prot · GH09104 · 1994-05-16 00:00:00 — Jag vill tilläggaatt den här frågan enligt min mening har betydelseinte bara för de 5 600 reservofficerare som ärberörda utan också rent allmänt speglarstatsmakternas syn på hur man skall hantera frågorom rekrytering av personal till försvarsmakten. Avdet skälet är det principiellt viktigt att vi kan fådessa frågor klarlagda.Anf. 35 Finansminister ():Herr talman! Den långa redovisningen i detskriftliga svaret är till för att beskriva en del av deturer och förändringar som har förekommit sedande första bestämmelser som kom till, dvs. Som framgått harfrågan diskuterats ett antal gånger därefter. Detsenaste tillfälle när frågan i sak behandlades iriksdagen var med anledning av motionen till1979/, varvid försvarsutskottetförklarade att det hela var en avtalsfråga. Det ärockså den sakliga innebörden i mitt svar.Detta är en avtalsfråga och bör behandlas på detsätt som brukligt är i avtalsfrågor, dvs. den bör inteblir föremål för initiativ eller andra åtgärder frånvare sig enskilda regeringsledamöter eller andrapolitiska instanser.Anf. 36 ():Herr talman! Då återstår fortfarande frågan frånmitt första inlägg. Vem skall i så fall ta initiativ?Riksdagen har uttalat att detta är en avtalsfråga.Det har man gjort i senare skeden också, bl.a.under andra . Men regeringenförfogar ju över författningen. Om jag har förståttsaken rätt kan regeringen reglera där. Det finns juen författning , ändrad 1970, som tar siktepå dessa frågor. Regeringen borde definitivt kunnata ett initiativ i den frågan.Av det här svaret drar jag tyvärr den slutsatsen attfinansministern är ointresserad av att ta någrainitiativ. Jag har inte fått något motiv till varför detär olämpligt att gå vidare med den här frågan.Ingen annan tycks kunna göra det bättre änregeringen. Jag efterlyser ett initiativ.Anf. 37 Finansminister ():Herr talman! Som framgår av svaret anser jag attdet är olämligt att jag tar något initiativ i frågan. Iförhandlingsfrågor mellan parter påarbetsmarknaden tas initiativ lämpligen av enderaav förhandlingsparterna. Det är också iöverensstämmelse med nu gällande riksdagsbesluti den här frågan. Det är mitt svar på olika frågor på det här området.Anf. 38 ():Herr talman! Jag utnyttjar min sista möjlighet tillreplik genom att konstatera att initiativ har tagitsfrån många olika håll i den här frågan. Det är bararegeringen som inte tagit något initiativ. Det är intekritik enbart mot den nuvarande finansministern,utan den träffar även tidigare regeringar som underca visat underlåtenhet att agera.Min bedömning av den här frågan är att regeringenborde visa ett betydligt större intresse att dels ändrai aktuell författning, dels ta något slags initiativ föratt få i gång förhandlingar med berörda parter. Deär intresserade av förhandlingar. De har upprepadegånger skrivit till regeringen i ärendet utan att fånågot svar.Svaret på frågan om vem som annars skulle göra detvar enligt finansministern de andra parterna. Dehar redan tagit initiativ. Bollen ligger nog hosregeringen. har ju vid upprepadetillfällen också uttalat att det är enförhandlingsfråga, precis som finansministernsäger. Det kvarstår att jag efterlyser litethandlingskraft från finansministerns sida i dennafråga.Anf. 39 Finansminister ():Herr talman! Det förvånar mig en aning att CarlFredrik anser att regeringen skall ta initiativ iavtalsfrågor. Det brukar inte vara en ståndpunktsom framförs från hans parti. Detta är enavtalsfråga. Eventuella förändringar börnaturligtvis komma fram efter diskussion mellan deavtalsslutande parterna.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1993/94:121 omSverige och EMUAnf. 40 Finansminister ():Herr talman! har ställt fråganom har rätt att stå utanför EU:svalutaunion.I inledningen till frågan omnämns kort något omEMU-processen. Låt mig först göra någraförtydliganden kring denna process och därefterbesvara frågan.Maastrichtfördraget har trätt i kraft och därmedockså den del av dess regelverk som rör denekonomiska och monetära unionen (EMU). EMUskall enligt fördraget förverkligas stegvis. Denandra fasen -- som inleddes -- ären förberedelsefas. För deltagande i självavalutaunionen -- den tredje fasen -- skallmedlemsländerna kunna uppvisa en ekonomiskstabilitet som uttrycks i ett antal överenskomnakriterier för inflation, räntor, offentliga finanseroch fast växelkurs, de s.k. konvergenskriterierna.En granskning kommer att äga rum 1996, och vidbehov även 1998, för att utröna i vilkenutsträckning förutsättningarna för bildandet av envalutaunion är uppfyllda. Så långt fördraget.Vid en bedömning , , av valutapolitikeni kan dock ingen gå förbikonsekvenserna av de dramatiska händelser somskakade valutamarknaderna under 1992 och 1993.Även om kartan i form av fördragstexten omEMU:s olika faser naturligtvis fortfarande finns,kan ingen gärna ha undgått att lägga märke till attterrängen förändrats en del sedan kartan gjordes iMaastricht.I verkligheten har den fortsatta vägen motvalutaunionen blivit mer osäker. Det gäller bådetidtabellen och det sätt på vilket länderna kantänkas genomföra det valutapolitiska samarbetetsyftande till gemensam valuta. T.ex. förefallertanken att alla länder skulle gå med itredje fasen av EMU orealistisk. Snarare får mantänka sig en successiv utvidgning av en från börjanliten kärna av länder med likartade ekonomisk-politiska förutsättningar.En anledning till den ökade osäkerheten är densvaga ekonomiska utvecklingen i som bl.a.har lett till stigande arbetslöshet och till en kraftigförsämring av de offentliga finanserna i EU-länderna. Beträffande framför allt kraven på sundaoffentliga finanser har förutsättningarna för etttidigt uppfyllande av kriterierkraftigt försämrats.Det ekonomiska samarbetet i EU har därför i daggivits en delvis annan inriktning, och manprioriterar nu i högre grad frågor om tillväxt för attminska den höga arbetslösheten. Den vitbok omtillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning sompresenterades är ett konkretbevis på att EU-länderna är djupt bekymradeöver den höga arbetslösheten och är beredda attvidta åtgärder för att minska den. För undvikandeav missförstånd vill jag påpeka att detta inteinnebär att kravet på låg inflation prioriterats ned.Låga prisökningar är tvärtom en avgörandeförutsättning för en uthållig sysselsättningsökning.Vad beträffar kraven på de offentliga finanserna ärdet fel att, som vill göragällande, skall ''kontrolleravarje medlemsstats statsbudget''. Man måste skiljapå budgetens innehåll på olika huvudtitlar ochändamål å ena sidan och budgetsaldot å den andra.Maastrichtfördraget innehåller ett förfarande därrådet av ekonomi- och finansministrar kan ageraom ett land bedriver en oansvarig finanspolitik somkan riskera att skada grannarnas ekonomier ochpåtagligt avviker från de riktlinjer om de offentligafinanserna som man kommit överens om.Innan ett land deltar i själva valutaunionen gårEU:s sanktionsmöjligheter inte längre än till attrikta en rekommendation till landet i fråga samt attoffentliggöra denna. Inte minst mot bakgrund avatt de flesta EU-länder har större underskott ide offentliga finanserna än vad Maastrichtfördragetföreskriver är det ännu oklart hur detta förfarandekommer att tillämpas i praktiken.De kriterier på stabilitet som ställts upp av EU-länderna för ett deltagande i valutaunionen syftartill att säkerställa långsiktig stabilitet i denekonomiska utvecklingen. Såväl penning- somfinanspolitik bedrivs under fas två på nationell nivå.Det ankommer på varje enskilt land att verka föratt uppfylla de överenskomna kriterierna påstabilitet. Kraven är riktmärken förmedlemsländerna.Regeringen för en ekonomisk politik som främjartillväxt och fler jobb samt ger en stabil bas förvälfärden. Det är en från våra egna värderingar ochutgångspunkter utformad politik. Som en viktigkonsekvens har dock politiken attkonvergenskraven uppfylls om . EU:sriktmärken för den ekonomiska utvecklingen -- låginflation, låga räntor, sunda statsfinanser och stabilväxelkurs -- ligger i linje med regeringensekonomiska politik. Det finns således ingenmotsättning mellan EU:s kriterier på stabilitet ochde långsiktiga målen för regeringens ekonomiskapolitik.Låt mig därefter övergå till resultatet avmedlemskapsförhandlingarna om EMU. BirgittaHambraeus frågar om förhandlingarna säkerställten rätt för att stå utanför valutaunionen.Jag vill dela upp mitt svar i två delar. Delsregeringens inställning till deltagande i envalutaunion i , dels formerna för ett svensktbeslut att gå med i valutaunionen.Regeringens inställning till deltagande i EMU:svalutaunion, såsom den kom till uttryck i densvenska förhandlingspositionen rörande EMU, hartidigare presenterats i . Positioneninnebär att vill delta i den framväxandeekonomiska och monetära unionen.Angående formerna för beslut om Sverigesdeltagande gäller följande. Om kommer attdelta i en tredje fas av EMU beror dels på när viuppfyller inträdeskraven, dels på om vi själva vill.Sverige kommer inte att automatiskt bli medlem iden slutliga valutaunionen enbart för att viratificerar medlemskap i . har iförhandlingarna anmält, och detta har noterats tillprotokollet, att har det slutligaavgörandet. Formerna för hur ett medlemslandfattar beslut om att delta i valutaunionen avgörlandet självt, och det står följaktligen inget omdetta i . ochDanmark har dock i protokoll till fördragetförbehållit sig rätten att säga nej till EMU:s tredjefas. och har gjort klart attdessa länders parlament har det slutligaavgörandet.När och om det blir aktuellt för att gå in iEMU:s valutaunion kommer de länder som dåingår i EU att granska för att se om viuppfyller de då gällande konvergenskraven. Blanddessa länder ingår då även . UppfyllerSverige kraven har vi rätt att vara med ivalutaunionen.Ett sådant steg kommer emellertid, som regeringenockså redovisat för , för EU-länderna ochi pressen, att föregås av en inhemskbeslutsprocedur. När EMU:s tredje fas blir aktuellför kommer således frågan om ett svensktdeltagande att avgöras av , sombehandlar frågan på basis av en särskild propositionom deltagande i EMU:s tredje fas.Sammanfattningsvis: Regeringen vill delta i EU:svalutaunion om en sådan kommer till stånd,eftersom detta skulle förbättra förutsättningarnaför ökad sysselsättning, investeringar och tillväxt.För att deltagande i valutaunionen skall kunna blimöjligt måste målen för regeringens ekonomiskapolitik först uppnås. Ett svenskt inträde ivalutaunionen förutsätter vidare att tarställning för ett deltagande efter förslag frånregeringen.Anf. 41 ():Herr talman! Jag ber att få tacka finansministernför ett utförligt och mycket upplysande svar på mininterpellation. Det är väldigt viktigt att det blirklarhet i vad som faktiskt gäller.Jag drar slutsatsen att förhandlingarna inte harsäkerställt att kan stå utanförvalutaunionen. Visserligen har regeringen gjort enprotokollsanteckning om att den tänker lägga framen proposition till och att skallavgöra. Men den protokollsanteckningen har inteförts in i fördraget, och därmed är den inte juridisktgiltig. och har fått anteckningarinförda.Maastrichtavtalet binder oss vid alla tillfällen där viinte har fått ett skriftligt undantag, särbestämmelseeller engångsregel, införd i själva anslutningsakten.Maastrichtfördraget är mycket tydligt när det gällerEMU. Valutaunionen utvecklas stegvis, precis somfinansministern säger.Vi är nu inne i den andra fasen, där man försökeratt hjälpa länderna till konvergens. görsjälvt sitt bästa att uppnå den konvergensen. I dagstår det i att man verkligen trorpå detta igen. har sagt attdet nu börjar att ordna upp sig. Blir det enhögkonjunktur är han övertygad om attMaastrichtavtalet kommer att fullföljasprogramenligt, med en valutaunion före dettaårtusendes slut.Det är klart utsagt i att det ickeär de olika länderna som bestämmer när de självavill gå in i valutaunionen. Det finns tvärtom ettprotokoll fogat till där det står attinget land får hindra införandet av valutaunionen.Vilka länder som skall ingå i denna valutaunionbestäms med majoritetsbeslut vid enregeringskonferens. De länder som då har uppnåttkonvergenskraven skall ingå senast år 1999.Det är alltså klart och tydligt steg för steg. Det stårigenting om att en valutaunion först skallgodkännas av de olika ländernas parlament. Definns vissa frågor som regeringskonferenser intesjälva kan besluta, men här är det tydligt utsagt attregeringskonferensen beslutar om att införa envalutaunion.Om skall bli medlem måste vi redan nu göravår riksbank oavhängig. Jag vill gärna frågafinansministern: På vilket sätt förberederregeringen nu oavhängighet? Detgjordes en utredning som väckte en oerhördbestörtning. Socialdemokraterna var kraftfullamotståndare till att göra oavhängig,dvs. att ta bort möjligheten till demokratiskkontroll av vår riksbank, som för övrigt är världensäldsta och egen bank. Plötsligt hördeman ingenting mer om detta.I står det klart och tydligt att viredan från början skall starta den process som ledertill vår riksbanks oavhängighet. I den tredje fasen,när valutaunionen inträder, blir vår riksbank etthelt osjälvständigt avdelningskontor, som jagförstått det, till den gemensamma centralbank somman har börjat bygga. Jag syftar på ,dvs. det ekonomiska och monetära institutet iFrankfurt.Min fråga till finansministern är: På vilket sättförbereder vi nu att göra vår riksbank oavhängigoch utanför demokratisk kontroll? Det krävsfaktiskt en grundlagsändring för detta. Hur bär vioss åt med det? Skulle vi bli medlemmar i unionenhar vi skrivit under på att detta skall ske. Där stårEU:s lag över även svensk grundlag, såvitt jagförstår.Jag vill gärna att finansministern bekräftar att detär på detta sätt. Det är en sanning som också börsägas av regeringen. Det är endast om man har fåttinfört i protokollet till anslutningsakten att vi harbegärt ett undantag som det är juridiskt giltigt. Allaandra protokollsanteckningar kan vi naturligtvisgöra för oss själva, men de har inte någon juridiskgiltighet.Sverige har i förhandlingarna inte begärt att få ettundantag, och vi har självfallet inte heller fått någotundantag. Det vore välgörande om finansministernville bekräfta detta. Det finns nämligen enbeskrivning -- en tolkning avförhandlingsresultatet -- som dessutom har gått påremiss, och som är gravt missvisande. Det verkardär som om vi hade fått ett undantag, att vi har rättatt själva bestämma om en valutaunion, och attriksdagen skall fatta beslut, osv.Jag har ytterligare en fråga till finansministern.Kommer finansministern att se till attremissinstanserna får klart för sig att det endast ärom ett undantag finns inskrivet i anslutningsaktensom vi får ett undantag, annars gällerMaastrichtavtalet fullt ut?Det är oerhört viktigt för vår demokrati att detfinns klarhet i vad som gäller. Man skall inte sopaproblemen under mattan, utan vi skall med öppnaögon ta ställning till om vi vill lämna rätttill självbestämmande och gå in i en union. Det voreatt lura in oss om man säger: Det är nog inte såfarligt, vi bestämmer nog själva i alla fall. Det är attlura människor, och jag tror verkligen inte det omfinansminstern.Jag hoppas och tror att finansministern här kommeratt bekräfta att det jag har sagt är sant.Anf. 42 ():Herr talman! Också jag vill tacka finansministernför svaret.Har förhandlingarna säkerställt rätt att ståutanför valutaunionen?, frågar . Frågan ligger nära: Varför ställer manen sådan fråga, när svaret så hargivits här i kammaren? Vi vet alla att avgörandetför deltagande i ligger dels i dennariksdags hand, dels i de andra medlemsstaternashänder.Sveriges riksdag har avgörandet i sin hand. Om inteSverige kan möta EMU-villkoren får vi inte varamed hur gärna vi än vill. Svårigheten är att kommain, inte att hamna utanför. Uppenbarligen harinterpellanten ännu inte förstått det som störredelen av sakkunskap och politiker insett,nämligen betydelsen av en ekonomisk och monetärunion. Det är svårt att se något annat skäl till attinterpellanten ställer denna fråga, än attmisstänkliggöra syftet med EMU.Syftet med EMU är att få högre levnadsstandard,bättre välfärd, fler jobb, mindre arbetslöshet ochatt helt enkelt skapa tryggare villkor för människor.Det vet interpellanten, och ändå frågar hon.Är interpellantens sakkunskap på den ekonomiskaområdet större än den som samladefinansministrar som helhet kan uppvisa? Någraobjektiva belägg för detta är svårt att se. Därmedinte sagt att samlad kunskap är allena saliggörande,men det stärker onekligen beslutsunderlaget.Interpellantens linje, ett utanför EMU, därde flesta av våra viktigaste handelsländer är med,innebär med största sannolikhet stora risker intebara vad avser investeringar, välfärd,levnadsstandard, utan också vad avser jobb ochvärdet på vår valuta.Fråga svenska folket om det föredrar en hårdvalutasom den tyska, en framtida ecu, ett slags euromark,eller en mjukvaluta -- esperantogeld, som tyskarnasäger. Hade haft samma hårdvaluta somTyskland, hade varje svensk krona varitavsevärt mer värd än på 60-talet.Skulle de flesta svenskar tacka nej till avsevärthögre levnadsstandard? Att döma av denekonomiska debatten i övrigt i förefallerdet osannolikt. Debatten om agendan ochtidsgränserna för EMU är oerhört svensk, manskulle kanske t.o.m. kunna kalla den för litetfyrkantig.Åtgärdsarsenalen och tidsgränserna ärarbetsredskap inom EU. Den som följer EU-samarbetet borde ha hunnit notera det. Utan måloch tidsram kommer man inte så långt i detinternationella samarbetet. Skulle man sedan intehunnit uppnå målet till det utsatta datumet, får manväl ta nya tag och sträva vidare utfrån denverklighet man kämpar i.I den verkligheten ingår tyvärr också bakåtsträvaresom uppenbarligen inte ens vill uppfylla de villkorsom långsiktigt befrämjar välstånd. Det svårastemed ett sådant ställningstagande sominterpellanten gör är det svek det innebär mot vårabröder och systrar i Öst- och Centraleuropa.Interpellantens linje riskerar nämligen att skapa engrogrund för ett mer protektionistiskt Västeuropasom inte orkar hjälpa våra öst- ochcentraleuropeiska vänner genom ökad frihandeloch därmed starkare marknadsekonomi ochdemokrati.Den som tror att ensamt, med 8,5 miljonerinvånare, kan utgöra en marknad för Öst- ochCentraleuropa borde delta i den moderna skolansmängdlära för att få balans i sinaställningstaganden.Europadebatten i den här kammaren borde lyftasfrån en nivå där svaren är självklara. Man bordemer gå in på frågor om hur skall lyckasklara av EMU:s villkor och hur vi skall klara av vårtpolitiska ansvar att se till att får vara med iEMU så snabbt som möjligt. I annat fall riskerar viatt snabbt köras om av våra nordiska grannländer.För närvarande anses bara ochmöjligen klara EMU:s krav samt Norgeoch av kandidatländerna.Det finns anledning för att se om sitt hus,precis som regeringen vill, så att man uppnår deekonomiska mål som är så eftersträvansvärda.Även den europeiska socialdemokratin har i sinvalplattform, inför ''Europavalet'', varmttillskyndat , inklusive EMU ochvalutaunionen, just för att skapa arbetstillfällen ochskydda basen för den sociala välfärden.Eftersom interpellanten uppenbarligen inte harförstått värdet av dessa politiska mål eller hur deekonomiska sammanhangen fungerar finns detanledning att ställa en följdfråga till statsrådet ihopp om att svaret skall kunna bidra till att klara utden förvirring som interpellantens fråga kanåstadkomma för svenska folket. Svaret är självklartför de flesta, dock inte för interpellanten.Varför eftersträvar statsrådet de mål somvalutaunionen syftar till? Svaret är enkelt för densom inte tar brödet på bordet för givet.Anf. 43 ():Fru talman! Jag får också tacka för svaret. Detta ären väsentlig debatt. Det är en debatt som inte baraförs i . Den förs faktiskt i hela . Omman följer den debatt som förs i finner manatt det finns andra än lyriker som beskriver vadEMU kan ställa till med och delvis redan har ställttill med.EMU-processen har också skarpa kritiker, kanskeinte bland centralbankschefer och finansministrarmen bland andra människor.Det är ett märkligt fenomen att regeringen och ja-sidan nu på något sätt försöker hävda attMaastrichtavtalet inte gäller i alla delar. Jag måstesom ledamot i EU-delegation säga attjag faktiskt får motsatt information ute i ,nämligen att skall gälla.Finansministern och andra ministrar talar omkartan och terrängen. Det är terrängen vi skallfölja. Då är frågan varför vi skall förbinda oss attfölja en karta som uppenbarligen inte gäller.Självfallet har terrängen förändrats när det gällerframkomligheten till den gemensamma valutan,men ute i möter jag ett annat intryck avdenna förändring. Man hävdar att man är på vägtillbaka, att man kan uppnå konvergensvillkorenoch att man inom en ganska snar framtid kanskekan låsa valutorna gentemot varandra. Det står förövrigt i i dag.Henning Christophersen, EU-kommissionensfinanspolitiskt ansvarige, är tämligen säker iSvenska . Flera medlemsländer kommeratt ha uppfyllt valutaunionens krav 1997--98 ochhan tror på ett beslut om en gemensam valuta föreår 2000.Jag och många med mig ute i menar attförsöken med fasta växelkurser sannolikt har letttill en fördjupad socialkris i EU. EU-kommissionenbegärde för övrigt en rapport . Denbegravdes, eftersom den var litet obehaglig. Femfristående ekonomer varnade för att detta skulleleda till regionala obalanser och behov av insatseroch resurser långt utöver de resurser som EUförfogade över. Den här rapporten ville man intesläppa, eftersom den kom just före den danskafolkomröstningen.Den information som jag har fått från visaratt de fasta växelkurserna sannolikt också bidrogtill spekulationsattackerna mot de svagarevalutorna --93. När ett land släpar efterser naturligtvis spekulanterna detta och attackerarvalutan. Frågan är om det är realistiskt att tro i en så pass stor öppen marknadsekonomi skallkunna undvika en mycket ojämlik utveckling i olikadelar i unionen. T.o.m. under en övergångsperiodhar det visat sig vara svårt.Efter det att man har infört en gemensam valutakommer det att fordras mycket stora ekonomiskaresurser för att jämna ut skillnaderna i unionen. Vikan inte räkna med den rörlighet av arbetskraftensom t.ex. finns i USA.Finansministern säger att det finns en annaninriktning av den ekonomiska politiken. Jag villsäga att man i viss mån harbörjat uppmärksamma arbetslösheten, menkonvergensvillkoren är ju inte på något sättändrade. Vid toppmötet handlade detfrämst om svagare socialt skydd, merlönedifferentiering, nedskärning av offentligautgifter osv. Det fanns ingen målsättning preciseradi siffror när det gällde minskningen avarbetslösheten eller pengar till satsningar påinfrastruktur. Inte heller tillmötesgick man kravetpå en sänkt räntenivå.Jag menar att kursen med konvergensvillkorenligger fast. I många europeiska länder ärarbetslösheten en ickefråga i den ekonomiskapolitiken. Inom EU är den möjligen ensocialpolitisk fråga. Det är tyvärr den erfarenhetjag har.Jag har tagit del av det avtal som vi fick . Jag kan, liksom , intefinna att det finns någon juridiskt bindandemöjlighet för att likt och Danmarkegentligen själv fatta dessa beslut. Möjligen kanman göra andra politiska bedömningar.Holland och hänvisar man också till.Holland och ville veta om allamedlemsländer hade uppnått konvergensvillkoreninnan de anslöt sig till den gemensamma valutan.Några sådana villkor har inte ställt.Tvärtom för man resonemanget att man stegvisskall kunna bygga upp den gemensamma valutan.Punkt 4 i artikel 109j är mycket klar på den härpunkten. Den säger att rådet med kvalificeradmajoritet skall kunna besluta att den tredje fasenskall inledas . I protokolletsom hänvisade till är manockså skarp i sina formuleringar. Man fastslår denoåterkalleliga karaktären av gemenskapensutveckling mot tredje fasen och säger att allamedlemsstater, oavsett om de uppfyller denödvändiga villkoren för införandet av en endavaluta, skall respektera önskan om att den tredjefasen snabbt skall inledas.När det gäller har Christophersen ocksåsagt att vi visserligen kan besluta men att det måstebli ett positivt beslut.Anf. 44 Finansminister ():Fru talman!