prot · GH09104 · 1994-05-16 00:00:00 — Detta självklara mål gällergivetvis oavsett hur den rådandebeläggningssituationen ser ut, och kriminalvårdenhar väsentligt förstärkt denna delav verksamheten, t.ex. i de nyöppnaderattfyllerianstalterna.När det gäller frågan om det förekommit att intagnalyckats rymma på grund av att de inte kunnatplaceras på en tillräckligt säker anstalt är svaretsjälvfallet ja, men jag vill framhålla att antaletrymningar från slutna riksanstalter halverats /91 och att någon rymning frånspecialavdelning inte har skett sedan år 1991.Också här har regeringens kriminalpolitik varitframgångsrik.Vad gäller frågan om brottsförebyggande insatserpå det lokala planet vill jag säga följande.Brottsförebyggande arbete bedrivs på olika nivåeroch med åtskilliga huvudmän. En fråga som påsenare tid har fått ökad aktualitet är omkommunerna kan ges en större roll när det gälleratt skapa trygghet mot brott. En delvissammanhängande fråga är hur man skall kunna tatill vara de resurser som enskilda initiativ påområdet utgör. Att frågor som dessa har väcktsberor bl.a. på att det framstått som allt klarare attpolis och andra rättsvårdande myndigheter inteensamma kan komma till rätta med brottsligheten.För att belysa dessa förhållanden beslutaderegeringen för ett drygt år sedan att tillsätta enparlamentarisk kommitté som har antagit namnetTrygghetsutredningen. Kommitténs uppgift är att seöver rollfördelningen mellan de aktörer som harbetydelse för att skapa trygghet i det lokalasamhället, i första hand polisen och kommunernasamt enskilda medborgare, företag och andraenskilda organ. Målet för utredningen är att finnaformer för att upprätthålla lag och ordning på detlokala planet och för att tillgodose medborgarnasbehov av skydd mot brott.Jag ser med intresse fram emot kommitténs förslag.Jag vill emellertid inte föregripa dess arbete genomatt ange hur satsningarna på lokaltbrottsförebyggande arbete bör se ut.Jag vill i detta sammanhang också nämna attregeringen beslutade att ge BRÅ i uppdragatt utarbeta ett underlag för ett nationelltbrottsförebyggande program. I beslutet pekarregeringen på vikten av att samordna debrottsförebyggande åtgärderna inom rättsväsendetmed insatser från andra myndigheter, kommuner,organisationer och näringsliv samt från enskildamedborgare.Regeringens kriminalpolitik innefattar ocksåkraftfulla åtgärder mot den ekonomiska ochorganiserade brottsligheten. Regeringen harnyligen i en skrift om åtgärder mot ekonomiskbrottslighet -- Svart på vitt om ekobrott -- redovisathuvudpunkterna i sin strategi mot den ekonomiskabrottsligheten. Straffen för häleri och svindleri harredan skärpts. Åtgärdsprogrammet innefattardessutom bl.a. inrättandet av ett centralekobrottskommando under ledning avRiksåklagaren, ökade satsningar på polis ochåklagare, nya och effektivare samverkansformermellan berörda myndigheter samt en översyn avbl.a. skattebrottslagen och uppbördslagstiftningen.De angivna åtgärderna utgör endast några exempelur åtgärdsprogrammet.När det gäller rasistisk och liknande brottslighet villjag nämna att , på regeringens förslag,beslutat om en ändring i , som innebäratt ett rasistiskt eller liknande motiv för ett brottskall utgöra en särskild straffskärpningsgrund ochalltså föranleda strängare straff än annars. Dettakan enligt min mening inte tolkas som annat än enklar signal från regeringen, att brott av denna typinte accepteras utan skall bekämpas med kraft.Lagändringarna träder i kraft i år.Jag vill slutligen nämna något om de insatserregeringen har vidtagit till stöd för brottsoffer.Den 1 april trädde lagändringar i kraft sominnebär bl.a. utökade möjligheter för målsägandeatt erhålla målsägandebiträde. Regeringen harockså i en proposition föreslagit ytterligareåtgärder för att stärka brottsoffrens ställning.Förslagen innefattar bl.a. inrättandet av enbrottsofferfond. Även andra förbättringar, såsomökat stöd för målsäganden i den rättsliga processen,föreslås.De kvalificerade hjälpinsatser som Hans GöranFranck efterfrågar kommer att kunna ges inomramen för brottsofferfondens verksamhet.Inrättandet av fonden kommer att ge utrymme förekonomiskt stöd till brottsofferverksamhet runt omi landet, inte minst till ideella organisationer.Brottsofferfonden kommer att disponera drygt 20miljoner kronor , vilket skall jämföras meddet belopp -- -- som i dagutgår till ideell brottsofferverksamhet. Fondensverksamhet kommer därför att innebära att storaförbättringar kan göras när det gäller bidrag tillsåväl privat som offentlig verksamhet till stöd förbrottsoffer. Det kan t.ex. gälla att inrätta klinikerför våldtäktsoffer eller anordna olika former avkristerapiverksamhet. Ett förbättrat stöd kommerockså att kunna ges till forskning, information ochutbildning om brottsofferfrågor genom dennybildade Brottsoffermyndigheten.Sammanfattningsvis, , kan jagbara konstatera att regeringen är på god väg attåterskapa människornas berättigade krav pårättstrygghet genom att renovera en förfallenkriminalpolitik.Anf. 68 HANS ():Fru talman! Jag tackar justitieministern för svaretSom väntat innehöll det inte några nyheter elleromprövningar.Regeringens kriminalpolitik har lett till att det i dagråder en stor politisk splittring i denna fråga. Det ärett allvarligt hinder för att man skall kunna bedrivaen brett upplagd kriminalpolitisk verksamhet, somleder till resultat och nya framsteg. är intelängre något föregångsland på kriminalpolitikensområde. De reformer som sedan lång tid tillbakagenomförts i vårt land under bred uppslutning ochsom väckt stort internationellt intresse urgröps nu.Några nya reformer av betydelse kommer inteheller till. Även bland konservativa politiker hartidigare funnits en framsynthet på detta område.Jag tänker bl.a. på den förre och avlidnehögerledaren är det helt andra högerinriktade politiker ochrådgivare som leder landets kriminalpolitik viaJustitiedepartementet. Deras tid är sannolikt slutinom kort, men de har åstadkommit en betydandeskada, som endast har begränsats av att det i en heldel frågor i funnits en opposition som harkunnat avvärja de värsta äventyrligheterna.Dess bättre finns det på det internationella planetoch inom tendenser och krafter somverkar i en annan riktning. Jag är själv verksaminom med reformförslag förfångvårdens humanisering och effektivisering ochförslag om ökad rättssäkerhet och förbättring avförhållandena i häkten och arrester samt omavskaffandet av dödsstraffet.När man läser justitieministernspropagandabroschyr Att renovera en förfallenkriminalpolitik utgiven av --inte av Moderata samlingspartiet -- slås man av attdet framför allt är två saker som lyser med sinfrånvaro: Det finns ingenting om att humaniseraförhållandena i arrestlokaler, häkten och fängelser;inte heller finns det något kapitel om att stärkarättssäkerheten. Det finns en klar ensidighet ochobalans i broschyren. Där läggs tonvikten vidskärpta straff för många brott, att göra det lättareatt utvisa utländska brottslingar, mer skärptaingripanden mot unga brottslingar, bl.a. att i störreutsträckning häkta dem, något som i stället bordeavvecklas -- för att nu ta några exempel.I interpellationssvaret säger justitieministern attdet är för tidigt att dra några säkra slutsatser ombrottsutvecklingen, men hon vill ändå påstå att honär på rätt väg. Hon åberopar till stöd för sin politiknedgång av brottslighet 1991. Det är någotförvånande, eftersom hon tillträdde sin post då trefjärdedelar av året hade gått.BRÅ:s kriminalpolitiska analys ger dock inteanledning till någon skönmålning. Enligtprognosen för brottsutvecklingen fram till år 2000kommer antalet anmälda brott att öka med ca25 000 . Om den mycket negativautvecklingen förbrottsuppklarandet fortsätter, kommer polisen iprincip bara att utreda brott där gärningsmannen ärkänd. kan det även bli så att polisen inte enshinner med det.Detta kräver nya strategier förbrottsbekämpningen. Här litar justitieministern outsider inom straffrätt och kriminologi,nämligen , vars forskning äromstridd. Han talar om att det har skett en uppgångav brottsligheten , vilket är väl känt.Däremot skedde det inte någon mildring av straffenoch bestämmelserna under den tiden. Det varunder 1970-talet.Justitieministern borde lita mer till erkändaforskare som gjort kriminalpolitiska studierpublicerade i en nyutkommen skrift tillägnadprofessor . Där finns mycket viktigabidrag av framstående rättsvetare, bl.a. JohsAndenaes och vänder sig skarpt emot det hårdarekriminalpolitiska klimat som bl.a. finns i Sverige.Nils Jareborg skriver att den allmännarelationsteorin säger att ju strängare straff, destomindre brottslighet. Teorin antas gälla såväl lagensstraffhot som konkret påföljdsbestämning. Enligtall erfarenhet, skriver han, är ändringar i allmänhetverkningslösa, och inte ens mycket kraftigaförändringar medför annat än en tillfällig påverkanpå brottsligheten. För all praktisk politik måsteman utgå från att kriminalitetsnivån inte kanpåverkas genom straffskärpningar.Gun säger att verkställighetstiden skallanvändas till positiv påverkan på de intagna. Menhur skall detta ske med den överbeläggning sområder i häkten och fängelser? Man borde i ställetverka för en minskning. Det är självklart attmöjligheterna begränsas redan avöverbeläggningen.Vad som behövs inom kriminalvården är ökadesatsningar på grundutbildning, yrkesutbildning ochsocial träning. En specialisering av verksamhetenfår inte leda till att de grundläggande principernaom närhet och normalisering, som ligger tilll grundför kriminalvårdsreform, upphör att gälla.Eller hur, ?Det är angeläget att understryka att permissioneroch andra kontakter med yttervärlden ärnödvändiga. Vad gäller rymningar är bildensplittrad enligt Kriminalvårdsstyrelsensårsredovisning. Därav framgår att rymningarna påen del håll har ökat, på andra håll minskat.Vad gäller den brottsförebyggande verksamhetenanser jag att man borde göra någonting mer än attbara vänta på en utredning.Sammanfattningsvis kan jag konstatera, GunHellsvik, att det moderatleddaJustitiedepartementet är på fel väg. Desskriminalpolitik håller på att bli lika misslyckad somförebilderna i andra konservativt styrda länder somUSA och Storbritannien.Anf. 69 ():Fru talman! Precis som tyckerjag att det finns anledning att uppmanajustitieministern att vara något försiktig när mantalar om trendbrott.Vi kunde 1987--1988 iaktta en minskning avbrottsligheten enligt statistiken. Sedan fick vi pånytt en uppgång. 1991 kunde vi också -- undermerparten av året hade vi socialdemokratiskregering -- iaktta en minskning av brottsligheten.Enskilda årliga avvikelser från den mera allmännatrend som rått tror jag inte att manskall ta till intäkt för att självsäkert påstå att det harskett ett trendbrott. I fråga om vissa brottstyper är det snarare en ökning. Mellan 1991 och 1992ökade misshandelsbrotten och de grovamisshandelsbrotten . En allmänförsiktighet och varsamhet med de stora orden trorjag gagnar den kriminalpolitiska debatten.Justitieministern gör ofta jämförelser med densocialdemokratiska regeringsperioden --1991.Det går att göra jämförelser med den borgerligaregeringsperioden --1982. Då ökade brottenmed 31 000 , medan de under perioden1982--ökade med 24 000 . Jag troralltså att man skall vara väldigt försiktig medstatistiken och inte slå sig för bröstet för någonenstaka årlig avvikelse och påstå att man har fåttklara effekter av den politik man bedriver.Verkligheten är något mer komplicerad. Det är inteenkla straffskärpningsåtgärder som leder tillminskad brottslighet, utan det är de storasamhälleliga sambanden som spelar in påbrottslighetens utveckling.Det finns ett par saker som ja tycker inger stor oroinför framtiden när det gäller brottsligheten. Denena är den tendens som vi ser i det svenskasamhället, precis som i många andravästeuropeiska samhällen, mot ökade klyftor,kraftigt stigande arbetslöshet och tilltagandeutslagning.Man brukar säga att arbetslösheten inte är direktkopplad till kriminaliteten. Men har man enpermanent hög arbetslöshetsnivå, framför allt förde unga, på 20---- och det är verkligheten -- riskerar man också att bygga in enbrottslighetsbomb i samhället. Därför harnaturligtvis den allmänna samhällspolitiken ocksåbetydelse för möjligheter att bekämpabrottsligheten, att motverka utslagning av framförunga människor som inte fått fotfäste påarbetsmarknaden, att motverka segregation, attmotverka uppdelning inom skolväsendet i A- ochB-lag, A- och B-elever. Det spelar naturligtvisockså roll för våra möjligheter att motverkatendenserna till ökad brottslighet. Här ärregeringens politik utomordentligt illavarslande.Det andra område där jag känner stor oro ärutvecklingen på våra anstalter. Som Hans GöranFranck sade i sitt anförande har vi nu enbeläggningssituation på anstalterna som ärutomordentligt hårt ansträngd. Det leder till enbrutalisering av villkoren påkriminalvårdsanstalterna, vilket riskerar attmedföra en ökad återfallsbenägenhet. Det andrasom inger stark oro när det gäller utvecklingen denärmaste åren, vid sidan om utslagningen, är alltsåsituationen på anstalterna som riskerar att leda kraftigt ökad återfallsbenägenhet. Den är högredan i dag och har varit det under de gångna åren.På det här området tycker jag att det finnsanledning för justitieministern att ta sig en allvarligfunderare på hur utvecklingen är i samhället.Sedan vill jag ta upp en fråga som Hans GöranFranck inte berörde men där jag känner stor oro.Det är narkotikapolitiken. har bedrivit enmycket framgångsrik narkotikapolitikinternationellt sett. Det har vi gjort i bred politiskenighet. Att den har varit framgångsrik beror på har kombinerat litet olika strategier. Den harvarit väldigt restriktiv med klart avståndstagandefrån alla former av droger. Den har innehållit enkraftig satsning på vård och behandling. I princip ärfilosofin att alla missbrukare skall ges möjlighet tillvård och behandling. Det tredje ben somnarkotikapolitiken har stått på är väl utbyggdinformation och förebyggande åtgärder i skolanoch i samhället i övrigt.Nu tycker jag att orosmolnen i mångt och myckethopar sig. Dels förs ute i enlegaliseringsdebatt, som jag känner stor oro införoch som vi aktivt måste medverka till att stävja.Dels sker också i en påtaglig nedrustning avkommunernas vård- och behandlingsinsatser förnarkomaner. I , och --framför allt i och -- rustar insatserna för vård och behandling avnarkomaner som redan har hamnat inarkotikaträsket. Detsamma gäller föröppenvården och de förebyggande åtgärderna.Även i fråga om dessa sker en nedrustning ute ikommunerna.Jag känner det här som väldigt illavarslande. Omvi även framöver skall vara framgångsrika när detgäller narkotikapolitiken i , måste vi se tillatt driva politiken på alla de tre områden som jaghar nämnt. Börjar något av benen att svikta, finnsdet risk för att narkotikaproblemet i blirbetydligt större än vad det är och att vi pådetta område kanske närmar oss en västeuropeisknivå.Anf. 70 Justitieminister ():Herr talman! talar om en storpolitisk splittring när det gäller kriminalpolitiken.Det är i och för sig inget nytt. När vi var i oppositionhade vi samma uppfattning som vi har när vibefinner oss i regeringsställning. Vi hade dåinvändningar mot den socialdemokratiskakriminalpolitiken.Hans Göran säger också att vårkriminalpolitik, den borgerliga kriminalpolitiken,har orsakat stor skada.Jag kan inte inse att det är stor skada att vi ser tillatt brottsoffren får bättre stöd.Jag kan inte inse att det är skada att vi är för enskärpning av synen på rattfylleri.Jag kan inte inse att det är skada att vi har skapatsärskilda anstalter för rattfyllerister, där de skallkunna vårdas för sin alkoholism.Jag kan inte inse att det är någon skada att viäntligen har fått igenom förslaget att det skall varamöjligt att ingripa mot var och en som brukarnarkotika för att på ett tidigt stadium kunna sättain vård.Jag kan inte inse att det är någon skada att vikommer med förslag som gör det möjligt att på etttidigt stadium ge unga människor som gör sigskyldiga till brott tydliga signaler.Jag kan heller inte inse att det är någon skada attdet finns nästan 1 500 fler poliser än vad somfanns då vi tillträdde hösten 1991.Vi har problem med överbefolkningen på vårafängelser, det är vi helt överens om. Vi löser det härproblemet successivt genom att vi redan från börjanplanerade för en utbyggnad av våra fängelser.Denna planering borde ha börjat för länge sedan.Jag har tittat på statistik när det gäller beläggningenpå våra fängelser och framåt, och ävenom jag inte påstår att det har varit fråga om en jämnöverbeläggning, har jag bara hittat någon enstakamånad då man inte i vart fall tillfälligtvis har variten bra bit över den 85-procentsgräns som riksdagenhar beslutat om.Det var förutsebart att vi skulle få enöverbeläggning. fanns det problem. Viföljer denna statistik mycket noga, och vi kankonstatera att problemen inte är lika storasom de var . Med vår utbyggnadsplan skallvi också kunna skapa den flexibilitet i systemet somär viktig för att vi skall kunna genomföra de övrigaförändringar som vi är ute efter, bl.a. att göra detmöjligt att hålla fängelserna narkotikafria. Det ärnämligen en förutsättning för att vi skall kunna gefängelsetiden ett vettigt innehåll. Låter vinarkotikan förekomma inom fängelserna har vi inteheller stora möjligheter att utöva en påverkan somskall kunna hjälpa de intagna att fungera socialt närde väl kommer ut.Jag kommer då automatiskt in på de frågor somLars-Erik tog upp, som i och för sig harkoppling till kriminalpolitiken men som ocksåinnehåller väldigt mycket annat.Lars-Erik bör enligt min mening vara litetförsiktig, eftersom det skapar en felaktiguppfattning att som han gör tala om kraftigt ökandearbetslöshet. Tack och lov har vi nuarbetslöshetssiffror som successivt sjunker rejält.Arbetslösheten har legat på en så hög nivå -- dennaökning av arbetslösheten började för flera årsedan -- att detta självfallet kommer att ta tid.Antalet nyanmälda lediga platser ökar emellertidsuccessivt, och minskar antalet arbetslösamed ungefär 1 000 personer.Jag håller ändå med om att arbetslösheten, specielltungdomsarbetslösheten ochlångtidsarbetslösheten, är ett problem som ocksåpåverkar kriminaliteten. Det är viktigt för mig attpåpeka att människor inte får sämre moral därföratt de blir arbetslösa, men jag kan förstå attmänniskor i denna situation i förlängningen kanskeinte orkar ge sina barn det stöd som de behöver föratt utvecklas på rätt sätt. Därför anser även vi attdet är otroligt viktigt att arbetslösheten minskarrejält.För att det skall vara möjligt måste vi emellertidockså bädda för företagande i Sverige.Arbetsplatser finns i företag, och ävenSocialdemokraterna har i sin ekonomiska motionpekat på att förutsättningarna för att vi skall nåframgång i är att företagandet ökar.Däremot har Socialdemokraterna inga förslag påhur man skall se till att förbättra möjligheterna förföretagandet i , utan det är i stort sett barainom ramen för den offentliga sektorn somproblemet med arbetslösheten skall lösas.Både och jag har ett stort ansvarför att påverka andra när det gällernarkotikafrågan. Jag vet att personer som äranhängare till mitt parti pläderar för enliberalisering på narkotikans område, och systerparti i har som partifattat ett kongressbeslut om att liberaliseranarkotikapolitiken i om man vinner valet.Vi måste nu var och en på sitt håll vara myckettydliga.Anf. 71 HANS ():Herr talman! Den stora skadan av den nuvarandekriminalpolitiken är just, vilket justitieministernockså vidgår ett faktum, den storaöverbeläggningen inte bara i fängelser utan också ihäktena.Den här utvecklingen är dels naturligtvis enkonsekvens av brottslighetsutvecklingen, dels --och framför allt -- en konsekvens av den nya politiksom regeringen står för. Den tendens man nu kanskönja, när man tar i beaktande BRÅ:s analyser avden kommande brottslighetsutvecklingen, är attproblemet bara kommer att förvärras. Med enpolitik av det slag som den justitieministern står förkommer problemen bara att förvärras.Vi vet utifrån kunskap om förhållandena i USAunder den konservativa tiden och förhållandena iEngland att överbeläggningen bara stegras ochstegras när man följer de principer somjustitieministern står för. Det blir inte baraöverbeläggning, utan det leder också tilloefterrättliga förhållanden inte bara för de intagnautan också för dem som arbetar på fängelserna.Konsekvensen blir sedan att det till slut blir näranog omöjligt att bedriva en politik som går ut på attrehabilitera och resocialisera människor.Det är av den anledningen som den politik somjustitieministern förespråkar är så destruktiv. Ihägnet av detta blir fängelserna nämligen i grundoch botten brottsfabriker. Det som de intagna intekan tidigare lär de sig på fängelserna. Fängelser ocharrester blir därför en explosiv sak i samhället.Den här politiken måste avbrytas, och man måstebegränsa antalet straffskärpningar. Regeringen harnu genomfört betydligt fler än 20 straffskärpningar.Den måste dessutom brytas genom att man i högregrad utnyttjar de möjligheter till alternativapåföljder till förtida frigivning som dessabestämmelser ger, även om intehalvtidsfrigivningen skall återinföras.Det gäller nu att minska fångpopulationen. Om denhär utvecklingen får fortsätta kommer ,enligt de beräkningar som gjorts, att haen högre fångpopulation. Andelen fångar avbefolkningen skulle ligga på ungefär 80 per 1 000.Det betyder att kommer att närma sig dennivå som finns i länder där man bedriver en mycketrepressiv kriminalpolitik, exempelvis England.Anf. 72 ():Herr talman! Det är naturligtvis en oerhörd styrkaatt det råder en mycket bred politisk enighet iSverige om den restriktiva narkotikapolitiken. Detfinns också en enig politisk vilja att bekämpa allatendenser till legaliseringssträvanden.Jag vet att det finns partivänner till mig ute i Europasom förespråkar legalisering, bl.a. i det tyskasocialdemokratiska partiet. har inärmare omgivning, i , partikamrater inomFria moderata studentförbundet som förespråkarlegalisering. Det är naturligtvis bra att den politiskaenigheten i dessa frågor är mycket tydlig och markerar ett bestämt avståndstagande tillvarje form av legalisering.Men jag känner oro för vissa saker, och jag hoppasatt justitieministern kommenterar dem i sitt nästainlägg. Det gäller det som jag illustrerade som detre ben som narkotikapolitiken står på: en restriktivpolitik, förebyggande insatser och en välutbyggdvård- och behandlingsapparat. börjar nämligentvå av dessa ben att svikta.Det har skett en mycket kraftig nedrustning avnarkomanvården, både av den öppnanarkomanvården och av institutionsvården. Dethar också skett en nedrustning av de förebyggandeinsatserna, både av de insatser som riktar sig direktmot drogmissbruket och av verksamheten ikommunerna i form av fritidsanläggningar, stöd tillföreningslivet, alkohol- och drogfria alternativ ifritidsverksamhet och liknande.Den allmänna åtstramningspolitiken som har förtsute i kommunerna, neddragningen ochnedrustningen, har framför allt drabbat dessasektorer. Jag känner en oerhörd oro för att viframöver, under resten av 90-talet, kommer attkunna se en utveckling där drogmissbruket på nyttbörjar få ett starkare fäste i , kanske som dethade på 70-talet.Lägger man till den glorifiering som ibland finns iungdomskulturen, inom musiken och liknande, kanman kanske få en sådan utveckling, och det gälleratt vara väldigt observant på den. Jag hoppas attjustitieministern vill kommentera detta.Jag skall säga något om de brottsförebyggandeinsatserna och arbetslösheten.Vi har en arbetslöshet där 600 000 står utanförden ordinarie arbetsmarknaden. Det är avarbetskraften. Vi har en öppen arbetslöshet på , och bland ungdomar i storstäderna ligger denuppåt 25 %.Även om konjunkturen nu vänder och vi kan se enviss minskning av arbetslösheten, så visar ocksåregeringens egna prognoser att vi kommer att liggakvar på en hög arbetslöshetsnivå kring 7-7,5 %nästa år.