prot · GH09104 · 1994-05-16 00:00:00 — har i en interpellationtill utrikesministern ställt fyra frågor om vadregeringen gör med anledning av läget för demänskliga rättigheterna i . Frågornalyder:1.På vilket sätt har agerat för att mänskligarättigheter skall respekteras i ?2.På vilket sätt har agerat i FN för att ensärskild rapportör för mänskliga rättigheter iColombia skall utses?3.Försäkrar sig regeringen om att ingacolombianska diplomater som är kända för att habegått brott mot mänskliga rättigheterackrediteras?4.Beviljar även i dagslägetexportkreditgarantier till svenska företag iColombia?Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skall svara på interpellationen.Herr talman! har en lång demokratisktradition men är ett av de våldsammasteländerna i världen. En orsak är den pågående väpnade konflikten mellanregeringen och olika gerillarörelser.Även om den övervägande delen av våldetförklaras av vanlig kriminalitet begås en betydandedel av våldsbrotten av politiska, eller förmentpolitiska, motiv.Det åvilar självfallet den colombianska regeringenatt värna om och beskydda alla invånare i landet.Den har emellertid inga skäl attanta att de brott mot de mänskliga rättigheternasom obestridligen begås av militär och andra statligtanställda skulle vara sanktionerade av Colombiasregering. Denna regering har tagit flera viktigamått och steg för att förbättrarespekten för de mänskliga rättigheterna. Till dessahör ett ökat rättsskydd, en reform av rättsväsendetoch inrättandet av en särskild ombudsman för demänskliga rättigheterna.Även om dessa och andra åtgärder inger visst hoppkvarstår allvarliga missförhållanden. Det ärnämligen inte välmenande intentioner utan dekonkreta effekterna av dessa reformer som äravgörande.Den är allvarligt bekymradöver de brott mot de mänskliga rättigheterna somutförs av militärer, poliser och andra företrädareför den colombianska statsmakten. Den svenskaregeringen fördömer också gerillans och de olagligaparamilitära gruppernas övergrepp.Den colombianska regeringen är skyldig attrespektera internationella normer. Som EvaZetterberg anför råder ännu en utbredd straffrihetför militärer som begått brott mot de mänskligarättigheterna. Detta är inte acceptabelt.Bekämpande av gerilla kan aldrig åberopas som ettförsvar för mord och tortyr. I stället åvilar detmyndigheterna att lagföra och bestraffa dem sombegår brott mot de mänskliga rättigheterna.Herr talman! Som svar på förstafråga vill jag framhålla att regeringen fortlöpandeföljer situationen i , bl.a. via rapporterfrån den svenska ambassaden samt colombianskaoch internationella organisationer för mänskligarättigheter. Den har tillföreträdare för den colombianska regeringenupprepade gånger framfört sin oro över läget iColombia i fråga om de mänskliga rättigheterna.Nästa månad besöker en colombianskregeringsdelegation på eget initiativ förofficiella och inofficiella samtal om mänskligarättigheter. Besöket erbjuder ett nytt tillfälle förden att föra en uppriktig ochkritisk dialog med den colombianska regeringen.Den bekymmersamma situationen i Colombiauppmärksammades också i det svenska anförandetvid FN:s kommission för de mänskligarättigheterna i mars i år.Frågan om en särskild rapportör för mänskligarättigheter i har inte behandlats formelltinom ramen för eller i för de mänskliga rättigheterna.I samband med årets möte med kommissionenförekom dock samtal i frågan om tillsättande av ensärskild rapportör för mellan densvenska delegationen och enskilda colombianskaorganisationer. Den svenska delegationenuttryckte därvid beredskap att stödja ettresolutionsförslag om ett sådant lades fram. Så blevdock inte fallet.Vi är på svensk sida fortsatt beredda att övervägaförslag inom FN som uppmärksammar situationenavseende de mänskliga rättigheterna i ,inbegripet förslag om att inrätta en särskildrapportör för landet.I fråga om utländska diplomaters ackrediteringundersöker regeringen alltid nya ambassadörersbakgrund innan de är välkomna till Sverige.Detsamma gäller i fråga om försvarsattachéer.Skulle det vidare uppdagas att någon diplomat iSverige är skyldig till brott mot de mänskligarättigheterna har regeringen alltid möjligheten attförklara denne icke önskvärd, med följd att dennetvingas lämna Sverige.Slutligen har frågat om regeringenäven beviljar exportkreditgarantier tillsvenska företag i , EKN, är den statligamyndighet som har till uppgift att främja svenskexport genom utfärdande av garanti till skydd försvenska exportörer och investerare. Det är därförEKN och inte regeringen som beviljar garantier. Iriksdagens och regeringens riktlinjer förgarantiverksamheten sägs att denna verksamhetskall gå ihop ekonomiskt . I tillämpningen avriktlinjerna har EKN att bedöma länders ochföretags kreditvärdighet.Utifrån kreditvärdighetsbedömningen beslutarEKN självständigt om vilka länder garantier kanutfärdas för. EKN kandärför utfärda kreditgarantier för svensk export tilldetta land.Anf. 84 ():Herr talman! Jag vill först tacka försvaret på min interpellation. Ämnet för dennadebatt, mänskliga rättigheter i , är nog såallvarligt. Jag har ändå med glädje tagit del av fleraav svaren på mina frågor. Regeringen delar såledesmin djupa oro över mänskliga rättigheter iColombia.Herr talman! Jag kan inledningsvis konstatera attColombia är ett paradoxernas land. Det är ett av devackraste länder i världen jag har besökt. Colombiahar ett rikt kulturliv, en rik historia och enbefolkning som från många olika etniska grupper.Det finns goda förutsättningar för näringsliv ochväldigt mycket annat i , inte minstlitteraturen. Landet har en nobelpristagare av storamått, a . Hans bok, Hundraår av ensamhet, har bl.a. glatt många svenskar.Paradoxen består i följande. Trots den historia avdemokrati som präglar -- till skillnad frånmånga andra länder i -- och att manbara under några få perioder har haftmilitärdiktaturer, är demokratin till stor delinte särskilt väl utbyggd för det stora flertaletmänniskor i Colombia.I de parlamentsval som ägde rum deltogenbart , varav röstade blankt. Det sägeren del att av befolkningen över huvudtaget röstat, och tyckt att något parti varit värt attrösta på.Colombia är i kanske mest känt inte för sinnobelpristagare utan för narkotikabekämpningen.Det är ett mycket viktigt område. Problemet är attnarkotikabekämpningen har tagits till intäkt för attbekämpa mänskliga rättigheter. Det har i mycketstor utsträckning gått ut över de mänskligarättigheterna.Jag har i min interpellation lyft fram en rapport somAmnesty international har publicerat ochsom enbart handlar om detta. har över20 000 personer fallit offer för det politiska våldet.Offren för detta våld är fackföreningsledare,medarbetare i organisationer för mänskligarättigheter, vänsterpolitiker och många fler.Nu i mars hade vi i besök av ordföranden iUnion patriotica, en vänsterkoalition, som beskrevhur mer är 2 000 av partiets medlemmar blivitmördade . Dess ordförande,, beskrev också hur fleraparlamentsledamöter hade blivit mördade, ochinför marsvalet hade flera borgmästare och andrapartiföreträdare blivit fängslade. Med henne följdeockså en företrädare för en organisation förmänskliga rättigheter, Jabel Quiroga, en kändadvokat, som beskrev hur hennes sekreterare hadeblivit mördad i hennes ställe.Det har också efter detta hänt åtskilligt. Bl.a. haren borgmästare blivit fängslad, och Europarådethar i en resolution uttalat ett krav på att han skallfriges. Efter valet har också väldigt mycket hänt pådetta område.Alf säger i svaret att den svenskaregeringen har framfört kritik mot dencolombianska regeringen och att tagit uppfrågorna om inom FN. Jag instämmersjälvfallet i uppfattning att det är dencolombianska regeringen som själv har ansvar försituationen för landets invånare.Vi kan också tvista om huruvida de brott som begåsmot mänskliga rättigheter är sanktionerade ellerinte av regeringen. Som jag ser det är det ändåytterst allvarligt att det rör sig om militära styrkoroch folk från säkerhetstjänsten.Det är bekräftat från Amnesty att man på myckethög nivå deltar i brotten mot mänskliga rättigheter.Det är inte enskilda individer som utförövergreppen, utan det finns en systematik. Jag villockså hävda att den nya konstitution som infördes1991 lade en grund för detta. Man hävdade därstraffrihet för personer som är anställda inom demilitära krafterna.Detta finns ytterligare belagt i en skrift som heterDen statliga terrorismen, som utgavs i förinte så länge sedan. Man har i den pekat ut 350personer i den högsta militära ledningen somansvariga.Ytterligare bekräftelse kom nu närtre f.d. säkerhetsagenter lade fram en skakandebekännelse. De erkände själva delaktighet i femmassakrer och 45 människors död iBarrancabermeja enbart . Jag menaralltså att det är svårt att hävda att det enbart ärfråga om krafter som är ställda utanför regeringensoch det colombianska etablissemangets makt.Jag vill också ta upp frågan om den särskilderapportören. Den är naturligtvis bra att Sverigesregering skulle ha stött kravet om frågan kom upp.Men varför agerar regeringen så passivt? Varför harinte gått i bräschen och krävt detta?Både och jag vet att FN har en särkildrapportör i exempelvis , där det också riktasen häftig och befogad kritik mot övergrepp mot demänsklga rättigheterna, men där det trots allt intebegås några mord på samma sätt som i Colombia.Varför har inte gått hårdare fram och krävtdetsamma när det gäller ?Anf. 85 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig få kommentera den fråga somEva ställde på slutet.Sverige är inte medlem i utan endast observatör. För att enobservatör skall kunna lägga fram förslag måste detbiträdas i medlemskretsen. Ett sådant initiativriskerar dessutom att få motsatt effekt om det intestår utom allt tvivel att förslaget kan antas av enmajoritet i kommissionen. Om ett förslag läggsfram och röstas ned kan det tolkas som att det ärnågot slags frikännande av landet i fråga.Det är alltså värt att notera att inget medlemslandvalde att lägga fram något förslag om ,och det är vår bedömning att ett sådant förslag intetveklöst skulle vinna, eller har vunnit, etttillräckligt stöd.Jag har i flera andra sammanhang tagit upp dettamed dem som arbetar i kommissionen från vårthåll. De har exempelvis lyft fram det mycket tungaoch sega arbete som man fick hänge sig åt när detgällde att få fram särskilda resolutioner ochrapportörer för och . Det krävdesett betydande förberedelsearbete på detdiplomatiska planet för att den gångenskulle bli framgångsrikt. är ett litet landmed en hårt bantad utrikesförvaltning. Om manjämför med andra länder just när det gäller att''putta på'' i dessa frågor finner man nog att Sverigetar en stor del av ansvaret.Detta är den förklaring, det argument, som jag kanmöta med. Det fanns en rädsla föratt vi på något sätt skulle bränna marken och intefå majoritet för vårt förslag. Som observatör ikommissionen uppfattade man det alltså inte somom det skulle bli en majoritet för förslaget.Jag kan annars mycket väl förstå att man ropar påen rapportör med tanke på det utbredda våldet iColombia och den Amnestyrapport som vi alla hartagit del av. Men detta är svaret på . 86 ():Herr talman! Jag tackar för den förklaringen. Jagkan inte annat än säga att jag naturligtvis hoppas attSveriges regering kommer att fortsättaansträngningarna på detta område. Detta ärnämligen ingen tillfredsställande förklaring.Man kan ju inte förvänta sig att ,och de länder där det finns ett utbrettförtryck av mänskliga rättigheter själva skall be omatt få rapportörer. vet jag inte huruvidaColombia självt är medlem, men andra stater måstereagera och hävda att detta förtryck inte ingår i ennormal demokrati. Jag menar att inte kanlåta sig nöja med svaret att man inte har varitberedd. Man måste fortsätta att arbeta för att fåigenom detta förslag. Det löser naturligtvis inteproblemet med våldet, men det skulle kunna gebättre möjlighet till inblick, och våldet skulle kunnastävjas på ett helt annat sätt.Herr talman! Jag vill också beröra en av de frågorsom jag inte hann med i mitt första inlägg, nämligenfrågan om . att det bara är fråga om kreditvärdighetoch därmed inte om någon människovärdighet. Jagförstår att detta inte är bord. Frågorom dessa garantier har varit uppe tidigare iriksdagen vad gäller andra länder, men jag menaratt ändå måste ta detta i beaktande närkreditgarantierna diskuteras. Det handlar ändå omstatliga medel. Det är skattemedel som utgår somgarantier.I fallet har statliga pengar, ett stort antalmiljoner, faktiskt använts till att anlägga enmilitärbas i a Málaga på . Dehar gått till den colombianska marinen. Det harvarit stora protester från befolkningen. Den harhävdat att detta har varit ett intrång i Colombiassjälvstyre. Detta är alltså ett exempel på att svenskaexportkreditgarantier inte har använts på ett sättsom har varit särskilt bra för landet. Jag menar också borde ha med aspekten om mänskligarättigheter när man bedömer kreditvärdigheten.Herr talman! vill jag skicka med en fråga.Regeringen, i person, delar min oronär det gäller de mänskliga rättigheterna iColombia. Hur kan det då komma sig attregeringen via har avslagit enasylbegäran från en colombian som har varit offerför detta våld? Det är en person som har varitpolitiskt aktiv och flytt landet. Hänvisningen harvarit att det finns enskilda organisationer som kange skydd inom landet. Både och jagvet hur situationen ser ut. Hur kan då regeringenstå bakom sådana värderingar? Hur ser AlfSvensson på det?Anf. 87 Statsrådet ():Herr talman! Först vill jag säga att det svenskabistånd som lämnas till är inriktat på attstärka de mänskliga fri- och rättigheterna där. Detär helt klart.När det gäller kreditvärdighetsaspekten får EvaZetterberg faktiskt nöja sig med det svar som jaghar givit, nämligen att EKN har rätt att, och skall,följa de regler som gäller för EKN. Om vi vill få tillstånd en ändring av reglerna får vi motionera ochagera för det.Eva och jag vet också att detta ärytterligt svårt. När vi börjar syna länder som mottarbistånd -- det kan vara i , ellerAfrika -- finner vi tyvärr att mänskliga fri- ochrättigheter långt ifrån alltid står särskilt högt i kurs.Det beklagar vi båda. Vi har resonerat om åtskilligaandra mottagarländer i . Detta är svårt; det ärproblematiskt. Men att är kreditvärdigtvisavi EKN innebär inte att inteagerar för att stryka under att vi kräver en heltannan respekt för mänskliga fri- och rättigheter iColombia än vad som är fallet. Dethar jag sagt tidigare.Jag hoppas att ursäktar att jag intekan gå in på det enskilda asylärendet. Jag kännerinte till motiven bakom beslutet. Det vore inteheller särskilt klokt av mig att här i kammarenstalarstol avhandla ett enskilt ärende.Anf. 88 ():Herr talman! Jag hade inga förhoppningar om attAlf skulle uttala sig om detta enskildaasylärende. Jag är helt klar över att regeringen isvar på interpellationer över huvud taget inte går inpå enskilda ärenden.Jag vill dock skicka med frågan. Jag tyckernämligen att den visar på regeringens dubbelhet. Åena sidan pekar man på den djupa oro som finns,och som är befogad, när det gäller de mänskligarättigheterna i . Å andra sidan avvisasmänniskor som just utsatts för detta våld och somsöker skydd i vårt land med svepskäl. Jag hoppasatt tar med sig detta. Det är intenågonting att ta med sig i samtal med decolombianska gästerna. Det är inom regeringensom dessa frågor bör tas upp.Herr talman! Biståndsinriktningen när det gällerColombia är bra. Jag har inga synpunkter på detjust . Det vi diskuterar är EKN och omkreditvärdighet räcker som krav för att gekreditgarantier. Mitt parti har tagit upp detta iandra sammanhang och kommer att fortsätta att taupp det på andra sätt.Jag är beredd att hålla med om att detär svårt att dra gränser. Det är svårt att exakt sevilka länder som skall avslås. Men man måste ändågöra denna prövning. Jag har svårt att förstå att AlfSvensson, som intresserar sig för dessa frågor, inteser sambandet. satsar ändå en hel del avsvenska skattemedel. Därför borde man inte baraha med frågan om kreditvärdighet utan ocksåfrågan om hur länderna ser ut vad gäller respektenför mänskliga rättigheter.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellationerna 1993/94:102 och111 om den svenska sjukvårdenAnf. 89 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig om jagavser vidtaga några åtgärder för att öka valfriheten,minska operationsköerna och ta vara på densamlade kompetensen i primärvården.Eva har frågat mig hur neddragningen isjukvårdsresurser stämmer överens medregeringsdeklarationen , vadregeringen tänker göra åt den ökandearbetslösheten inom vårdsektorn samt hurhusläkarsystemet skall kunna lösaöverbeläggningen på sjukhusen.Låt mig först beklaga för båda interpellanterna attmitt svar har dröjt. har fått väntalängst. En serie olyckliga omständigheter har gjortatt det har dragit ut på tiden.Jag avser att besvara interpellationerna i ettsammanhang. Jag hoppas att talmannen har en vissfördragsamhet med den tid jag tänker använda medtanke på att två interpellanter kommer att få svar iett sammanhang. Jag tänkte börja med SylviaLindgrens frågor.Alltsedan regeringen tillträde har enav målsättningarna med reformarbetet inom hälso-och sjukvården varit att öka valfriheten för enskildapatienter. Den största och viktigaste insatsenpå detta område är tveklöst regeringens förslag tillhusläkarreform. Genom denna ges alla invånare ivårt land en lagstadgad rätt att välja sin egenhusläkare, något som är en självklarhet i mångaländer i närhet. Tyvärr har hennes partikamrater -- i ett gemensamtriksdagsbeslut med och Nydemokrati -- ifrågasatt genomförandet avdenna valfrihetsreform.Reell valfrihet för den enskilde fordrar att det finnsalternativ att välja mellan. har envårdsökande i huvudsak varit hänvisad tilllandstingens hälso- och sjukvård. De privataalternativen har varit få. För att öka mångfalden iden öppna vården infördes detta år --på förslag från regeringen -- etableringsfrihet förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster.Detta kunde ske trots ett intensivt motstånd frånSocialdemokraterna och som villbehålla landstingens monopolställning i vården.Långa operationsköer i vården var ett problemframför allt och . Till vissa särskilt angelägna operationer, t.ex.höftledsoperationer, operationer mot grå starr ochkranskärlsförträngning, var väntetiderna oftaorimligt långa.För att komma till rätta med detta problem träffadeföreträdare för staten och Landstingsförbundethösten 1991 en överenskommelse om statligt bidragför införande av en vårdgaranti avseende vissadiagnoser . Överenskommelsen hardärefter, utan statliga resurstillskott, förlängts tillatt omfatta även åren 1993 och 1994.Socialstyrelsen har, tillsammans medLandstingsförbundet, följt upp vårdgarantin.Uppföljningen visar att reformen, i kombinationmed andra produktivitetshöjande åtgärder, har letttill betydligt kortare köer och väntetider. Detframgår bl.a. när man mäter den teoretiskaväntetiden. Detta är ett mått på köernas omfattningi förhållande till vårdproduktionen. Närvårdgarantin infördes /92 var dengenomsnittliga teoretiska väntetiden för depatienter som omfattas av garantin . Ettår senare hade denna väntetid minskat med entredjedel. Denna positiva utveckling förefaller hafortsatt också , även om vi ännu intehar tillgång till det slutliga utfallet för detta år.Primärvården utgör basen i den svenska hälso- ochsjukvården. Primärvården skall utgå från enhelhetssyn på människan och bör därför omfatta enbred verksamhet, alltifrån prevention tilldiagnostik, behandling och rehabilitering.Primärvården skall finnas nära befolkningen ochvara lätt tillgänglig för alla.Primärvården i uppfyller numera de flestaav dessa krav. Den stora mångfalden avverksamheter har kunnat verka självständigtutifrån sina egna förutsättningar som devid behov samverkat i syfte att åstadkommakontinuitet i behandlingen av patienter med storaeller återkommande vårdbehov.Genom regeringens förslag till husläkarreformförstärks primärvården ytterligare. Husläkarensverksamhet präglas av en helhetssyn på denenskilde, hans livssituation och behov och fallerdärmed naturligt in i den kultur av samordnadeinsatser som kännetecknar primärvården.Enligt Landstingsförbundet hade vid utgången avjanuari månad innevarande år 4 100 personeranmält att de avser påbörja verksamhet somhusläkare. Av dessa har 720 personer uppgivit attde avser bedriva verksamhet i privat regi.Landstingsförbundet bedömer att detta antal ärtillräckligt för att täcka behovet av husläkare hosbefolkningen i samtliga landsting. Dock råder påvissa håll fortfarande lokala bristsituationer.Det största hotet mot primärvården utgörs enligtmin mening av bristande resurser. Tyvärr har undermånga år den slutna vården prioriterats påbekostnad av vården i öppna former. Det finns fleraskäl till detta. Jag avstår dock från att nu fördjupamig i en analys av vad detta beror på utankonstaterar i stället att man i många landsting nubörjar tänka om. Man har insett att primärvårdeninte bara är av hög kvalitet; den är ocksåkostnadseffektiv. Bidragande till detta är bl.a. densnabba medicinsk-tekniska utvecklingen sommöjliggjort att allt fler behandlingar som tidigarekrävde sjukhusvård kan utföras i öppnavårdformer.Som bekant stöter dock förändringar av denbefintliga vårdstrukturen ofta på motstånd, inteminst från lokala opinioner. Det är förståeligt vill protestera mot förslag som innebärförsämrad service vid det lokala eller regionalasjukhuset. Sjukhuset symboliserar för mångamänniskor tryghet, närhet och kontinuitet. Ofta ärsjukhuset den största arbetsgivaren på orten ochutgör en viktig del av ortens eller regionensidentitet. Jag har dock en känsla av att ansvarigapolitiker -- trots aktningsvärda försök -- inte itillräcklig grad når ut med information om vadplanerade förändringar ytterst syftar till, nämligenatt höja kvaliteten och säkerheten i de medicinskainsatserna. Jag tror att den oro som människorkänner inför strukturförändringar av detta slagskulle minska om man fick klart för sig att vårdendärigenom faktiskt kan utvecklas och bli bättre.Jag övergår nu till att besvara framför allt haruppsägningar och varsel om uppsägning inom denoffentliga sektorn ökat, framför allt i kommuneroch landsting. Det finns flera skäl till detta.De kommunala finanserna har kraftigt försvagatsav den djupa lågkonjunktur som vi nu håller på attåterhämta oss från. Kommuner och landsting hartvingats att anpassa verksamheten till befintligaresurser, vilket ibland resulterat i nedskärningar.En annan förklaring är att vi kan ge likamycket vård och omsorg som tidigare till en likagod eller bättre kvalitet med en mindre insats avvårdpersonal. Det beror bl.a. på att utvecklingenav nya tekniker och mediciner medfört sådanakvalitetsförbättringar att medelvårdtidernaavseende ett flertal diagnoser kunnat minskas, ivissa fall rejält. Vidare har nya, effektivareadministrativa och ekonomiska styrsystem införts imånga landsting, vilket har förbättratproduktiviteten i verksamheten. Nämnas bör ocksåde många reformer som genomförts inom vårdenpå senare år som bl.a. medfört att gamla och dåligtfungerande strukturer brutits upp och organiseratsom. Samordnings- och produktivitetsvinster hardärmed kunnat uppnås.Min bedömning är att denna utveckling i alltväsentligt har varit positiv för vården. Vi har --inom ramen för en i reala tal något minskadvårdkostnad, vilket en av interpellanterna pekatpå -- kunnat förbättra såväl vårdens kvalitet somdess produktivitet och effektivitet.