prot · GI0916 · 1994-10-27 00:00:00 — Det kan även finnas skäl att påvissa håll ändra gränserna mellan existerande distrikt.Det är klara direktiv, och jag utgår från att RÅ harföljt dem. Jag har ännu inte i detalj tagit del av hansförslag. Jag har ännu mindre haft möjlighet att ta delav remissvaren. Det är först nu frågan har gått ut påremiss.När vi får in svaren kommer jag att ta ställning tilldetta förslag, som får ses som ett första steg, äntligen,till att även försöka komma till rätta med defrågeställningar som har att göra med organisationen.Det är mycket otillfredsställande, vill jag återigensäga, att oavbrutet diskutera vilken svår situationåklagarna befinner sig i - för det gör de verkligen -utan att vara villig att ta tag i de svårafrågorna, som bl.a. handlar om organisationen ochdistriktsindelningen.Vi måste få effektivitet i hela rättskedjan. Detkräver förändringar, moderniseringar ochanpassningar till de olika delarna.Jag tar upp några av de mindre frågor som tidigaredebattörer har nämnt. Låt mig till att ekobekämpning inte är någonting som skersärskilt lokalt. Ekoåklagare har vi i och i ,inte i varje åklagardistrikt. En förändring och eneffektivisering av åklagarväsendet kommer inte attförsämra möjligheterna att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten.Till vill jag säga att jag inte allsförstår det löjliga i att påpeka att det blir problem viden åklagarmyndighet som bara har två åklagare om enav dem är sjuk. Polis och åklagare sitter inte ens iMariestad i samma hus som domstolen. De sitter iolika hus, och det blir problem att ta hand omhäktningsförhandlingen när en av de två åklagarnaligger sjuk.Det är så lätt att försöka raljera om de härproblemen, men det handlar om realiteter ochmöjligheter att bedriva ett effektivt arbete. Jag skullegärna vilja se att ni alla som här uttalar ert så starkastöd för åklagarnas arbetssituation och möjligheter påallvar också tar tag i den uppgift som vi har framföross, nämligen att modernisera vårt åklagarväsende.Alla säger sig vara för effektivitet, men alltid blirsvaret: Men inte detta förslag.Anf. 17 ():Fru talman! Jag är den första att instämma i atträttsväsendet behöver utvecklas, men jag har svårt attse att en sådan utveckling kan starta genomavveckling.Visst finns ekoåklagarna bara vid de 13regionåklagarmyndigheterna ute i landet. Skillnadenmellan ekobrott och vanlig brottslighet är emellertidatt när man skall göra frihetsberövanden,husrannsakningar eller vad det är fråga om videkobrott, är det en planerad aktion. Alla vet en veckaeller en månad i förväg att de måstevara på plats. Den vanliga vardagsnära brottslighetenslår ned när man minst kan ana det. Därför måste detalltid finnas en lokal beredskap.Som jag sade har av allafrihetsberövanden i länet. Där fattas mer än ett beslutper arbetsdag.Justitieministern har i flera olika sammanhangtalat om hur angeläget det är att vi ägnar oss mer åtbrottsförebyggande verksamhet. Jag tycker attkrafttag gentemot vardagsbrottsligheten är en viktigbrottsförebyggande åtgärd. Det understryker bl.a.Brottsförebyggande rådet i sin kriminalpolitiskaframtids- och omvärldsanalys. Det är viktigt attuppdaga och beivra även lindrigare brott, därför att deoftast utgör inkörsporten till allvarlig kriminalitet.Riksdagens revisorer påpekar i sin rapport att detresonemanget är tillämpligt också när det gällerekobrott. Det är sällan någon börjar sin kriminellakarriär med en La Reine-härva. Det börjar medlindrigare saker. Revisorerna säger att rättsväsendetmåste behålla sin förebyggande signalfunktion genomsnabba och tidiga åtgärder, även mot mindreallvarliga överträdelser. Det är just signalfunktionensom det är så viktigt att åklagaren lokalt får möjlighetatt bibehålla.Åklagarväsendet begär inte några fribrev,justitieministern. Det är bara det att åklagarväsendetnu har varit föremål för ständigaorganisationsöversyner . Vissa har lett tillförändringar, andra har stannat vid skrämskott.Åklagarkåren begär inga fribrev, men den har envädjan till justitieministern: oss nu få arbetsro!Anf. 18 ():Fru talman! Jag vill instämma i detjustitieministern säger. Det är klart att vi måste strävaefter rationaliseringar och effektiviseringar i hela denoffentliga sektorn. Det gäller naturligtvis även det härområdet.Jag ber om ursäkt om jag var så oklar att jag sadeatt tingsrätten, åklagarmyndigheten och polisen finns isamma hus. Så är det inte i . Polis ochåklagare finns i samma hus. Det är gångavstånd tilltingsrätten.Jag vill ändå fråga justitieministern om hon menaratt det är ett mer effektivt resursutnyttjande attåklagarna sitter i och reser till förförhandlingar, som tyvärr i många fall blir inställa avorsaker som är väl kända. Är det ett bättreresursutnyttjande än det vi har ?Anf. 19 Justitieminister ():Fru talman! Vilket som är det bästaresursutnyttjandet när man lever i ett land som är såstort som och så glest befolkat är en knepigfråga. Det är bl.a. därför vi behöver utreda den fråganordentligt. Men varje gång vi försöker göra det mötsvi av invändningen: Låt oss i stället få arbetsro!Jag tycker att har gjort enförvånansvärt snabb ändring, från att vara en politikersom arbetat under en borgerlig regering till att blioppositionspolitiker igen. Är det inte litet väl ,att efter att den borgerliga regeringen haravgått och den moderata justitieministerns uppdrag tillRiksåklagaren föreligger börja opponeramot det? Hade det inte varit bättre att opponera motden politik som den borgerliga regeringen förde ochmot den moderata justitieministerns åtgärd att ge dettauppdrag till Riksåklagaren? Det blir inte riktigttrovärdigt att man gör den ena saken iregeringsställning och i oppositionåterigen står här och opponerar mot det som gjordesunder den regeringsperiod då man själv hade ettinflytande.Visserligen är åklagare, menså är även riksåklagaren. Han har kommit med ettförslag, och jag tycker att vi på allvar skall granskadet förslaget och lyssna på vad remissinstanserna haratt säga om det.Anf. 20 ():Fru talman! Jag har inte bytt skepnad i så storutsträckning och så snabbt som justitieministern tror.Jag blev nämligen mycket oroad och litet upprördredan när jag läste direktiven som Riksåklagaren fickav den förra regeringen. Det var just därför som vibad förutvarande justitieministern besöka denmoderata justitiekommittén, vilket hon gjorde den 7juni 1994. Det framgår av interpellationen. Hon gavoss då lugnande besked.Hon sade att det uppdrag som hon hade lämnat tillRÅ framför allt rörde möjligheten att föra över vissakommuner från ett distrikt till ett annat och endastundantagsvis sammanläggning av distrikt. Sedan fårman se resultatet som faktiskt innebär en storslakt avåklagardistrikt, om förslaget genomförs, i synnerhet iDalarna.Om vi dalmasar däremot tittar västerut kan vikonstatera att förslaget inte innefattar en endasammanläggning i Värmlands- och ,trots att där finns inte mindre än femtvååklagarmyndigheter. I vissa fall skulle geografin ioch för sig tala för en lämplig sammanläggning. Detär därför som jag menar att förslaget inte ärgenomtänkt och att det framstår som synnerligeninkonsekvent.Åklagarväsendet begär, som sagt, inga fribrev.Som dess talesman just nu vill jag dock hävda att detinte går att organisera bort brist på resurser. Det är därsom grundproblemet ligger, hur länge vi än försökeratt låtsas någonting annat.Jag vill påminna om Lindbeckkommissionensrapport. Man skriver att det finns vissa kärnuppgiftersom endast staten kan sköta, och dessa uppgifter börskötas väl. Enligt har dessa kärnuppgifterunder tenderat att skötasallt sämre. Som ett exempel på detta fenomenframhåller man just rättsväsendet.Vi avvaktar naturligtvis med stort intresseremissbehandlingen. När detta ärende börjar blifärdigt för beslut hoppas jag att justitieministern vidbedömningen tar med de synpunkter som har kommitfram här , både från mig och från de övriga somhar deltagit i debatten.Anf. 21 Justitieminister ():Fru talman! Jag vill bara notera denhäpnadsväckande insyn som vi alldeles har fått idet inre partipolitiska arbetet inom Moderatasamlingspartiet. Det förefaller som att den moderatajustitieministern har givit ett direktiv, tydligt utsagt iskrift - jag läste här upp den centrala delen - och iandra interna politiska sammanhang säger mannågonting annat. Det är naturligtvis beklagligt för RÅatt han inte har tillgång till direktiven i någon annanform än i den officiella skrivna formen, och det ärdessa direktiv som gäller.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1994/95:12 omutrikes- och säkerhetspolitiken vid ett EU-medlemskapAnf. 22 Utrikesminister ():Fru talman! har frågat mig omregeringen har för avsikt att slå vakt om Sverigesalliansfrihet och vid ett eventuellt medlemskap iEuropeiska unionen avvisa svenskt deltagande i enframtida gemensam försvarspolitik.Sverige kommer vid ett medlemskap i att deltai utformningen av unionens gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik. EU är ingen försvarsallians. Därförföljer inga som helst militära förpliktelser av ettmedlemskap.Det västeuropeiska försvarssamarbetet bedrivsinom ramen för Västeuropeiska unionen (VEU), somär en separat internationell organisation. Vår militäraalliansfrihet består. Medlemskap i kanföljaktligen inte komma i fråga för del.Frågan om en framtida gemensam försvarspolitikkommer att diskuteras vid EU:s regeringskonferens1996. Hur långt unionens medlemsstater skulle varaberedda att gå på detta område är oklart.Grundläggande är dock att inget medlemsland mot sinvilja kan tvingas in i en försvarsgemenskap. I dennafråga har , vad gäller vårt eget deltagande, ivarje skede en absolut och självklar vetorätt.Sverige kommer alltså inte att gå in i ettförpliktande samarbete på försvarsområdet. Därområder bred enighet i . Denna enighet ser jagsom en stor tillgång.Jag vill vidare erinra om att två av EU:smedlemsstater, nämligen och , står utanför det förpliktande västeuropeiskaförsvarssamarbetet. och avser sommedlemmar i att hålla fast vid sin militäraalliansfrihet. har ett intresse av attdelta i den breda diskussionen om säkerhet ochsamarbete i , som följt efter omvälvningarna iCentral- och och framväxten av ettdemokratiskt . Denna diskussion rörgrundläggande frågor, som saknar entydiga svar.Vi vet inte hur snabbt länder som önskar bli upptagnai den europeiska politiska och ekonomiskagemenskapen kan inlemmas i det tidigare enbartvästeuropeiska samarbetet. Det gäller t.ex. vårabaltiska grannländer. Det är vidare oklart om det pålång sikt vore möjligt för alla , ävenRyssland, att delta i ett förpliktandeförsvarssamarbete.Fru talman! Det finns alltså ingen anledning tilloro för alliansfriheten. Däremot består bekymren omsäkerheten i . Vi bör nu inrikta oss på atttillsammans med andra stater i bekämpa denya allvarliga säkerhetsproblem om vilkautvecklingen i Bosnien och andra delar av det tidigareJugoslavien nästan påminner oss.Till ett sådant samarbete, över alla europeiskagränser, mellan alliansfria och alliansbundna stater, ärdet naturligt att fortsätter att ge sitt bidrag.Anf. 23 ():Fru talman! Jag tackar utrikesministern för svaret.Det gläder mig att regeringen vill att den militäraalliansfriheten skall vara kvar. Någonting annat hadevarit en mindre sensation.Min avsikt med denna interpellation, liksom meden del andra interpellationer som vi i harframställt, är att på viktiga politiska områden somberörs av folkomröstningen den 13 novembereftersträva ett bra informationsunderlag förmedborgarnas ställningstaganden. Jag söker ocheftersträvar ett klarläggande av de politiskagemensamma nämnare som finns här på hemmaplanför att man skall kunna göra en bedömning av denationella förhållningssätt som kommer att kunna bliaktuella vid ett eventuellt medlemskap inom de ramarsom fördrag och avtal anger.Om vi har en tillräckligt bred enighet kring vårsvenska hållning står vi naturligtvis mycket starkareinom EU vid ett eventuellt medlemskap. Varförbehövs då det? Jo, alla vet att i internationellasammanhang kan politiken ibland gå ut på att utsättaenskilda medlemmar och stater för politisk press. Jagtycker att det är naivt att bara lämna detta åt sidan. Vidiskuterar detta kanske alltför litet i Sverige.Även om det formellt inte finns några hinder fören svensk position - alltså "formellt" - är en nationellhållning och en bred parlamentarisk förankringavgörande. Vi skall själva avgöra våraställningstaganden när det gäller de viktiga områdensom behandlas i interpellationssvaret. Annars kan vibli offer för andras vilja.Det finns uppenbara skillnader mellan ja- och nej-sidan när det gäller tolkningar av frihetsgrader, av vadolika avtal och fördrag innebär. Den frågan är lätt atthantera i folkomröstningen. Man får väl lägga sin röstefter sina bedömningar. Jag bara konstaterar det. Vihar vår uppfattning och andra kan ha en annanuppfattning. Det avgörande blir då : Vad skallmänniskor tro på? Om det finns en politisk hållninghär i som är stabil över tiden och somupplevs som förpliktande av politiska partier är dettaen viktig signal till den svenska allmänheten och tillBryssel. Därför anser jag att den här debatten är värdatt föra. Det är viktigt att dessa svar kommer förefolkomröstningen.Som parti klargjorde tidigt ståndpunktenatt den svenska alliansfriheten måste bestå och attSverige inte skall delta i något förpliktandeförsvarssamarbete. Det innebär att vi somEU-medlemmar måste slå vakt om att de olikamedlemsstaternas särart på det här områdetrespekteras. Det finns ju sådana uttalanden från EU-håll. Det utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetetskall även fortsättningsvis bygga på konsensus ibeslutsfattandet.Sverige får inte gå in i något militärt samarbeteeller ett gemensamt försvar som är förpliktande i denmeningen att vi inte själva bestämmer om vi vill deltaeller inte. Vad jag därmed syftar på är naturligtvis attSverige inte skall vara medlem i den västeuropeiskaunionen, som inte är någon formell del av EU menändå finns i dess närhet och därmed spelar en roll såtill vida att man kan underkastas förpliktandeställningstaganden. är möjligheterna för attskapa en bestående europeisk säkerhetsordning störreän . Det kalla krigetsuppdelning av får inte återuppstå. Utrikes- ochsäkerhetspolitiska och militära samarbetsformer sommotverkar en sådan klyvning bör stödjas. Det gällerexempelvis ESK och Partnerskap för fred. Jag har själv medverkat till att försöka såklart som det över huvud taget är möjligt ange precisde principer som ju följer av Partnerskap av fred, själv bestämmer, att ingen kan tvinga oss, klart anger vad som är syftet med ett svensktdeltagande.Tyngdpunkten för att skapa en gemensameuropeisk säkerhetsordning bör även framgent liggainom ESK. Att vi i stället gradvis utvidgar västligaorganisationer riskerar att skapa nya spänningar. AllaEuropas stater skulle inte kunna delta på sammavillkor, inte heller Nordamerika.Centern vill medverka till att fördjupar detsäkerhetspolitiska samarbetet i den riktning som jaghar angett. Detta skall ske med bibehållen militäralliansfrihet. Vi skall försvara vårt eget land ochterritorium. Skulle det inom EU:s ram bliaktuellt med nya åtaganden på det utrikes- ochsäkerhetspolitiska området i form av ett nytt fördrag,måste detta underställas svenska folket i enfolkomröstning. Det är vår uppfattning. Då samtligamedlemsländer måste godkänna att man ratificerar ensådan överenskommelse kan inget land tvingas in i ettförpliktigande försvarssamarbete. Det är de nuvarandegällande reglerna. Vad framtiden kommer att utvisavet vi inte allting om i dag.Anf. 24 ():Fru talman! Med anledning av svaret frånutrikesministern känner jag mig föranledd att läsahögt ur . Det här är inte frågorsom står skrivna i stjärnorna eller frågor där vi intevet hur de kommer att behandlas samt vilkenmålsättning man har inom den europeiska unionen.Det står faktiskt att läsa i det fördrag som ligger tillgrund för den ansökan om medlemskap som Sverigehar skickat in och vill säga ja till.I interpellationssvaret står det att EU inte är någonförsvarsallians, utan försvarssamarbete bedrivs inomramen för den västeuropeiska unionen, som är "enseparat internationell organisation". Men iMaastrichtfördragets avdelning 5, som omfattarutrikes- och säkerhetspolitiken, står i artikel J 4 2 § såhär: "Unionen anmodar Västeuropeiska unionen(VEU), som är en integrerad del av unionensutveckling, att utarbeta och genomföra unionsbeslutoch unionsaktioner som berör försvaret. "VEU är alltså enligtMaastrichtfördraget en integrerad del av unionensutveckling. Själva den faktiska sammanslagningenkommer man väl att fatta beslut om . Men detär allstå inte en separat internationell organisation,utan en integrerad del av unionens utveckling.Vidare står det i interpellationssvaret: "Frågan omen framtida gemensam försvarspolitik kommer attdiskuteras vid . Hurlångt unionens medlemsstater skulle vara beredda attgå på detta område är oklart." Nej, det är detinte. I Maastrichtfödragets artikel J 4 1 § står det attläsa följande: "Den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken skall omfatta alla frågor som berörunionens säkerhet, inbegripet utformningen på långsikt av en gemensam försvarspolitik, som med tidenskulle kunna leda till ett gemensamt försvar." Det ärinte oklart. Det är väldigt klart, svart på vitt. Det finnsinga oklarheter i det.Sedan säger utrikesministern att vi i i den svenskariksdagen är överens om att vi inte skall gå in i någotsamarbete på försvarsområdet. Det spelar väl ingenroll om vi är överens här, om vi i har sagt attvi fullt ut skall stödja detta fördrag. Det är just vad vihar sagt. Regeringens förhandlare har inte begärtundantag och har naturligtvis heller inte fått det. Vadstår det då om bestämmelserna om en gemensamutrikes- och säkerhetspolitik? Hur skall det uttolkas,och vad skall medlemsländerna göra? Jo, det står såhär i avdelning 5 i artikel J 14 §: "Medlemsstaterna skall aktivt och förbehållslöststödja unionens utrikes- och säkerhetspolitik i en andaav lojalitet och ömsesidig solidaritet. De skall avståfrån varje handling som strider mot unionens intresseneller kan minska dess effektivitet som ensammanhållande kraft i de internationellarelationerna." Det har vi också sagt ja till, dvs. att viinte säger att vi skall lägga in något veto mot den härutvecklingen, utan vi har förbundit oss att stödjadenna utveckling också vad gäller utrikes- ochsäkerhetspolitiken.I förhandlingsavtalet, som har skrivits under, stårdet så här vad gäller förklaringen om gemensamutrikes- och säkerhetspolitik: "Unionen samt ,, och är överens om att denya medlemsstaterna vid anslutningen fullständigt ochförbehållslöst skall anamma alla de mål som fördragethar, de bestämmelser som finns i dess avdelning 5. "Det var just dessa jag läste upp.Det är nonsens att komma och tala om att vi inteskall gå in i ett försvarssamarbete, att vi inte skalldelta i någonting som kan vara hotande för Sverigesalliansfrihet eller för vår förmåga att bedriva ensjälvständig utrikes- och säkerhetspolitik, vår förmågaatt bedriva en aktiv neutralitetspolitik, som ju intebara innefattar försvarsfrågorna utan också våraställningstaganden i konflikter runt om i världen.Sverige skulle inte, om vi hade varit medlem i deneuropeiska unionen, ha kunnat behålla sanktionernamot så länge som vi gjorde. Jag tror attmånga i är väldigt till freds med att vi var detland som längst och ihärdigast stödde NelsonMandelas kamp mot apartheid. hade inte sommedlem kunnat föra en så aktiv neutralitetspolitik ochoffensiv politik i sina ställningstaganden underVietnamkriget och vara med och skapa deninternationella opinion som fick pendeln att svänga.Jag tror att vi är många i som är stolta över attSverige var ett land som hade en hög svansföring idessa frågor och som självständigt stod upp tillförsvar för små länders rätt till självbestämmande -det är ju detta det här handlar om - och att själv fåutforma sin utrikes- och säkerhetspolitik. Detta är intemöjligt över huvud taget om vi säger ja till ettmedlemskap i unionen, för då har vi förbundit oss attdriva detta gemensamt och rätta oss efter just det somjag har läst upp. Allting annat är politisk propaganda.Anf. 25 Utrikesminister ():Fru talman! Jag delar helt och hållet desynpunkter som framförde. För mig ärdet en självklarhet att så viktiga frågor som våralliansfrihet måste ha en bred parlamentariskförankring. Det har de också, tack och lov. Vi är nuinne in en period som man kan se som turbulent ellermycket spännande.Visionen om en alleuropeisk säkerhetsordning harmånga av oss haft. finns det större möjligheter tilldet än . Ändå vet vi inte alls om vikommer därhän, men möjligheterna finns.Så till , som har en annan åsiktän interpellanten och jag i de flesta avseenden här.Det gäller tolkningar som man gör av hurMaastrichtfördraget på olika sätt binder länder. Jag tardå först upp VEU.Det är självklart att VEU är kopplat till EU - detär därför som jag nämner det i detta sammanhang.Men jag tycker inte att det är fel att säga att det är enseparat organisation. Det framgår av det väldigt enklafaktumet att och inte är medlemmar,vilket de är i EU. Men den frågan kan vi väl lämnadärhän. Det blir ju så många stickspår i en sådan härdebatt.Sedan till frågorna om de andra ländernas önskan.Det är ju många länder som önskar gå in i enförsvarsgemenskap. Det här återfinns också iMaastrichtbeslutens anda. Vi har varit väldigt tydligapå den här punkten. Vad vi förbundit oss är att vi inteskall motsätta oss andra länders strävan tillförsvarssamarbete. Vi har dock inte svävat på måletvad gäller vår egen politik. Vi går inte med i detförsvarssamarbetet, och det kan inte påtvingas oss.Man kan i de olika EU-länderna ha funderingarkring önskningarna när det gäller det härförsvarssamarbetet. Det är ju en ganska splittrad bildman får i det sammanhanget. Många avmedlemsländerna ser nog att NATO är derasförsvarsgemenskap och vill nog inte gärna bygga uppså mycket annat. Vi får väl se vad det blir av detta.När det gäller utrikespolitiken mera generellt kanman fråga sig: Är vi också här förpliktade att, somGudrun beskrev detta, ställa oss bakomallting? Vad det handlar om är ju att man i enorganisation som EU skall försöka få största möjligasamstämmighet också vad gäller utrikes- ochsäkerhetspolitiken.För det första handlar det om den utfästelse som vihar gjort att delta i fråga om den inriktningen. Dethandlar då bara om beslut om utformningen av dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i dennuvarande tappningen. Det är inte det steg 2 somGudrun gärna för in i samma omgång.För det andra finns det ett förbehåll här: att viskall göra det här så långt som möjligt. Det har intenågon som helst tillämplighet på de diskussioner somvar utgångspunkten i varje fall för den härinterpellationen. Det gäller då en utvidgning avgemenskapen till att också omfatta detförsvarspolitiska området eller till en direktförsvarsgemenskap. De delar som tog upp är inte tillämpliga.Anf. 26 ():Fru talman! Jag förstår mig inte på det fördaresonemanget. Det står ju, svart på vitt, i fördragetvad man vill, vad som är den politiska målsättningenoch vad som är den långsiktiga målsättningen. Sverigehar sagt ja och amen när det gäller allt detta. Vi haringa undantag över huvud taget.Varför tror utrikesministern att harbegärt undantag från det försvarspolitiska samarbetet?Kan de inte läsa innantill, eller har de efter 20 årsmedlemskap i inte begripit vad det handlar om?Varför tror alltså utrikesministern att de har begärtundantag? Jo, därför att de ser den här utvecklingenkomma. De vet naturligtvis hur diskussionerna går -de har ju suttit med vid bordet och vet vad manhar för planer - och därför begär de undantag. De villinte vara med och bygga upp en annan, eller en ny,försvarsallians skild från eller i samarbete medNATO.Detta är tänkt att bli NATO:s europeiska pelareosv. Målsättningen är fullständigt klar.