prot · GI0916 · 1994-10-27 00:00:00 — Den egentligaEG-rätten innehåller på de särskilda sakområdenanaturligtvis åtskilliga sekretessregler sommedlemsstaterna är skyldiga att följa - även vi, omSverige är medlem. Det är precis samma typ av reglersom vi har och som vi måste följa, att ta hänsyntill enskildas personliga ekonomiska förhållandent.ex.Anf. 6 ():Fru talman! Jag skall gå direkt på dethuvudproblem som jag ville lyfta fram i mitt förrainlägg. Det är alltså volymproblemet inom ramen förutrikessekretessen, dvs. rikets förhållande till annanstat eller mellanfolkligt organ, t.ex. EU.Det kommer att bli mycket mer av den sortensärenden, som vi ibland hanterar som renodladeinrikesärenden. Där kvarstår min fråga, därför att dethär är det viktigt att vi kan hantera, klargöra,informera om, så att människor får en riktig bild avvad det handlar om vid ett eventuellt medlemskap. Iannat fall tappar vi bort en del av tilltron till densvenska offentlighetsprincipen.Av det skälet att volymproblemet är så mycketstörre - så mycket mer kan sekretessbeläggas - blirdet naturligtvis intressant att diskutera den grupp avärenden som redan har nämnts i debatten, där vihamnar i en konfliktsituation, där vi gör olikabedömningar.Det är där, naturligtvis, som vi kommer att testas,för jag utgår ifrån att justitieministern delar minuppfattning att visst kommer det att finnas den typenav ärenden, där obalans inträffar, där EU säger en sakoch vi, med utgångspunkt i vår praxis och tillämpningav offentlighetsprincipen, egentligen vill frisläppa, haöppenhet.Tror vi inte att det är ett problem, då är det klartatt det här är enkelt, men faktum är att det är ettproblem. Initiativet, första steget, det som händerantingen enligt EU:s egna regler, alltså ,eller internt i dess institutioner, styr litet grand vadsom händer därefter. Det är nämligen om ärendet ärinitierat där och inte här som konfliktsituationer kanuppstå, och det är den frågan som jag tycker har varitför litet diskuterad i , för det är entillämpningsfråga.Jag har alltså tillsammans med partikamrater,i det här fallet, resonerat kring hurviktigt det är att svenska politiska partier bekännerfärg, bekänner sig till de här principerna, förefolkomröstningen, så att man vet att det finns ennationell hållning som har bred förankring.Anf. 7 ():Fru talman! , liksom den tidigarejustitieministerns, godmodiga och aningslösa attitydär kanske det som gör mig mest bekymrad. Att hållafast vid inställningen att det inte finns några problem,trots att problemen hopar sig omkring en och redanhar uppträtt och gått , gör ju att man så att sägakan gå rakt in i helvetet utan att känna att det brännstill slut. Det tycker jag är en otäck attityd.T.ex. säger att har tagitkonflikten, och det kan väl vi också göra. MenSverige har ju inte tagit konflikten! väljeratt släppa ut ett dokument som EU säger att man villhålla hemligt, men från svensk sida gör vi inte det.Den svenska attityden i de här frågorna är ju attinte hävda offentlighetsprincipen i praxis, utan den ärden gamla svenska tjänstemannaattityden att följa vadöverordnade säger. Den attityden har vi till skillnadfrån många av EU-länderna, och den förvärrarsakproblemet, tycker jag.Den största frågan gäller naturligtvisanvändningen av utrikessekretessen. Man hänvisarredan nu i många stycken till denna paragraf isekretesslagen, och man kommer att göra det.Om man kan få fram en ordning där man inteanvänder utrikessekretessen skulle vi få en delvisannan situation. Genom utrikessekretessen får manständigt den i förhållande till normal svenskoffentlighetslagstiftning omvända situationen. Vidvarje enskilt fall skall man avgöra om en handling äroffentlig eller inte.Om man inför en ändring i lagstiftningen så attutrikessekretessen inte gäller för EU-handlingarslipper vi den konflikten. Då kan åtminstone enbetydande del av de handlingar som annars skulle havarit offentliga också fortsätta att vara det.Anf. 8 Justitieminister ():Fru talman! påpekande omvolymproblemet - det faktum att så oerhört mångafler handlingar kommer in i den svenskastatsförvaltningen och skall hanteras där - ärnaturligtvis riktigt. Det kommer kanske att fattas flerbeslut än vad gäller begäran om utlämnande,och då man får pröva handlingarna i förhållande tillvåra regler om offentlighet och sekretess.Vad gäller det material som kommer från EU:sinstitutioner och i hemligstämplat skick når -det är ju det vanliga - har hemligstämpeln satts ditmed stöd av någon bestämmelse i en EG-rättsakt iendast ett litet antal fall. Som regel är handlingenhemlig endast därför att vederbörande EU-funktionärhar ansett att handlingen bör vara hemlig. Hur manser på offentlighet och sekretess påverkas av detbagage man har med sig från sitt land.Om det vid prövning enligt svensk lag befinns atten sådan handling inte skall vara hemlig skall dennaturligtvis lämnas ut. Man måste i detsammanhanget bl.a. överväga huruvida Sverigesintressen i förhållande till annat land skulle skadas vidutlämnandet.Det är denna tunga punkt som harså svårt att förstå. Han menar att vi plötsligt överhuvud taget inte skall ta hänsyn till huruvida Sverigesintressen i förhållande till annan stat kan skadas om vilämnar ut en viss handling. Vi skall alltså sluta upp attgöra det som vi har gjort för attupprätthålla goda relationer med vår omvärld. Det gårnästan inte att diskutera med i dessafrågor på grund av våra grundläggande skillnader isynsätt.Jag vill till avslutningsvis säga attbeslutet i det fall som jag tror att han syftar på - ettfall då en viss handling inte blev utlämnad - fattadesdå sekretessreglerna såg ut som de ser ut . för att inte hamna i den typen av beslut som viändrar sekretesslagen.Vi kommer naturligtvis att hävdaoffentlighetsprincipen i praxis, men vi gör det utifrånde lagar vi har. Man släpper inte helt och hållet tagetom lagstiftningen för att bygga vidare på praxis.Därför ändrar vi sekretesslagens regler. Utifrån dembygger vi en ny praxis när det gäller att bedömaSveriges intressen i förhållande till andra stater.Jag är övertygad om att den grundläggandemotsättningen i denna diskussion trots allt väldigtmycket bygger på huruvida man ser positivt påSveriges medlemskap i eller inte.Anf. 9 ():Fru talman! Jag är tacksam för vidareutvecklingenav svaret i den del som gäller volymen. Det är klart attalla frågor inte är av samma karaktär eller har sammagrund. Rent juridiskt måste det ske en mycket striktsortering. Det måste finnas någon sorts fäste förhemligstämpeln i för att det skall kännasriktigt. Vi måste naturligtvis också göra vår egenprövning av om offentligheten skadar relationen.Jag tror att en del av missförstånden i dennadebatt bygger på att vi inte alltid är så öppna som vikanske själva inbillar oss att vi är. Det finns exempelpå att man skulle kunna frisläppa betydligt mer inomUtrikesdepartementets ansvarsområde. Det tror jag attalla som har läst utrikespromemorior håller med om.Hemligstämpeln sitter där för att man skall garderasig mot att omdömen om andra citeras. Så enkelt ärdet nog i allmänhet. Det är enklare att sätta på denröda stämpeln än att granska i sak.Jag tycker att måste skärpasig för att inte hamna i ett betydande volymproblem.Handlingarnas antal kommer annars att bli ettproblem. De har ofta uppfattats gälla inrikespolitik.Det är det jag vill varna för.De kan också bli problem i de lägen då vi drarolika slutsatser och bedömningen av öppenhetenhamnar på olika nivåer. EU är initiator och vi har atthantera en handling med den utgångspunkten. Dåmåste vi kunna stå emot. Jag vill gärna ge en av detidigare debattörerna rätt i påståendet att det finns enrisk i detta. Om det inte finns mycket starka, tydligaoch kraftiga signaler från central nivå - från ettregeringskansli t.ex. - ut till myndigheter, är det riskatt man på grund av rädsla eller osäkerhet eller pågrund av att man är för dåligt påläst inte får någonstark barriär mot hemligstämplandet. Det har vi redansett exempel på hos någon myndighet. Därför tyckerjag att det är viktigt att regeringen understryker detta.Den promemoria från den gamla regeringens tidsom nämndes var en tjänstemannapromemoria. Jagtror jag vet vilken som åsyftas. Den hade en någotolycklig formulering i slutet, men den har ingenpolitisk förankring.Anf. 10 Justitieminister ():Fru talman! Jag delar uppfattningatt har ett särskilt ansvar för att setill att frågan om värnandet och utvecklandet av densvenska offentlighetsprincipen sker på hög nivå -framför allt i den situationen att vi blir medlemmar iEU.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1994/95:18 omåklagarväsendets organisationAnf. 11 Justitieminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta vad gälleråklagarväsendets organisation.Bakgrunden till fråga är detuppdrag som dåvarande regeringen i november 1993gav åt Riksåklagaren, vilket bl.a. innebar att se överindelningen i åklagardistrikt och de lokalaåklagarmyndigheternas dimensionering. Syftet medöversynen var att om möjligt åstadkomma en mereffektiv organisation och ett optimalt utnyttjande avresurserna. Uppdraget innefattade att genom enrikstäckande kartläggning utreda förutsättningarna föroch konsekvenserna av sammanläggningar avåklagarmyndigheter, såväl lokalt som regionalt,liksom ändringar av existerande gränser mellanåklagardistrikt. Riksåklagaren skulle även utreda ochredovisa principer för åklagarmyndigheternasdimensionering.Riksåklagaren har redovisat sittuppdrag till regeringen och föreslagitsammanläggningar av ett antal distrikt. Genom dessasammanläggningar skulle antalet åklagarmyndighetermed endast två respektive tre åklagare minska medtio. Förslaget skall ses mot bakgrund av att smååklagarmyndigheter av naturliga skäl är mycketsårbara. Om t.ex. en åklagare vid entvååklagarmyndighet är sjuk och den andra ärupptagen av domstolsförhandlingar finns det intenågon åklagare tillgänglig vid myndigheten för attbesluta i sådana frågor som kräver omedelbaraåtgärder. Jag tänker då närmast på frågor omanhållande och andra processuella tvångsmedel. Desmå myndigheterna är även svaga från administrativsynpunkt.Riksåklagarens förslag till ändring i den lokala ochregionala organisationen remissbehandlas förnärvarande. Jag kommer att avvaktaremissbehandlingen innan jag tar ställning tillRiksåklagarens förslag. Av detta skäl kan jag inte nulämna något närmare besked i organisationsfrågan.Detta gäller givetvis också förslaget i den del som röråklagarmyndigheterna i , och Falun.Rent allmänt vill jag dock framhålla vikten av inom all offentlig verksamhet verkligen tar tillvara de möjligheter till effektiviseringar ochkostnadsbesparingar som bjuds. Något "fribrev" i detavseendet kan inte utfärdas till vare sigåklagarväsendet eller rättsväsendet i övrigt.Rättssäkerheten och rättstryggheten får naturligtvisinte äventyras. Jag är också starkt medveten om deregionalpolitiska aspekterna på frågor av detta slag.Mer varken kan eller vill jag säga i dag.Anf. 12 ():Fru talman! Jag ber att få tacka justitieministernför svaret, även om det tyvärr inte var särskiltklargörande.Jag vet inte om justitieministern hunnit läsaRiksdagens revisorers rapport . Om inte, skulle jagvarmt vilja rekommendera den till studium. Däritecknas en bild av åklagarna som är, vill jag säga, nästintill ömsint - fram tonar bilden av en litet strävsam,luggsliten kår, som alltid har levt under knapphetenskalla stjärna, med brist på resurser, brist på tekniskahjälpmedel, stor arbetsbörda, utsatthet och ettlöneläge som i förhållande till andra, jämförbarajuristkarriärers är katastrofalt dåligt.Revisorerna understryker också att enframgångsrik bekämpning av ekobrott är påtagligtberoende av att det finns eldsjälar. Min egen 20-årigaerfarenhet av åklagarverksamhet säger mig attdetsamma gäller bekämpning av alla sorters brott.Det finns emellertid en gräns även för vadeldsjälar tål. Enligt rapport1993:25 Åklagares arbetsvillkor överväger så mångasom av åklagarna allvarligt att byta yrke, trotshög arbetsmotivation och stort intresse förarbetsuppgifterna. För många av dem är inte fråganom utan när de skall byta arbete.De organisatoriska förändringar som krävs ärenligt mera av kvantitativ än av kvalitativ art,dvs.. det handlar om att med olika insatser minskaarbetsbelastning, underbemanning och oacceptabeltidspress.Frågan är då om Riksåklagarens nu föreliggandeförslag är ägnat att leda till en bättre tingens ordning.Jag och många med mig anser inte det. Vi ser dettasom ännu ett bland många förslag där man medkosmetiska åtgärder försöker att skyla över bristen påresurser och organisera bort det faktum att ärett avlångt och delvis glest befolkat land.Riksåklagarens förslag verkar dessutom vara enkraftig övertolkning av regeringens direktiv i vadavser sammanläggning av åklagardistrikt.Jag är inte bara oroad av en försämring avåklagarnas arbetsvillkor utan framför allt också av dennegativa inverkan som ett genomförande avRiksåklagarens sammanläggningsförslag skulle få pååklagarverksamheten, främst på åklagarens möjlighetatt vara en drivande kraft såsomförundersökningsledare.I alla andra sammanhang har , inteminst i olika debatter i denna kammare, åklagarensnyckelposition betonats när det gäller vår kamp för attvända brottskurvan nedåt. Mer och mer börjar manockså att understryka vikten av ett nära samarbetemellan åklagarna och polisen. Detta har tagit sig flerauttryck. Bl.a. har chefsåklagaren numera rätt attnärvara och yttra sig vid polisstyrelsenssammanträden. Den sistnämnda möjligheten är till föratt ge åklagarna ett ökat inflytande över hur polisenanvänder sina resurser.Ett sådant inflytande får åklagarna också genomatt aktivt leda förundersökningar, så attde begränsas till sådana delar som är relevanta frånpåföljdssynpunkt och sådana delar som man bedömersom framkomliga med hänsyn till bevisläget.En aktiv åklagarinsats kräver närhet till polisen.Också den lokala förankringen är viktig.Justitieministern anförde som ett exempel att den enaåklagaren på orten är sjuk och den andre upptagen avdomstolsförhandlingar. Det blir ju vid en eventuellindragning av en myndighet det normala tillståndetför polisen på den orten. Det kommer aldrig någonsinatt finnas någon åklagare tillgänglig för att fatta besluti frågor som kräver omedelbara åtgärder.Låt mig ta ett exempel från . Där skulleåklagarna enligt förslaget sitta i , frånAvesta enkel väg. Ingen kan väl rimligen anse att detvore ett optimalt utnyttjande av resurserna omåklagarna skulle tillbringa större delen av sin arbetstidi bilen.Konsekvenserna av RÅ:s förslag lyser också medsin frånvaro. blir enligt förslaget särskilt hårtdrabbat. Bl.a. föreslås att man skall dra in Borlängeåklagardistrikt, som med sina fyra fastaåklagartjänster är den, från RÅ:s egnautgångspunkter, enda myndighet i länet som ärbärkraftig. svarar för av länets totalabrottslighet och för av de personellatvångsmedlen i länet. Förslaget synes bygga på attnärheten till domstolen skulle vara viktigare ännärheten till polisen. Det är en uppfattning somåklagarna i tar bestämt avstånd ifrån. Viuppträder i domstolen då och då, men vi samarbetarmed polisen och stundligen.Anf. 13 ():Fru talman! Vad som har sagts här om ochBorlänge gäller även oss i län, där Tierpstingsrätt är berörd av utredningsförslaget. Vi iNorduppland ser naturligtvis med oro på vad somskulle kunna hända.Det finns polisdistrikt i , en tingsrättoch en åklagarmyndighet. Dessa tre myndighetersamarbetar på ett sätt som är bra för oss som bor i denorra länsdelarna. gjordes enutredning om tingsrätterna. Då levde Tierps tingsrättlitet farligt, men sedan kom man fram till att det varbäst att den får vara kvar.Det fördes en diskussion om att det skulle finnasett polisdistrikt i län och att de nuvarande tredistrikten skulle slås ihop till ett. Vår polismästarevisade i sin utredning att det skulle bli betydligtdyrare att slå ihop dem till ett distrikt än att fortsättamed nuvarande ordning. Skulle åklagarmyndighetennu försvinna från , är vi rädda för att det skullebli ett slags dominoeffekt: om en försvinner,försvinner flera. Vi tror att det är viktigt att dennaverksamhet finns ute i orten, att polischefen ochåklagaren finns och visar sig ute i samhället.I , som också ligger i län,föreslås att man skall utöka antalet åklagare till tre.Det bästa för länet vore att man gjorde detsammaockså för . Det är självklart att justitieministernvill avvakta den remissbehandling som genomförs,men det är ändå viktigt att vi diskuterar frågan.Jag noterar i svaret att justitieministern säger atthon också är starkt medveten om de regionalpolitiskaaspekterna på frågor av detta slag. Det inger oss trotsallt ett visst hopp. Det är klart att man inom denoffentliga verksamheten skall ta till vara demöjligheter till effektiviseringar ochkostnadsbesparingar som bjuds, som det anförs isvaret.Om man kommer fram till samma slutsats föråklagaren som för polisen, nämligen att det är mycketbättre att det ser ut som det gör än att slåsamman myndigheterna till en, så finns det väl ändåvissa möjligheter och visst hopp även för Tierpstingsrätt?Anf. 14 ():Fru talman! Effektivisering inom givna ramarskall självfallet genomsyra våra förvaltningar. Där harvi inga delade meningar. Men hur effektiviseringenskall ske kan det däremot råda delade meningar om.Att Riksåklagaren i det här fallet föreslår att man skallsammandra alla åklagarresurser i södra tillFalun har självfallet väckt mycket storuppmärksamhet i våra kommuner. Det ledernaturligtvis till den oro som geruttryck för, att om man drar in det ena så kanske manockså drar in det andra.För kommuner av våra kommuners karaktär är densammantagna kompetensen inom kommunerna ochdess arbetsplatser av mycket stor strukturell betydelse.Den betyder också mycket för attraktiviteten för enkommun. Den faktiska grunden för det som vi nu talarom är också närhet och kunskap om befolkningen idessa områden.Vi har i denna kammare vid ett flertal tillfällentalat om ökade resurser för bekämpandet avekobrottsligheten. Detta med bekämpande avekobrottslighet har vi upplevt också betyder att manmåste ha vissa kunskaper om de människor som finnsi närheten. Jag har i alla fall den mycket bestämdauppfattningen att en del av en effektivisering är attanvända sig av en kunskap, en närhet, och att mandärmed kanske också ger möjligheter till snabbarebehandling.Man kan naturligtvis tycka att detta är en mindrefråga i de stora sammanhang som vi annars talar om.Jag kan i dessa EU-debatternas dagar inse att våraåklagarmyndigheter kanske inte riktigt får denuppmärksamhet som just vi tycker att de borde ha.Effektivisering ställer jag naturligtvis upp på. Menjag menar som att det finnsanledning att göra en bedömning av om just dettaförslag ger de besparingar som är åsyftade.Anf. 15 ():Fru talman! Det är allmänt känt att effektiviteten iarbetet med att beivra brott är avhängig av ett närasamarbete mellan polis och åklagare.Slagkraften i brottsbekämpningen är beroende avgod lokalkännedom vid såväl åklagare som polis.Effektiviteten i åklagarens arbete är beroende av attdet finns en domstol på orten. Det är också klarlagtgenom andra utredningar att storleken på enåklagarmyndighet inte har någon nämnvärd betydelseför en rationell åklagarverksamhet och att denteoretiska sårbarheten för mindre distrikt i realitetenär försumbar.Det svar som gav om en åklagaresom är sjuk och den andre som är upptagen avdomstolsförhandlingar ter sig litet löjligt med tanke påförhållandet i min hemort , där såvälpolisen, åklagarväsendet som tingsrätten finns inomett mycket kort avstånd och t.o.m. i samma hus. Jagtror att man löser detta problem alldeles utmärkt.Om åklagarmyndigheten i läggs nedkommer arbetet med brottsutredningar i stället attledas från . En sådan lösning inverkar mycketmenligt på samarbetet mellan åklagare och polis.Även om arbetet måhända till viss del kan utförasmed hjälp av telefon och telefax kan det aldrig ersättadet nära samarbetet mellan åklagare och polis som ärmöjligt när åklagare och polis är på samma ort och,som i , också i samma hus. En förflyttningtill medför försämrad lokalkännedom föråklagarens vidkommande.Många har här oroat sig för en dominoeffekt. Närdet konkret gäller frågan om nedläggning avÅklagarmyndigheten i vill jag säga viockså är oroliga över att detta inte bara riktar sig motåklagarmyndigheten, utan att det i förlängningen ävenblir ett hot mot kriminalavdelningen vid polisen,länshäktet och . Om så skulle blifallet, skulle flyttningskarusellen enligt minbedömning innebära ett nationalekonomiskt vansinnesom bara inte får ske. Omständigheten attkapitalförstöringen huvudsakligen är betingad av attdet är just offentliga myndigheter som flyttas från enort till en annan gör att situationen framstår somdirekt stötande. Det handlar om en kapitalförstöring istorleksordningen bara när det gällerMariestad.Om i läggs ned,kommer åklagarnas restid att öka markant. Dettagäller såväl för det fortlöpande utredningsarbetet somi samband med tingsrättsförhandlingarna i Mariestad.Resorna medför ett helt onödigt resursbortfall underrestiden och genererar helt onödigakostnader.En nedläggning medför även resursbortfall isamband med inställda huvudförhandlingar itingsrätten. Vi vet ju att det alltför ofta förekommervid ting att någon inte kommer och att målet därmedblir inställt. Normalt kan åklagaren utnyttja sådanspilltid om åklagarmyndigheten finns på orten.Om i läggs ned,kommer arbetet i tingsrätten med stor sannolikhet attpåverkas negativt med onödiga arbetsmoment samtlängre väntetider och förseningar, vilket bl.a. drabbarbrottsoffren.Jag vill vädja till justitieministern att i sittkommande förslag noga överväga de fördelar ettintensifierat samarbete mellan åklagare och polis gerför rättssäkerheten.Anf. 16 Justitieminister ():Fru talman! En översyn av rättsväsendets olikaorganisationer - polis, åklagare och domstolar - harpågått i vid det här laget. Det hargjorts försök till en djupgående analys för att se påvilka sätt vi kan komma fram för att underlätta förvåra mycket arbetstyngda myndigheter på dettaområde genom effektiviseringsåtgärder som i sin turförutsätter förändringar i administrativt hänseende, iorganisation, i arbetsmetoder och annat.I vissa avseenden har vi kommit en bit på väg. Vihar faktiskt utvecklat samarbetet mellan t.ex. polisoch åklagare på ett utomordentligt bra sätt på mångahåll. Visserligen har de förändringar av polisensorganisation som har genomförts under senare årinneburit vissa störningar i utvecklingen avsamarbetet. Men man kan också se att den nyaorganisationen har inneburit möjligheter till ettförbättrat samarbete på många håll.Det är naturligtvis viktigt när man görförändringar av olika slag att man i samband medförändringarna just överväger vilken inverkan de har,inte bara på den egna myndighetens möjligheter attbedriva ett bättre arbete utan också hur ett samarbetemed de övriga man har att göra med kan förbättras.Detta är en av kärnpunkterna i ett förändringsarbete.Problemet när man försöker komma vidare meddiskussioner om bl.a. organisatoriska frågor är att manganska snabbt blir hämmad av diskussioner av olikaslag som naturligtvis har att göra med ett värnande omden egna regionen, arbetstillfällen och annat. Det ärnaturligtvis respektabelt. Men för min egen del villjag nog i den kommande diskussionen ändå hävdarättsmyndigheternas behov av att utvecklas och mötade nya krav som framtiden ställer med en modernareadministration, organisation och arbetsformer etc. Jagblev mycket glad när jag såg att den förra regeringenoch den moderata justitieministern hade givitRiksåklagaren i uppdrag att se överåklagarmyndigheternas indelning i åklagardistrikt.Detta var äntligen ett konkret steg, som togs av svår diskussion, som aldrig har kommitfram till någon konkretion.Jag är däremot förvånad över påstående att Riksåklagaren på något visskulle ha feltolkat direktiven. Vad gäller det uppgiftengick ut på, står det på detta sätt i direktiven:En sådan rikstäckande kartläggning bör avseförutsättningarna att slå samman vissa lokalaåklagarmyndigheter.