prot · GH09122 · 1994-06-10 00:00:00 — Vi är överens om mycket, och vi hardebatterat den här frågan . Just nu ärdet det ordinarie anslaget som vi diskuterar. Jag ärallvarligt oroad för att man drar ner på detordinarie anslaget . Det kommer att bli dyrt ilängden. När smärtgränsen är nådd och om maninte når de grupper som vi är överens skall delta --korttidsutbildade, handikappade, invandrare -- blirdet dyrt att bygga upp en ny folkbildning. Därförvill jag slå vakt om folkbildningen, framför allt detordinarie anslaget.Jag hoppas, , att vi får fortsättaatt debattera folkbildningen, om inte i dennakammare så på andra ställen. Tack, Carl-JohanWilson!Anf. 152 ():Herr talman! Liksom alla andra länder har Sverigeunder senare år ökat sin utbildningsvolym.Bakgrunden till ökningen på högskolans område ärbeslut som fattades , alltså innan dennuvarande regeringen trädde till. Då fattades detbeslut om att högskolan skulle få drygt 12 000 nyaplatser framöver. Vi lät oss inte nöja oss med det,utan vi såg att ytterligare platser behövdes. Alla minns vi hurutbildningsministern stretade emot. Beslutet omfler platser i högskolan kunde fattas först långt inpå höstterminen.Så här har det fortsatt. Först efter kritik och kravpå fler platser i högskolan har regeringenaccepterat att öka utbildningsvolymen, ofta somextra påslag i samband medkompletteringspropositioner.Nu står vi . Trots den starkaexpansionen av högskolan ärsituationen den att tiotusentalsbehöriga och utbildningsintresserade ungdomarmåste avvisas från högre utbildning.Vi socialdemokrater har verkligen försökt driva påför att komma i kapp det ständigt ökade behovet avhögskoleutbildning. Vi har vid varje möjligt tillfälleefter kontakt med högskolor runt om i landet lagtfram förslag om ökat platsantal som vi förvissat ossom också skulle kunna förverkligas.Vi beklagar att dessa förslag i allmänhet haravvisats av den borgerliga majoriteten. Dettakommer förmodligen att ske också med de förslagsom vi skall ta ställning till, dvs. drygt 4 000fler högskoleplatser än vad regeringen harföreslagit riksdagen.Förutom att vi vill ha denna ökning av antalethögskoleplatser, som jag talade om, vill vi integå med på regeringens förslag om en drastisknedskärning av läkarutbildningen. Vi vill få tillstånd en halvering och avvisar därmed förslaget omatt minska läkarutbildningen i Göteborg.Herr talman! Det är inte bara på högskolansområde som regeringens och socialdemokraternasambitionsnivåer skiljer sig. Det gäller i hög gradockså möjligheten att erbjuda vuxna och ungdomarutbildning. Vi föreslår att sammanlagt 30 000 extraplatser bereds för ett tredje gymnasieår och att40 000 extra platser bereds inom komvux.Trots de enorma behoven av kompetenshöjninginom produktionen är vuxenutbildningen ettvanskött område för denna regering.Handlingsförmågan har styrts av moderaternasideologiska skygglappar mot vuxenutbildning, ochdå blir det som det blir.Det började redan i budgetpropositionen 1992, dåman riktade ett dråpslag mot komvux genom att drain , dvs. en fjärdedel av destatliga medel som då gick till komvux. Riksdagenmildrade beslutet något, och regeringen har sedanfått finna sig i att t.o.m. öka komvuxutbildningen,i varje fall som en arbetsmarknadsåtgärd.Vi socialdemokrater har en annan syn påvuxenutbildning än vad den borgerligariksdagsmajoriteten har. I motioner har vi åtskilligagånger framfört krav på ett brett kompetens- ochkunskapslyft för vuxna. I åldersgruppen 25--50 århar ca 700 000 människor endast grundskola, och ca1 700 000 människor har högst tvååriggymnasieutbildning.Det är i denna grupp som den storakompetenshöjningen och de stora resurserna måstesättas in. Här måste hela utbildningssektornmobiliseras. Det gäller komvux, högskola,studieförbund, folkhögskolor men även privatautbildningsanordnare, inte minst som upphandladarbetsmarknadsutbildning och inompersonalutbildning.Om kompetenshöjningen uteblir riskerar mångamänniskor att få det svårt i arbetslivet, ett arbetslivsom ställer allt högre krav på den enskilde. Tyvärrhar inte regeringen insett vidden av detta behov,och man har inte brytt sig om att vidta verkligaåtgärder för en bred kompetensutveckling för demånga vuxna.Herr talman! På troligen inget annat område harkonsekvenserna av systemskiftet i svensk politikblivit så tydliga som inom utbildningsområdet. Härhar privatiseringens kalla stjärna varit riktmärketför förändringar av färdriktningen. Moderaternahar visat vägen, och de övriga partierna har snälltlunkat med och undertryckt varje tidigareformulerad egen uppfattning.I det betänkande som vi behandlar finns detett nytt privatiseringsinslag i form av s.k.utbildningscheckar. Vad denna check skallanvändas till och av vem är inte så noga,huvudsaken är att kan bocka avytterligare en punkt på listan över åtgärder somskall hinnas med.Förslaget om utbildningscheck har egentligenväldigt litet med utbildningspolitik att göra.Däremot platsar det väl som en innovation imoderat näringspolitik. Det väsentliga medutbildningschecken tycks vara att se till att dekommunala utbildningsanordnarna inte får kommaifråga. Här är parallellen till regeringens tidigareförslag om entreprenadförhållande inomgymnasieskolan klar. Arbetsplatser ägda avkommun eller landsting förväntades inte ha någonkompetens att erbjuda vid mer arbetsplatsnärautbildning. Endast det privata näringslivet dög. Detförhåller sig på samma sätt med utbildningscheckar.Andra inslag i privatiseringskampanjen är detnyliberala och internationellt unika påfundet attomvandla två väl fungerande statliga högskolor tillprivata stiftelser där staten likväl fortsättningsvisskall svara för finansieringen av verksamheten.Vidare har en mängd forskningsstiftelser bildats avAP-fondens löntagarfondsmedel.Pensionssystemet har därigenom dränerats påomkring 30 miljarder i en situation där det tordevara bekant för alla att pensionssystemet är i stortbehov av medel för att garantera framtidapensioner.Så har utbildningsministern försökt byggamonument över sig själv genom allehandastiftelsebildningar som fråntar kommanderiksdagar möjligheten att ha något som helstinflytande över mycket stora resurser tillforskningen.Syftet med de nytillkommandeforskningsstiftelserna hade mycket väl kunnatförverkligas med budgetmedel om denna ochkommande riksdagar ansett just dessa ändamålvärda att satsa på.Det är uppenbart att om regeringen inte hade haftlöntagarfondsmedlen att tillgå, hade den stått heltnaken i sitt myckna ordande om forskningensbetydelse. Vi socialdemokrater visade vår insikt omforskningens betydelse genom att föreslåomfattande forskningssatsningar den normalabudgetvägen när tog ställning till dettreåriga forskningsprogrammet.Ytterligare en aspekt på den moderataprivatiseringskampanjen gäller en förödandemarknadsorientering på skolans område. Där harpolitiken redan hunnit få allvarliga konsekvenser iform av ökad segregering.Vi socialdemokrater såg tidigt vadprivatiseringspolitiken skulle leda till, genomskolpeng och överkompensation av privata skolor.I dag kan man konstatera att vi alls icke är ensammaom den insikten.Föräldrar, elever, lärare och annan skolpersonalupplever påtagligt försämringarna, alltmedanskolministern och de borgerligaregeringsförsvararna förnekar verkligheten.Lika stor som min oro är för det som händer iprivatiseringens och marknadsorienteringens spårpå utbildningens område är min förvåning över hurmittenpartierna under de gångna tre åren såfullständigt utplånat sig själva och helt överlåtitsamhällets kanske viktigaste framtidsfråga, skolanoch utbildningen, till . Jag har dockfortfarande en förhoppning om att dessa partiersnart skall ta sig ur sin dvala och åter stå upp för degrundläggande idéer inom utbildningspolitikens ochskolpolitikens områden som vi tidigare var så enigaom. Därigenom har skaffat sig envuxenutbildning i världsklass och en skola somalltid hävdat sig mycket väl internationellt, och somi god mening har varit en skola för alla barn.Den politiska enighet som byggde upp dettautbildningsväsende skall vi vara rädda om. Vi skallinte låta det förödas i det privatiseringsrus som nuråkar vara på modet i nyliberalismens släptåg.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 20,22, 24 och 26.Anf. 153 ():Herr talman! gjorde enutbildningspolitisk exposé över densocialdemokratiska oppositionen . Det kan vara nog såintressant.Det är i så fall ännu intressantare att gå tillbakaytterligare när socialdemokraterna självahade hand om politiken och göra en jämförelse.Den kritik som här framför ären kritik som i ännu högre grad framfördes av deborgerliga representanterna mot den dåvarandesocialdemokratiska regeringen.Kritiken var att den socialdemokratiska regeringeni många avseenden var visligen trög men sen tillhandling. Detta gällde specielltdimensioneringsökningar. Socialdemokraternahade det yttersta ansvaret för attdimensioneringsökningarna kom i gång så sent ochinledningsvis blev av så ringa omfattning. Denborgerliga regeringen har sedan ökatdimensioneringen i en utsträckning som varotänkbar under den socialdemokratiskaregeringstiden.Att sedan Socialdemokraterna snabbt byter fot ioppositionsställning och försöker att överträffaregeringen är i och för sig ingenting förvånande.Det hör till normal oppositionspolitik, och jag hadeväl knappast förväntat mig någonting annat.Däremot hade jag nog förväntat mig attSocialdemokraterna kände ett något störresamhällsekonomiskt ansvar i dessa sammanhang.Man har inte tänkt på hur man disponerar sinamedel.Lena har talat mycket vältaligt ombehovet av att öka exempelvis antalet platser fördem som läser ett tredje gymnasieår eller läser påkomvux. Men då överträffar man regeringen medåtskilliga -- hundratals miljonerkronor. När det gäller komvux föreslår man hela12 000 platser. Sedan konstaterar man i detbetänkande som vi båda har undertecknat attungefär så många platser som har föreslagits avregeringen, har man också lyckats fylla. Hursocialdemokraterna hade tänkt sig att disponeradet överblivna antalet platser framgick inte av LenaHjelm-Walléns inlägg.Lika illa är det när det gäller antalet platser till dettredje gymnasieåret. Där har socialdemokraternaföreslagit 40 000 platser. Enligt propositionen harman funnit 26 000 platser utnyttjade och föreslår26 100 platser. Man har alltså funnit en lämpligavvägning i detta avseende.Men jag kan förstå att socialdemokraterna tyckerom att, om man får använda uttrycket, brassa påute i buskarna litet grand och tala om hur duktigman är. Men det borde, enligt min uppfattning,vara bättre samhällsekonomiskt ochutbildningspolitiskt dimensionerat.Lena tog också upp frågan omläkarutbildningen. Det skall villigt erkännas attvalet av den nivå som man skall välja är en knepigfråga. Utbildningen är lång. Den är svår attdimensionera. Det är svårt att beräkna efterfråganpå läkare, eftersom det tar ett styvt decennium efteratt intaget har skett tills de kommer ut påarbetsmarknaden.Därför tillsatte regeringen en arbetsgrupp som skulle bedöma efterfrågan på läkare vidolika antaganden om hälso- och sjukvårdensvolymutveckling. Utredningen arbetade snabbt.Redan i april var den färdig med sitt resultat ochkonstaterade att det skulle vara en kontinuerligökning av antalet utexaminerade läkare fram till år2010. Men man sade att bedömningen varvansklig.Regeringen har analyserat frågan vidare. Man harkonstaterat att det är rimligt att nu göra en någotannorlunda dimensionering än den tidigare ochföreslår en viss minskning. Man får med de olikafakulteterna förhandla fram en fördelning som ärrimlig ur många olika aspekter. Det innebär 40platser mindre i , 40 platser mindre vidKarolinska institutet i , 20 platsermindre i och Göteborg.Socialdemokraterna lägger sig på nivån halvadenna minskning. De föreslår minskningar avantalet platser i och vid institutetoch undantar i detta avseende ochUppsala. Vad som egentligen ligger bakomsocialdemokraternas bedömning går inte riktigt attutläsa av vare sig deras motion eller av inlägg.Jag tycker att den bedömning som framkom viduppvaktningar i utskottet och av propositionenstext visar att regeringens bedömning troligen är denrimligaste. En minskning med ungefär 120 platserär en nivå som vi bör utgå från.Därmed yrkar jag avslag på socialdemokraternasförslag till dimensioneringsminskning.Lena uppehöll sig också en långstund vid de s.k. ideologiska skygglappar somregeringen skulle ha och att regeringen var styrd avmoderaternas ideologi, medan de andra partiernabara var släpvagnar i sammanhanget. Jag förstårinte riktigt argumentation.Hon konkretiserade inte i något avseende. Jaguppfattade hennes litet exposéartade anförandesom ett slags valmanifest att användas i annnatsammanhang utanför denna kammare. Det må såvara.Jag vill bara ta upp ytterligare en fråga i LenaHjelm-Walléns anförande, nämligen frågan omstiftelser. Jag är frestad att hänvisa till den debattsom och jag hade med varandraför ungefär , då vi utredde fråganganska noggrant. Hon talade nu om att stiftelsernafinansierades med AP-fondsmedel eller medel somskulle gå till pensionärerna. Den frågan, , har vi utrett en gång för alla. Jaghänvisar till finansutskottets betänkande frånjanuari osv. Det finns många bevis från dennakammares debatter för att harfel på den här punkten. Vidare säger hon att vi istället borde ha finansierat stiftelserna viabudgeten. Man får det klara intrycket attsocialdemokraterna egentligen inte alls vill göradenna forskningssatsning.Anf. 154 ()replik:Herr talman! Vi socialdemokrater kommer attfortsätta att envisas med att det faktiskt är bättre attmänniskor får utlopp för sitt utbildningsinstresse istället för att stå i arbetslöshetskön. Det därför somvi vill satsa på vuxenutbildning. Det är därför somvi också satsar ännu mer på det tredje gymnasieåretän vad regeringen gör.När det gäller högskolans dimensionering ärskillnaden mellan oss socialdemokrater och deborgerliga ledamöterna av denna riksdag samtregeringarna, då och , att när visocialdemokrater var i regeringsställning, lyssnadevi på den borgerliga oppositionen. Men det fannsen kritik 1990--1991 mot att dimensioneringen varför låg. Vi lyssnade och tog intryck. Därför fattaderiksdagen ett ganska enhälligt beslut omatt kraftigt öka dimensioneringen. Det var etttrendbrott. har ökningen blivitavsevärd, vilket är viktigt och bra.Jag förstår att frågan om läkarutbildningen, särskiltnär det gäller utsatta situation, är någotknepig för , eftersom han och denborgerliga majoriteten tog intryck avuppvaktningar i utbildningsutskottet etc. som ansågatt en så stor nedskärning icke skulle ske. Sedanblev man överkörd av finansutskottet.Jag tycker att skall stå på sig och ocksåhär i kammaren hävda den åsikt som han hadei utbildningsutskottet, så kan vi ordna så attGöteborg får sina platser. Det gäller bara att stödjavår reservation så kan man klara det. Det är enalltför drastisk minskning som regeringen harföreslagit. I dimensioneringsfrågor är det alltidfråga om bedömningar, eftersom ingen vet säkert.Men detta är vår och många andras bedömning.Vi föreslog ett forskningsprogram som välmotsvarade det som regeringen kom fram till, närman gick in och tog medel som man egentligen intealls hade rätt till i detta sammanhang, nämligen AP-fondsmedlen.Det är litet konstigt att , efter så passmånga debatter, ännu inte har förstått att AP-fonderna faktiskt har något med pensioner att göra.Löntagarfondsmedlen var en del i AP-fonderna ochingen separat del.Anf. 155 () replik:Herr talman! Låt mig börja med att säga till att hon ingenting har läst ochingenting förstått av den debatt som vi har fört omlöntagarfondsmedlen.Jag har hänvisat till tidigare debatter, och jag berhenne att gå tillbaka och läsa dem. Ta del av debetänkanden som finns från finansutskottet, ävenfrån den debatt som vi två hade för ungefär ett årsedan! Då kommer att få klartför sig hur sakernas tillstånd verkligen är. Låt ossdärmed avföra denna fråga från dagordningen.Lena sade ungefär så här: På vår tidlyssnade vi på den borgerliga oppositionen. Våren1991 skedde det minsann ett trendbrott. Då ökadevi utbildningsvolymen rejält. Ja, det är alldeleskorrekt, och det var ett enhälligtutskottsbetänkande. I annat fall hade mannämligen blivit överkörd. Således passade man påatt följa majoriteten, och det må så vara. Det ärkanske en riktig åtgärd att göra på det sättet.Vad som skiljer när det gäller den politik som dåfördes av den dåvarande oppositionen och denpolitik som förs av den nuvarande oppositionen äratt de socialdemokratiska förslagen med anledningav kompletteringspropositionen den här gången såatt säga har lyft sig från verklighetens ram. Dethandlar om en ökning, och det är fråga om så storavolymer att man inte klarar av att ta hand om de härplatserna ute på fältet vare sig när det gäller antaletlärare eller när det gäller antalet elever. Det senareär inte det minst viktiga. Om utbildning skall skebör det väl finnas någon på plats. Det har man intekunnat visa, så det är något som tänka på i den här debatten.I fråga om läkarutbildningen konstaterar vad jag har sagt, nämligen att dettaär en bedömningsfråga. Det är svårt att exakt vetavilken nivå man skall lägga sig på. Personligentycker jag att det som framförs i propositionen ochdet som man stannat för i finansutskottet är enrimlig bedömning, och den står jag bakom.Anf. 156 ()replik:Herr talman! rekommenderar mig attläsa vad moderata företrädare har sagt omLöntagarfonderna. Men det hjälper väl inte att läsadet som man uppfattar som förvanskningar avverkligheten. Varför skulle regeringen annarsföreslå att reglementet för AP-fonderna är det somskulle förändras för att Per över huvudtaget skulle komma åt de här pengarna, som hansedan placerade i forskningsstiftelser?Löntagarfondsmedel har varit en del av AP-fonderna. Därmed har de varit en del av det somskall garantera våra framtida pensioner. Det är inteprecis överskott när det gäller sådana pengar, RuneRydén!Rune säger att det inte är möjligt att ökautbildningsvolymen ytterligare i högskolan. Mendet har vi hört varje gång vi har kommit med sådanaförslag. I alla fall har regeringen i allmänhet en tidsenare sjösatt sådana här ökningar. Vi tackar fördet. Men det är litet konstiga anklagelser som riktasmot oss, särskilt som vi har varit så noga med att hakontakt med högskolorna ute på fältet innan vi harlagt fram våra förslag. Och de förslag som vi harlagt fram är realistiska!Herr talman! Åsikterna skiljer kraftigt när detgäller utbildningspolitiken, och det är klart att detgäller starka värderingar. Dessa skall tydliggöras idebatten.Jag vill tacka för den debatt som vi nuhaft inför sommaravslutningen här. Jag vill ocksåtacka alla ledamöter i utbildningsutskottet med vårvärderade ordförande i spetsen förbåde heta debatter och ett mycket gott kamratskapunder den här mandatperioden.Anf. 157 () replik:Herr talman! Låt mig få returnera tacket till och säga att fru vice ordföranden iutbildningsutskottet alltid har varit en myckettrevlig meddebattör. Jag ser fram emot ytterligaredebatter med i olikasammanhang. Jag vill också instämma i tacket tillövriga ledamöter och suppleanter i utskottet liksomtill kansliet och önska alla en trevlig och gladsommar.Så till saken igen. Låt oss bara konstatera att vi harolika uppfattningar i AP-fondsfrågan och ilöntagarfondsfrågan. Det verkar vara omöjligt attfå socialdemokraterna att förstå att det finns klaraskillnader i sak här. Men jag tycker att vi dennasena timme inte skall föra en djupare debatt omdet. Här föreligger dock en klar skiljelinje mellanvåra uppfattningar.Lena tog upp en fråga som hon inteberörde i det förra inlägget, nämligen frågan om enökad volym beträffande högskolan. Däremot togsden saken upp i . Det är helt klart att vi på dennapunkt har olika uppfattningar. Vad jag talade om imin första replik var ökningen av komvuxplatseroch platser avseende det tredje gymnasieåret.Den som ringer runt till mindre och medelstorahögskolor får mycket riktigt höra: Ja visst, vi kanöka. Man ser nämligen en chans att öka sinavolymer till nästan vilket pris som helst. Detförekommer en fight om större volymer för att mansedan skall kunna säga: Hurra, vad vi är bra! Eller också kan man säga: Vi är bäst.Problemet, , är att det saknaskompetenta lärare. Om det inte finns kompetentalärare påverkar det undervisningens kvalitet. Någotav det värsta för eleverna är just att de får en dåligundervisning, därför att då gör man både högskolanoch eleverna en riktig björntjänst. Det är skälet tillatt vi inte har kunnat öka antagningsvolymenbeträffande de mindre och medelstora högskolornamer än vad som har skett.Det kan finnas olika uppfattningar om hur snabbtman i det här fallet skall gå fram. Man har i alla fallansträngt sig till den gräns som det för närvarandefinns förutsättningar för.Anf. 158 ():Herr talman! Jag hade tänkt uppehålla mig vid ettantal motioner väckta av ledamöter frånVästsverige i anledning av propositionen om denekonomiska politiken. Det gäller utbildningen avläkare och tandläkare.Vi som har skrivit under motionerna representerarGöteborg, , , ,norra och . Det gäller i förstahand medicinsk utbildning och forskning vidGöteborgs universitet. Medicinsk utbildning ochforskning är av naturliga skäl avgörande försjukvårdens kvalitet och utvecklingsmöjligheter.Men lika betydelsefulla, särskilt i ett längreperspektiv, är förutsättningarna för denbiomedicinska utvecklingen. Det gäller bådeframtida behandlingsmöjligheter och industriellutveckling.Kvalificerade analyser hävdar att denindustriekonomiska potentialen inom biomedicinär minst lika stor som elektronikindustrins.Göteborg och har hävdat sig väli alla dessa avseenden.En förutsättning för fortsatt utveckling, och för enpositiv utveckling, är att den medicinska fakultetenfår tillräckliga resurser till grundutbildningen. Detär viktigt av flera skäl. Den västsvenska regionenmåste på samma villkor som andra regioner kunnaerbjuda sina ungdomar utbildningsmöjligheterinom viktiga områden. Så är inte fallet , vilketframgår.Grundutbildningen utgör en rekryteringsbas förforskarutbildningen. En låg, och dessutomsjunkande, nivå innebär sämre förutsättningar attleva upp till regeringens ambitioner att öka antaletdisputerade forskare. Detta innebär redan i dagsvårigheter när det gäller att svara upp motindustrins önskemål om kvalificerade medarbetare.Jag tycker att det förtjänar att nämnas hur det serut när det gäller antalet platser per miljon invånarei de olika regionerna.1993 hade man i 74,8 platser per miljoninvånare. Där föreslås en neddragning till 62,8platser. Låt mig redan nu slå fast att det är absolutlägsta siffran bland alla universitetsområden.Linköping ligger högre -- 81 platser per miljoninvånare -- och får behålla sina platser. med128,8 platser stannar nu på 101,7 platser.Stockholm och har 117,6 platser ochstannar på 99,5. har 135,1 platser och stannarpå samma antal 1994.Göteborg har alltså vidkänts en betydandeneddragning i detta sammanhang. Ytterst är detfråga om den västsvenska regionens utvecklinginom kunskapsområdet. Men som anförts kommerdet att kunna bli svårigheter för den biomedicinskaindustrins utvecklingsmöjligheter framöver. Denmångåriga och jag vill påstå framgångsrikasatsningen på medicinsk forskning vid Göteborgsuniversitet har lett till ett väl utvecklat samarbetemed industrin. Totalt sysselsätts i merän 10 000 personer inom områdena medicinskteknik och läkemedel.Regeringen har anfört skäl för att reducerautbildningsuppdragen inom läkarutbildningen. Detär tveksamt om dessa har bärighet ens om man serenbart till sjukvårdens behov. är12,av läkartjänsterna i obesatta.Långsiktiga behovsprognoser pekar på enläkarbrist , främst till följd avstor pensionsavgång i slutet på detta sekel.De lärarkandidater som påbörjar sinläkarutbildning kommer att vara färdigamed sin specialistutbildning . Lägger mandessutom till den forskningstunga industrins behovav läkarutbildad personal är volymen förlåg.Jag skulle vilja till detta foga, utanför det skrivnamaterialet, att intagningspoängen i ärutomordentligt hög. Man kan inte ta in allasökande.