prot · GH09106 · 1994-05-18 00:00:00 — Så sent som gjorde AndersIsaksson det i . Han utvecklade resonemangetoch var djupt oroad. Jag delar helt och hållet hanssynsätt. Han pratade just om nya förmåner, nyabidragsformer, osv. -- man kan aldrig göratillräckligt mycket. Det går inte att hålla på så. Manmåste ta bort någonting.Låt mig läsa innantill ur en broschyr som jag troratt har läst. Den är skriven av BengtWesterberg som ordförande. Den heter Befriabarnfamiljerna, och är utgiven av Folkpartietliberalerna 1991: ''Vi utgår från att barnkontot'' --så kallar man ett flexibelt vårdnadsbidrag -- ''skallersätta både dagens föräldraförsäkring och deplanerade kompletteringarna.'' Det utgick manalltså från ! Och det tyckerjag är en mycket bra utgångspunkt.Man skriver också att föräldraförsäkringen ärkrånglig. ''Många tjänstemän vidförsäkringskassorna ägnar sig huvudsakligen åt attförklara för försäkringstagarna vad som gäller. Ca450 personer skulle kunna frigöras omregelsystemet kunde väsentligt förenklas.'' Detkallar vi för att ge sig på utgifter och åstadkommabesparingar! Jag tycker det är utmärkta förslag, ochde kommer från en regeringskollega till AlfSvensson.Vi har försynt ställt ett enda krav: Förslagen skall itiden och till omfattningen vara finansierade inomfamiljepolitiken. Det är det enda krav vi har ställt.Anf. 59 ():Herr talman! Jag skall inte förhäva mig och göragällande att jag har fått en lika grundlig ekonomiskfostran som . Men jag har fått engedigen utbildning i innantilläsning, och därförskall jag läsa ur nydemokraternas partiprogram:''Det är föräldrarna själva som har ansvar för sinabarn. Föräldrarna skall själva kunna välja om deskall stanna hemma och ta hand om sinabarn eller anlita annan barnomsorg. Barnomsorgenskall präglas av valfrihet och bl.a. beredaekonomiska möjligheter för barnen att växa upp isina egna hem. Därför vill vi införa envårdnadsersättning mellan noll och , som ärså hög att den skapar äkta valfrihet. Dennavårdnadsersättning skall vara pensionsgrundande.Vi anser att arbete med att ta hand om sina barn ärlika värdefullt som arbete utanför hemmet. ''får inte här ett förslag somrymmer allt detta vare sig när det gäller krontaleteller i åldershänseende, men med det här förslagetkommer man ändå upp på spåret mot valfrihet --men då säger nej! Det har jag svårtatt förstå.Jag hade inte alls väntat mig att socialdemokrateroch vänsterpartister skulle säga: Bra! Men jag hadeinte heller förväntat att ochnydemokraterna skulle säga: Om vi inte får alltsäger vi nej! Det är ungefär som om StefanKihlberg går ner i en mörk källare och ser att manborde tända ett ljus. Han tycker då att man bordeskruva i en 90-wattslampa. Eftersom det inte finnsen sådan lampa erbjuds han en 60-wattslampa. Dåsäger att det hellre får vara beckmörkt.Jag har all respekt för att det är en ekonomisk krisi vårt land; det skall inte negligeras. Jag hoppas attdet framgår av de förslag som läggs fram avregeringen. Jag har också all respekt för de förslagsom har lagts fram av nydemokraterna. Omnydemokraterna röstar med socialutskottetsmajoritet röstar de för en fortsattsocialdemokratisk familjepolitik. Det kan inte varameningen med tanke på det programavsnitt som jagläste upp tidigare.Anf. 60 (nyd) replik:Herr talman! Jag sade i min inledande mening, AlfSvensson, att jag inte skulle starta någon ideologiskdebatt. Jag tror att vi är överens ideologiskt. Ändåförsöker göra detta. Det är ganskameningslöst. Vi står ju bara och håller medvarandra. Vi är överens om ideologin bakomvalfriheten och allt det andra.Däremot är jag uppriktigt besviken över att AlfSvensson är så slarvig med sanningen. Jag blirspeciellt upprörd, eftersom han företräder kds. Jaghar argumenterat för att skriva in etik ochmoral i läroplanen. säger att vi ivalrörelsen pläderade för vårdnadsbidrag. Vår familjepolitik såg dagens ljus den 21januari 1993. hade vi ingen. Jag sadedet i mitt huvudanförande, men varuppenbarligen förhindrad att lyssna. Därför vill jagfråga: Varför far med den här typenav osanningar? Jag tycker inte att det är hederligt.Det handlar, som sagt, inte om att vi till hundraprocent skall få igenom vår familjepolitik. Det sadejag också i mitt huvudanförande. Vi drömmer inteens om det. Det skulle var hemskt roligt, men jaghåller med om att det är utomordentligtorealistiskt. Vi ställer inte ens som krav att vi skallfå igenom någonting av vår familjepolitik. Vi harställt ett enda krav; det har vi gjort . Ialla möjliga och omöjliga sammanhang har vi sagtsamma sak, nämligen att detta måste finansierasinom familjepolitiken. Det är det enda krav som vihar ställt. Det handlar inte om att vi skall få igenomvår familjepolitik, . Det handlar omatt ta ansvar för svensk ekonomi.Det går inte att bara komma med nya bidrag ochförmåner utan att revidera och titta på systemen. Vi skuldsätter våra barn ochbarnbarn upp över öronen. Det är höjden avansvarslöshet att göra så som man sägeratt man värnar dessa barn. Jag vill kunna se minabarn och eventuella barnbarn i ögonen och säga attvi inte har intecknat deras framtid genom att låtastatsskulden skena.Jag är, både som pappa och före dettabankdirektör, djupt bekymrad. Det är varendaekonom som kan räkna. Det verkar vara vansinnigtsvårt att få regeringen att förstå att det är kris.Slutligen, , vill jag säga att jag i förstahand har begärt återremiss därför att jag äroptimist. Jag tror att vi kan fixa detta. Vi harnämligen fått konkreta besked från en myckettrovärdig regeringsföreträdare. Jag tror alltså att vifixar detta med en återremiss.Anf. 61 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror också att vi fixar detta. Menjag tyckte inte om att bli kallad för lögnare. Dettycker ingen om. Jag undrar om hängt med i programskrivandet i det egnapartiet.Jag håller i en folder . Jag kan citera urden: ''Familjens centrala och naturliga roll för varjemänniska får icke motverkas eller försvåras avöverheten. Barnomsorgen ska präglas av valfrihetoch bl a bereda ekonomiska möjligheter för barnenatt växa upp i sina egna hem. ''Jag kommer ihåg den debatt som jag 1991 hademed nydemokrater. De pläderade med iver för ettvårdnadsbidrag, även om det inte fanns utskrivet iprogrammet.Det viktigaste är naturligtvis inte om detta skedde1991, 1992 eller 1993. Det partiprogram som finnsnu måste väl ändå gälla? Om förslaget omvårdnadsbidraget har antagits senare än 1991 bordedet gälla extra mycket.Jag hoppas att vi får igenom förslaget omvårdnadsbidraget. Det är en truism om något. Detfinns nämligen en majoritet för det. Jag ärnaturligtvis glad över att står häroch säger att han också tror att så blir fallet.Anf. 62 ():Herr talman! Jag undrar var det ansvarigastatsrådet är. Vi diskuterar nu en av de störstafamiljepolitiska frågorna under den härmandatperioden. Det ansvariga statsrådet, , är inte här.Jag förstår om han drar sig för att komma hit. Hanblev ju så chikanerad förra gången han var här närvi diskuterade denna fråga. Då gjordes det uppbakom socialministerns, och vice statsministerns,rygg. Statsministern ringde till gjorde upp med honom. stodoch applåderade längst bak i kammaren. stod och grät.Man undrar om det är detta scenario som vi nu serupprepas. Utanför denna kammare står nämligenNy demokrati och kds och diskuterar. Här inne försdebatten. Det är tydligen ett spel för gallerierna.Det händer nämligen någonting någon annanstans.Jag undrar vad. Jag undrar också var det ansvarigestatsrådet är och vad han vet.Herr talman! Precis som tidigare talare undrar jagockså vad biståndsministern gör här inne ikammaren. Jag har upplevt att ettstatsråd tar över ett annat statsråds fråga. Det ärlitet fräckt, , att komma hit sompartiledare för kds och utnyttja sin roll sombiståndsminister för att gå in i en debatt som haninte har ansvaret för. Det gör han bara för attagitera partipolitiskt.Det vore på sin plats att också ministrar respekterararbetsfördelningen. Det finns massor med jobb ochutmaningar i världen för den biståndsminister somvill sköta sitt arbete.Herr talman! Vilken uppgift har vi som politiker?Det har sagts att vi skall stå neutrala i dessa frågor.Det skall vi självfallet inte göra. Vi är politikerdärför att vi har en vision av hur framtiden skallformas och av hur samhället skall se ut. Det har vigått till val på. Det är vår uppgift att arbeta mot detmålet.Hur ser då den socialdemokratiska visionen ut närdet gäller familjepolitiken? Man kan säga att dentill stor del formades av de socialdemokratiskakvinnorna. Grundtanken var och är att man skallkunna förena förvärvsarbete och föräldraskap.Grundtanken är att barnens behov skall sättas icentrum -- inte mammornas önskan att varahemma. Grundtanken är att vuxna är enskildaindivider som har ansvar för sin egen och sina barnsförsörjning. Grundtanken är att man lever i enfamilj därför att man älskar varandra, inte för skall bli försörjd.Med denna vision för ögonen skapar visocialdemokrater en politik. Den omfattar rättentill betalt arbete för både kvinnor och män, rättentill en god barnomsorg för barnens skull, en braföräldraförsäkring som bygger påinkomstbortfallsprincipen och ett barnbidrag somär lika för alla barn. Denna politik har ett stort stödute bland människorna, inte minst blandkvinnorna.Vissa har hävdat att vi med det förslag tillvårdnadsbidrag som diskuteras skulle skapanågot slags valfrihet. Det är inte sant. Ettvårdnadsbidrag skapar inte valfrihet för alla utanför några. Ett vårdnadsbidrag gynnar högavlönademän med hemmafruar. Det gynnar dem som har tvåhöga inkomster och kan anställa en barnflicka ellerett hembiträde. Det missgynnar ensamstående ochlågavlönade.Vår första grund för kritiken är attvårdnadsbidraget är orättvist. Det skapar valfrihetför dem som redan har den. De får det ännu litetbättre.Vår andra grund för kritiken ärjämställdhetsperspektivet. Vilken man vill stannahemma för minus skatt? Visocialdemokrater anser att barn behöver sinapappor. Det är viktigt att papporna och barnentidigt får en god relation till varandra. Det har deglädje av hela livet. Pappor blir ännu mer sällsyntai hemmet med vårdnadsbidraget.Vår tredje grund för kritiken är kostnaden.Vårdnadsbidraget är dyrt. Det kostar 3,7 miljarder,och det är inte finansierat. Det betyder attbudgetunderskottet i , som ärrunt 200 miljarder, ökas på. Om visocialdemokrater hade haft dessa pengar -- vilket viinte har -- skulle vi ha byggt ut föräldraförsäkringensom ett led i vår strävan mot vår framtidsvision omett gott och jämställt samhälle där barnen har singivna plats, nämligen i centrum.Jag yrkar bifall till hemställan i utskottetsbetänkande.Anf. 63 Statsrådet ():Herr talman! Jag tycker att varväl aggressiv. Menar hon verkligen att det är fel attjag som partiledare och engagerad i frågan deltar idebatten?Finns det någon praxis som säger att jag inte fårvara här? Kan jag i så fall få den uppläst för mig?Eller skall jag rådgöra med det socialdemokratiskakvinnoförbundets ordförande somjag skall debattera i kammaren? I så fall är det enhelt ny praxis.Anf. 64 ()replik:Herr talman! Jag skulle inte ha någonting emot omAlf ville rådgöra med mig. Då blev detnämligen inte många debatter för idenna kammare. Det kan jag säga.Skämt å sido är det mycket ovanligt, ,att en minister som har ansvar för bistånd ochmänskliga rättigheter går in på en annan ministersansvarsområde. Varför är inte ? Kan svara på det? Det vorenaturligt att , som är ansvarig ochvice statsminister, infann sig när vi diskuterar ensådan här principiellt viktig fråga.Anf. 65 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig kort säga att jag inte har gåttin och tagit plats. Fråga BengtWesterberg varför han inte är här. Jag är här ochhar själv bestämt att gå hit utan att fråga någon tillråds. Så kommer jag också att agerafortsättningsvis.Anf. 66 ()replik:Herr talman! Jag trodde att kontakterna mellanregeringsledamöterna var litet bättre änkontakterna mellan enskilda riksdagsledamöteroch i det här fallet socialministern. Av detta förstårjag att ni inte talar så mycket med varandra.Anf. 67 ():Herr talman! I alla diskussioner om familjepolitik --det må gälla barnomsorg, vårdnadsbidrag ellerföräldraförsäkring -- förs det fram olika argument.Ett argument är rättvisa. Det är inte rättvist att ettbarn, en familj, får en subvention på 50 000--och att en annan familj som inteutnyttjar den kommunala barnomsorgen inte fårnågonting alls. Det är inte heller rättvist att enmamma som har hunnit förvärvsarbeta några årföre det första barnets födelse kommer i ettekonomiskt mycket bättre läge än den som t.ex. fårbarn under studietiden.Det känns heller inte rättvist om den som föderbarn med ett mellanrum som understiger två och etthalvt år drar en vinstlott jämfört med den som harmer än mellan sina barns födslar.Ett annat argument är jämställdhet och kvinnorsmöjlighet att kombinera förvärvsarbetet medbarnafödande. I har vi troligen världensförmånligaste föräldraförsäkring. Av naturliga skälär det kvinnor som utnyttjar den till största delen.Är det då ett hot mot jämställdheten att kvinnorundandras arbetsmarknaden under någrasmåbarnsmammeår? Är en utbyggdföräldraförsäkring ett ytterligare hot? Är det i dagett hedervärt arbete att vara hemarbetandesmåbarnsmamma under precis den tid somföräldraförsäkringen utfaller medan man ''stannarhemma'', dvs. icke arbetar efter det attföräldraförsäkringen är slut?I debatten låter det ofta som om lever kvar. Hennes syn på hemarbetandekvinnor var inte nådig. Hon sade: ''Det finnsfortfarande möjligheter för klena, imbicilla,indolenta och ambitionslösa eller i övrigt mindreväl rustade individer att stanna kvar hemma och drasig fram''. Den attityden, även om den inte uttrycksså klart som hos , är djupt förnedrandegentemot de många som arbetar hemma eller somskulle vilja göra det om de ekonomiskamöjligheterna fanns.Hotet mot jämställdheten när det är fråga omföräldraförsäkringen och småbarnstiden handlarmera om att vi, samhället och arbetsgivarna, intevärderar småbarnstiden som denpersonlighetsutvecklande och kompetenshöjandetid som den oftast är. Man kanske kan jämföra medde män som tjänstgör som reservare imilitärväsendet. Deras frånvaro från arbetslivetbetraktas sällan som ett problem, utan det ansesmera vara en förtjänst.Inläggen i familjepolitiken handlar om ekonomi,rättvisa och jämställdhet. Men alltför sällanhandlar debatten om vad som är bäst för barnen.Än mer sällan görs konsekvensanalyser av de beslutsom fattas. Jag menar då inte ekonomiskakonsekvensanalyser utan sådana som mäterkvalitet. Jag skulle vilja ta upp någrafrågeställningar. Är det bra för barn att kvinnor ochmän tenderar att bli allt äldre innan första barnetföds? Det är inte orimligt att det är ett resultat avföräldraförsäkringen som ger betydligt störreutdelning för den som varit ute påarbetsmarknaden och därmed blir litetäldre innan ett barn föds. Är det bra för ett barn attfå syskon med högst två och ett halvt årsmellanrum? Det är också vanligare äntidigare. Det beror antagligen på de lagar som harantagits i denna kammare.Barnens bästa har sällan varit det motiv som haruttalats vid dessa lagars tillkomst. Lagarna är sällanutformade så att individuella hänsyn kan beaktas.Skall barnens bästa vara ledstjärnan förfamiljepolitiken måste besluten flyttas från stat ochkommun till de enskilda familjerna. Skälet ärnaturligtvis att det ena barnet inte är det andra likt.Behovet av barnomsorg måste utformas medhänsyn till det enskilda barnet. Det avgörandetklarar inte vi eller kommunalpolitikerna. Detavgörandet klarar bara familjen.Det är därför tragiskt att bevittna dennedmontering av familjens möjlighet att besluta omsin egen vardag som har pågått åtminstone sedan30-talet. Om vi går litet längre fram i tiden minnssäkert alla det socialdemokratiska stridsropet från60-talet. ''med familjen'' hette det då. Defrämsta förkämparna när det gällde att försvagafamiljen var åter och . I boken''i befolkningsfrågan'' talade de om familjensom en institution stadd i förfall och upplösning ochsåsom varande destruktiv för sina medlemmar.Med tanke på vad familjen och derasefterträdare ansåg och anser om familj ochfamiljeliv är det inte så konstigt att man isocialdemokraternas 90-talsprogram knappast kanhitta ordet familj. Jag har hittat det på ett ställe idet tjocka materialet. Man tillmäter naturligtvisinte heller familjen någon som helst betydelse.I början av 90-talsprogrammet förekommer ändocken klädsam självrannsakan där står: ''Tvivlet gror --har välfärdssamhället i all sin välvilliga omtanketagit över så många sociala uppgifter från familj,vänner, oss själva att livet blivit opersonligt ochansvarslöst och vi själva blivit hjälplösa''.Just så är det -- men hos socialdemokraterna slutardet bara med denna läpparnas bekännelse. Mandrar dess värre inte slutsatsen att familjen ärsamhällets viktigaste byggsten utan vilken barnsfostran till kärleksfulla medmänniskor med en sundsjälvkänsla är om inte omöjlig så i alla fall mycketbekymmersam.Enligt min mening styrs alltför mycket avfamiljens vardag från detta rum och från landetskommunalhus. Ett vårdnadsbidrag är ett första stegmot att ge familjerna makten över vardagen så attde själva kan forma den barnomsorg som passarjust deras barn bäst. Det ökar människors frihetoch minskar politikers makt. Det ligger således intebara precis i linje med regeringens politik utanockså med nydemokraternas politik. Jag medgeratt det är ett litet steg -- men det är ett litet steg åträtt håll.Jag kan inte låta bli att tycka att i Ny demokratisställningstagande blir det bästa det godas fiende.Det måste vara bättre med små steg åt rätt håll änmed inga steg alls. Nydemokraterna tar också uppkostnaden för vårdnadsbidraget, som enligtbetänkandet blir . tordedet ha varit så svårt att räkna ut den verkligakostnaden för en ny reform. Här vet man ju inte --och skall inte veta -- hur familjerna kommer attutnyttja sin nya valfrihet. Det gör att kostnadenmaximalt kan bli 2,3 miljarder. Enligt en delberäkningar kan det här också, beroende på hurfamiljerna använder sig av vårdnadsbidraget, gåmed ekonomisk vinst för stat och kommun.Slutet av anförande gav dock enstrimma av ljus under denna ganska thrillerartadeförmiddag. Ett vårdnadsbidrag innebär, herrtalman, att vi påbörjar en utveckling där varjebarns behov står i centrum och där just det enskildabarnets behov kan tillgodoses.Jag yrkar bifall till reservation nr 1 i betänkandet nr25.Anf. 68 ()replik:Herr talman! I början av anförande fickjag nästan för mig att hon talade för ett avskaffandeav föräldraförsäkringen, men så var det väl ändåinte.Jag skulle vilja ha kommentarer på tvåpunkter. I den förra valrörelsen kom det ut tvårapporter ifrån FN. Den ena rapporten visade attsvenska barn är lyckligast i världen. Den andrarapporten visade att svenska kvinnor är friast ivärlden. Jag skulle vilja ha en kommentar till de tvåuppgifterna. Uppgifterna kommer från FN och intefrån det socialdemokratiska partiet eller frånkvinnoförbundet. Det kanske är bäst att säga det.Inger talar mycket om familjen. Det gjordejag också i mitt anförande. Vad menar vi då med enfamilj? För oss socialdemokrater består en familj avfria, självständiga individer som har valt att gåsamman i en familj, eftersom de tycker omvarandra. De gör det av kärlek. bestårfamiljen av individer som är fria och självständiga.Jag har fått för mig att familjen i den borgerligabegreppsvärlden är ett slags kollektiv, där kvinnangärna kan låta bli att arbeta utanför hemmet elleratt bara göra det litet grann. Kvinnan kan ocksågärna få ett vårdnadsbidrag på 2 000 och därmedvara beroende av sin förvärvsarbetande man. Detblir ett ojämställt och ojämlikt förhållande. Vadmenar ni egentligen med en familj? Jag skulle viljaha en kommentar till det.Anf. 69 () replik:Herr talman! Jag hörde inte första delen avMargareta första fråga. Jag hörde attsvenska barn var lyckligast i världen, sedan var detnågot om svenska kvinnor som jag inte riktigtuppfattade.Vi har en bra familjepolitik i , och dengynnar naturligtvis såväl kvinnor som barn. Det ärinte konstigt om svenska barn och svenska kvinnoranser sig vara lyckliga eller priviligierade, vad detnu var som sade, jämfört medmänniskor i andra länder.Margareta hade fått för sig någonting närdet gäller den moderata synen på familjen. Enfamilj kan bestå av en mamma och barn eller pappaoch barn. Huvudsaken är att man i familjen stöttaroch stöder varandra och fattar de för de enskildafamiljemedlemmarna viktiga besluten tillsammans.Jag läste ur 90-talsprogram --jag tror att det kom ut . I programmet är ävenSocialdemokraterna ängsliga över att samhället hartagit över alltför mycket av de beslut som mantidigare fattade i familjen. Varken skolan ellerbarnomsorgen -- och än mindre vi i denna sal -- kanfatta beslut för enskilda familjer. Den kompetensenhar bara familjen som sådan.Anf. 70 ()replik:Herr talman! Det är ju roligt att höra att vi har enbra familjepolitik i . Det är nämligen vad visocialdemokrater hävdar, och det är på den vägensom vi vill fortsätta. Jag förstår då inte varför manmed detta beslut vill förändra en familjepolitik somär bra. En förändring är ju på gång -- inte minst harkds partiledare sagt att detta är ettsystemskifte, en ideologisk vattendelare.Om den familjepolitik som vi har är bra, tycker jagatt det är konstigt att man vill gå ifrån den.Under hela 80-talet ökade födelsetalen i . Vikvinnor och män ökade dem frivilligt, därför att vikände oss trygga och ansåg att vi vågade föda barntill ett tryggt samhälle. Det tog bara elva månaderefter valet innan födelsetalen började gå ned igen.Anf. 71 () replik:Herr talman! Jag sade att den svenskafamiljepolitiken är bra. Men om MargaretaWinberg hade lyssnat på mig de senaste tiominuterna hade hon hört att jag vill att den skall blibättre.Den är inte rättvis, och den tar inte hänsyn till detenskilda barnets behov. Det vill vi rätta till genomett vårdnadsbidrag.Anf. 72 (nyd) replik:Herr talman! Jag skall inte gå in i någon ideologiskdebatt, eftersom jag inte tror att det finns anledningtill det. Vi skulle förmodligen bara stå och hållamed varandra.Däremot vill jag återkomma till det enda, försyntakrav som vi har ställt, nämligen finansieringen.Man måste ha de pengar som man skall göra avmed. Man måste inte vara civilekonom eller f.d.bankman för att förstå, det räcker att man har enegen hushållskassa. Det är som i : Det räcker med att man klararav sin egen hushållsekonomi. Egentligen är det intemer komplicerat än så; det är bara beloppen som ärgigantiskt mycket större.Vi är alla överens om att förslaget inte är finansieratinom familjepolitiken, vare sig elleromfattning. Vårdnadsbidraget börjar kosta pengarden om det går igenom, medanbesparingarna slår igenom mycket . Viräknar nämligen in besparingarna iföräldraförsäkringen -- självfallet. Vi vet att vissaföreträdare för regeringen inte vill göra det, men vigör det naturligtvis.Vi vet inte vilket utfallet blir. Nej, det gör manaldrig. I varje ekonomisk verksamhet som kräverbudget och planering vet man aldrig vilket utfalletblir. Däremot vet vi vilket budgetbeloppet är: 3,7miljarder, eller 3 700 miljoner. De pengarna måstevi ha, men vi har dem inte. Det är detta som ärproblemet.Vi påpekar, återigen litet försynt: Den totalafamiljepolitiken kostar över 80 miljarder.Grovt räknat utgör 3,7 miljarder futtiga avdetta. Skulle det inte gå att göra en omfördelning?Jo, visst går det att omfördela! Det enda som krävsär vilja. Det är ingen som på allvar hävdar attproblemet är att det inte finns möjligheter.Som jag sade tidigare i mitt anförande tror jag inteatt någon har kommit med så många konkretaförslag till hur man skulle kunna göra. Det finnsinget bekymmer på den punkten heller. Vi är deförsta att hålla med om det. Men det har vi fått påskallen för här i kammaren.Det var vi som började prata om dynamiskaeffekter. Det fick vi kritik för. Kammarens äradeledamöter förklarade att i detta fall kunde man interäkna med några dynamiska effekter. Sedan har vilärt oss att räkna på det sätt som gör, ochdå får vi kritik för det.Vi tror på dynamiska effekter.