prot · GH0968 · 1994-03-02 00:00:00 — Vårtförslag gäller fr.o.m. nu och framåt.Det hade gått bra att hänga på detta förslag.Anf. 90 () replik:Herr talman! Jag har ingenting emot att IanWachtmeister och Ny demokrati stödertrossamfund. Jag tycker bara att det ärdubbelmoral att gång efter annan i anförande efteranförande driva hård kritik motorganisationsstödet och säga att det finns 20miljarder att hämta där. I detta organisationsstödingår förvisso stöd till trossamfund. Alla måste hauppfattat det så, att menar attstaten inte skall lägga sig i. Han har många gångerförut sagt att man får bygga verksamheten påmedlemmarnas avgifter. Varför skall det då inte skehär?När det dyker upp en möjlighet att hitta på en extrautgift i kulturutskottet ansluter sig nydemokraten iutskottet till den socialdemokratiskapartimotionen. Detta är inte det enda fallet. Jagförutser att det kommer att upprepas gång på gångi kulturutskottet. Där är det lätt att få loss pengartill t.ex. teatrar och museer, trots allt IanWachtmeister säger om att man skall vara försiktigmed offentliga utgifter och hålla igen påbudgetunderskottet.Jag vet inte om har så mycket attgöra med dessa frågor längre, men jag vill gärnauppmana honom att ta ett snack medrepresentanterna i skilda utskott och tillhålla dematt följa den linje som han predikar för oss när detgäller vikten av att hålla igen på den offentligaupplåningen.Så till frågan om uppsagd personal i kommunerna.Det finns alltid skäl att säga att det är värdefullt attfå ytterligare resurser så att man kan hålla den enaoch den andra verksamheten i gång. Men manfrågar sig varför detta särskilt skall gälla kommunaleller offentlig verksamhet. Det går inte att på detviset komma med anslag till en aldrig så angelägenprivat driven verksamhet. För att få det att fungeramåste vi se till att det råder lika villkor. När nuefterfrågan på arbetskraft kommer i gång skall detvara möjligt att också tillgodose den och inte låsafast personal i tidigare anställning.Om vi ger subventioner till kommunerna blir dennaturliga slutsatsen att man alltid är fredad ikommunal tjänst och inte behöver riskeraarbetslöshet. Inte vågar man då ta steget ut på denprivata marknaden, även om man som t.ex.sjuksköterska eller sjukgymnast gör det för attetablera privat egen verksamhet! Stora delar avnedgången beror ju på att det etableras privatsjukvårdsverksamhet på entreprenad.Det sägs att förslaget bara skall gälla just nu när detär dåliga tider och att vi skall vänta till bättre tider.Då säger jag: De kommer aldrig. När de kommerfinns det mindre press att spara, och då blir detsvårare att få till stånd den erforderligarationaliseringen.Anf. 91 (nyd)replik:Herr talman! Organisationsstödet är något alldelesförfärligt. Det är bra att tar upp denfrågan igen så att jag får säga någonting om det. Jagfick nämligen inget svar från . Hansade bara någonting om att idrottsrörelsen är bra.Jag talar om det förfärliga missbruket medskattebetalarnas pengar, som delas ut till höger ochvänster. Det finns en massa föreningar ochorganisationer som existerar endast på grund av destatliga bidragen och inte på grund avmedlemmarnas aktiviteter. Detta är förfärligt. Vi äröverens på den punkten.Åtgärden var inte tänkt att hjälpa någottrossamfund, även om trossamfunden tillhör debättre av alla konstiga samfund i . Vi villevidta en konkret bra åtgärd för att skapa ROT-sysselsättning. Vad är vitsen med ? Jo, vitsenär att det gäller jobb som ändå måste göras. Vi har sagt att de skulle ha satts igång för ett eller , men de kommer igång . De kanske inte alls skall göras --det säger jag inte. Det finns något som heterkonjunkturpolitik.Ingen har tänkt svara på de frågor jag ställde förut,men det kan vara skojigt att försöka en gång till. Jagsade att vi skall se allvaret i den svenskasituationen. I stället för att tala om 12 miljoner i enohelig allians kan man tala om 30 miljarder ibesparingar. Det kan ingen här inne utom Nydemokrati åstadkomma. Vi anses vara konstiga ihuvudet bara för att vi kan tänka och räkna. Hur ärdet med det? Kan inte intellektuelltoch hederligt se möjligheten att spara 30 miljarder?Hur är inställningen till förslaget att vi i Sverigeskall ha budgetbalans sett över enkonjunkturcykel? Vi skall inte acceptera att någonregering flöjtar i väg och att det blir enormabudgetunderskott. Allt skall planeras så, att det blirbalans åtminstone över en konjunkturcykel.Det är bristen på sådan politik som har försatt oss idet läge vi är i. Jag skulle vara hemskt intresseradav att få svar på den frågan. Jag vill tala om för herrtalman att jag kommer att ställa frågan även till fruWibble. Vi får se hur det går den gången.Anf. 92 () replik:Herr talman! säger nu att stöd tilltrossamfund inte är stöd till trossamfund utan tillbyggande. Kan vi då vid sidan av kyrk-ROT inrättaparti-ROT? Jag menar att partierna mottar stöd iöverdrift. Kan partier som står i begrepp att byggaom sina fastigheter vända sig till att få litet parti-ROT och därmed stöd tillbyggandet? Det här resonemanget håller inte. Detär faktiskt likadant som med det organisationsstödsom angriper. Det vidgas till attomfatta hela problemet.Ni i Ny demokrati säger att ni kan spara 30miljarder. Det kan ni inte. Det förutsätter att ni fåregen majoritet, och det kommer ni inte att få. Vikan också spara mycket. som partikan spara mer än vad som sparas i regeringensförslag, men vi får inte majoritet för det. Vikommer att arbeta för att skaffa oss majoritet föratt göra fler besparingar. Jag är övertygad om att vikommer att behöva detta för att få ordning påSveriges ekonomi.Dessa ansträngningar saboteras av IanWachtmeister och Ny demokrati. Wachtmeistersäger att partiet kan spara 30 miljarder, men först vill ösa ut mer utgifter. Det gäller intebara det lilla anslag vi har talat om. Det gällerextraanslag för att hålla i gång uppsagd personal ikommunerna, ROT-verksamhet i kommuner ochför enfamiljsfastigheter osv. Det är inte trovärdigtatt tala om utgiftsminskningar och minskatbudgetunderskott när man säger att det är läge attöka budgetunderskottet just nu.Anf. 93 ():Herr talman! Det framgick av att bitterheten växer kring de svenskaköksborden. Det är litet svårt att förstå. Både P-OEriksson och har påpekat att det görsregelbundna undersökningar av hushållensbedömning av svensk ekonomi. De visar på enmycket stor optimism. Det är litet svårt attföreställa sig att familjen runt köksbordet både äroerhört bitter och mycket optimistisk införframtiden.Jag tycker att stämmningsomslaget i svenskekonomi märks tydligt även när man besökerföretag. Många företagare vittnar om bättreförutsättningar och en ny optimism. Min erfarenhetär inte att företagarna bedömer att uppgången baraberor på devalveringen. Svaret på frågan varför detnu går bättre brukar tvärtom innehålla två, tre ellerkanske fyra olika faktorer.Många nämner att beskattningen av företagen harblivit bättre. Många nämner också attsjukfrånvaron har minskat. Många är positiva tillde förändringar av arbetsrätten som har skett, ävenom de ännu inte har fått något praktiskt genomslag.Sedan varierar det förstår från bransch till bransch.High-tech-företaget nämner tillgången påvälutbildad personal och tillgången till brakommunal service som gör att det går att locka tillsig personal. Exportföretaget betonar närmandettill . Tjänsteföretaget nämner de vidgademöjligheterna att konkurrera med alternativen iegen regi om jobben i kommunerna.Herr talman! Om jag skall begränsa mig vore detbra med en klocka. Men det kanske inte är önskvärtatt jag begränsar mig.Anf. 94 TREDJE VICE TALMANNEN:Jodå, det är önskvärt. Det kommer service här.Anf. 95 ():Herr talman! Tack!Det som jag har talat om, nämligen att mannämner så många olika faktorer, är i sig en viktiginsikt som olika debattörer bör ta till sig. Begreppsom företagsklimat och konkurrenskraft är mycketbredare och rymmer fler komponenter än mångatänker på. De är definitivt mycket bredare änbegreppet kostnadsläge.När vi lyssnar till socialdemokratiska debattörer ärdet framför allt två invändningar som de inläggenbrukar koka ner till. Det ena är att vi har fört felkonjukturpolitik, och det andra är att vi har gettföretagarna för bra villkor. När det gäller den förstapunkten säger ofta så här:Företagen vill inte ha era strukturförbättringar. Devill ha kunder.Det slående argumentet mot den invändningen äratt påminna om situationen . Dåhade ju företagen kunder. Både inom och utomlandet ropade man efter de svenska företagensprodukter och tjänster. Men vi förmådde ändå inteatt öka produktionen då på grund av de olikaflaskhalsar som fanns i den svenska ekonomin.Orsaken var att det under huvuddelen av 80-talet --och -- gjordes mycket litetåt flaskhalsproblemen, eller strukturproblemenmed ett finare ord.Socialdemokraterna valde helt enkelt feldagordning för 80-talet. När de borde ha fullföljt deborgerliga regeringarnas insatser för småföretagen,hållit fast vid och vidareutvecklat denmarginalskattereform som vi gjorde tillsammansden s.k. underbara natten, fortsatt att avregleraden offentliga sektorn och reformerasocialförsäkringarna sysslade de med annat. Desysslade bl.a. med löntagarfonder och andrafonder, engångsskatter och flergångsskatter,rundhänta löften om mer semester och störrebidrag.När den nuvarande regeringen tog över ansvaretför politiken, eller huvudansvaret för politiken börman säga -- även oppositionen har ett ansvar -- hadeett par årtiondens försummelser i fråga omstrukturförändringar blommat ut i en akut kris.Sverige höll på att avindustrialiseras. Produktionenföll och jobben i den privata sektorn försvann i enrasande takt. Den allt överskuggande uppgiften varatt vända den utvecklingen genom insatser över ettbrett fält.Vi klarar aldrig arbetslösheten om sysselsättningeni den privata sektorn faller. För att tala iriksdagstermer lägger vi en alldeles orimlig bördapå arbetsmarknadsutskottet om vi i övrigt iriksdagen inte förmår att föra en sådan politik attantalet jobb i den privata sektorn inte minskar. Dåblir arbetsmarknadspolitiken som att ösa en båtsom har ett stort hål i botten. Det forsar in mer änman kan ösa ur. Insatserna blir alltid otillräckliga.Därför var det en nödvändig förutsättning att få fartpå industrin och den privata tjänstesektorn. Taletom att vårt besked skulle vara att vi skall vänta till1996 är helt orimligt. Hela vår politik har juinriktningen att vi nu måste få fram fler jobb. Vibörjar nu se resultat av den politiken. Etthuvudinslag i den politiken har varit att förbättraförutsättningarna för företagandet. Därför tar jagockså ganska lätt på den andra huvudkritiken vimöter från Socialdemokraterna, nämligen attföretagen har fått det för bra. Det är en heltnödvändig strategi.Skillnaden mellan den nuvarande regeringensförsta och de år närSocialdemokraterna satt vid makten är att viverkligen har tagit itu med de storastrukturfrågorna. Alla socialförsäkringar ärreformerade eller, när det gäller pensionerna, påväg att reformeras. Den offentliga sektorn haröppnats för konkurrens, skatterna på företagandehar gjorts rimligare och besparingar och andrabudgetförstärkningar på uppemot 100 miljarderkronor har genomförts i den offentliga sektorn. Vihar nått enighet om institutionella reformer somavsevärt ökar förutsättningarna för en långsiktigekonomisk politik. Vi har ett , vi har ettGATT-avtal och om folket vill har vi också ett EU-medlemskap.Jämfört med det här batteriet av strukturellaåtgärder hände mycket litet under desocialdemokratiska åren . Jag görundantag för de åtgärder som de tvingades till av enliberal opposition, t.ex. den stora skattereformen.Vi har utnyttjat våra första till att lösastrukturfrågor som gör att uppgången, när denkommer och det tycks den göra , blir kraftigareän den blev på 80-talet.Jag har egentligen argumenterat för tvåteser. För det första tror jag att vi har anledning attvara optimistiska om svensk ekonomi. För detandra är det viktigt att komma ihåg att begreppetkonkurrenskraft rymmer oerhört mycket mer änkostnadsläge. Detta för mig också i polemik motdem som kritiserar regeringen från höger.Där är en återkommande tes att nu är så illaute att vi måste kasta välfärden över bord ungefärsom när ett fartyg i sjönöd kastar barlasten överbord. Jag tror att dessa kritiker har fel i de tvåavseenden som jag har nämnt. Det senasteexemplet på dessa kritiker är väl de ekonomer somskrivit den senaste . Deunderskattar för det första styrkan i svenskekonomi när vi nu successivt har löst ett antal av degrundläggande strukturfelen. För det andraunderskattar de välfärdens betydelse förkonkurrenskraften.För vissa av dessa ekonomer förefaller välfärdenbara vara ett problem som gör att svenskarna hellrelever på bidrag än att arbeta och som tvingar oss attbelasta produktionen med höga skatter. Lösningenpå problem är enligt dessa debattöreravskaffad eller avrustad välfärd och vidgadeklyftor. Till SNS-ekonomernas heder skall sägas attde är utomordentligt pregnanta i sitt budskap. I denmån den här skildringen syftar på dem kan man intepåstå att den är överdriven på något sätt. De talarmycket tydligt om den reträtt ut urvälfärdssamhället som är nödvändig.Vi i gör en annan analys och kommertill andra slutsatser. Det gäller också regeringen sålänge vi sitter i den. Vi tror att välfärden ärproduktiv. Det är bra för produktionen att t.ex.också kvinnor står till arbetsmarknadensförfogande, att sjukvården är effektiv, attbarnomsorgen fungerar och att skolan präglas avkvalitet.Det är också bra att samhället inte präglas av storasociala spänningar. Den kraftigt ökade ojämlikhetsom skulle bli resultatet av en del av de åtgärdersom nu diskuteras skulle skapa nya klassklyftor avett slag som få svenskar önskar och som -- vilket ärdet viktigaste i just den ekonomiska debatten -- inteheller skulle öka konkurrenskraft ochattraktivitet som investeringsland.Jag var med och skrev en bok som hetteMöjligheternas tid. Tesen i den boken var att vi dåfortfarande hade chansen att undvika en djup kris isvensk ekonomi om vi vidtog rätt åtgärder, inteminst att effektivisera den offentliga sektorn. Iefterhand kan konstateras att boken var föroptimistisk. Åtgärderna kom för sent.Frågan är om vi inte nu på nytt lever imöjligheternas tid. Genom konstnadsanpassningenoch strukturreformerna har vi nu en unik möjlighetatt långsiktigt stärka svensk ekonomi. Iekonomiska termer kan det uttryckas på följandevis. har bytesbalansen kommit på plus. Sverigeär ett land som betalar för sig. skall etthuvudmål för den ekonomiska politiken vara att viinte på nytt hamnar på minussidan.Det orimliga förhållandet att ett av världens tiorikaste länder har tvingats låna avandra har ersatts av det mer naturliga att Sverigenettoexporterar kapital. Med andra ord har Sverigenu börjat betala av sina utlandslån. Det lägger denbästa grunden för att även kommande generationeri vårt land skall få leva i ett välfärdssamhälle.Men en sådan utveckling förutsätter naturligtvis attden nuvarande inriktningen av politiken ligger fast:bra villkor för arbete, företagande ochinvesteringar, och att saneringen av statsfinansernaoch kampen mot inflationen fullföljs.Om på nytt som under desocialdemokratiska åren skulle prioriterakonsumtion och fördelning framför produktion ochtillväxt kan vi snart återigen tillhöralåntagarnationerna. Skulle det hända är riskendessutom överhängande att lånevillkoren blirsådana att välfärden inte kan upprätthållas på 2000-talet.Det har i denna debatt av inlägg från bådeSocialdemokraterna och framgåttatt en huvudpunkt för att få ner budgetunderskottetär att arbetslösheten minskar. Det är ett riktigtpåstående. Men det som både Socialdemokraternaoch glider över är att dentesen bara gäller så länge vi talar om arbetslösheteni den privata sektorn.Det är sysselsättningen i den privata sektorn sommåste öka för att budgetbalansen skall återvinnas.Där har oppositionen väldigt litet att komma med.Om det gällde kreativa idéer om hur den offentligasysselsättningen skulle öka kunde ni säkert tävlamed oss i trovärdighet. Men alla som analyserardetta inser att det inte är det som problemet nugäller.När det gäller tillväxt och jobb i den privata sektornverkar ni socialdemokrater sitta stenhårt fast i eraideologiska låsningar och er valtaktik. av en intervju med i DagensNyheter för någon vecka sedan att ett av eraviktigaste budskap kommer att bli att företagarnahar fått för goda skattevillkor och att ni tänker rivaupp en del av vad vi har gjort, t.ex. avskaffandet avdubbelbeskattningen.Jag vill här också påpeka att regeringen faktiskt börha en eloge även när det gäller offentligsysselsättning i den meningen att kreativiteten iarbetsmarknadspolitiken har varit mycket hög. Vihar lyckats öka volymen i arbetsmarknadspolitikenpå ett sätt som få trodde vara möjligt genom nyagrepp som ungdomspraktik och invandrarpraktik.Det generella anställningsstödet, GAS, kan ocksåräknas in i arbetsmarknadspolitiken.Jag vill instämma i vad som här har sagts om riktigajobb. Den benämningen kan naturligtvis intereserveras för jobb i den privata sektorn. Det är entotal missuppfattning. De som läste en artikel somfinansminister och jag skrev om behovet av4 % tillväxt kan finna att vi i början av artikeln görjust den centrala distinktionen att riktiga jobbsjälvfallet är jobb i den privata sektorn ochlångsiktigt finansierade jobb i den offentligasektorn.Jag vill på denna punkt tillägga att jag däremotreagerar ganska kraftigt mot det slappa tal somSocialdemokraterna numera har när man talar omarbetmarknadspolitiken. Ni räknar genomgåendedem som t.ex. är i arbetsmarknadsutbildning och iberedskapsarbete som arbetslösa. Det är gammalhögerretorik som ni själva var oerhört irriterade pånär den förekom under den socialdemokratiskatiden.När man säger att vi har arbetslöshetunderkänner man de insatser som görs av t.ex.beredskapsarbetare. När jag jobbade tillsammansmed Per när han vararbetsmarknadsminister brukade han säga: Om jagåker på en väg märker jag inte någon skillnad omden är byggd av vanliga vägarbetare eller avberedskapsarbetare. Så är det ju. Därför är det justslappt tal att alltid bunta ihop de arbetslösa medt.ex. de som har beredskapsjobb.Till sist kan jag hålla med om det som här har sagtsom att skiljelinjerna inför valet är myckettydliga. Jag kan ge samma eloge till jag gjorde till SNS-ekonomerna. Även hon ärmycket pregnant i intervjun. Dubbelbeskattningenpå aktier skall återinföras. Orimligheterna iarbetsrätten skall återinföras. Grundbulten iskattereformen -- där har ni marginalskatt --skall brytas upp. Offentliga sektorn skallåterregleras.Allt detta är traditionell socialdemokratisk politiksom kommer att fördjupa problem. Denpolitiken kommer vi att tala emot under helavalrörelsen.Anf. 96 () replik:Herr talman! Låt mig först börja med att säga attdet sätt som väljer att refereraMona på inte är särskilt efterföljansvärt. Jagskulle föreslå att om han fortsätter att refererahennes intervju skall han välja att säga det honsade.Sedan vill jag ge rätt på en punkt.Det förekommer alltför ofta, och jag tycker att detär beklagligt, att vi talar om alla 14--somarbetslösa. Det är fråga om öppet arbetslösa ochmänniskor i åtgärder. De som är i åtgärder ärförhoppningsvis i en verksamhet som gör dembättre skickade att gå ut i ett arbete. Det står visocialdemokrater för.Historien om Per har han faktiskt fått frånden gode , som tog exakt detargumentet och exemplet i en debatt med dåtidenshöger. Där vill jag ge rätt.80-talet var fullt med strukturreformer, liksom 70-talet och 60-talet. Det tillhör det normala i svenskpolitik att successivt förändra stora grundläggandesystem. Vi genomförde genomgående förändringari kommunerna, sjukförsäkringssystemet ochskattesystemet. Vi tog initiativ i EG-frågan, somdet då hette.Vi genomförde också en annan stor sturkturreformunder 80-talet, nämligen att arbeta bort detjättelika budgetunderskott som de borgerligaregeringarna, med ett icke obetydligt folkpartistisktinslag, hade försett med i början på 80-talet.Här kommer jag nu till min fråga. näst intill finansministern. Han ärfolkpartistisk gruppledare. Jag gjorde i mittanförande ett ordentligt angrepp på fördess bristande socialliberala framtoning. Jag togdär vårdnadsbidraget som det tydligaste exemplet.Det har en dubbel brist. Det är först och främstjämställdshetsfientligt. När kvinnor går ut iförvärvslivet blir det marginaleffekter som ärgroteska. Dessutom är det inte finansierat. Det täcks, som finansministernbrukar säga, inom budgetsaldot, som är på minus172 miljarder kronor.Detta är allvarligt för dem som följer politiken. Jagtror att har ganska många väljaresom undrar över hur som socialliberaloch gruppledare kan argumentera förvårdnadsbidraget. Dessutom vill de säkert veta:Hur är det finansierat? Det kan kammaren om. Det har inte andrarepresentanter för regeringen klarat av. Hur ärvårdnadsbidraget finansierat?Anf. 97 () replik:Herr talman! Jag hade intervjun med med mig ikammaren. Jag skall medge att jag inte lästeordagrant ur den, men jag vågar bestämt påstå attdet materiella innehållet i mitt referat återfinns iintervjun med konkreta punkten var att dubbelbeskattningenpå aktier skall återinföras och reavinstskatten påaktieförsäljningar höjas. Det är ett exempel på attni vill dra tillbaka de förbättringar av skatterna somvi har genomfört. Om ni får tillfälle att genomförade förändringarna, kommerriskkapitalförsörjningen och kapitalmarknadensfunktionssätt i övrigt definitivt att försämras.Det är signifikativt att när han skallpeka på strukturreformer nämnersådana som genomfördes möjligen 1989 eller 1990.Vi känner alla här inne till bakgrunden till EG-ansökningen och skattereformen. Jag var i mittanförande ganska noga med att göra undantag fördem. Men de viktiga år då devalveringarna i börjanpå 80-talet skulle ha eftervårdats och när vi skulleha lagt grunden till en långsiktigt hållbar utvecklingförslösade ni på en mängd oväsentligheter,destruktiva åtgärder som införande avlöntagarfonder och engångsskatter.När det gäller vårdnadsbidraget är det ingenhemlighet att gärna hade sett att vi hadeväntat något med dess genomförande tillssamhällsekonomin hade varit i bättre balans. Jagtycker att vi nu dels har enats om en totalitet ifamiljepolitiken som gör att vårdnadsbidragetpassar väl in, dels har fått in det i en fas av denekonomiska utvecklingen som gör att det blirmindre bekymmersamt ur statsfinansiell synvinkel.Budgetunderskottet sjunker nu snabbt, och vi haren plan för hur det skall reduceras ytterligare. Denplanen fungerar också om vi har ettvårdnadsbidrag. Det är därför något oegentligt attså mycket koncentrera debatten påvårdnadsbidraget, somsocialdemokraterna utan att blinka är beredda attförsvaga statsbudgeten med mångfaldigt störrebelopp, t.ex. genom införande avdirektavskrivningar.Anf. 98 () replik:Herr talman! svar gav inte särskiltmycket vägledning -- att man har fasat in detta i enstatsfinansiell utveckling som medger dennareform. Den statsfinansiella utvecklingen pekar påett statligt budgetunderskott i storleksordningen172 miljarder kronor. Där finns vårdnadsbidrag.Lars menar att man så att säga har fasatin detta i underskottet. Man genomför en socialreform i ett läge då vi till alla andra i samhälletsäger: ''Vi kräver maximal återhållsamhet ochsparsamhet. Vänd på kronorna, eftersomresurserna är om inte slut så åtminstone oerhörtbegränsade. ''Det är väl inte att undra på om man med den typenav ekonomisk-politiska företrädare får en bristandetilltro till och dess regering. Jag har träffatåtskilliga internationella representanter sedan jagbörjade i min nuvarande syssla, och ävendessförinnan, och jag har frågat dem om vad detycker om vårdnadsbidraget. Men hör och häpna!Ingen av dem, oavsett om de kommer frånVärldsbanken, från Valutafonden eller frånOECD, har fått någon information om att vi mitti nuvarande budgetpolitiska moras genomför nya,ofinansierade reformer. Det talar regeringen inteom, och det kan man förstå.För , som tar på sig denna kvarnstenstatsfinansiellt för att genomföra i familjepolitiken, är detta dubbeltsmärtsamt.