prot · GI0911 · 1994-10-19 00:00:00 — Möjligen har , somsocialdemokrat, lätt att förväxla socialdemokratisktmed svenskt.Jag ser det gärna som en god svensk tradition attvi samarbetar om dessa viktiga frågor. Jag vill betonaatt det är ett nationellt uppdrag och inte bara ettpartipolitiskt uppdrag som vi tar på oss.Anf. 42 ():Fru talman! Jag har som minister variten s.k. observatör vid EG:s och EU:sministerrådsmöten. Det har handlat ominvandrarfrågor och frågor om gränskontroll.EU:s invandrar- och justitieministrar harsammanträtt ungefär . ,, och några länder till som inte ärmedlemmar i har inbjudits som s.k. observatörer.Det har gått så till att EU-ministrarna harsammanträtt en eller . Sedan har viobservatörer kallats in under någon timme för att fålyssna till vad EU-ministrarna har kommit överensom.Invandrarfrågor och frågor om bekämpning avinternationell brottslighet och kriminalitet är till sinnatur gränsöverskridande. De kräver ett samarbete.Visst kan det sägas vara bekvämt att bara sitta ochvänta på att bli informerad om vad andra har arbetatfram, men jag tycker att det har varit förödmjukandeför . representant har hänvisats till attsitta utanför sammanträdesrummet, där besluten harfattats, och bara fått vänta på att bli informerad ombeslut som angår och påverkar oss.När jag har suttit där och väntat och underhandfått information från den danska ministern har jagställt mig frågan varför inte vi i skall sittamed vid borden där besluten fattas. Varför skall vi iSverige inte vara med och påverka i frågor som ärviktiga för oss? Varför skall vi i inte vara medoch dela med oss av våra värderingar och kunskaper?Varför skall vi avstå från att fördjupa ett samarbeteom frågor som berör oss? Varför skall inte vi kunnavara med från början när besluten förbereds, när deväxer fram och sedan vara med och rösta när beslutenskall fattas?Jag ser faktiskt ett medlemskap i som ettutvecklande av demokratin och som ett vidgande avrösträtten.Till demokratins grundsatser hör ocksåöppenheten, att viktiga beslut inte fattas i slutna rum.Där makt utövas skall öppenhet råda. Det är en viktigprincip. Jag är glad över den diskussion som vi nu harhaft här i om yttrandefriheten,offentlighetsprincipen och meddelarfriheten. Dendiskussionen har vi fört i ljuset av EU-medlemskapet.Detta är frågor som ofta debatteras av experter.Nu har diskussionen fått en större bredd. Det visar attdet finns en bred förankring i för Sverigesunika öppenhet. Det är bra. Men diskussionen harförts utefter ett tema som handlar om attmedlemskapet i EU skulle hota den svenskaoffentlighetsprincipen. Det är helt fel. Vad debattenegentligen visar är att vi har för myckethemlighetsmakeri här hemma i när det gällerutrikespolitiken. Principen är att allting skallhemligstämplas. Till skillnad från när det gäller allaandra handlingar i är presumtionen förutrikeshandlingar sekretess. Det bör vi ändra på. Detär faktiskt någonting som vi själva bestämmer över.De EU-handlingar som kommer till skallbehandlas enligt svensk lag. Det betyder att svenskamyndigheter inte bör låta sig imponeras av olika EU-stämplar om sekretess, om begränsad distributionosv. Svensk lag gäller och skall tillämpas på ett öppetsätt.Vi bör med den här erfarenheten ändra vår egenlagstiftning och tillämpningen av utrikessekretessen.Det är det ena.Det andra är att vi, när förhoppningsvisblir medlem i EU, kan driva på om en ökad öppenhetockså inom EU:s egna institutioner. Det pågår juredan en välkommen process inom EU för en ökadinsyn och öppenhet. Det är bra, men den börpåskyndas. kan tillsammans med övriganordiska länder bidra till det.Vi har också samarbetspartner ute i , blandtidningsmän, medier och journalister. Redan nu harEU:s ministerråd dragits inför för atttestas när det gäller deklarationen om den ökadeöppenheten.Fru talman! , f.d.pressombudsman, lade fram en utredning somhan har gjort på uppdrag av . Hanavslutar den med att säga: "Hur offentlighetsprincipenkommer att påverkas av ett svenskt EU-medlemskapär alltså till syvende och sist mest av allt beroende påvår egen vilja och beslutsamhet att genomdriva vårasynsätt. "I har vi faktiskt inte någon anledning attkröka rygg, utan vi bör frimodigt sprida våratraditioner och idéer för yttrandefriheten.Anf. 43 ():Fru talman! Det allra märkligaste med densvenska EU-debatten är att just de partier som bordevara de mest entusiastiska över medlemskapetsmöjligheter - med tanke på vad de står för i sinaprogram - är de partier som är hårdast emot.Hur skall man annars få bukt medmiljöförstöringen, arbetslösheten och hoten motvälfärden, om man inte går in i ett bindande politisktsamarbete? Självfallet måste ett sådant samarbeteförst utvecklas med den mest näraliggande kretsen, desom vi hör ihop med geografiskt, kulturellt ochekonomiskt. Det är EU. EU finns.Vi kan lätt ställa oss bakom de mål EU ställer upp.Att målen inte är förverkligade är inget skäl till attvara emot. Tvärtom, då är det ännu viktigare att videltar.Man måste vara realist för att få politisk kraft.Man måste erkänna hur verkligheten faktiskt ser ut.Men det gör inte motståndarna till EU, i varje fall intede som står till vänster i politiken. Jag har litet lättareför att förstå de andra motståndarna. De ogillar EU avprecis de skäl som gör att det socialdemokratiskapartiet har tagit ställning för medlemskap.EU-motståndarna hänger sig åt en tolkning, bild,av verkligheten som är falsk. De ser som ettrikare, miljövänligare och mer solidarisktföregångsland där alla har jobb och allt går på rälsframåt. Men däremot har EU hög arbetslöshetpraktiskt taget som en princip, är kapitalismenshögborg och de rikas intressebevakare. Det är engenomfalsk bild. Den får ibland i debatten nästanfrämlingsfientliga undertoner. Allra falskast är EU-motståndarnas föreställning att ensam är stark och attvi själva har makt att styra över investeringarna,ränteutvecklingen och tillväxten i . Det ärännu värre i fråga om realism. Ekonomin skulle intespela någon roll för politiken. Det räcker med attvilja, att vi struntar i ekonomin.Sanningen är ju den att inte längre allstillhör den rikare halvan av . Lönerna harrasat ordentligt. Landet ligger på 17-18 plats i OECD-kretsen.EU har utvecklats från att i huvudsak vara enorganisation som verkar för frihandel till att bli enaktiv kraft för miljö och social utveckling. Det hartagit tid. Men står kampen mot arbetslösheten förstpå ministerrådets agenda.I fråga om det nationella självbestämmandet är detväl inte någon församling som är mer medveten omgränserna för den nationella suveräniteten än justdenna, riksdag. Det är därför som vi i såöverväldigande grad är anhängare av tanken påsvenskt medlemskap.Vad är det för glädje i att ha ett formelltsjälvbestämmande men en allt större maktlöshet? Dåär det värre att ge upp en del av dettasjälvbestämmnande för att vinna verkligt inflytandeoch möjlighet att förverkliga de politiska målen.Jag är först att erkänna att det är klart att det gårlångsamt. Felet med EU är att det är för litetEuropapolitik. De nationella strävandena och detnationella tänkandet i är också starkt, precissom i . Men alternativet till att försöka att tropå en förändrad maktbalans är att ge upp kampen fören tryggare och rättvisare värld. Detta är något somVänstern och miljöpartierna i har insett. De ärde starkaste förespråkarna för det politiskasamarbetet. De är federalister. Jag delar i grundenuppfattningen i deras analys.Hotet kommer från den del av somhyser extremhögern, nationalisterna och delar avborgerligheten, som vill ha ett svagt EU för att på såsätt hävda marknadens suveränitet. Om EUmisslyckas, hotar fortsatt ekologisk och socialnedbrytning. I spåren av detta får vi fördjupadeklyftor av sociala motsättningar, främlingsfientlighet,fascism och hot mot demokratin och freden.Det råder ingen motsättning mellan att verka inomFN eller i nordiskt samarbete och att vara medlem iEU. Tvärtom, det nordiska samarbetet kommerförmodligen att få en skjuts av Europasamarbetet. Dethar stått stilla länge.De som säger nej måste kunna visa att det finnsalternativ. Jag har lyssnat på debatten i kammarenända sedan kl. 9 . Jag har ännu inte fått höranågot trovärdigt alternativ till medlemskapet iEuropeiska unionen för att bekämpa de stora problemvi står inför - miljön, freden och välfärden.Den allvarligaste verklighetsförvanskningen sommotståndarna har begått är när de framställer valetden som ett val mellan det trygga icke-förändring och att ta steget ut i något okänt, dyrbartoch riskfyllt.Sanningen är ju att vi står inför ett val mellan tvåokända vägar där all kunskap och logiskt tänkandetalar för att ett nej är det mer riskfyllda och dyrbaraställningstagandet för svenska folket.För det första kan ett nej få mycket besvärligaekonomiska konsekvenser på grund av effekterna påräntan och investeringarna. Att konsekvenserna integår att siffersätta - som sade -betyder inte att de inte finns eller att de inte skullevara stora.För det andra innebär ett nej att vi frivilligt skulleavstå från att ha rösträtt i Europa.För det tredje, och värst av allt, betyder ett nej attvi smiter från vår skyldighet och vårt eget intresse atttillsammans med andra folk i lösa vår tidsallvarligaste problem: kampen för freden, miljön ochgoda sociala villkor.Anf. 44 ():Fru talkvinna! För att påvisa den kulturellautvecklingen anser jag det nödvändigt att understrykaatt talmansposten är självklart förbehållenen man. Språket har tyvärr halkat efter verkligheten.Därför kommer jag i jämlikhetens namn attfortsättningsvis kalla er fru talkvinna.Jag inleder med att nämna problemet mellanverkligheten och språket. Jag vill fortsätta på tematproblem med verkligheten.Vi miljöpartister kallas ibland för orealistiska. Jagtycker att det är en orealistisk inställning. Vi ärkonsekventa - inget annat. När det gällertrafikpolitiken innebär inte konsekvens att vi anser attmänniskor nödvändigtvis skall cykla mellanStockholm och . Det innebär snarare att vivälkomnar nya miljövänliga lösningar, som t.ex.X2000. Det är en konsekvent åtgärd som löserverkliga problem.Att vara konsekvent innebär inte att skapa trevligaformuleringar som inte har någon anknytning till vadman egentligen gör. Vi har alla sett hur ordet miljöhar dragits i smutsen genom att utnyttjas i olikasammanhang för alla möjliga olika syften. Att vararealistisk innebär inte att helt enkelt skräddarsyproblemlösningar efter sina egna förhoppningar.EU:s gemensamma trafikpolitik har under desenaste åren utmärkts för att vara både inkonsekventoch orealistisk. Trafikpolitikerna i EU brottas medoerhörda problem, vilket också lett till att EU knapptavancerat alls på området.Följande problem måste lösas. En konstantefterfrågan på transportmöjligheter för människor ochgods, dvs. en ökad trafikbelastning inom unionen somger ökad utsläppsmängd, hälso- och miljöproblem tillföljd av utsläppen och samhällskostnader till följd avförsämrad hälsa.Vi har kunnat bevittna hur man helt enkelt valt attstrunta i alla dessa problem utom det första. I TaskForce Report, EU:s miljökonsekvensutredning, sägerman att den allvarligaste miljöeffekten av den inremarknaden är utsläppen. Trots att EU:s femtemiljöhandlingsprogram snickrats ihop sedan denrapporten skrevs, har EU inte lyckats visa på någonväg som inte är asfalterad.Redan nu är lastbilarna det absolut dominerandetransportmedlet inom EU. Mellan 1980 och 1992investerade EG/EU av sina resurser ivägtrafiken.I fråga om lastbilar kan jag nämna cabotage. Jaghar hört sägas från ja-sidan att cabotage skulle utgöraen miljövinst, eftersom lastbilarna ges störremöjlighet att inte gå tomma tillbaka. Enligt sammarapport som jag nämnde kommer den s.k.miljöeffekten att ätas upp av det ökade flödet.Tanken med cabotage ligger nära tanken med just-in-time-systemet, som har dumpats av olikautvecklade länder därför att det är så miljövidrigt.Fru talkvinna! Det här visar på en tydliginriktning: För varje meter bilväg man byggerfortsätter man koncentrationen på och utvecklingen avbilismen. Trycket på den inre marknaden är så hårt,och bristande transportsystem kan ur ekonomisksynvinkel bli förödande. Men ett transportsystem sombara tillgodoser det kommersiella transportbehovetutan att lägga in den obekväma miljöanalysen kan blioerhört kostsamt. Inte minst från miljömedicinska enhet här i harman i olika förstudier främst baserade på utländskarapporter visat sambandet mellan å ena sidanluftrörsproblem hos barn, allergiökningen - denuppgår för övrigt till i förnärvarande, vilket är högst i landet - ochastmaökningen och å andra sidan biltrafikökningen.Den försämrade hälsan och ökningen av utsläppen hargått hand i hand, här liksom i nästan alla andra storastäder med en utvecklad massbilism. Allt det här gerfaktiskt negativa ekonomiska effekter.Det finns givetvis en annan allvarlig konsekvensav utsläppen, och det är naturskadorna, men jaghoppas att ni kan dem vid det här laget.Kontentan av det här är att för att lösa nyaproblem försöker man tillämpa gamla lösningar, ochde räcker inte till - då måste man helt enkelt negligerade bitar som inte passar in, dvs. miljö och hälsa.Det här är någonting som ja-sidan kallar för ettskräckscenario från nej-sidan, där allt dåligt rabblasupp på ett förvridet sätt, för ingen kan väl på allvar troatt de som bestämmer i EU fullständigt struntar imiljö och hälsa? Nej, så är det inte, men för att förståden negativa utveckling som vi faktiskt ser måste manförsöka utvidga begreppet infrastruktur, som är detjag pratar om. Det handlar alltså omkommunikationer.Med tanke på EU:s internakommunikationssystem, t.ex. hur beslutsprocessen serut, är det inte svårt att förstå det här. Jag tror deträcker med att säga att ensamt har lika mångalobbyister i som hela miljörörelsen. I EU ärbilindustrin oerhört stark. Det är en specifiknäringsgrens åsikter som främst dominerat EUpå bekostnad av det som jag tidigare nämnt.Fru talkvinna! Samarbete är bra, mycket bra, såvälmed andra europeiska stater som med ,och , särskilt i miljöfrågor. I luften gällernämligen inga medlemskap. Effekterna av t.ex.koldioxidutsläppen är globala. Vi bor faktiskt alla påsamma jord. Därför kan vi inte stänga in oss i EU, enunion som enbart visat sig bjuda på uråldriga,omöjliga s.k. lösningar.Hur skall kunna vända den utvecklingenförstår jag inte. Det finns inte ens ett ordentligtansvarstagande på hemmaplan för att lösa de härproblemen. Tvärtom har man i förhandlingen givitvika på de trafikpolitiska miljöpunkterna, och det ärtveksamt om kommer att nå de koldioxidmålsom har satts upp för . Hur EU skall lyckasmed det med nuvarande utveckling får bli något slagstrolleri - det ligger inte inom verklighetens ramar.Och redan det kravet är väldigt blygsamt - det börockså sägas.Jag skulle vilja avsluta med att säga attmiljöformuleringarna inte är särskilt konsekventefterlevda. Vi får ytterligare en försäkran omgalenskapen i allt det här genom att titta påverkligheten. Det är där vi finner den verkligabekräftelsen på hur saker och ting ser ut, inte här italarstolen, där fördelningen i är oerhörtojämlik.Anf. 45 () replik:Fru talman! När man lyssnar på får man intrycket att samarbetet inom deneuropeiska unionen går ut på att göra det så dåligt ochså farligt som möjligt för befolkningar närdet gäller miljöfrågorna.Verkligheten är denna: Inom Europeiskagemenskapen pågår det omfattande samarbetsprojekt.Det är bl.a. samarbete närdet gäller utvecklingen av telekommunikationerna ochtransporterna. Man satsar mycket målmedvetet på enutveckling av järnvägen som en mer miljövänligtransportlösning.Inom EU finns också ett omfattandesamarbetsprogram för miljö och hälsa. Man har t.ex.ett program som heter Europe Against Cancer, där förövrigt vi i tack vare vår kompetens på dettaområde fått vara med . Anser ElisaAbascal att det är bättre för att vigenom att välja det alternativ som nej-rörelsen vill attvi skall välja - ett utanförskap - avstår från att deltaoch bidra till detta mycket viktiga samarbete påmiljöns område, som pågår inom EU?Anf. 46 ()replik:Det var roligt att nämndeTranseuropean Network, därför att största satsningen idet förslaget är ett motorvägsprojekt som omfattar 12000 nya kilometer bilväg i . Det skulleinnebära en ökning av den nuvarande vägkapacitetenmed och en total ökning av vägarna med 32 %.Transeuropean Network har gjort mycketblygsamma satsningar på järnvägstrafiken. Mellan1980 och 1992 har lagts på sjöfarten och mindreän en femtedel på järnvägstrafiken.Jag tror säkert att det finns många brasamarbetsorganisationer i men jag tror inte attde nödvändigtvis finns inom EU.Karin Falkmer frågade om jag tror att det är bättreatt stå utanför än att samarbeta. Ja, jag tror att det ärbättre att stå utanför om samarbetet gäller t.ex. atttransportera potatisar som är odlade i tillItalien för att tvättas där och sedan tillbaka tillTyskland. har visat att enmedeljordgubbsyoghurt har transporterats 7 975 kminom unionen innan den slutligen äts. Det är ettsamarbete som jag inte ställer upp på.Jag står inte här och säger att EU försöker mördafolk - det är absolut inte vad det handlar om. Jagsäger bara att trafikpolitiken inte stämmer med demiljömål man ställer upp.Anf. 47 () replik:Fru talman! Jag vill bara konstatera att det somnej-rörelsen står för är att vi i inte skall varamed och bidra när de länder som ingår i deneuropeiska gemenskapen samarbetar för att lyftamiljön till en bättre nivå, inte bara inom detsamarbetsområde som EU omfattar utan också - ochdet är väl så viktigt - i de forna kommunistländerna iöst. Genom att säga nej till medlemskap drar vi ossundan ett ansvar som jag tycker att vi i har.Genom att säga nej till ett medlemskap ställer vi ossutanför i stället för att bidra. Det är ett alternativ somjag hoppas att svenska folket det 13 novemberkommer att säga nej till. Jag hoppas alltså att svenskafolket, bl.a. för miljöns skull, säger ja till deneuropeiska unionen den 13 november.Anf. 48 ()replik:Nu säger jag det här en gång till, och jag vill att nilyssnar, för det är inte ofta som nej-sidan får framförasina åsikter här!Vi är inte motståndare till samarbete t.ex. förutveckling av hälsa, miljö, osv. Men som jag harsagt uppfyller EU:s trafikpolitiska satsningar intenågra som helst anständiga miljökrav. Så är det. Detsamarbetet ställer inte vi upp på, därför att vi ärkonsekventa, inte av något annat skäl.När det gäller folkomröstningen är det lätt att vävain ordet samarbete i argumenteringen och använda detom vad som helst. Men man måste kolla vad det ärman samarbetar om. Jag nämnde exemplet medpotatisen och med jordgubbsyoghurten - den sortenssamarbete ställer vi inte upp på; det är inte förenligtmed en hållbar utveckling ur ekologisk, dvs.mänsklig, synpunkt.Anf. 49 ():Fru talman! Alla människor är inte goda,åtminstone drivs inte alla människor av godaambitioner . Självfallet finns det ocksåmänniskor som drivs av maktbegär,konspirationstankar och kanske stormaktsidéer. Menjag hävdar alldeles bestämt att de som grundade kol-och stålunionen och senare skrev drevsav goda ambitioner.De ville skapa fred i . var vidden tiden uppdelat, så tanken att skapa fred i helaEuropa gick inte riktigt att tänka eller förverkliga.Men det var väl gott nog att vilja försona Tysklandoch , att vilja rädda människorna iStrasbourg och och ge dem bättreförutsättningar för arbete och välfärd.I dagens debatt hävdas det ofta att EU, som vi nuhar, främst skulle vara ett sätt att bygga en stormaktav expansiv art. Självfallet kan det finnas sådana somhar den sortens ambitioner. Men min erfarenhet är ihuvudsak en helt annan.Ibland tror vi att vi i är ensamma om attvara självuppoffrande, självutgivande och solidariska.Bakom många av argumenten för att stå utanför tycksligga att alla de andra, mindre goda och mindreförståndiga europeerna, skulle tvinga oss att också blimindre goda och mindre förståndiga om vi skulle blimedlemmar i . Kvinnorna skulle tvingas att ta flerasteg tillbaka, vi skulle bli nedknarkade och försupna,nedsmittade av allehanda sjukdomar.Min erfarenhet av människorna i , ,och är en helt annan. De harsamma strävan som vi. De ser nödvändigheten av enutvidgning av solidariteten med tredje världen. De servådan av arbetslöshet och nödvändigheten av att gemänniskor arbete och skapa balans mellan arbete ochkapital.Jag har hört de här människorna tala. Jag har talatmed dem. De organiserar sig politiskt. Den politiskaorganisationen leder fram till det som t.ex. finns ifördragen och som handlar om lika lön för likvärdigtarbete, att vi nu kan komma fram till ettkoncernfackligt samarbete som vi i arbetarrörelsenhar åstundat i årtionden.Vi som tror att ett medlemskap i är bättre änutanförskap är inte naiva. Vi känner politikens villkor.Vi vet att det inte alltid går som man vill. Det är intemöjligt för oss människor att skapa något lyckorike.Men åtminstone en del av oss tror på politiken. Vi trorpå politikens möjligheter att uträtta en hel del förfreden, för miljön och för kvinnorna.Socialdemokraterna i EU är också de ivrigastetillskyndarna av gemenskapstanken.Efter årtionden, ja, århundraden av uppdelning ochmanlig tuppfäktning i har samarbetets tidkommit. har vi längtat efter samarbete, meninte riktigt trott att det var möjligt. finns chansen.Och jag tycker att vi skall ta den för att samarbeta omsådana saker som inte längre låter sig hanterasnöjaktigt av enskilda länder.När man skall ta ställning till EU-frågan är detviktigt att man ställer sig två huvudfrågor. Hurpåverkas vi i av medlemskapet? Vad kan vi iSverige bidra med till den europeiska utvecklingen?Den första frågan debatteras rätt omfattande, såden lämnar jag därhän just . Däremot talar vi mersällan om vad vi kan bidra med. Från EU-håll hör jagofta att man väntar på svenskt och nordisktmedlemskap. Då pratar man inte om de pengar som vihar med oss. I stället talar man om den politiskatradition som vi för med oss.Frihandelslinjen, som är bra för både EU:smedlemsländer och deras handelspartner, stärks.Kvinnorna i och har kommit långt närdet gäller att vinna inträde på arbetsmarknaden, attdela på jobbet i hemmet och att skaffa sig politisktinflytande. Kvinnors gemensamma kamp vinner påenighet och samarbete, säger man.Den politiska traditionen och trovärdigheten,legitimiteten är beroende av öppenheten. Kom medoch ta med er er öppenhet, säger holländarna till oss.Kom med ert miljöengagemang och ertmiljökunnande, för en bättre livsmiljö för oss alla,säger man. Kom med er kännedom om de baltiskaländerna och östra , säger andra.Förhandlingar och kollektivavtal är det smidigastesättet att få arbetsmarknaden att fungera väl, säger tilloch med kommissionen. Er tradition av ansvar förvärldens fattiga kan förbättra den del avbiståndspolitiken som är gemensam, säger ytterligareandra.Vi socialdemokrater känner att vi har viktiga ochlikatänkande samarbetspartner i EU. Samarbete är enmöjlighet . Den chansen tycker jag att vi skall ta.Samarbete är inte alltid enkelt. Det leder inte alltid tillprecis det man har tänkt. Men det leder vidare, ochibland blir resultaten riktigt bra.Anf. 50 CHARLOTTECEDERSCHIÖLD (m):Herr talman! Vi står inför det viktigasteställningstagandet , ett beslut medkonsekvenser för flera generationer. Medlemskapetberör centrala värden: frihet, fred, demokrati,marknadsekonomi, rättsstat, men också ansvar,solidaritet och idealitet. Det är mål som stämmer välmed svenska värderingar. Den solidaritet som inte ensräcker till de egna grannarna är knappast trovärdig.Visst måste också detaljfrågor belysas. Men densom försöker skymma de centrala målen bakom snusoch ripor har tappat proportionerna. Strävan eftervisioner, mål och ideal för världen framåt. Det gälleräven om alla mål inte kan uppfyllas.Så är det också i . Det gäller att sträva moten fredligare värld med spritt välstånd. Det åstadkomsbäst med samarbete. I sker det samarbetet iEU.Samarbetet ger en möjlighet att hantera framtiden.Det är ett redskap med vilket gränsöverskridandeproblem kan hanteras, ett redskap som också passarkvinnor.