prot · GH09110 · 1994-05-25 00:00:00 — De uppgår till ett så stort belopp att det gåratt finansiera detta genom att bara omfördelapengarna. Vi måste få en förändring av den totalaarbetsmarknaden. Det sker genom att företagen fåranställa folk. Då ökar omfattningen avarbetsmarknaden. Den statistik som finns visar attdet kanske går att få fram hälften av det antal jobbsom behövs.Ungdomarna måste beredas plats. Vi kan inte haett välfärdssystem som t.ex. ger 410 000förtidspensionärer högre pension än vad de som hararbetat och gnetat hela livet kan nå. Det har AssarLindbeck påpekat i sin rapport. Men fortfarandehåller dessa frågor på att utredas.Jag är oroad över att det tar så lång tid.Ungdomarna kommer inte att stå och vänta sålänge till. Jag är rädd att de kommer att vidtaåtgärder. Det har varit så i andra länder. Vikommer säkert att få se sådant här också. Då får viökade ungdomsproblem.Främlingsfientligheten har nämnts här. Jag hållerdefinitivt med om vad som har sagts omfrämlingsfientligheten. Men den är förorsakad avatt en felaktig flyktingpolitik har förts, framför alltunder vår kulturministers i jobbet. iövrigt ser inte ut som gör i dag.Herr talman! är ett land i kris. Författarenoch debattören försöker att väckade ansvariga. Men det hela verkar rulla vidare.Professor har också försökt att väckade ansvariga genom debattartiklar i DagensNyheter. Men allt rullar vidare.Med hjälp av nya trolleritrick försöker dennakammare att skapa arbetstillfällen. I verklighetenser det annorlunda ut. Ungdomarna väntar på attnågot skall ske. Det räcker inte även om det sägsatt verkstadsindustrin kommer att anställa 6 500ungdomar . Det räcker intemed att 8 000 praktikanter skall ges möjlighet att fåindustrierfarenhet.Herr talman! Vi behöver ett nytt ungdomsmål ipolitiken. Arbetslösheten i ungdomsgruppen skallhelt enkelt inte vara större än bland de äldre. Vimåste få till stånd jämställdhet mellan äldre ochungdomar när det gäller arbetslösheten. Den skallnedbringas, men framför allt skall den nedbringaspå det sättet att den inte skall vara fyra gångerhögre för ungdomar -- den generation som skall setill att detta land fungerar -- än föråldersgruppen 55--. Arbetslösheten är i dagfyra gånger högre för ungdomarna än för de äldre.Gör vi ingenting får vi en generationskonflikt. Vihar en generationsutredning. Det är väl det. Vi harockså tittat närmare på attityder och värderingarhos ungdomar. De stämmer inte överens med vadsom sker i detta hus. Vi måste medverka till attungdomar får förtroende för de beslut som fattas idenna kammare. Besluten skall överensstämmamed unga medborgares värderingar.I en artikel i i, tror jag, decemberberättade en elev att hon kände att hon utbildadestill värdelöshet. När ungdomarna upplever att vihar svikit dem måste vi reagera på deras signaler.När det gäller lärlingsplatserna måste vi se till att fåett lärlingssystem som påminner om det tyska,precis som vi föreslagit. Vi får inse att vårtlärlingssystem inte är det bästa. När det finns desom är bättre bör vi försöka efterlikna dem.Inom ungdomsgenerationen finns det en förändringnär det gäller attityden till att betala skatt. Vi harhört åtskilliga reportage om att ungdomar jobbarsvart. De bryr sig alltså inte om samhällets normerutan skaffar sig egna. Om detta mer och mer fårspridning får vi ett samhälle där man inte bryr sigom vilka beslut som fattas i riksdag.Jag har berört några delar av ungdomspolitiken.Men jag vill också säga något om droger när detgäller ungdomarna. Enligt det tyskanyhetsmagasinet pressar maffian deflyktingar som söker sig norrut från exempelvisMarocko, norra del, genom avtal att se tillatt det smugglas narkotika. Det böruppmärksammas att drogerna kommer på vägarsom vi inte ens tänker på. Vi bör alltså bekämpaockså det som rör droger och mobbning. Det är juungdomarnas hälsa det är fråga om.Anf. 159 ():Herr talman! Regeringen har haft ambitionen att taett samlat grepp om ungdomsfrågorna. De skär tvärsigenom olika departement ochmyndigheter.I propositionen beskrivs ungdomars uppväxtvillkoroch problem, men ingenstans försöker man ta dettahelhetsgrepp kring ungdomsfrågorna. Manpresenterar inte någon form av lösning. Resultatetblir därför fragmentariskt ytligt och vagt.Propositionen är mest en katalog över regeringensfamiljepolitik och saknar konkreta politiskasatsningar för ungdomar. Den enda riktigt rödatråden är betoningen av föräldrarnas ansvar förungdomarna och av de ideella organisationernasökade betydelse i ungdomspolitiken.Det är en något märklig situation att civilministernäven är kommunminister och har det övergripandepolitiska ansvaret för kommunpolitiken. Inte på ettenda ställe i propositionen betonas något annat änfamiljen och de ideella organisationerna som basför den lokalt förankrade ungdomspolitiken. Dettaär naturligtvis ingen bra ordning.Arbetsmarknadspolitiken, utbildningspolitikenoch familjepolitiken har behandlats av iandra sammanhang. Därför har jag mycket svårt attförstå varför frågorna i den här propositionen försupp till ny behandling utan att regeringen läggerfram några nya förslag.Som helhet känns regeringens förslag meningslöst.Civilministerns anförande alldeles bidrog inteheller till något nytt, möjligen gav det ett löfte omatt det kommer mera i sinom tid. I allt väsentligtgodtar utskottsmajoriteten propositionens förslag.Riksdagsbeslutet blir därmed av samma karaktär,dvs. utan verkan för ungdomars villkor.Vi tycker att det är bra med en ungdomsstyrelse. Ipropositionen talas det mycket om hur ungdomarsjälva skall utforma och aktivt ta del avungdomspolitiken, men ingenstans nämner manhur ungdomar skall kunna påverka myndighetensverksamhet.Vi tycker att en referensgrupp eller liknande, sombestår av representanter förungdomsorganisationerna, skall knytas till den nyaungdomsmyndigheten. Det är möjligt attmyndigheten själv kommer att tycka att detta ärlämpligt och gör så, men jag tycker att riksdagenskall säga att det bör vara så.Arbete och ungdomars situation i övrigt är hårtknutet till den ungdomsorienteradearbetsmarknadspolitik som är en följd avregeringens ekonomiska politik. I den redovisasbl.a. en försämring av anställningstryggheten somen metod för att minska arbetslösheten. Vi avvisargivetvis den politiken. Vi har andra förslag,exempelvis att också ungdomar skall harätt till fullt utbildningsbidrag för AMS-utbildning.Det finns andra delar av regeringens politik sompermanentar praktiklinjen för de unga arbetslösa.Vi vill i stället ha en kortare praktiktid, följd av enanställning med rekryteringsstöd. Hur långpraktiktiden skall vara kan vi diskutera, liksom hurlång anställningstiden skall vara. Men vi börkomma i ett annat läge. Sättet att lösaungdomsarbetslösheten med praktikplatser är interiktigt och bör lämnas.Särlösningar av typen ungdomspraktik och ALUleder inte till en bättre situation. Vi vill i stället inför subventioner på ordinarie anställningar.Det är en bättre väg.Vi tycker att kommunerna skall arbeta fram barn-och ungdomsplaner, så att vi får underlag förminimikrav på ungdomars rätt till stöd. skallsådana minimikrav föras in i socialtjänstlagen. Omdet förslaget har regeringspartierna ingenting attsäga.En fråga som jag tycker i hög grad visar påungdomsproblemens klasskaraktär är invandrar-och flyktingungdomars situation. Vi tycker att engod man bör utses för att bevaka dessa barns ochungdomars intressen.Socialstyrelsen och har gett ut enrapport som kallas Ensam, en rapport omflyktingbarn utan vårdnadshavare i . I denfinns förslag som ligger väl i linje medVänsterpartiets och som innebär att en kontaktmaneller kontaktfamilj utses för dessa ungdomar.Detta kan knappast innebära några störrekostnader, men jag tror att det skulle betydaoerhört mycket för dessa ungdomars möjligheteratt komma in i det svenska samhället.Herr talman! Jag står givetvis bakom ElisabethPerssons hela meningsyttring men nöjer med attyrka bifall till den vad gäller mom. 2. I övrigttillstyrker jag de reservationer som MonicaWidnemark har yrkat bifall till.Anf. 160 ():Herr talman! I regeringens proposition 1993/94:135lägger man fram, som civilministern sade, ettprogram för en helhetssyn på ungdomspolitiken.Det är naturligtvis riktigt att ungdomspolitik harbehandlats i många propositioner, motioner ochbetänkanden . Men det ärhelhetssynen, framtidstron och det personligaansvarstagandet, som civilministern nämnde somhonnörsord, som jag gärna vill upprepa.Civilministern sade någonting som fick mig atttänka på gårdagen, nämligen att ungdomar oftasaknar självtillit. Detta nämnde Ann-SofieOhlander i sin mycket fina föreläsning medanledning av att det var kvinnor fickrösträtt. Det är nog så att även unga män saknarsjälvtillit, även om jag tycker mig ha märkt att ungakvinnor har svårare att nå det mått av självtillit sombehövs både för den egna utvecklingen och för ettsamhällsengagemang.Vi i majoriteten tror också på kulturen. Jag minnsinte vem av talarna som tidigare påstod att detskulle vara någonting för oppositionensärskiljande. Jag kan knappast anföra något bättrebevis för motsatsen än vad utskottets ordförandeframhöll i tacktalet till de ledamöter som avgår. Vihar olika vägar, men synen på att kulturen är viktighar vi gemensam i utskottet. Det tycker jag ärmycket bra.Vad är då huvudinriktningen här? Ja, det är rättentill goda uppväxtvillkor -- så långt som en riksdagkan besluta om sådant. Det finns naturligtvisockså -- det måste vi vara medvetna om -- andraföreteelser än vår riksdag som påverkar, bådepositivt och negativt, uppväxten för de unga.Såvitt jag förstår har förslaget omUngdomsstyrelsen mottagits positivt, och det ärbra. Vi hoppas att den skall kunna arbeta på ett brasätt.Det sades att kulturen inte fanns med ipropositionen, och det stämmer. Men där har nuutskottet gemensamt gått in för att kulturen är enviktig del, och med regeringens goda minnekommer vi också att besluta om att så är fallet.Jag läser ett par rader direkt ur betänkandet:''Utskottet tillstyrker medelsanvisningen tillUngdomsstyrelsen (), till Bidragtill nationell och internationellungdomsverksamhet m.m. ()och till EG:s utbytesprogram Ungdom för ().'' Sammanlagt utgör detta124 för /95.Samtidigt som jag tar upp det som några av deföregående talarna sade, skall jag gå in påreservationerna. Jag tycker faktiskt att en del avreservationerna är märkliga. De innehåller inte vadjag tycker en reservation bör innehålla, nämligenen helt annan uppfattning. De innebär ettunderstrykande av partimotioner som har väcktstidigare -- och det är klart att man står fast vid dem.Det är inte det jag har uppfattat att en reservationskall syfta till.Den första reservationen från Socialdemokraternaär en sådan allmän reservation. Man talar om FN:sbarnkonvention och menar att vi borde ha utgåttfrån den. Ja, vi tar för givet att vi alltid utgår frånden. FN har beslutat om den, och vi har ratificeratden. Jag försökte ta reda på hur det toginnan vi i gjorde det, och jag fann att detvar en ganska kort tidsintervall innan vi sade att vityckte att det var riktigt. Därför har jag litet svårtatt förstå att den här reservationen var nödvändig.Men det är naturligtvis Socialdemokraternasrättighet att tycka att den är annorlunda änmajoritetens förslag.När det gäller reservationen om vidgade klyftor iskolan blir jag däremot inte förvånad. Vi harnämligen hört att den skola som harvarit bra i många avseenden och som vi vill försökagöra ännu bättre, kommer att bli sämre och attklassgränserna kommer att förstärkas. Det ärdefinitivt icke avsikten; inga klassgränser skallförstärkas. Men valfriheten skall förstärkas, liksommöjligheterna att välja skola, skolform ochprogram m.m. utifrån den egna uppfattningen, denegna begåvningen och de egna önskemålen införframtiden.Jag skall också ta upp det tyska lärlingssystemet.Claus Zaar är inte här , men han kanske lyssnarpå sitt rum. Med det program som finns är detmöjligt att ha ett lärlingssystem som liknar dettyska, men det innebär att man låser det, även närdet gäller praktiken, till statliga regleringar. Vitycker inte att det är bra, och därför har vi avstyrktett sådant förslag.Arbetsmarknadssituationen är mycket olycklig.Ingen av oss vill ha arbetslöshet på dagens nivå --eller på någon annan nivå. får man intesäga, som jag för bara någon vecka sedan här ikammaren har hört från socialdemokratiskariksdagsledamöter, att arbetslösheten fortfarandebara växer och växer. Jag tror inte att de ledamötersom har påstått det har missat att arbetslöshetenminskar. har vi sett attfler och fler arbetstillfällen har tillkommit, att fleroch fler arbetslösa återigen har kunnat få ett arbete.Samtidigt erkänner vi naturligtvis att situationenännu inte är bra, men vi räknar med attförbättringarna skall fortsätta.Kultur- och mediebudkavlen var ett projekt på treår. De projekt som där kunde få stöd har i dagmöjlighet att få stöd genom Allmänna arvsfonden.Därför har vi avstyrkt också det förslaget.Det behövs större insatser för barns och ungdomarskultur, säger , särskilt när detgörs nedskärningar på kommun- ochlandstingsnivå. Ja, det är synd, sorgligt ochbeklagligt att man anser sig varatvungen att skära. Det är väl bara så, att om vi inteskär , om vi inte försöker begränsakostnaderna , drabbar det ännu hårdare deungdomar som vi här talar om, de ungdomar somskall ta över efter oss. Därför är det ofta svårt attfatta dessa beslut. Tror ni som sitter här att någonkommunalman i någon kommun ute i landet medglädje säger att det skall bli roligt att skära här? Såär det naturligtvis inte. Man ser verkligheten medöppna ögon och säger: Vi måste skära här, annarsblir konsekvenserna sådana att vi inte kan ta ansvarför dem.Ny demokrati har under de här tre åren hävdat attvi skall skära i organisationsbidragen. Man kallardå allt för organisationsbidrag. Man nämner ettbelopp på ungefär 7,5 miljarder. I detta beloppingår sådana verksamheter som jag undrar om mansjälv skulle vilja avskaffa, om man var medvetenom att de ingick där. Det gäller t.ex. nästan 2miljoner till humanitärt stöd viahjälporganisationer. Vill vi inte hjälpa dem som hardet väldigt svårt, t.ex. i det , iRwanda och på andra ställen, genom exempelvisRöda korset eller Rädda barnen? Likaså är det 2miljoner som går till lönebidrag. Det ger möjlighettill anställningar. -- Jag tror inte att denreservationen från Ny demokrati var riktigtgenomtänkt.Trots att jag antagligen har överskridit min tid, herrtalman, har jag naturligtvis inte hunnit bemöta alltvad som sades av de talare som kom före mig, menjag kanske kan få återkomma i repliker.Låt mig slutligen säga att jag yrkar bifall tillkulturutskottets hemställan.Anf. 161 ()replik:Herr talman! tog först uppmitt uttalande, att kulturen har fått fyra rader. Detvar inte i utskottet, , utan detvar i propositionen -- där har kulturen fått knapptfyra rader. Jag är väl medveten om att vi i utskottettyckte att det var viktigt att föra in kulturen ibetänkandet, så på den punkten är vi helt överens.Jag går sedan över till syn påvåra reservationer. Vi socialdemokrater bedömerju själva vilka reservationer vi vill skriva och hur vivill skriva dem. Reservation 1 visar faktiskt vilkensom är inriktningen på vår politik och vad vi vill.Det står vi för.Sedan sade att jag hade sagtatt klasskillnaderna har ökat i dagens samhälle.Barn väljer faktiskt inte föräldrar, ElisabethFleetwood, och det har de aldrig gjort. Men meddet synsätt som här företräderblir skillnaderna mellan barn och ungdomarstörre -- det vet vi.Visst skall vi som föräldrar har ett föräldraansvar.Det är mycket viktigt att jag som mamma tar aktivdel i mina barns uppväxt. Men det finns faktisktbarn och ungdomar som inte har föräldrar somklarar det. Man orkar inte, och man klarar inte avatt bry sig om sina barn och ungdomar. För mig äralla barn och ungdomar lika, och samhället måstefinnas till för alla. Därför tycker jag att det är viktigtatt man ger ett klart politiskt budskap att vi sompolitiker har ett ansvar för barn och ungdomar.Sedan skulle jag vilja ställa en fråga till ElisabethFleetwood. Vi socialdemokrater har redovisat varvi står när det gäller ungdomsarbetslösheten. Detskulle vara roligt att få höra vad regeringspartiernahar för mål när det gäller ungdomsarbetslösheten.Anf. 162 ()replik:Herr talman! Låt mig först säga till MonicaWidnemark att vi är överens när det gäller kultureni propositionen. Som hördealldeles håller regeringen med oss på denpunkten. Här råder alltså en total enighet, och dettror jag att vi skall vara mycket tacksamma för.Inriktningen av den socialdemokratiska politikenbestämmer socialdemokraterna själva, sadeMonica Widnemark. Det var just det jag sade! Menvi måste förbehålla oss rätten att kritisera erinriktning om vi har en annan. Så ser det politiskaspelet ut. Om vi inte hade olika inriktning, om viinte hade olika partier, om vi inte hade olikapolitiska program -- varför sutte vi då här? Det ärjust genom den här processen som vi alla -- trorjag -- hoppas att vi skall kunnautveckla vårt samhälle.Klasskillnaderna ökar, sade väljer inte sina föräldrar, sade hon också. Nej,det gör de inte, och det är nog tur det! Men vi somarbetar med ungdomar -- skola, lärare,ungdomsverksamhet, fritidsverksamhet, daghem,osv -- kan ta aktiv del i de ungdomarnas uppväxt.De skall vara lika, sade . Dethåller jag inte med om. Barn är inte lika, människorär inte lika. De skall ha lika möjligheter och likarättigheter, men det vore förfärligt om vi sade attalla barn var lika. Det är de inte. Däremot skall vihjälpa de barn och ungdomar som vi möter att finnasin rätta plats, både i samhället och när det gällerden egna utvecklingen.Det är riktigt, som säger, attmånga föräldrar inte klarar av att bry sig om sinabarn och ungdomar. Här kan jag inte låta bli attsnudda vid det som nämnde -- droger,narkotika, mobbning, osv. är stora problem. Jagtror inte att vi här i kammaren har skildauppfattningar om det. Vi har också tidigaredebatterat sådant. Det är sådant som vi definitivtvill se borta från våra undomar.Beträffande ungdomsarbetslösheten kan jag sägaatt vi vill gå vidare på den väg som vi har slagit inpå. Detta kommer att tas upp i ett betänkande frånarbetsmarknadsutskottet som vi skall behandlasenare. Men så mycket kan jag säga att vårmålsättning är att skapa riktiga jobb, som ger lönoch som gör det möjligt att sköta sig själv, så attungdomspraktik icke skall vara nödvändigt för attge den sysselsättning som man behöver.Anf. 163 ()replik:Herr talman! Alla barn är inte lika, men alla barnskall behandlas lika och alla barn har samma värde.Det tycker jag är viktigt. Men med det samhällesom vi har fått -- jag tänker på de ökade klyftor somi dag finns i samhället -- har inte alla barn sammavärde. För mig har alla barn samma värde men deär olika.Anf. 164 ()replik:Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort; jagvill bara komplettera vad jag sade alldeles nyss.Ja, barn skall behandlas lika, fastän de är olika tillsin karaktär -- det är bra att vi är överens om det.De har också samma värde. Men jag tror inte kan påstå att barnens värde skulle haförändrats ! Det är påståendensom förekommer i politiska debatter och som jagtycker är litet onödiga.Anf. 165 ():Herr talman! Ungdomsminister hargjort det som ingen annan minister har gjorttidigare -- hon har presenterat enungdomsproposition med förslag om att fastställanationella mål och riktlinjer. Jag uppskattar detinitiativet och välkomnar varmt ett försök att lyftafram ungdomsfrågorna som ett nytt ochheltäckande politikområde. Jag är också litetöverraskad, för regeringen -- eller åtminstone delarav den -- är ju mer känd för att avskaffapolitikområden än för att tillföra nya.Ungdomspolitik är något som berör mångaområden. Det handlar om skolan, ommöjligheterna till god utbildning. Det handlar omfritiden, om att få utveckla sina intressen och att fåmöjlighet att lära sig nya saker. Det handlar omframtidens arbetsmarknad, om vilka jobb somkommer att finnas och om dagens unga kommer attkunna luta sig tillbaka mot en fast anställning somvåra föräldrar har gjort.Ungdomspolitik handlar också om bostäder och ommöjligheten att bli självständig och stå på egna ben.Ungdomen är inte bara i väntan på att blivuxen. Ungdomen har också ett eget värde, ett egetansvar och egna krav. Ungdomstiden skall varabåde en tillåtande tid, av prövning och avlärdom. Den skall också vara avförberedelser och upptäcktsfärder. Ungdomen ärinte bara då man skall lära sig hur det vuxnalivet är, hur samhället fungerar och hur världenstyrs. Ungdomstiden är också då man skalllära känna sig själv och hitta sitt eget sätt att leva.Att ha en ambition att samla alla de områden somberör ungdomstiden är därför bra. De hör ihop, ochde måste kopplas samman. Men propositionen i sinhelhet är för svag för att lyckas ordentligt med det.Den tar inte det riktiga greppet om alla de frågorsom berör oss unga. Den lyfter inte på allvar framde frågor som är viktiga för framtiden. Framför alltär förslagen till lösningar på de problem som vi vetberör många unga alldeles för svaga. Dendiskuterar inte de nya jobben eller den högaarbetslösheten, inte heller problemet med att flyttatill egen bostad, det växande budgetunderskottetsom skall betalas eller de orättvisor generationeremellan som blir allt större.I stället handlar propositionen väldigt mycket omhur viktigt det är att vuxna bibringar barn och ungagoda normer och rätt moral. Det är viktigt, men detär inte det enda som är viktigt när man är ung.Allför ofta ignoreras unga människor. De tas interiktigt på allvar av vuxenvärlden. Det kan varainom politiska församlingar, inom skolan eller avmyndigheter. Unga människor diskuteras oftastsom enskilda delar, som elever i skolan, sommottagare av studiestöd eller särskildaungdomsbidrag, som objekt förarbetsmarknadspolitiska åtgärder eller i värsta fallsom problemframkallande inslag inom social- ochkriminalvården. Alltför ofta talar vuxna omungdomar i stället för med ungdomar.Det finns goda ungdomar, men de skall inte hörasför mycket. Och ändå är det så att ifrågasättandet,revolten gentemot det etablerade och gentemotmånga vuxna, alltid har tillhört ungdomen. Attvåga ifrågasätta och kritisera är något som liggernärmare unga människor än äldre. Det är inte devuxna som lyckas ta sig förbi de frågorna och denkonfrontationen som har fått det bästa gehöret ellerden största respekten från nya generationer av ungamänniskor, utan det är de vuxna och deorganisationer som förmår ta till sig de synpunktersom kommer från alla unga och som lyckas ta till sigdem som har framtidens idéer.Bland unga människor finns det en bärkraft och enlust att vara med att påverka. Det finns en längtanefter att bli tagen på allvar och en iver att få varamed och ändra på det som de tycker är fel. Detfinns en vilja att vara med och ta ansvar och attsköta sig själv.Många vuxna frågar sig om det verkligen gör det.Var finns då alla unga inom våra politiskaförsamlingar, inom andra folkrörelser eller inomkyrkan? Alla dessa brottas med en alldeles förhög medelålder. Många unga har valt andra sätt attpåverka och säga sitt. Många har valt nyaorganisationer, enfrågerörelser eller medierna föratt synas och höras och för att föra debatten. Alla sätt att vara med och påverka och taansvar är bra. Men det är ett nytt sätt att lyfta framoch driva politiska frågor. Det är ett sätt som inteställer upp på att gå den långa vägen för att fåigenom det man tror på. Man vill få en reaktion ochett resultat snabbt.Vi vet att politiken alltför ofta uppfattas somnågonting som man skall hålla på med bakomstängda dörrar och runt fyrkantiga bord. är dettid att ändra på det. lämnar generation eftergeneration av unga människor . Det ärmänniskor som är utbildade enligt Lgr 80 och somhar fått lära sig att ifrågasätta, att tycka till och attvåga gå mot strömmen -- om skolan ochundervisningen har fungerat som bäst vill säga.