prot · GI0946 · 1994-12-20 00:00:00 — Den måstebygga på en rättvis fördelning av de bördor som skallbäras.Det är utgångspunkterna för den socialdemokra-tiska politiken, för den ekonomiska politik vi harformulerat och som vi just nu står mitt uppe i att ge-nomföra, här i och i propositionsarbete iregeringskansliet.Jag skall börja med, fru talman, att tacka finansut-skottet för en mycket välvillig behandling av rege-ringens proposition. har inte bara tagithem de 57,1 miljarder i saldoförbättringar som rege-ringen föreslog. har för säkerhets skullockså lagt på ytterligare några hundra miljoner, till57,3.Detta är en poäng som är viktig att peka på. Dethar spekulerats över om regeringen skulle klara att fåhem sina förslag i . Men, precis som JanBergqvist sade, vi har fått hem dem med råge.Jag är också mycket optimistisk inför den behand-ling som vi har framför oss i vår av de mycket smärt-samma besparingsförslag som kommer att läggasfram . Lyssnar man på debatten och ser för-slagen från de olika partierna här i kammaren förstårman att det också i det avseendet finns parlamenta-riskt underlag för att skapa en majoritet.Som finansminister är man naturligtvis beroendeav ha ett finansutskott som fungerar. Ingen ekonomiskpolitik är meningsfull om den inte går igenom i riks-dagen. I den meningen är jag lyckligt lottad. Jag harett finansutskott som leds av och somser till att de förslag till beslut som kommer från re-geringen också antas av . Tack till JanBergqvist för ett utomordentligt gott arbete.Jag tror att det var som sade att denregering som har tillträtt skulle bli en samarbetsre-gering. Ja, det är rätt. Vi har inget emot att samverka.Vi måste samverka, därför att vi är en minoritetsrege-ring. Den regering som tillhörde var ocksåen minoritetsregering, men begrep inte att den behöv-de samverka. Den trodde att bara därför att man hadeförhandlat ihop sig om en fyrpartikompromiss i rege-ringskansliet var det fritt fram i . Den par-lamentariska felsynen gjorde att och övri-ga i den borgerliga regeringen blev beroende av Nydemokrati. Därmed startade det statsfinansiella förfal-let.Mats och övriga i den här kammaren kanvara förvissade om att när vi komponerar våra olikaförslag så har vi i tanke att det skall finnasockså en parlamentarisk majoritet för det vi föreslår,såvida de partier som sitter här i kammaren står för debesked de har lämnat i riksdagsdebatter och i valrörel-sen.Men om det är så att när man kommer till san-ningens minut och skall trycka på röstknappen manväljer att göra som Ny demokrati gjorde under före-gående mandatperiod, springa ifrån sina egna förslagbara för att ge regeringen ett tjuvnyp, då är naturligt-vis också vi i ett läge som kan bli bekymmersamt, omdet är så oppositionen fungerar.Men står oppositionen för vad den har sagt, då har jagutomordentligt god anledning att anta att det paket avbesparingar som kommer i budgetpropositionen till-sammans med det vi nu antar kommer att gå igenom iriksdagen. Då har vi lagt grunden för en statsfinansiellsanering som gör att vi kommer att klara av att stabili-sera statsskulden. Det är dit vi skall.Låt oss titta på de alternativ som levereras till re-geringspolitik. Jag skall inte strö salt i såren, LarsTobisson, men nog är det litet rörande att höra LarsTobisson säga: "Vi visade att vi kundehålla ihop." Ja, ni höll ihop, men ni regerade inte. Detvar det som var problemet. Priset för att hålla ihop varatt avstå från att regera. Så långt gick förfallet i dengamla fyrpartikoalitionen att ni avstod från att hanteraden ekonomiska situationen - från det att budgetpro-positionen lades fram fram till valrörel-sen. Hela förfallet kröntes av centerledarens uttåg urregeringen.Ni höll med nöd och näppe ihop. Ni avgick somregering, och ni tog inte ett ekonomiskt ansvar. Fördetta lider fortfarande svensk ekonomisk politik. Fördetta har vi fortfarande gentemot omvärlden anled-ning att återskapa ett förtroende att vi kan hanterastatsfinanserna.Låt oss sedan se vad lyckats åstad-komma - det är han som leder fyrpartikoalitionen -vid det här tillfället som alternativ till den politikregeringen har presenterat. Det samlade borgerligaalternativet till besparingar motsvarar drygt 15 miljar-der kronor. Det är vad ni är överens om. På skattesi-dan är det . I övrigt spretar det åt allahåll. Det är ert regeringsalternativ.Troligen var det exakt detta - som isitt tillkortakommande demonstrerade - som fälldeden förra regeringen och gjorde posi-tion som finansminister omöjlig. Ja visst, ni höll ihop.Men ni regerade inte. När ni försökte regera var niinte överens om något. Det de-monstreras fullt ut i detta betänkande och i era minstsagt kraftlösa reservationer. Det är vad detta handlarom.Sedan var det någon som sade att det är inte någotstorslaget dokument som diskuteras. Nej, det är detinte. Det är ett ganska dystert dokument. Jag gör inteanspråk på att det har tänkts några stora och djärvatankar eller att det har kläckts några nya, tjusiga teori-er. Det är inte just . Vad vi gör i proposi-tionen och vad gör i betänkandet är attgenomföra ett grått, träget vardagsarbete som de flestasvenskar faktiskt begriper måste göras. Det är frågaom att höja statens inkomster och att sänka statensutgifter och att använda den smala marginal som finnsoch att vårda tillväxten. Det begriper folk.Det är inte tjusigt att höja skatter. Det är inte popu-lärt att gå ut till den ena gruppen efter den andra ochsäga: "Du kommer att få mindre pengar att röra digmed. Vi behöver en del av det utrymme som du harför din konsumtion för att klara statskassan och för attlångsiktigt klara välfärdssamhället, pensioner, skolanoch vården. Vi behöver de pengarna." Eller: "Du kaninte få lika mycket i form av förmåner, bidrag, pen-sioner eller stöd i familjepolitiken i fortsättningen. Vilånar till dessa förmåner. Du som får förmånernabegriper att om man lånar till något som man konsu-merar, måste man komma till denpunkten att det är stopp för lånen. "kan vi inte låna längre. måste vi börja beta-la dessa räntor som de tidigare lånen ger iform av utgifter. Det går inte att lura folk att tro attdet är bara att fortsätta som förut, för att sedan angri-pa den som tar ansvar för att sanera statsfinansernagenom att säga att nu skärs det ned i förmånerna förden ena gruppen efter den andra.Underskatta inte det svenska folket! De begriperatt vi inte klarar av att upprätthålla välfärden medhjälp av lånade pengar. De begriper att vi inte kanfortsätta bedriva de senaste årens ekonomiska politiksom har låtit statsskulden skena i väg.För mig som socialdemokrat är det av avgörandebetydelse att vi klarar att ta ansvar för statsfinansernapå ett sådant sätt att vi bevarar vår politiska frihet attfatta beslut.Det är detta det hela handlar om. Det vet alla somhar haft en personlig skuld. Det visste de gamla ko-operatörerna. Det var när man gick till brukshandelnoch lånade för att köpa sill och potatis som man sattesig i skuld och blev ofri och beroende. Det var därförman skulle gå till den handel som tog betalt kontant.Spara, handla och bestämma själv.Det är samma sak med statens finanser. Fortsättervi moraset från och tid med stän-digt stegrad skuldsättning, kommer de som kommerefter oss i nästa generation att i stort sett bara ha ensak att betala via statens budget, nämligen räntor påstatsskulden. Vilken frihet har de att formulera ennationell välfärdspolitik med ett sådant arv? Vilkenfrihet har som nation gentemot utländskakapitalintressen om varje politisk åtgärd vi vidtar ärav sådant slag att den betygsätts på enmarknad och renderar en eller två punkter upp ellerned i räntesättning? Det är detta som gör att det är ennaturlig uppgift för en radikal person som värnarvälfärdssystemet och välfärdssamhället att pressatillbaka skuldsättningen och se till att vi blir herrar ieget hus.Ingen har i dagens debatt talat om denna aspekt,trots att det sitter en hel drös av regeringsföreträdarefrån den gamla tiden som satte oss i skuld. Bekymra-de ni er aldrig över detta? Var det ingen ofrihet somtyngde när hon såg räntornaklättra uppåt därför att hon inte orkade föra en politik?Det är därför som vi nu så snabbt som möjligt skallvisa omvärlden och denna kammare att vi kan hanteravåra finanser, så att vi därigenom också återvinner ettlångsiktigt utrymme att trygga välfärden och att be-driva en politik som understödjer sysselsättningen.Det är en klassisk vänsteruppgift.Sedan hör vi tala om skatter. Det är denenda fråga som tycks uppta intresse iden ekonomiska politiken. En fråga, en dimension,enfald. Skatt!Sedan frågar retoriskt: "Hur tror du atthöjda skatter kan ge mera sysselsättning?" Men To-bisson satt som en viktig del i ett regeringsunderlagsom tvingade att sänka skatter som honinte hade statsfinansiell täckning för. Men inte ökadesysselsättningen. Er politik resulterade i statsfinansi-ellt förfall, stigande räntor, uteblivna investeringaroch massarbetslöshet.Det inte skatterna isolerat som skall tittapå. och andra som sysslar med ekonomiskpolitik måste begripa att det är statsfinansernas till-stånd, balansen mellan utgifter och inkomster, att vigör rätt för oss gentemot omvärlden, är det som ska-par långsiktigt förtroende, sätter räntenivån och avgörförutsättningarna för investeringarna.Moderaterna står lyckligtvis isolerade i den enfal-diga dimensionen vad gäller skatternas inverkan påden ekonomiska politiken. Det är bra. Men det ärbeklagligt att tycks tro att han har någotslags vetenskaplig grund för det han säger. Det endasom tycks stödja samma typ av förenklad syn på sam-hällsekonomin är att argumenten återfinns i . Jag kan försäkra att därhar aldrig full sysselsättning varit den främsta led-stjärnan.När nu dessa åtgärder vidtas är det viktigt att visnabbt närmar oss de krav som ställs på svensk eko-nomi, till följd av att vi skall klara ett konvergenspro-gram. Jag är optimistisk om att mot bakgrund av da-gens beslut och budgetpropositionen kunna presenteraett konvergensprogram som visar hur viklarar av att hantera de frågor som skall avhandlas idetta program. Redan i vår bör vi presentera en sådanredovisning av svensk ekonomi för . Jag tyck-er att detta är angeläget. När vi nu fattar dessa svårabeslut måste vi också sätta oss in i det perspektivet.Fru talman! Det är en fråga om att inse att dethandlar om att hålla ordning på statens finanser, ba-lans mellan utgifter och inkomster, människor i arbe-te. Det är en oerhört svår avvägning. Men det är ennödvändig avvägning som måste göras och som måsteses i sin helhet.Den som tror att det går att rycka ut en bit och dri-va intressepolitik om den biten kommer ganska snartatt se att man sitter i det ekonomisk-politiska morassom den gamla regeringen fastnade i och som dennariksdag är på god väg att ta sig ur.Anf. 36 () replik:Fru talman! anförande handladeinte om ekonomi, utan om beslutsteknik och besluts-förmåga. Det har sagts om honom att han inte vet sånoga vad han bör göra som finansminister men att hanutför det med full kraft. Det var väl något av detta hanhär ville ge intryck av.Jag förstod inte riktigt varför han ville kontrasteramot den förra regeringen och säga att vi avstod frånatt regera. Då skulle man ju inte behöva alla dessaåterställare, som egentligen är det som regeringen haråstadkommit , om man till det ocksålägger de skattehöjningar som har genomförts.Göran vill göra ett stort nummer av att re-geringen är en samarbetsregering, till skillnad frånden föregående regeringen. Jag är kanske inte likaupprörd som mina kolleger över att det inte har blivitnågonting av talet om att skapa samförstånd överblockgränsen - jag hade aldrig väntat mig att så skulleske. Jag tycker däremot att kan ge denförra regeringen det betyget att man i många frågoransträngde sig för att efterhöra synpunkter från Soci-aldemokraterna. Det påverkade utredningsdirektiv,förslag som lades fram för och tidtabellen iåtskilliga frågor.Nu får vi veta att man gör om direktiven till ut-redningar som vi tillsammans diskuterade fram engång. Här avsätter man ledamöter i utredningar. Härriver man upp beslut beträffande styrelser. Man för-söker gå in med rent ministerstyre och styra forsk-ningspolitik och annat. Det är inte tecken på samar-betsanda.Jag skulle, fru talman, ändå vilja ägna mig någotåt det som vi är här för att diskutera, nämligen eko-nomin. Jag frågade om han står fastvid sin prognos, som finns i den här propositionen,om att tillväxten blir , eller om hannumera har reviderat ner denna bedömning, tillsam-mans med så många andra, till någonstans under3 % - de som egentligen är förutsättningen för attgöra något verkningsfullt åt arbetslösheten - och omkan man räkna med att statsskulden upphör att växafram mot slutet av den här mandatperioden.Det här är oerhört viktigt för framtiden. Om mankonstaterar, vilket nu blir allt vanligare, att vi inte enshamnar på genomsnittet för tillväxt i vår omvärld,kommer vi att ytterligare falla ned i den internationel-la välfärdsligan, ytterligare förlora mark. Vi går moten situation då vi återigen konstaterar att välfärden iSverige försämras. Det går ut över de svaga och dearbetslösa, som inte får jobb, till följd av er tillväxt-bromsande och jobbförstörande politik.Anf. 37 Finansminister ():Fru talman! Jag borde egentligen lyssna mycketnoggrant på . När det handlar om att varaexpert på tillväxtbromsande politik tror jag att Tobis-son har få övermän i denna kammare. Han har fåttvara med och ta ansvar för en politik som inte barahar varit tillväxtbromsande utan också tillväxtnegativ.Lars får inte glömma att han ansvarade fören period av negativ tillväxt, sönderkörda statsfinan-ser och massarbetslöshet.Min uppgift är att hantera alla dessa tre frågorsamtidigt, men på ett sådant sätt att vi klarar att åter-vinna den respekt från omvärlden som eraberövade oss. Då handlar det om att visa att man kanta ansvar för plus och minus i statens budget. Dethandlar om att stabilisera statsskulden senast 1998.Jag kan avslöja, utan att gå för långt med tanke påatt budgetpropositionen presenteras först , attvi kommer att ha ett mycket måttligt tillväxtantagandei botten, en redovisning av att vi klarar att stabiliserastatsskulden till med den typ av förstärkningarsom vi nu har gjort. Om inget oförutsett inträffar, kanvi säga att vi har det statsfinansiella läget under kon-troll. Det är en första förutsättning för att vi överhuvud taget skall kunna hantera de andra frågorna, omtillväxt och om sysselsättning.Det är också märkligt att går förbi detsom egentligen var den hårdaste delen i min kritik,nämligen den moderata skattepolitiken, där mansänkte skatterna ofinansierat och åstadkom massar-betslöshet. Hur kan tro att fortsattstatsfinansiellt förfall, enligt moderat modell, skaparnya arbetstillfällen? Den frågan återstår att svara på.Anf. 38 () replik:Fru talman! Den politik som krävs för att skapafler jobb i landet är att vi bromsar utgiftsökningen,bekämpar den höga utgiftskvoten i den offentligaverksamheten och lättar på skatter, framför allt påföretagande och kapital, så att vi får de nya jobb somockså behöver en avreglering i arbetsliv och närings-liv för att komma till stånd. Det är det som är detgrundläggande. Vi är trots allt överens om att det inteär i den offentliga sektorn som jobben skall skapas påpolitikervis, utan det är i den enskilda sektorn som deskall komma till stånd. Då måste vi skapa sådanaförutsättningar att detta verkligen sker.Är inte orolig när han får höra avKonjunkturinstitutet att den totala arbetslösheten ilandet inte kan, trots konjunkturuppgång, väntas blimera reducerad än från ner till ?Är han inte betänksam inför att stå där 1996, på top-pen av högkonjunkturen, och se hur marken sluttarframför fötterna på honom och vi får en vändning tillstånd, som innebär att de ringa förbättringar som harskett i sysselsättningssituationen går tillbaka igen? Ärdå inte risken också stor att man får den utvecklingsom jag förutspådde i mitt anförande, nämligen atthållfastheten i beslutsamheten då brister? Det kan skebetydligt tidigare än så, kanske redan om något år.Detta påminner mer och mer om den utvecklingsom ägde rum i när socialistregeringen komtill 1981 och skulle vända upp och ned på det som denborgerliga regeringen hade gjort. Man åternationalise-rade företag och stimulerade konsumtionen i syfte attfå i gång efterfrågan och bekämpa arbetslösheten. Justdärför att detta var så totalt i obalans med vad somförekom i omvärlden, framtvingades en reaktion, enomvälvning.När vändningen kommer skall vi naturligtvis kon-statera att vi hade förutsett detta, men inte nog meddet! Vi kommer att försöka hjälpa till efter bästa för-måga att med besparingar, skattelättnader och avreg-leringar få ordning på ekonomi, så att vi fårde många nya, riktiga jobb som svenska folket behö-ver. Jag hoppas att kommer att kunnata vara på det.Jag klagar inte på bristen på samförstånd , menni skall inte beskriva er som en samarbetsregering,med den uppläggning som ni har valt här i höst.Anf. 39 Finansminister ():Fru talman! blir alltmer förvirran-de. Det är möjligen en hård riksdagshöst som sätterspår i tankeskärpan. måste bestämma sig fören argumentationslinje. Antingen skall han beskyllamig för att driva en politik som de franska socialister-na gjorde , med att ensidigt stimu-lera sig ur en lågkonjunktur. Eller också får han hållafast vid den kritik som han började med, nämligen attjag stramar åt efterfrågan för mycket, genom att höjaskatter och göra besparingar. Det går inte att drivabåda de argumentationslinjerna samtidigt.Vårt problem och vår svåra uppgift är att väga avvåra åtstramningar på ett sådant sätt att vi inte tarknäcken på en uppåtgående konjunktur. De resone-mangen utvecklar vi fullt ut i kommande finansplan.Det är där vi skall ha den ekonomisk-politiska debat-ten.Vad vi nu gör är att vi tar till så mycket som vivågar i konjunkturuppgången -framtungt, som vi sade i valrörelsen - för att snabbtfå ett grepp om statsfinanserna och skapa ett förtroen-de i omvärlden för att vi klarar det som gickbet på, nämligen att hantera plus och minus i statensfinanser.Tobisson argumenterar om den höga statliga ut-giftsnivån, de offentliga utgifterna. Jag har stått här ikammaren och kritiserat den dåvarande borgerligaregeringen för att den slog världsrekord i offentligautgifter. hade den otacksamma rollenatt försöka försvara den då sittande regeringen för detunika världsrekordet i offentliga utgifter. Det är ingenpoäng att rikta den kritiken mot mig.Min uppgift kommer att vara att försöka ta ner deoffentliga utgifter som koalition var medom att bygga upp. Vi skall göra det, krona för krona.Vi skall göra det real krona för real krona. Det finnsingen inflationsutväg ur detta, utan det finns bara hårtarbete, sparande och beskattning samt - om det skallaccepteras av folkflertalet - en rättvis fördelning. Detär kärnan i politiken. Det var det som den regeringTobisson stödde inte begrep.Anf. 40 () replik:Fru talman! Finansministern inledde sitt anförandemed att tala om att det var ett farligt läge i ekonominoch att det därför nu krävdes åtgärder för att sanerastatsfinanserna och bekämpa arbetslösheten. Det varriktigt rörande att höra denna Perssonska inledning.Jag drar mig till minnes en debatt i kammaren vå-ren 1994 där , då i oppposition, riktadeen våldsam attack och kritik mot framför allt dåva-rande finansministern med anledning av de åtgärdersom då var föreslagna för att göra besparingar. Nutvingas nästan göra avbön för alla sinatidigare invektiv och otydligheter mot den förra rege-ringen när det gäller att komma till rätta med obalan-serna i ekonomin. Tala om politisk kameleont! Jagtycker att det liknar litet det.I valrörelsen lyckades vi sent omsider få Social-demokraterna att pressa fram det man kallade ettbesparingsprogram. Det var egentligen ett skattehö-jarprogram på en A 4-sid. Det växte sig sedan till enPerssonplanens 200-sidiga dokument fullt av ofull-ständiga redogörelser som vi tidigare i dagens debatthar klargjort.På en punkt uppfyller Perssonplanen tydlighets-krav. Det är att koncentrationspolitiken från 80-taletskall tillbaka. Ingen regering har så tydligt skrivit inågon proposition att man skall främja koncentra-tionspolitiken framför att skapa ett decentraliseratsamhälle.Nu kommer Socialdemokraterna - det framgår avpropositionen - att med stöd av ochMiljöpartiet underlätta överföring av arbetskraft till demest expansiva regionerna i det här landet. Det skallgöras med en rad olika åtgärder. Vi har ledig kapaciteti storstadsområdena, i de mera befolkningsrika regio-nerna i landet. Genom de skattestimulanser som mangör för att stimulera byggandet och på annat sätt föratt få tillväxt i ekonomin finns det en uppenbar risk attvi med i ledningen för ekonominkommer att vända tillbaka överhettningoch 80-talets misslyckanden. Det förvånar mig att inteGöran har lärt mer av 80-talets expansionse-konomi som ledde till överhettning. är han på vägtillbaka till det.Jag tycker att det är förvånansvärt att lägger fram sådana förslag, exempelvis för attstimulera direktavskrivningar, för att få fram investe-ringar till byggnader och markanläggningar somegentligen ändå skulle komma till stånd. Är det inte,, att slänga pengarna i sjön? På detsättet får man en överhettning i ekonomin som vikommer att få problem med att hantera litet längrefram. Jag tycker att har lärt väldigt litetunder sin tid i opposition och inte lärt någonting av80-talets misstag.Anf. 41 Finansminister ():Herr talman! En sak har jag lärt mig av Per-OlaEriksson och . Det går inte att bedriva regio-nalpolitik på kredit. Man kan inte låna till insatser iskogslänen. Man kan inte låna till insatser efter Norr-landskusten. Man kan inte låna till insatser på detsmåländska höglandet. Det går inte, ,att bedriva en storslagen och storvulen överbudspoli-tik gentemot glesbygden med hjälp av pengar manlånar utomlands. Det gick för er därför att nikunde göra det troligt att de som kom efter er skullebetala räntorna. är vi här som skall betala räntor-na. är det stopp, , med den typenav politik. skall vi betala för oss, och det gälletrakt över. Flyttlasspolitiken kommer att explodera idetta land, om inte statsfinanserna kan saneras. För attsanera statsfinanserna krävs en mycketsvår politik, och den står vi för.Eftersom anslår en moralisk toni sitt inlägg skall jag mycket försynt fråga en sak.Centern berömmer sig av att vara ett parti som står förden kommunala verksamheten. I ert besparingsalter-nativ har ni någonting som heter realt oförändradoffentlig konsumtion. Där skall ni spara 35 miljarderkronor.Det är en konstruktion som uppfanns på Finansde-partementet före min tid. Jag har tittat på vad detegentligen handlar om. Det är enligt de promemoriorsom finns upprättade ingenting annat än 25 miljarderkronor i besparing på kommunerna och 10 miljarderpå staten. Är det en rätt tolkning, , att25 miljarder av dessa 35 miljarder är kommunalapengar, eller har tjänstemänmissuppfattat detta? Jag tror att det för den fortsattadebatten vore väldigt värdefullt om kunde gesvar på vad som ligger i dessa 35 miljarder kronor.Det är kärnan i ert besparingsprogram.Anf. 42 () replik:Herr talman! Vi bedrev inte, , regi-onalpolitik på kredit. Vi såg till att vi inom ramen fören ansträngd ekonomi fick resurser över för att priori-tera investeringar som ger livskraft i hela vårt avlångaland. Men är tydligen förbi. väljer GöranPersson att finansiera exempelvis direktavdragengenom minskade regionalpolitiska anslag. Det fram-går också av propositionen att man av statliga verkoch myndigheter och statliga bolag skall avkräva enökad avkastning för att man skall få råd att finansierainvesteringarna. Tala om rundgångens politik, GöranPersson. Det är vad ni ägnar er åt.Ni ser inte till att ta vara på den livskraft somskulle kunna skapas runt om i landet. Ni utnyttjar inteEU-avtalet fullt ut. Ni ser inte till att ta vara på demöjligheter som EU-medlemskapet ger. Men dettalade ni inte om före valet.