem som skall vara hemma och vemsom skall ta hand om barnen. Det bestämmerföräldrarna gemensamt.Med hänsyn härtill kan vi inte accepteraregeringens förslag beträffande uttag avföräldraledighet, dvs. förslaget om ändring iföräldraförsäkringen och förslaget om informationoch opinionsbildning om föräldraledighet.Anf. 118 ():Herr talman! Först vill jag göra en snabbtillbakablick över hur stödet till barnfamiljernautformats under detta århundrade.På 1930-talet började man utveckla enfamiljepolitik i vid mening. En rad reformergenomfördes. Bl.a. kan här nämnas attboendestandarden för barnfamiljer förbättradesgenom barnrikelånen.Under 1940-talet sökte man utjämna skillnader ilevnadsstandard mellan familjer med och utanbarn. Här kan nämnas införandet av barnbidraget.Under 1950- och 1960-talen fortsatte utbyggnadenav stödet till barnfamiljerna. Där kan nämnasmoderskapsersättningen och att avgiften under BB-tiden togs bort.Men så började stödet tillbarnfamiljerna att motiveras utifrån ytterligare enutgångspunkt, nämligen kravet på jämställdhetmellan kvinnor och män vad gäller möjlighet attförena yrkesverksamhet med vård av barn. Det ärnu moderskapsförsäkringen ersattes avföräldraförsäkringen. Det skedde 1974. Samhälletmarkerade då en ny syn på föräldrarnas ansvar förbarnen och att det bästa stöd samhället kunde gebarnfamiljerna det var att föräldrarna gavsmöjligheter och förutsättningar att kunnaförvärvsarbeta.Jag fattar inte vad Ny demokrati vill ha i stället. Nydemokrati vill inte ha pengar till kampanjer, inte haen s.k. pappamånad. Ni vill att ersättningen iföräldraförsäkringen skall ned till 70 %.Det som hänt är attföräldraförsäkringen har byggts ut och förändratsett otal gånger. Men fram till nu har syftet ochinnehållet varit densamma, nämligen attarbetslinjen skulle hållas i familjestödet.I och med införandet av vårdnadsbidrag frångickman den ideologi man har haft när detgäller stödet.Föräldraförsäkringen har också i princip alltsedanden infördes utbetalats med en ersättningmotsvarande sjukpenningen. Under de senasteåren har en rad ingrepp gjorts i sjukförsäkringen.Man har infört olika nivåer, karensdag osv. Nuföreslår utskottet en sänkning av ersättningen nedtill av inkomsten under tio av de tolvmånaderna.Vi anser att även det är ett avsteg från arbetslinjenoch yrkar avslag på den försämringen.Jag anser inte heller att man kan peka på attföräldraförsäkringen skall följa sjukförsäkringeneftersom dessa försäkringar inte alls följervarandra.Vänsterpartiet vill ha en utbyggnad avföräldraförsäkringen enligtinkomstbortfallsprincipen. Där har vi åtminstonetidigare haft en samsyn med Socialdemokraterna.Vi ser därför fram emot att det med en ny regeringoch med borttagandet av vårdnadsbidraget skallkunna finnas utrymme för en utbyggnad avföräldraförsäkringen och att man därmed återgårtill jämställdhets- och arbetslinjen iföräldraförsäkringen.1985 förbättrades möjligheterna för pappor att ta utföräldraledighet genom att ersättningen till pappangrundades på hans egen sjukförsäkringsnivå.Under alla åren har man hoppats på på frivillig väg genom olika kampanjer skullekunna förmå papporna att på detta sätt ta en del avvården av barnen. Men det har, som sagt, visat sigvara en icke framkomlig väg.Redan 1982 väckte en motion som välbeskrev det alla egentligen har vetatnämligen att den negativa attityden hosarbetsgivare och arbetskamrater lägger hinder ivägen och att därför ett lagstöd behövs för att gealla fäder möjlighet att vara förälder på någorlundasamma villkor som mödrarna.Vänsterpartiet har haft motionskrav omatt knyta en del av uttaget av föräldraförsäkringentill pappan i de fall där det finns tvåvårdnadshavare. Vårt förslag har varit attdet skall vara fråga .