prot · GH0962 · 1994-02-17 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1993/94:62Torsdagen den 17 februariKl. 12.00--15.131 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 11 februari.2 § Svar på interpellation 1993/94:81 omökande segregation i skolornaAnf. 1 (m):Fru talman! har i en interpellationfrågat mig vilka initiativ jag avser att ta för attmotverka ökande segregation i ochandra kommuners skolor.Jag har i mitt svar utgått ifrån att det fråganegentligen behandlar är skolkostnaderna i vidmening, det nya bidragssystemet och dess effekterför elever med svårigheter.Skolverket har i sin fördjupadeanslagsframställning /95--1996/97 redovisatutvecklingen vad gäller kostnaderna förskolverksamheten. De kommunala resurser somavsätts till utbildning motsvarar i genomsnitt entredjedel av de totala kostnaderna förkommunernas verksamhet. Mellan 1980 och1991 ökade kostnaderna per elev i grundskolanmed 25 %.Från andra halvåret 1992 kan man konstatera attkommunernas verksamhetskostnader generelltminskat. De största neddragningarna sker inomgatuförvaltning, fritid och kultur. Men ocksåskolkostnaderna minskar, som antaletbarn i förskole- och grundskoleåldrarna ökar.Variationerna mellan olika kommuner är stora ochberor i första hand på strukturella faktorer.Det säger sig självt att ekonomins nedgång innebärsvårigheter i alla verksamheter. Däremot redovisarSkolverket, som granskat resursfördelningen tillskolorna, inga större negativa effekter av det nyastatsbidragssystemet vad gäller stödet till elevermed särskilda behov. Det finns enligt Skolverketinte något som tyder på att det har inträttnågon märkbar förändring av skolhuvudmännensmöjligheter att ge elever med påtagliga svårighetererforderligt stöd. Däremot finns det en risk för attelever med mindre synliga behov får försämrademöjligheter.Det är viktigt att uppmärksamma de slutsatser somhittills kunnat dras. Den förändradeansvarsfördelningen inom skolan och ekonominsnedgång har inneburit stora förändringar och ävenpåfrestningar på kommunernas styrnings- ochledningsfunktioner. Likväl anser jag att principenatt kommunerna får ta det fulla ansvaret förresursfördelning, organisation m.m. medan statenanger de övergripande målen är riktig. Det ärlokalt, nära verksamheten och i kontakt med demsom direkt berörs av besluten det bästa underlagetför nödvändiga prioriteringar finns.Det är också viktigt att övergången till det nyastyrsystemet får ta sin tid och att kommunerna fårarbeta vidare med de nya förutsättningarna inomde ramar skollag, skolförordningar och läroplananger innan vi drar långtgående slutsatser omeffekterna av det decentraliserade ansvaret. Kravetpå likvärdig utbildning för alla elever gäller, liksomrätten till stöd för elever som behöver det, och jagutgår från att kommunerna uppfattat detta.Skolverket ansvarar för tillsynen avskolverksamheten, och myndigheten avser bl.a. attunder den närmaste treårsperioden analyserakommunernas resursfördelningssystem. Någrasärskilda initiativ för att utvärdera effekterna av detnya statsbidragssystemet m.m. behövs därför inte.Arbetet är redan i gång.Anf. 2 ():Fru talman! I den allmänpolitiska debatten för envecka sedan sade skolministern att det inte fannstillräckligt underlag för att kunna bedöma effektenav hennes egen skolpolitik, bl.a. vad gäller beslutetatt garantera privatskolorna av kommunernasskolkostnad.Det var förvånande att skolministern kunde sägadetta efter besöket i . BeatriceAsk träffade då bl.a. ,partikamrat till henne i , och ansvarig förstadsdelsnämnderna. Jag undrar om inteskolmininstern då tog till sig den undersökning somhar godkänts enhälligt av fullmäktigeoch som säger att när elever går över från enkommunal skola till en privatskola ökarkommunens kostnad med mellan och 7 000kr per elev.Efter skolministerns besök har också stadskanslieti undersökt läget generellt vad gällergrundskolans undervisningsresurser. Kostnadernaför den reguljära undervisningen inklusive stöd harräknat per elev reducerats mellan1989/90 och 1993/94. Kostnaderna för svenska 2 harminskat och för hemspråk med 47 %.Det kommunövergripande stödet för barn medsärskilda behov har minskat med ca 10 %.Minskningen av resurser är störst och ligger påmellan och i de stadsdelar som har högandel invandrare och sociala problem.Segregeringen ökar således starkt och de verkligtdramatiska försämringarna kommer först nu ochnästa läsår.Efter skolministerns besök har också alla elever istadsdelen skolstrejkat föratt protestera mot beslutet att lägga nedSvartedalsskolan. Uppslutningen var total. Jag villpåminna skolministern om vad det här handlar om.Man vill alltså lägga ned en skola med drygt 300elever, där mer än hälften av eleverna på högstadietär invandrare. De skall flyttas till två andra störreskolor i stadsdelen respektive 57 %invandrarbarn på högstadiet.Jag talade med en av lärarnapå Svartedalsskolan. Hon berättade att eleverna påskolan just har fått fylla i önskemål om vilken skolade vill gå i . Nästan alla elever vill stanna.Men många säger att de kommer att flytta frånstadsdelen om skolan läggs ned. Det är heltentydigt att det är de starkaste föräldrarna, alltså demed de högre inkomsterna, som har möjlighet attflytta och som kommer att flytta. Jag vill frågaskolministern: inte skolministern något somhelst ansvar för nedläggningen av Svartedalsskolanoch det som håller på att hända i stadsdelenBiskopsgården i ?Beatrice säger också i svaret till mig attingenting tyder på att det inträtt någon märkbarförändring av skolhuvudmännens möjligheter attge elever med påtagliga svårigheter erforderligtstöd. Man kan uppfatta detta som en renoförskämdhet mot hennes egna partikamrater:Johnny , kommunstyrelsensordförande, och , alltså depolitiker som styr i . Menar de här moderata kollegerna till henne skullekunna ge barnen med särskilda behov betydligt merstöd, men att de inte gör det på grund avinkompetens eller rent av ren dumhet?Det är lokalt nära verksamheten och i kontakt meddem som direkt berörs av besluten som det bästaunderlaget för prioriteringar finns, sadeskolministern. I den allmänpolitiska debattenangrep hon också stadsdelsnämnderna i Göteborg.Det här fick jag inte riktigt att gå ihop. Innebärdetta att hon erkänner att hennes egna borgerligakolleger i stadsdelsnämnden i intehar kontakt med dem som närmast berörs av debeslut man fattar? Inkompetensförklarar hondärmed också sina egna partikamrater, denborgerliga majoriteten i stadsdelsnämnden iBiskopsgården?Jag frågade inte efter utvärderingarna avsegregeringen. Jag frågade efter konkreta initiativför att motverka segregationen. Och jag vill till sistställa ett par frågor till: Har skolministern i denregering som talat om att skapa bästa skolainget som helst ansvar för det som håller på atthända i den svenska ? Tänker inteskolministern ta några som helst konkreta initiativ?Anf. 3 ():Fru talman! Låt mig börja med att kommenterabegreppet segregering, som jag tycker används påett mycket vårdslöst sätt i den politiskapropagandan från vänstern ochsocialdemokraterna.Det finns runt omkring i världen segregeradegetton och slum, men det har vi faktiskt inte iSverige. Ur synvinkel är detförstås naturligt att i politiskt syfte använda ett såladdat uttryck som just segregering. Men jag tyckeratt det finns skäl att vända sig emot ett missbruk avdetta.En sak är att försöka göra politiska vinster, enannan är att ta ansvar för vilka signaler man sändertill elever, föräldrar, lärare och andra i främst destorstadsområden som genom tidigarebostadspolitiska beslut och samhällsplanering fåtten social struktur som inte avspeglar ett genomsnittav det svenska samhället.Jag vill kommentera en del av de frågeställningarJohan tar upp i sin interpellation. Ävenom detta explicit handlar om kan manändå ta upp en del generella saker.Det är alldeles självklart att varken jag eller mittparti vill medverka till en medveten segregering avden svenska skolan. Det är naturligtvis inte falletom begreppet definieras på ett trovärdigt sätt.Även om ett område är socialt eller etnisktsnedfördelat tycker inte jag om att använda termersom segregerat område eller segregerad skola,eftersom det ligger en stark värdeladdning i detta.Det för, som jag sade tidigare, tankarna till gettooch annat. Många som bor i sådana områden, ochtrivs bra med det, känner sig naturligtvis sårade avett vårdslöst hanterande av sådana uttryck.Vänsterpartiet har aldrig accepterat statensnuvarande resurstilldelningssystem tillkommunerna och förordar ständigt en återgång tillsektorsbidrag till skolan med argumentet att detnuvarande systemet skapar nedrustning och misär.Det finns säkert snedfördelningseffekter i detkommunala utjämningsbidraget. Men det är intealldeles enkelt att särskilja vad som ärsystemeffekter och vad som orsakas av denallmänna ekonomiska krisen. Medel till skolankommer dels fråns staten, dels från kommunen. Dekommunala prioriteringarna tänker jag självklartinte sätta mig till doms över från den härtalarstolen, även om jag liksom andra naturligtvisser förbryllande exempel från en del kommuner.Men jag ser också många exempel på hur manfaktiskt prioriterar skolan i ett trängt ekonomisktläge.Fyrkantiga skolpengssystem som inte tar hänsyn tillskolors olika förutsättningar eller elever medsärskilda behov kan jag inte på något sätt försvara.Kapitationssystem med ett grundbelopp och därtillförstärkningsresurser efter behov kan däremot varaen alldeles utmärkt ersättningsprincip.Finns det då ett direkt och enkelt samband mellanekonomiska resurser och den enskilda skolanskvalitet eller effektivitet? Det är naturligtvis inte såenkelt.Det ligger en stor fara i, menar jag, att skylla allaeventuella bekymmer i dagens skola på medelsbristoch besparingar. Vi behöver en levande debatt omorganisation, pedagogisk förnyelse ochkompetensutveckling, om professionalism,förhållningssätt och målsättning inom skolan. Enensidig fixering vid pengar och nedskärningarskymmer den debatten. Utan att på något sättförringa problemen med nedskurna resurser vill jagändå tro att knappheten faktiskt kan varauppfinningarnas och nytänkandets moder även iskolan.Det finns ingen entydig bild av att den enskildaskolans kvalitet skulle ha ett direkt samband meddess lokalisering. Skolans kvalitet bestäms av fleraandra faktorer. Jag vill ta upp några synpunktersom på pedagogiska institutionenvid presenterade för ett parår sedan i en sammanfattning av forskning baseradpå studier av vad som utmärker framgångsrikaskolor utifrån pedagogiska och sociala aspekter.Det finns, säger han, undersökningar som harkonstaterat större effekter av skoltillhörigheten änav elevernas etniska eller sociala bakgrund ochtidigare kunskaper. En bra skola kan lyfta elevermed sämre grundförutsättningar, medan enineffektiv skola kan sabotera elever med godaförutsättningar.Man kan mäta skoleffekter på såväl baskunskapersom på trivsel, självkänsla och kreativitet.Exempel på egenskaper och handlingsmönster iden goda, effektiva skolan uppger han vara att manprioriterar skolans kunskapsmål. Man har högaförväntningar på eleverna utifrån lärandets glädje,uppmuntran och belöning, återkommandeutvärdering, ett tydligt och demokratisktledarskap, ordning och reda utan förtryck, respektoch ömsesidigt förtroende mellan lärare och elever,en engagerad och interaktiv pedagogik och enväxling mellan klassundervisning ochindividualisering. Det finns alltså en hel radkarakteristika som är väl värda att ta vara på.Vad jag vill peka på är att debatten om ekonomiskabesparingar som enda faktor för bristandelikvärdighet i den svenska skolan är alltför ensidig.Det finns andra mycket viktiga faktorer som intespecifikt är beroende av ekonomiska resurser. Deskall mera ses som ett tänkande, ett förhållningssättsom har med lärandets glädje och kultur att göra.Mycken god undervisning och mycket lärande kanske under betydligt hårdare ekonomiska villkor ändem som den svenska skolan lever under i dag.Jag har tidigare nämnt vikten av ett tydligtpedagogiskt ledarskap och ett pedagogisktnytänkande. Vi som nation satsar kanske mer ännågot annat land på skolan. Det är viktigt att hamed detta i debatten. Därmed inte sagt att jagskulle bagatellisera verkningarna av tuffa lokalabesparingar. Om det vore så, att den ekonomiskafaktorn var den enda, skulle man i väldigt mångaländer ha en fullständigt undermålig undervisning,men det har man faktiskt inte.Anf. 4 ():Fru talman! Som utbildningspolitiker måste manalltid ha klart för sig att alla missförhållanden iskolan eller saker som man skulle vilja ställa tillrätta inte enbart beror på skolans egen verksamhet,utan de är beroende av andra samhälleliga faktorersåsom arbetslöshet och annat.Det är klart att vi från lägger framförslag som handlar om skolans arbete och dessförutsättningar att utveckla det pedagogiska ochorganisatoriska arbetet. Detta vill jag säga medanledning av det senaste anförandet. När vi frånVänsterpartiet lägger fram förslag till omatt öppna skolan och dess verksamhet motsamhället i övrigt är ju de andra partierna, inklusiveFolkpartiet, beredda att avslå dem.När jag har läst statsrådet svar på JohanLönnroths interpellation har jag funderat övervilket perspektiv jag skall lägga på svaret och hurjag skall förstå det. Svaret är ju i stort settintetsägande. Dessutom är det, om det nu ärmöjligt, motsägelsefullt. Det bortser från vissafaktorer av vilka jag vill ta upp ett par tre stycken.Statsrådet säger att ökadekostnaden per elev i med ca 25 %.Samtidigt minskade ju den statliga andelen av dentotala skolkostnaden. Det innebär att det inteenbart är den borgerliga regeringen som är skyldigtill de förhållanden som råder. Detta vill jag hasagt. Också den tidigare socialdemokratiskaregeringens företrädare bör ha detta i minnet närde deltar i en debatt av det här slaget.Vidare säger statsrådet att det är lokalt, näraverksamheten och i kontakt med dem som direktberörs av besluten som det bästa underlaget förnödvändiga prioriteringar finns. Hur stämmer detmed det förhållandet att man nu föreslår enneddragning av hemspråksundervisningen i skolanmed -- avde som återstår av anslaget tillhemspråksundervisning, om man räknar bortstudiehandledning och anslaget till nordiska språk?Hur stämmer ett sådant uttalande med förhållandetatt regeringen hårdnackat står fast vid att anslagettill privatskolor minsann skall vara av dengenomsnittliga elevkostnaden?Om jag vore elev i eller igymnasieskolan, skulle jag ställa mig väldigtfrågande till det svar som har fått.Statsrådet tar ju inte till sig tidigare rapporter ochden opinion som har funnits och framöverfrån lärarfack, elevorganisationer osv. Hon kaninte se att det finns en utveckling som är oroandeoch som kan betecknas som en ökande segregeringinom skolan. Detta är väldigt märkligt. Ett partisföreträdares förmåga att kunna se orättvisor ochdåliga förhållanden i skolan beror tydligen på omde befinner sig i opposition eller inte. Så får det intevara. Det betyder att deras förmåga till kritiskanalys står i direkt proportion till väljarunderlaget.Det vore skrämmande om fördumningen ökar medantalet fler röster som man får.Det finns en social segregation. Det finns skolorsom snart inte har en svenskfödd elev. Vi borde ta in varje detaljinformationom att det finns tydliga tendenser till segregationoch slå larm och agera utifrån detta, om vi har ettnationellt ansvar för skolan och om vi verkligen isann västerländsk humanistisk anda och medsubstantiell etik vill ha en likvärdig skola.I en frågedebatt då jag tog upp frågan om avgifter iskolan och pekade på dessas segregerande funktionsade statsrådet att hon var beredd att bevaka ochfölja upp frågan. Därför är detta interpellationssvarnågot förvånande. Jag tycker att en väg vore attsnabbt tillsätta en parlamentarisk delegation somfinge i uppgift att se om det finns tendenser till ellerklara tecken på en ökande segregering inom skolanoch att snabbt lägga fram förslag om åtgärder somskulle motverka denna utveckling. Jag vill då frågastatsrådet om också regeringen skulle kunna kännasympati för en snabb och konkret åtgärd.Anf. 5 ():Fru talman! när jag växte upp och gicki skola på i fanns det mångabarn. Vi gick i enhetsskola. var ettförsöksområde, en föregångare till dendemokratiska skolan, , en skola föralla. Vi kände att vår utbildning var bra och att denvar likvärdig.I dag är verkligheten i en annan.Segregationen ökar. Det visar bl.a.Lärarförbundets utredning. Ändå tar den inte uppalla segregationsfaktorer.Det är många faktorer när det gäller Biskopsgårdensom spelar roll när man skall mäta segregationen.Man har en högre arbetslöshet och ett högresocialbidragstagande. Man har en bl.a. lågutbildningsnivå, dålig studiemotivation och läs- ochskrivsvårigheter. Men detta är inga oöverstigligaproblem. De går att lösa, om man får ett nyttresursfördelningssystem, både kommunalt ochrikspolitiskt. Det skall dessutom vara ett systemsom tar hänsyn till behoven.Beatrice angrep mig och densocialdemokratiska Göteborgsbänkens skolmotionangående skolpeng i förra veckans allmänpolitiskadebatt. Hon sade att det inte finns några belägg föratt segregationen har ökat, att skolan är enkommunal fråga och att problem berorpå statsdelsnämnderna. var emot denreformen. Men hur är det egentligen?I 1991 års valrörelse sade att det ärframtidstro och optimism som skall breda ut sig istorstäderna, inte armod och stagnation. Manriktade in sig på storstädernas ekonomiska problemoch sade att storstäderna saknade kompetentledarskap. Storstäderna hade utsatts för en negativsärbehandling av den socialdemokratiskaregeringen och den socialistiska majoriteten iriskdagen. I stället utlovade man en konsekventpolitik som skulle ta hänsyn till storstädernasspeciella förutsättningar. har insettatt storstadsregionerna är ekonomiskamotorer. Det går inte att strypa storstäderna och troatt utvecklingen och tillväxten därmed flyttas tillandra delar av . Därför måste en kommandeborgerlig regering ta bort alla hämskor påstorstäderna.Detta var det budskap som skulle locka väljarna attlägga sina röster på det moderata alternativet.Dessutom utlovade man skattesänkningar. Då varstorstädernas problem en rikspolitiskangelägenhet, men är det plötsligt en kommunalfråga. Saken är emellertid den att detta hör ihop.Statliga åtgärder, regeringens beslut och förmågaatt fatta beslut drabbar kommunerna så, attnedskärningar blir nödvändiga. Det är mångaförsämringar som har drabbat . Det ärförsämringar från den socialdemokratiskaregeringens tid och också väldigt mycketförsämringar från den här regeringens tid. Dettamåste rättas till, och det kan man göra genom ettkommunalt skatteutjämningssystem, ett nyttsystem som bl.a. innefattar de åtgärder och förslagtill ändringar som finns iStrukturkostnadsutredningen.Moderaterna i var emot STN, dvs.stadsdelsnämnder. driver man frågan om ennedläggning. Man använder forskningsrapportersom belägg för sin kritik. Men sanningen är attenligt rapporterna har inte reformen lyckats vidganärdemokratin och medborgarinflytandet. Det ärallvarligt i sig, men man har lyckats att spara på etteffektivt sätt. Missnöjet är dock störst i deresurssvaga områdena som vi bl.a. diskuterar här . Forskarna kritiserar just resursfördelningenoch efterlyser ett system där behoven beaktas.Orsaken till problemen är att man inte har tagithänsyn till de olika faktorer som jag tidigarebeskrev när man har fördelat resurserna.Lösningen är därför inte att, som vill,ta bort stadsdelsnämnder utan den är att ändraresursfördelningssystemet, precis som visocialdemokrater vill.Överkompensationen till privatskolorna är ju detsom snedvrider fördelningen, precis som JohanLönnroth beskrev här. Friskolorna borde i ställetha ett bidrag som står i förhållande till derasutbildningsåtagande. Vi socialdemokrater vill ha enlikvärdig skola med samma villkor och möjligheterför alla elever, vare sig eleven har valt enprivatskola eller en näraliggande skola.Anf. 6 ():Fru talman! Jag tycker att det är angeläget att vi häri riksdag, som i alla andra politiskaförsamlingar, talar om verkligheten, och i det härfallet den verklighet som eleverna möter i skolan.En del säger att det inte finns någon segregation, sådet skulle vi inte behöva att tala om. Jag hävdar attdet finns en segregation. Den är ett faktum förväldigt många elever.Beatrice , och för den del också andra statsråd,brukar skylla bekymren på den tidigaresocialdemokratiska regeringen. Man säger att dethär är vårt fel. Jag tycker att det är en ofruktbardiskussion. Det har begåtts misstag under den härregeringen, under den förra regeringen och ocksåunder den förra borgerliga regeringen. Men det äringet argument för att fortsätta vidare med enpolitik som förstärker segregationen och bidrar tillatt skolan blir en del av det tudelade , somvi nu kan se fler och fler exempel på. Tvärtomborde det vara en angelägen uppgift för varjepolitiker som vill hävda att för allaelever skall vara den likvärdiga skolan dit allaelever har rätt att komma och ställa krav på denallra bästa undervisningen. Det vore en angelägenuppgift för oss allihop att se till att det vidtasåtgärder som minskar segregationen, som gör attSverige återigen blir ett folk med sammaförutsättningar och villkor i stället för ett folk somtvingas att leva i ett tudelat samhälle.Det finns viktiga nationella mål för skolanfastslagna. Likvärdigheten är ett av de allraviktigaste. Skolan skall vara till för alla. Det fårabsolut inte gå förlorat i decentraliseringen. Detfinns inte heller någonting idecentraliseringstanken som gör att vi måste släppapå kraven på likvärdighet. Det är vårtuppföljningsansvar. Vi har alltså en plikt attdiskutera dessa frågor i riksdagen.Under de år som har varitskolminister har det varit märkbart svårt att få inhenne i den här diskussionen och att få modernauppgifter till underlag för en diskussion omsituationen i skolan. Det som har kommit framhandlar framför allt om tiden före de mycketdramatiska förändringar som har skett under deallra . Som påpekadeär det intressant att få veta vad som händer nästaår, för det räcker ju inte med det som har gjorts.Detta fångas alltså inte upp i redovisningarna.I dag finns många samverkande faktorer, faktorersom drar åt samma håll. Jag menar att de här draråt fel håll, mot en större segregering. Det är frågaom mycket kraftiga besparingar -- skolministernhar i sitt interpellationssvar erkänt att det är på detsättet -- som innebär större klasser, färregrupptimmar, färre speciallärarinsatser, mindreelevvård och en rad annat som naturligtvis påverkarde enskilda elevernas möjligheter att få en braundervisning.Det är också fråga om det resursfördelningssystemsom nu används i allt fler kommuner, vilket brukarkallas för skolpeng -- en nära nog lika stor peng föralla elever. Ingen hänsyn tas till att barn är olika ochhar olika behov.Det är också av betydelse att denna riksdag harfattat beslut om principer för fördelning avstatsbidrag och kommunala bidrag till friståendeskolor, som spiller över på kommunernasresursfördelningssystem. Det är litet förvånande,tycker jag, när skolministern säger att det är lokalt,nära verksamheten och i kontakt med dem somdirekt berörs av besluten som det bästa underlagetför nödvändiga prioriteringar finns. Ärskolministern, med tanke på det svaret, beredd attnu föreslå den ändring som vi har hävdatär nödvändig, så att kommunerna också fåransvaret för resurstilldelningen till de privataskolorna?Det är nu viktigt att använda alla till buds ståendemedel för att vända utvecklingen så att vi återigendrar åt rätt håll. För det krävs åtgärder i dennariksdag och åtgärder ute i kommunerna. Somunderlag för detta har vi socialdemokraterföreslagit att man skyndsamt skall ta fram ett brettunderlag för debatten, att får i uppdragatt göra en utvärdering med hänsyn tagen till allade organisatoriska förändringar samtresursfördelnings- ochresurstilldelningsförändringar som kommunernahar utsatts för.Skolministern säger i sitt svar att det inte harvarit några större negativa effekter av det nyastatsbidragssystemet.