prot · GH0981 · 1994-03-28 00:00:00 — De flesta anser att samhället består av tresorters människor. För det första: de däruppe --några tusen höjdare i företag, politik ochorganisationer som bestämmer. För det andra:vanligt folk. För det tredje: de därnere -- dearbetslösa, de förtidspensionerade och de nyainvandrarna.De flesta upplever maktlösheten som ett långtstörre problem än usla materiella villkor, ochmånga känner att de helt står utanför varjemöjlighet att påverka samhället. Det minskandehandlingsutrymmet för den ekonomiska politikensom följer av det alltmer internationaliseradekapitalet kör över vallöften och späder påpolitikerföraktet.Vi har försökt ta upp frågan om politisktutanförskap i motionen. Vi föreslår bl.a. utvidgadrösträtt för invandrare.Människor upplever alltmer politiken som teater,som ett skådespel. Valundersökningen år 1991visade att politikers kunskaper lönade sig dåligt.Det som gav framgång var utstrålning. LiksomPeter Sellers i filmen om skulle mansäga meningslösheter på ett sådant sätt att var ochen kan lägga in det den själv vill höra.Vi går mot två för framtid avgörandevalrörelser: Riksdagsvalet och folkomröstningenom svenskt medlemskap i unionen.Inget tyder på att saklighet och kunskap kommeratt få större genomslag . Det finnssnarare tecken som tyder på att nivån på retorikenoch de spektakulära utspelen kommer att slå nyarekord. De professionella producenterna av åsikterladdar upp som aldrig . Metoderna att förmedlaett skenbart budskap är nu så raffinerade att deöverträffar bloddopningen.På en kurs härförleden fick jag lära mig hur manskall göra för att få ut ett budskap i TV. Det gälleratt ha klart för sig vad man vill ha sagt. Det skallvara enkelt, och man skall ständigt upprepa det.Det duger inte med några å ena sidan och å andrasidan eller med ånger och osäkerhet. Titta med fastblick intervjuaren i ögonen, kläm till med en siffraeller ett påstående och spara samvetskvalen tillkvällen.Ny demokrati har ett visst ansvar för att pajaseriethar slagit nya rekord. Men jag tror att Nydemokrati är ett symtom snarare än en orsak. Jagtror inte heller att vi andra skall sätta oss på alltförhöga hästar. Även våra partier blir alltmer avföretag som saluför produkter. Även vi gördesperata utspel för att vi skall bli synliga i TV.Thage G talade om att man skall ändravalsystemet så att regeringsmakten stärks. Men vikan ta , där det finns två stora partier, somexempel. Demokratin är inte starkare i ,snarare tvärtom. Valdeltagandet är uselt. Det harmedfört att de två stora partierna ligger oerhörtnära varandra och att ideologierna har mycket svårtatt dra till sig en levande debatt.Lindbeckkommissionen trodde att vägen att höjariksdagens anseende och stärka regeringsmaktenvar ytterligare professionalisering, färreriksdagsledamöter, mindre makt förintresseorganisationer och mera makt förekonomer och andra experter på departementen.Jag tror snarare att det är tvärtom. Vi behöver flerpolitiker som var och en har bättre förankringutanför parlamenten. Det åstadkoms bl.a. genomatt vi sitter färre mandatperioder. Vi behöver meraav levande folkrörelser och flera med mångsidigyrkesbakgrund bland politiker och tjänstemän.Det kan vara bra med ett ökat inslag av provval.Vänsterpartiets förre partiordförande, , var med i utredningen om personval. Detvisar att vi tillmäter frågan stor vikt.Jag kan vara överens med omfördelarna och nackdelarna med personval. Enfördel är att det blir fler tydliga ansikten. pågårett val i , där en av huvudpersonernaanvänder två egna TV-kanaler. Det gör problemetmycket tydligt. Enligt min mening kan vi inte få ettrejält personvalssystem innan vi har gjort något åtmaktkoncentrationen i medierna. Jag tillhör intedem som skyller våra valresultat på orättvismediebevakning. Men vi borde kunna vara överensom att starka offentligt ägda och partipolitisktneutrala etermedier och politisk mångfald inompressen är ett livsvillkor för valrörelser med starkainslag av personval.På ett område tystnar allt borgerligt tal omvalfrihet, trots att det i regeringsdeklarationentalades om en valfrihetsrevolution. Det gäller val avstatsöverhuvud. Frågan om monarkin är visserligenmest en symbolfråga, men också den är en del avpolitikerföraktets och mediemaktens problematik.Vilka politiker, förutom en och annan dödspilotfrån Vänstern, vågar angripa fjanteriet ochfjäsket kring kungahuset inför risken att hundrahungriga galapettrar som inte vädrat en fiende påett decennium hänger ut oss till spe och varnagel?Det har åter blivit populärt att kalla sig liberal. Detmanifesterades bl.a. av att förlängdesitt partinamn. Mot denna bakgrund är detegentligen ganska underligt att det finns så få somvågar stå för de klassiska vänsterliberala ochvänstersocialdemokratiska kraven påreligionsfrihet, fri uppfostran och republik. Hurkan vi 1994 acceptera att små barn skallpåtvingas den rena Lutherska läran, att regeringenskall godkänna vem kronprinsessan skall gifta sigmed och att hon inte får resa utomlands utan attKungen godkänner det? Finns det inga äktavänsterliberaler längre?Fru talman! Jag yrkar, som redan sagts, bifall tillåterremissen. Jag har önskemålet attkonstitutionsutskottet skall fundera litet ytterligareöver 75-årsminnet av den svenska parlamentariskademokratins genombrott. Skulle man inte rent avkunna ta ett initiativ för att genomföra denparlamentariska demokratins principer fullt utockså vad gäller kungahuset?Anf. 18 ():Fru talman! Äntligen står vi i beredskap attgenomföra en rad nödvändiga och länge önskvärdaförfattningsändringar.Betänkandet innehåller såväl stort som smått. Tilldet lilla i sammanhanget vill jag utan vidare hänvisatill de krav som bl.a. apostroferadeoch som gällde införandet av republik. Det var somatt höra ett eko från detta sekels barndom närJohan talade om monarkin och dess roll.I själva verket är monarken en symbol förnationen -- som jag tror att avbefolkningen vill behålla. Då slipper man ocksåundan det bråk som lätt uppstår i enpresidentvalskampanj.Däremot vill jag naturligtvis ge i att frågan om statschefens religiösatillhörighet är något som i och för sig borde varastatschefens privatsak. Men här har inte utskottetvelat förekomma Kyrkoberedningen, utan utgårfrån att beredningen kommer att ta upp defrågorna.Den i särklass nu viktigaste förändringen ärförändringen av valperiodernas längd från tre . Men jag skall utan vidare säga att jagkänner en viss tveksamhet över tillvägagångssättetatt inte i vanlig ordning ändra grundlagen på denpunkten. blir det ändå formellt riktigt. Men detär fullt rimligt att diskutera själva uppläggningen.Orsaken till att vi nu går över till fyraårigamandatperioder hänger självfallet samman med rätt allmänt har konstaterat att det har variträtt misslyckat med de treåriga perioderna. Jagskall gärna stryka under att jag helst hade sett attrullande valperioder hade införts, som t.ex. iDanmark eller . Jag hade också helstsett att den gemensamma valdagen hadeförsvunnit. Men det har inte gått att uppnå någonöverenskommelse på de punkterna, utan vi fåracceptera de förslag som har kommit fram. Det harändå blivit en klar förbättring i förhållande till dentidigare situationen. Jag tror att förlängningen avvalperioderna kommer att gynnaparlamentarismen rent generellt. Jag tror också attupplösningsinstitutet i det här sammanhanget kanfå en förnyad betydelse i framtiden.En annan stor förändring är införandet avpersonvalsmomentet. Personval har naturligtvisfunnits inom i varje fall det parti jag företräder,Moderata samlingspartiet. Inte någon riksdagslistahar fastställts utan att det har funnits ett provval ibakgrunden att falla tillbaka på. Men provvalet harvarit en angelägenhet för partimedlemmarna. Detstår naturligtvis öppet för envar att bli medlem i ettpolitiskt parti. Men självfallet har väljaren på självavaldagen inte haft något reellt inflytande över valetav person.Vi får se vilken roll det modifierade danskasystemet som skall införas kommer att spela iframtiden. Det finns dock anledning att varna fören övertro att vi med hjälp av detta system ocksåhar löst de djupare problemen. Det finns anledningatt fästa uppmärksamhet vid den motion som StenAndersson i har väckt. Han invänder motpersonvalssystemet och varnar för eventuellkorruption och ett ekonomiskt beroende hoskandidaterna av t.ex. bidragsgivare. Men somutskottets ordförande har påpekat finns det allanledning för att följautvecklingen i det hänseendet mycket noggrant.Några kuriösa frågor har tagits upp i motioner ochredovisas i betänkandet. Bl.a. har frågan omsambandet mellan mandat och parti aktualiserats.Ny demokrati önskar att en person som lämnar ettparti också skall vara skyldig att frånträda sittledamotskap i . Någon sådan skyldighetfinns inte och bör enligt utskottets mening inteförekomma. Hela resonemanget leder tanken tillden strid som utkämpades ,principalatstriden, som fick sin lösning vid 1746/47-års riksdag. Lösningen gick ut på att ständerna heltoch hållet underkände tanken attriksdagsledamöter skulle vara bundna av sinaväljares föreskrifter. Det ledde i sin tur till att detblev klart inskrivet i 1809-års regeringsform ettförbud mot alla sådana imperativa mandat. Denkänslan besjälar oss alltjämt 1994. Vihar i det hänseendet tagit klart intryck av vad somhände för 250 år sedan.Frågan om antalet ledamöter i berörsockså i några motioner. säger i sinmotion helt lakoniskt att vi är för många. Det kanman i och för sig tycka. Men jag har roat mig medatt fästa litet extra uppmärksamhet vid antaletfrånvarande vid våra voteringar. Jag konstaterar attdet är normalt att ungefär en sjundedel avriksdagens ledamöter är frånvarande av ett ellerannat skäl. Det kan vara fråga om uppdrag av olikaslag som tar ledamöternas tid i anspråk. Det kannaturligvis vara sjukdom. Men vi kan förutsätta atti framtiden då det kommer att finnas allt flerinternationella uppdrag, kommer allt större kravatt ställas på ledamöterna. Vi får vara beredda påatt ett relativt stort antal ledamöter inte kan delta ivoteringarna eller delta i riksdagsarbetet vid varjetillfälle.Detta gör att vi måste fundera över om vi verkligenär för många. Om vi ändå anser att vi är för många,måste vi fråga oss om ett mindre antal kan utförasamma mängd arbetsuppgifter som . Sannolikt ärdetta inte fallet. Då tvingas man lägga omriksdagens arbete högst väsentligt.Vidare har vi fråga om folkomröstningsinstitutet.Rent generellt säger attSocialdemokraterna minsann alltid har respekteratatt man skall vara överens om de demokratiskaspelreglerna och att borgarna har brutit mot dettapå två punkter. En punkt skulle gällautlandssvenskarnas rösträtt. Men låt mig knyta antill vad sade tidigare. Det synesmig lämpligt att fira ett 75-årsjubileum för denallmänna rösträttens införande med att också gevåra utlandssvenskar den självklara rösträtt de börha. Det är detta synsätt som har varit vägledandeför de borgerliga partierna i utskottet.Utskottet kräver inte någon förändring i fråga omfolkomröstningsinstitutet. Utskottet säger bara atterfarenheterna av de folkomröstningar somgenomförts i landet bör sammanställas ochutvärderas. Detta tycker jag inte är för mycket. Detär snarare förvånande att Socialdemokraternamotsätter sig detta förslag. Vi kan ganska lugntkonstatera att erfarenheterna frånfolkomröstningar inte är enbart positiva.Vi hade en trafikomröstning som gav enöverväldigande majoritet för att behålla den gamlavänstertrafiken, varpå därefterbeslöt att lägga om och införa högertrafiken. Debåda omröstningarna om pensionsfrågan ochkärnkraftsfrågan, med tre alternativ, har inte hellervarit några stora föredömen när det gäller sättet attanordna folkomröstningar. Vi vet att det nukommer att bli ökade möjligheter för medborgarnaatt lokalt ta initiativ till omröstningar.Mot denna bakgrund tycker jag att det finns allaskäl i världen att tillmötesgå det som tredje vicetalman har föreslagit i en motion,nämligen att sammanställa och utvärderaresultaten. De kan då eventuellt ligga till grund förnya förslag.En ändring av valsystemet har efterlysts av ThageG . Men utskottet är inte överens på denpunkten. Vi moderater har deltagit i debatten medliv och lust, och vi har framfört förslag som liggernära den tyska modellen. Men vi har också varitberedda att diskutera andra förslag. Det finns dockandra partier som inte är lika intresserade av enförändring i det hänseendet.Fru talman! vill jag säga att jag beklagar demalörer som inträffat i arbetet. Jag har därför irådande situation ingenting emot att betänkandetåterremitteras till utskottet. På så sätt kan vi få ettbetänkande som i sin helhet täcker in alla de frågorsom här är aktuella.Anf. 19 () replik:Fru talman! Jag missar naturligtvis inte chansen attfå byta några ord med om monarkin.Frågan om den rena lutherska bekännelsen skallvisserligen behandlas av Kyrkoberedningen. Det kunde varaintressant att få höra vilken egen principielluppfattning har i frågan. Frågan ärinte alldeles principiellt obetydlig i då denreligiösa fundamentalismen breder ut sig övervärlden. Är det inte ett problem med dennakvarvarande bestämmelse? Även om det är en litenfråga, är det ändå en ganska stor sak att vi begär attvårt statsöverhuvud skall ha en viss bestämdreligiös inriktning.Jag skulle också gärna vilja höra vilken uppfattningBirger Hagård har om den fullständigt vanvettigaregeln som säger att regeringen skall godkänna densom kronprinsessan gifter sig med. Skallverkligen partikamrat -- för att nämna någon i högen -- kunnabedöma om det är lämpligt att kronprinsessan t.ex.gifter med sig någon som inte tycker som han? Jagär medveten om att den reella makten attbestämma i någon annan riktning väl inte är så stor.Men även på den punkten handlar det om enprincipfråga. Är det inte fullständigt vanvettigt attsådana bestämmelser får leva kvar?Anf. 20 () replik:Fru talman! Jag vill gärna tillmötesgå JohanLönnroth i hans mycket blygsamma begäran. Hanvill höra min egen privata uppfattning i dessa tvåprincipfrågor.Jag trodde att det framgick rätt tydligt av vad jagtidigare sade att jag anser att även statschefensreligiösa tillhörighet bör vara en privatsak. Man fåranföra andra motiv för att kunna övertyga mig ommotsatsen; det är möjligt att sådana argument kanfinnas. Men rent allmänt anser jag det vara enprivatsak.Naturligtvis bör detta även gälla vemkronprinsessan avser attäkta. Det är sådant som är privatsaker, och det börman kunna komma fram till. Men i det här landet ärvi ju noggranna. Det skall utredas och framläggasförslag. Jag hoppas att dessa saker kommer attklaras ut. Det är min privata uppfattning. Jag harinte rådfrågat vare sig statsministern eller någonannan.Anf. 21 () replik:Fru talman! Jag tar då detta som ett löfte att fråganom åtminstone en utredning kommer upp ikonstitutionsutskottet. Det finns faktiskt motioneri detta betänkande, vilka handlar om dessa saker.Även om vårt vänsterpartistiska krav är merlångtgående -- jag har inte så stort hopp om att fåmed mig på det -- räknar jag med attBirger Hagård är beredd att medverka till attkonstitutionsutskottet tar initiativ till att dennafråga utreds. Egentligen behöver ju inte fråganutredas, utan det skulle räcka med att man ser tillatt bli av med dessa historiska rester från ettgammalt och djupt odemokratiskt system.Anf. 22 () replik:Fru talman! Låt oss utgå från att Kyrkoberedningenklarar ut frågan om den religiösa tillhörigheten. Vibrukar ju inte ha för vana att föregripa det somolika utredningar sysslar med. Men JohanLönnroth har alldeles rätt i vad gäller den storafrågan om republik eller monarki att jag på intetsätt delar hans allmänt principiella republikanskainställning. Tvärtom ser jag mig som en varmanhängare av monarkins fortbestånd i landet.Vad gäller andra detaljer kan det finnas allanledning att i olika sammanhang ta upp dem ochåtstadkomma de -- som jag kallar dem --nödvändiga moderniseringarna också på dettaområde. Det kommer säkert att komma fram.Anf. 23 () replik:Fru talman! tog upp de tvåborgerliga övertrampen från den princip som vibåda hyllar och anser att man bör eftersträva,nämligen enighet i författningsfrågor omdemokratins spelregler. Han tar upp frågan omfolkomröstningsinstitutet som behandlas i dettabetänkande. kommer senare attta upp den socialdemokratiska reservationen.Men min reaktion gäller följande: Här träffar vi enbred överenskommelse om ett antalförfattningsfrågor. diskuterar depolitiska partierna om vilka frågor som bör bliföremål för första grundlagsbeslut ochom vilka som bör bli föremål för ettutredningsarbete. Ifrån dessa överläggningarkommer två utredningsförslag. Ett går ut på skall utreda frågan om delning av de störstavalkretsarna. Det andra går ut på att man skallutreda frågan om hur man skall komma åtmissbruket av den fria nomineringsrätten. Men ettpar månader efter denna överenskommelse slår deborgerliga ledamöterna i tilloch ''kastar in'' folkomröstningsinstitutet förutredning med sikte på beslutandefolkomröstningar. Jag kan väl inte annat än ageramot denna något underliga form för enighet iförfattningsfrågor.Vid frågan om utlandssvenskarnas rösträtt gickman inte ens via en utredning, utan man gick direkttill ett första grundlagsbeslut i . På dennapunkt har ett vilande grundlagsbeslut.Och vi socialdemokrater finner detanmärkningsvärt att med bräckligmajoritet skall grundlagsskydda vissautlandssvenskars rörsträtt.Fru talman! Jag upprepar det som jag i dennakammare sagt tidigare: Den borgerliga hanteringenav denna fråga visar på brist på respekt för departier som är emot ett grundlagsfästande.Men det mest anmärkningsvärda, fru talman, ärvalet av den tidpunkt då de borgerliga villgrundlagsfästa utlandssvenskarnas rösträtt. I dagdiskuterar flera länder frågor om medborgarskapoch rösträtt. Starka krafter verkar också för attländer skall samordna sina regler på detta område --vilket skulle vara önskvärt.Därför måste jag fråga : Varfördenna brådska? Varför detta ointresse att sökabreda lösningar i dessa två frågor? Varför dennasträvan att grundlagsfästa något som enbart kan blien liten beståndsdel i en betydligt viktigare helhet?Anf. 24 () replik:Fru talman! Som jag sade i mitt anförande har vifrån den borgerliga sidan sett frågan omutlandssvenskarnas rösträtt som en mänskligrättighet. Vi har sett det som en skyldighet förlandet att genomföra detta. Vi har i det här fallethelt enkelt inte velat finna oss i attSocialdemokraterna velat förhala frågan. Vi harinte velat finna oss i att man från socialdemokratisksida inte utan vidare velat ge just alla dessamänniskor som gör så stora insatser för vårt landutomlands deras självklara rösträtt. Det har vi i höggrad ansett obefogat.Beträffande folkomröstningsinstitutet är ensammanställning och utvärdering av vunnaerfarenheter det centrala. Det framgår ocksåtydligt av utskottsbetänkandet. Det förvånar migmycket att socialdemokaterna inte ens villmedverka till detta. Det verkar som att man anserom de erfarenheter vi har skulle vara debästa och att frågan över huvud taget inte behöverventileras närmare.Anf. 25 () replik:Fru talman! använder nu litetoförsiktigt uttrycket förhala. Då har jag en fråga tillBirger Hagård, och jag hoppas att han inte blir migsvaret skyldig: Om Socialdemokraterna inte villvara med om en viss grundlagsändring, betyderdetta att de borgerliga partierna kommer att köraöver socialdemokratin? Kommer de då att säga attdet var synd att det stora socialdemokratiska partietinte ville vara med om denna grundlagsreform ochkonstatera att Socialdemokraterna bara var uteefter att förhala, och att de därför beslutar igrundlagsfrågan?Vi socialdemokrater har inte behandlatgrundlagsfrågor på det sättet. Vi har behandlat demmed den största respekt för andra politiskauppfattningar. Men uttryckte det såatt det var synd att Socialdemokraterna inte villevara med om denna grundlagsändring men att mankommer att besluta så som man vill. Är det så nitänker göra i fortsättningen?Anf. 26 () replik:Fru talman! Om Socialdemokraterna hade framförtett enda vettigt argument när det gäller att skjutaupp ett beslut, i det här fallet omutlandssvenskarnas rösträtt, hade jag kunnat förstådet hela. Men något sådant argument har inteframkommit. Om Socialdemokraterna rent sakligthade sagt att de ville se på den och den frågan isammanhanget, tror jag att ha fått gehör för de synpunkterna i denborgerliga kretsen. Jag har alltså inte vid någottillfälle hört några argument framföras motutlandssvenskarnas rösträtt som förtjänar att tas påallvar.Anf. 27 Tredje vice talman ():Fru talman! Det är flera intressantagrundlagsfrågor som är upptagna i dettaförhållandevis tunna betänkande. Jag skall hållamig till några av dem som jag tycker är viktiga.Utskottets ordförande betonade inledningsvis attdet är viktigt att vi kan nå betydande enighet närdet gäller grundlagsändringar. Det tycker jagockså. Men debatten måste gå vidare, även om manhar kommit överens om vissa reformer. Alla är juinte tillfredsställda med allt i de förändringar somhar gjorts. Det finns alltsåanledning att se till att den författningspolitiskadebatten förs vidare -- det kan i sin tur leda tillkommande förändringar.Vad gäller upprördheten över grundlagsregleringenav utlandssvenskarnas rösträtt, måste jag säga attden kom post festum. När frågan behandlades iutskottet upptäckte jag inte någon särskildupprördhet från socialdemokraternas sida. Jag sågdet närmast som ett rutinmässigt nej-sägande. Jagvill säga, liksom , att det inte harframförts något bra argument mot förslaget.Utlandssvenskarna har haft sin rösträtt genomvallagen. Vallagen kan ändras genom ett beslut. Nugrundlagsfästs utlandssvenskarnas rösträtt. Det bliralltså svårare att ta ifrån dem rösträtten igen.Jag tycker för min del att rösträtten skall följamedborgarskapet. Denna del blir naturligtvisviktigare, genom att våra utlandsrelationer ökaroch genom att så många svenskar gör goda insatserför utomlands -- utan att de för den skullhar lämnat landet för gott eller inte har någotintresse av vad som händer i hemlandet.Vad sedan gäller de konkreta förslagen i detaktuella betänkandet, är det två förslag som ärsärskilt viktiga, nämligen övergången till fyraårigmandatperiod och personval. I den första frågandelar jag tveksamhet när det gällerden formella proceduren. Det hade naturligtvisvarit snyggare om hade fattat två beslutinnan den nya mandatperioden påbörjas. Rentgrundlagsmässigt är det möjligt att göra på det härsättet, men riktigt tilltalande är det inte.Övergången till en fyraårig mandatperiod ärbehäftad med två brister, och jag hoppas därför attden författningspolitiska debatten fortsätter. Vi harfortfarande gemensam valdag, vilket är konstigt. Viär originella på en del sätt i , bl.a. på dettasätt. Jag kan inte tänka mig att man i något annatland skulle komma på tanken att koppla ihop delokala och regionala valen och riksdagsvalen. Jaghoppas att den fortsatta debatten leder till attkommunalvalen skiljs från riksdagsvalen. Vad somsker i kommuner och landsting är ju utomordentligtbetydelsefullt. Huvudparten av den samhälleligaverksamheten äger faktiskt rum där, om man ser tillavgjorda ärenden och till hanteringen avsamhällsekonomiska frågor.Det har inte gått att komma därhän , och detberor på socialdemokratiskt motstånd; annars hadeen återgång till skilda valdagar skett för längesedan.Den andra bristen är att man i samband medövergång till fyraårig mandatperiod inte har tagitupp frågan om upplösningsrätten. Det är mycketmärkligt att höra utskottets ordförande först sägaatt vi måste ha en fyraårig mandatperiod för attmöjliggöra ett längre planeringsperspektiv, bl.a.därför att det är viktigt att komma till rätta medsamhällsekonomiska problem. I nästa andetagsäger han att en fördel med den fyraårigamandatperioden är att det kan bli enklare attanvända sig av upplösningsrätten.Vad är det för mening med en fyraårigmandatperiod, om man varje gång det krisar till sigi detta hus skall börja prata om att upplösariksdagen och anordna nyval? Då har ju denstabiliserande faktor som en fyraårig mandatperiodkunde vara gått förlorad. Detta har visat sigutomlands.