prot · GH09116 · 1994-06-02 00:00:00 — Därmed behövdemänniskor inte längre i onödan få sin frihetbeskuren, i onödan hospitliseras och förloramöjligheten att leva ett normalt liv.Vad hände då när de gamla mentalsjukhusenstängdes och psykiskt sjuka skulle få vård och stödute i samhället bland oss andra?Psykiatriutredningen hade uppgiften att göra enbred kartläggning av situationen för de psykisktstörda i det svenska samhället.Psykiatriutredningen gjorde en rejäl syneförättningför den här gruppen människor i det svenskasamhället när det gällde vården, boendet,förtidspensionerna, ekonomin, det sociala stödetoch sysselsättningen.Det fina med inventering varatt vi valde att se på hur de här människorna hadedet utifrån deras egen och de anhörigas situation.Vi valde ett individperspektiv. Utredningen valdeinte ett myndighetsperspektiv, att sektoriellt tittapå frågan från landstingssynpunkt,Socialstyrelsesynpunkt och boendesynpunkt. Vivalde att utgå ifrån individens situation.Vi kunde se sektoriseringens baksida. I åtta niodelbetänkanden kunde vi påvisa att det fanns klarabrister för de psykiskt störda. Vi lyfte på ett antalstenar som det fanns saker under som det inte varalltigenom trevligt att se. Det lärde oss iutredningen att det var angeläget att stärka depsykiskt stördas ställning, både i vården och isamhället. Det var också en markering frånutredningens sida att de anhöriga och de psykisktstörda fick en röst i ett statligt betänkande.Ett av våra delbetänkanden innehöll en beskrivningav hur de psykiskt sjuka och de anhöriga uppleversin situation. Det var också något av en historiskmarkering. hade man inom psykiatrin istor utsträckning sett över axeln påpatientorganisationerna och t.o.m. sett dem somett stort problem i vården i stället för som entillgång.Jag ser det därför som en väldigt viktig markeringnär nu regeringen i sin proposition och isitt beslut kommer att ge stöd till kamrat- ochanhöriginsatser. Det är ett erkännande av vad detbetyder att ha den verksamheten med i psykiatrin.I de åtta nio delbetänkandena påvisadePsykiatriutredningen de här bristerna. Utifrån ettanhörig- och patientperspektiv lade man fram ettantal förslag som syftade till att förbättra depsykiskt stördas ställning både i vården och isamhället.Nu ligger regeringens proposition på riksdagensbord. Det är en bra proposition som socialutskottettillstyrker. Det var en enig utredning som lade framsitt förslag. Där satt företrädare för ,. Nupresenterar socialutskottet ett enigt betänkande iriksdagen. Utskottet har i samförstånd och ikontakt med och Bo Könbergpreciserat och utvecklat propositionen på ett antalpunkter.Som jag ser detta är den här politiska enigheten enstyrka. De förändringar som förestår kommernämligen att förutsätta ett politiskt engagemangbland de förtroendevalda ute i kommuner ochlandsting när det gäller att sätta sig in i den härproblematiken och att se till att det beslut somriksdagen fattar också kommer att kunnafullföljas och förändra vardagen för de psykisktsjuka.Det kommer att förutsätta ett gemensamt agerandefrån de myndigheter som är ansvariga försysselsättning, vård och försäkring. Det kommeratt förutsätta en personalutveckling, och detkommer att förutsätta ett socialpsykiatriskt synsättfrån den medicinska professionen. Sist men inteminst tror jag att det kommer att förutsätta att detfinns ett antal eldsjälar, bl.a. sådana somsocialutskottet mötte på sin resa till ochTimrå kommuner. Det gäller att vara påhittig ochatt ta fram lämplig sysselsättning för den härgruppen människor.Om det bakom alla dessa förutsättningar finns ettpolitiskt enhälligt beslut kommer det självklart attbidra till att det blir möjligt att på ett bra sättfullfölja propositionen.Jag skall sedan kort, herr talman, visa påförändringarna i den text som man i socialutskottethar varit överens om -- och det här har skett isamarbete med Socialdepartementet.I det sammanhanget vill jag här från talarstolenframföra en eloge till för detsamarbete som vi har haft i utredningen och iutskottet samt till sjukvårdsminister att det var möjligt att etablera ett samarbete närpropositionen hade lagts fram och för att vi harkunnat komma fram till detta betänkande.Den första punkten som vi har diskuterat handlarom att utvidga det kommunala betalningsansvaretså att det också omfattar dem som återkommandevårdas inom psykiatrin. Detta ser vi som enförbättring.Den andra punkten gäller att skalljobba vidare så att ansvarsfördelningen i fråga omde särskilda boendeformerna i psykiatriskhemsjukvård och rehabilitering blir klarare. På detsättet slipper kommuner och landsting dividera omvad som gäller, om någon i onödan hamnar mellanstolar.Den tredje punkten gäller att säkerställa tillgångenpå god kvalitet i psykoterapin. skallju gå igenom innehållet i olika vård- ochbehandlingsformer. Det kan därför vara bra att fåen genomgång av vad som är bra och vad som ärdåligt i psykiatrin.Den fjärde punkten gäller en förändring som ärprincipiellt viktig. Ett uppdrag ges nämligen till deninterdepartementala arbetsgruppen för att se omman kan ersätta sjukbidrag och förtidspensioneringmed någon form av rehabiliteringsbidrag. Då kanman fråga sig: Varför skall man särbehandla ensådan här grupp? Ja, många av de här människornainsjuknar i 18--20-årsåldern och får aldrigordentligt fotfäste på arbetsmarknaden. För dem ärdet naturligtvis oerhört angeläget att de inte fårstämpeln på sig att de är förtidspensionerade när deär 18--. Det är i stället viktigt att de får ettrehabiliteringsbidrag. Därmed kan de kännaoptimism och få en chans att växa och få ett värdigtliv.Den femte punkten gäller att komma i gång på tioorter och att i samverkan mellan socialtjänst ochpsykiatri klara de psykiskt störda som harmissbruksproblem. I utredningen försökte vi påolika sätt att prata med de båda kommunförbundenom att man skulle ta gemensamma tag. Mensocialtjänsten tycker att det är ett psykisktproblem, och då är det sak. Ochlandstinget tycker att det är ett socialt problem. Dåblir det en sak för kommunen. Men så kan det ilängden inte vara. I och med det här beslutet sägerriksdagen att vi nu drar i gång enförsöksverksamhet, så att de människor som har enpsykisk störning -- som i sig är jobbig -- och somdessutom har missbruksproblem får en chans tillbra vård och behandling.Den sjätte punkten gäller att SBU, Statensberedning för utvärdering av medicinsk teknologi,får i uppgift att utvärdera behandlingsmetodernainom psykiatrin och då inte bara utifrån ett snävtbiologiskt synsätt utan också utifrån ett brettsocialpsykiatriskt synsätt. Propositionens ansatshär är att man skall se till människan i dess helhetinte bara inom vården utan också ute i samhälletoch att man får en utvärdering avbehandlingsmetoderna utifrån nämnda helhetssynpå människan.Jag hade kunnat lägga till det som om skrivningen om tortyrskadade. Därhänvisar man till . Pengarborde alltså anslås till detta, så att ett institut kanbyggas upp.Vidare borde det ha kunnat läggas till något omskrivningen här om att av de pengarsom avsätts för olika insatser skall användas tillarbete med att hitta nya insatser i socialtjänst ochvård -- bl.a. gäller det sysselsättning -- för att de härmännskorna skall få bättre vårdformer.Dessutom kunde vi ha lagt till att vi har tillgodosettRSMH:s önskemål. Av de pengar som är avsattaför äldreboende går tillpsykiskt störda. De pengarna kan få finnas kvar ifem år.Med detta, herr talman, vill jag säga att vi skullekunna lyckas med att ge bättrebehandlingsmetoder. Därmed får vi färre återfall.Vi skulle också kunna åstadkomma sysselsättningoch sociala nätverk och därmed en bättrelivskvalitet. Vi kan också få ett bättre samarbetemellan myndigheter. Det här tror jag kommer attminska samhällets totala kostnader med istorleksordningen 1--. Så mycketpengar rör det sig om i fråga om besparingar genomen bättre samordning.Med stöd av en starkare ställning kan de härmänniskorna få självkänsla, och de kan växa och fåett värdigt liv. Det betyder att förhållningssättetfrån myndigheternas och vårdpersonalens sidabehöver vridas i nya banor. Det handlar ytterst omsolidaritet och om respekten för det likamänniskovärdet.Därmed yrkar jag bifall till hemställan i utskottetsbetänkande.Anf. 65 ():Herr talman! Jag skall efterkomma talmannensönskemål om en stark begränsning av taletiden. Jaginskränker mig därför till att i allt väsentligtinstämma i vad utskottsordföranden här har sagt.Jag ber också att få tacka för de vänliga ord somriktades till mig och vill gärna returnera ett tack tillBo Holmberg för det fina samarbete som BoHolmberg, från och jag harhaft i utredningen och som har följts upp genomberedningsarbetet i utskottet.Jag vill också rikta ett tack till sjukvårdsminister för värdefulla insatser när det gällt attåstadkomma en proposition som går i den riktningsom vi i utredningen önskade.Det som har skett under utskottets beredninginnebär förtydliganden och understrykningar avväsentliga frågor. Det är bra att vi har kunnat enasom detta.Låt mig sedan, herr talman, få understryka någraväsentliga synpunkter från min sida.En av orsakerna till att de psykiskt störda hamnatpå undantag är att man inte har sett dessa som enhandikappgrupp och heller inte anpassat samhälletsinsatser till detta perspektiv. När man satte i gångmed avinstitutionaliseringen tog man inte ansvarför att alternativa vårdformer byggdes upp.Vi måste nu lämna den passiva bidragspolitiken ochi stället gå in för en aktiv rehabilitering. Av vårtkartläggningsmaterial från vårt arbete iutredningen framgår t.ex. att avförtidspensionsintygen för psykiskt störda inteskulle ha skrivits om rehabiliteringen hade fungeratbättre.Samhällets insatser när det gäller psykiatrisk ochyrkesmässig rehabilitering måste kraftigtförbättras, bl.a. genom insatser som skall göra detmöjligt att öka tillgången till skyddat arbete ochlångsiktig arbetsrehabilitering.De som inte har egen bostad måste ha ett helt annatstöd än vad som ges . Risken är annars stor attde åter hamnar i sluten psykiatrisk vård och att detblir ett slags passiv rundgång som blir mycket dyrför samhället.Fungerar inte vardagen och de sociala insatserna,fungerar heller inte mediciner eller terapi.Insatserna måste samordnas, och de socialamyndigheterna måste samverka med denpsykiatriska vården. Det är viktigt att vi nutydliggör var ansvaret skall ligga.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande.Anf. 66 Statsrådet ():Herr talman! Det är en ljus dag . Riksdagenkommer av allt att döma om att röstaför betydande förbättringar för de psykiskt störda.Detta sker då i bredaste möjliga politiska enighet idenna kammare.Bakom det beslut som skall fattas ligger en brautredning. Det finns en proposition som -- om jagfår säga det själv -- förhoppningsvis har många godainslag -- en proposition som har blivit ännu bättreav den behandling som den fått av socialutskottet.Att det har blivit så är förstås hela utskottetsförtjänst, men jag vågar väl ändå säga att det allramest är och . De har genom sitt arbete i utredningenverksamt bidragit till denna utveckling och harfullföljt detta under den senaste månaden. Inteminst tycker jag att den socialdemokratiskamotionen har bidragit till att förbättra den produktsom överlämnades till riksdagen.De förbättringar för de psykiskt störda som vi nugör innehåller bl.a. en satsning på över 1 miljardkronor . Jag delar EvaZetterbergs uppfattning att den är i hög gradbefogad. Bakom förbättringarna ligger lärdomarsom vi dragit av en del av de reformer somgenomförts på sjukvårdsområdet.En av de mest aktuella av dessa är ÄDEL-reformen, som lärde oss att det är angeläget medtydligare gränser mellan olika personers ochmyndigheters ansvar. En annan lärdom är att ettbetalningsansvar mellan olika offentliga instansergår att använda som ett medel för att förbättra förde människor som det här gäller. Härigenom kanman placera drivkrafterna så, att de verkar åt rätthåll och inte, som tidigare ibland var fallet, åt felhåll.Det har varit glädjande att konstatera attrelationerna mellan de bägge huvudmännen ochderas riksorganisationer, , har varit mera smärtfriadenna gång än förra gången. Några av de som i daghar deltagit i debatten var inblandade även då ochkommer ihåg hur det var.Herr talman! Jag tycker att det här förslaget är ettpraktexempel på reformism. Vi politiker kan jualdrig skapa lycka för människor. För det krävs såmycket av sådant som ligger utanför vårt inflytandeoch vår kontroll, sådant som familjen, vänner ochlivet i allmänhet. Men vi kan i bästa fall undanröjaeller åtminstone minska orsakerna till olycka. Dethar vi också försökt göra på några områden påsenare år. Jag tänker på förkortandet avoperationsköer, den stora handikappreformen, deförbättrade ekonomiska villkoren för de sämstställda pensionärerna och förbättringarna fören av de mest eftersatta grupper som finns i vårtland.Riksdagen kommer om att fatta ettav de viktigaste beslut för de psykiskt störda somhar fattats , och det har varit oerhörtroligt att få vara med om utvecklingen fram tilldetta beslut.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 14 §. )11 § Svar på interpellation 1993/94:149 ommarknadsekonomi och demokratiAnf. 67 Statsminister ():Herr talman! har, ånyo -- jag troratt det är den tredje i stort sett likalydandeinterpellationen som jag besvarar -- ställt frågor tillmig angående konsekvenserna av regeringensönskan att förstärka marknadsekonomin ochdärmed återupprätta som tillväxt- ochföretagarnation.Andersson har frågat mig hur demokratin,offentligheten och det allmänna intresset skalltillgodoses när staten skall träda tillbaka ochersättas av företagare samt om marknadens ökademakt och inflytande är ett resultat av regeringensmedvetna strategi.Jag skall kort svara på dessa frågor.Låt mig, till att börja med, konstatera attregeringen inte bara vill återupprätta somtillväxtnation för företagarens skull, utan för allasvenskars skull.Låt oss inte glömma konsekvenserna av attmarknadsekonomins verkningskrets trängtstillbaka av skadliga skatter, kostsamma regleringaroch alltför stor offentlig sektor. Sedan början av1970-talet har haft lägre tillväxt än de flestaandra industriländer.Konsekvenserna av detta kan illustreras på mångasätt. Ett är att peka på den dåligareallöneutvecklingen. 1980 var den genomsnittligareallönen för en industriarbetare och1990 var den . Det är en ökning medendast per år.Detta är effekterna av att marknadsekonomin sättspå undantag. Det är samma effekt som vi kundeutläsa i utvärdering av den socialasituationen under socialdemokraterna. Utan en god välståndsutveckling är det intemöjligt att långsiktigt öka hela folkets välstånd.Detta visste redan . Det var därför handöpte sin bok om marknadens institutioner till''Nationernas välstånd''.I frågor ligger att han ser ettmotsatsförhållande mellan demokrati ochmarknadsekonomi. Det missförståndet bygger i sintur på att han tycks tro att en fulländad demokratiär ett samhälle där så många beslut som möjligtfattas av riksdagen.Låt mig klargöra min uppfattning: För mig är ettfritt och demokratiskt samhälle ett samhälle därden politiska sfären styrs av regeringar ochparlament, valda i fria val, och där individer,familjer och företag själva har vidsträcktamöjligheter att styra sin framtid. Detta är denliberala visionen om det öppna samhället.När har frågat mig hur demokratin,offentligheten och det allmänna intresset skalltillgodoses när staten skall träda tillbaka, är mittsvar att staten skall träda tillbaka när detta leder tillatt demokratin fungerar bättre och allmänintressetbättre förverkligas.Ibland är det nödvändigt att ta strid med starkasärintressen för att återupprättamarknadsekonomin och för att det allmännaintresset, av exempelvis en godvälståndsutveckling, skall kunna förverkligas.När frågar om marknadens ökade maktoch inflytande är ett resultat av regeringensmedvetna strategi, är mitt svar att min medvetnastrategi i dagens situation är att ibland ökamarknadens verkningskrets, men att det då alltidsker för att öka människors frihet och möjligheter.Detta är den medvetna politiska strategin.Anf. 68 ():Herr talman! ''Människan spår men rår.'' Såsäger min 96-åriga farmor ofta när våradiskussioner ibland blir för hetsiga och tvärsäkra.Mot den bakgrunden vill jag inte säga att jag vet omJesusmarschen, som höll förbön för attstatsministern skulle växa till i vishet och klokskap,har blivit bönhörd. Men när jag hör -- som jag givetvis tackar för, herr talman -- påmin interpellation vill jag ändå för säkerhets skullföreslå några ytterligare dagars förbön förstatsministern.Svaret är nämligen ett icke-svar, utsmyckat mednågra valrörelsejabbar om hur illa bevänt det varmed löner och social trygghet under desocialdemokratiska regeringarna. Debatterupplagda på det viset intresserar mig föga, och jagnöjer mig därför med att uppmana var och en attjämföra t.ex. arbetslösheten, tillväxten,budgetunderskottet, statsskulden ochkriminaliteten medmotsvarande i dagens 90-tal. Jag tror att det räcker.Min interpellation ställer, herr talman, faktisktfrågan om regeringen har frånhänt sigmöjligheterna till pragmatism, till att laga efterläglighet, till riktig inlevelse i det växandeutanförskap som många medborgare kännerinför demokratin och samhället självt. Har denfrånhänt sig möjligheten till en riktig inlevelse i hurhårt demokratins legitimitet anfräts av den socialanonchalans och girighet som, i krisens spår, visar sigi alla samhällslager? Har man frånhänt sig allt dettaeftersom marknaden sin överideologi har totaldominans?Herr talman! En vårdag ungefär som denna iParis talade journalisten på dentyska emigrantföreningen. Han var precis på väg attfrigöra sig från Sovjetkommunismen och från denideologiska sorteringsapparat som har fått honomatt glömma, förtränga eller blunda för de övergreppsom har begåtts i kommunismens namn.Avslutningen av hans anförande, somsammanfattas i tre punkter, har bäring på dennadebatt.Han säger: Ingen rörelse, inget parti, ingen personkan göra anspråk på ofelbarhet.Han fortsätter: Det är lika illa att fly för en fiendesom att förfölja en vän som på andra vägar strävarmot samma mål.Han avslutar: I längden är en skadlig sanning bättreän en nyttig lögn.Arthur Koestlers ord är intimt förknippade meddemokratins innersta väsen, innersta betydelse ochinnersta moral och därmed ständigt aktuella för allaregeringar och för alla politiker.Min interpellation gäller också demokratinsförutsättningar i ett allt rörligare och alltmerinternationaliserat . Frågan gäller omregeringen verkligen har en strategi för ökat ochfördjupat medborgarstyre eller om det förhåller sigså som föreningen idéforum -- såvittjag förstår en klubb för moderater -- skriver i sintidning, som man använder för att värvamedlemmar. Man skriver där om den moderatapolitiken som ''en kluddig konturlösnäringslivsfilosofi utan någon egentlig ideologiskförankring''.Statsministern har som moderat idédebattör aktivtbidragit till att allt fler inser skillnaden mellan statoch samhälle. Det vill jag gärna säga. Jag är självav den åsikten att statens förhållande tillmedborgarna på många områden behövertydliggöras och säkerligen avgränsas och attsamhällets verkningskraft också skall öka. Detfinns klara skillnader mellan stat och marknad menockså mellan marknad och samhälle. Problemetmed statsministerns svar är att han så flagrantsammanblandar marknad och samhälle och låterdessa två sammanfalla i ett.I sitt interpellationssvar skriver statsministern:''min medvetna strategi i dagens situation är attibland öka marknadens verkningskrets, men att detdå alltid sker för att öka människornas frihet ochmöjligheter''. Vill statsministern då förklara för mighur människornas frihet och möjligheter alltid ökargenom privatisering av grundläggande,gemensamma naturtillgångar som malmen, skogenoch vattenkraften. Hur ökar människornas frihetoch möjligheter alltid genom privatisering av t.ex.Svensk och Statens hundskola? Hurökar människornas frihet och möjligheter alltidgenom reaförsäljning av statligt ägda aktier?Anf. 69 ():Herr talman! Jag vill tacka för atthan har upprepat en interpellation av denna typ.Jag ställde för inte så länge sedan själv eninterpellation till statsministern om den modernainformationsteknologin. Beroende på ett antalomständigheter blev debatten inte riktigt av. Jagvar delvis inne på samma frågeställning som WidarAndersson är i denna interpellation.Jag vill börja med att hålla med att statsministern gärna blandar ihopbegreppen. Han skiljer inte på marknadsekonomioch kapitalism. Han ser inte att också privataintressen kan hota både demokratin och en effektivekonomi.Statsministern säger i svaret att 80-talets dåligareallöneutveckling är en följd av att''marknadsekonomin sätts på undantag''. Det är ettganska fantastiskt påstående. Det handlar ju om ettdecennium då fick se stora delar avsitt eget program förverkligade: avvecklad valuta-och kreditreglering, sänkta skatter förhöginkomsttagare, privatisering. De som köptefastigheter i och för svindlandebelopp och de banker som lånade ut pengar utansäkerhet och som sedan skattebetalarna fickrädda -- var det verkligen ett resultat av attmarknadsekonomin satts på undantag? Var det intesnarare ett resultat av en naiv tro på att marknadenklarar allt själv?I november i en interpellationsdebatt diskuteradevi den nya informationsteknologin. hardet hållits ett antal tal, dels av statsministern själv,dels av vicepresident , som ansesvara en av de stora ideologerna på detta område. Iett tal betonade samhällets ansvarför att privata intressen inte skall ha makten överden moderna teknologin och förhindra allastillgång till den. Han talar också om att man måstefördela teknologin, så att de som inte har något,''have-not'', också får ta del av den.Också statsministern har hållit tal, vidIngenjörsvetenskapsakademiensjubileumssymposium . Då ville den nya informationsteknologin som ett teckenpå ''kollektivismens successiva borttynande'' och påden ''marknadsekonomiska revolutionen''. Men jagtycker faktiskt att statsministern återigen hugger isten.Internet, det system som använder närhan skickar elektroniska brev till , harsitt ursprung i statliga beställningar. Det har, somförfattaren påpekat i ett inlägg iSvenska , inte någon ägare eller styrelse.Det har byggt på samarbete -- kalla det gärnakollektivistiskt -- mellan engagerade människor ochorganisationer med mycket små inslag avvinstintressen. torde själv ha märkt hursvårt det är att få marknadsmekanismen att fungerapå detta område i t.ex. diskussionerna om ifall detskall tas betalt för att hämta information frånStatsrådsberedningens databank.Ibland är det nödvändigt att ta strid med starkasärintressen för att återupprättamarknadsekonomin, säger också isvaret. Det kan jag instämma i. Men Bildt väljeraldrig sina exempel från sina egna ideologiskavänner i det privata näringslivet. Det var något somAdam förstod. Han talade om att kapitalisteraldrig kan träffas i ett gathörn utan att de börjarkonspirera mot marknaden.Är statsministern exempelvis inte oroad över att enman med dominerande ägande i italiensk privat-TVhar blivit kollega till honom i ? Är detmöjligen ett problem att en svensk mediekoncernhåller på att lägga under sig en mycket stor del avden svenska mediemarknaden? Kan det vara ettproblem för demokratin att några storakapitalplacerare kan slå undan benen för varjeregeringsplan för den ekonomiska politiken? Finnsdet över huvud taget ett samband mellandemokratins problem och den privatkapitalistiskamaktutövningen?Anf. 70 Statsminister ():Herr talman! Låt mig börja med att instämma iJohan beklagande att vi inte fick den därinterpellationsdebatten till stånd. När vårriksdagenlider mot sitt slut är den tid som är möjlig attanvända till interpellationsdebatter begränsad. Detvisade sig inte vara möjligt att få någon tid som gavutrymme för detta meningsutbyte.Som både , ochjag har konstaterat gerde relativt snäva debattreglerna mycket begränsademöjligheter att föra den typ av ideologiskaresonemang som vi nu för.