prot · GH0958 · 1994-02-10 00:00:00 — Om hon nu ärhänvisad enbart till barnomsorg, som får statligt och samhälleligt stöd, men anser attdet vore bättre med en annan form avbarnomsorg -- då får hon stöd och hjälp.Men om hon vill ha kvar den barnomsorg som honhar, innebär vårdnadsbidraget ingen förändring förhenne. Inte minskar valfriheten därför att hon harmöjlighet att byta barnomsorg med hjälp avvårdnadsbidraget? Hon får större möjlighet attgöra det. Helt klart är detta positivt också för denensamstående mamman.Jan sade att allting har blivit sämre, mendet har det inte. Jag pekade ju på den som fick åkatill för att förlänga sitt liv. Tack varevårdgarantin har köerna betats av. Det har inteblivit sämre.Titta på de särskilda boendeformerna! Under slutetav minskade antalet särskildaboendeformer för äldre. År 1991-92 ökade antaletplatser 7 500. Enligt statistiken från 1992 till 1995beräknas en nettoökning på 15 000 lägenheter isärskilda boendeformer. Det är ju positiva beskedvi kommer med!Det finns också negativa problem som beror på deekonomiska svårigheter som finns i olikasammanhang. Men förstora inte upp problemenutan se i stället positivt på den framtid som kan lösaproblemen!Anf. 166 () replik:Herr talman! Det var intressant att upp frågan om de särskilda boendeformernaoch den ökning av dessa som har skett. Det hadevarit intressant om också hade gettmig en motivering till varför gickemot detta. Ni var ju inte med på båten. Ni var intemed om de stimulansbidrag och den förändring somgällde ÄDEL-reformen.Det faktum att de medicinskt färdigbehandlade harminskat och det faktum att antalet särskildaboendeformer har ökat är ju en följd av ÄDEL-reformen -- dels av stimulansbidraget, dels avkommunernas betalningsansvar. Det har gjort attincitamenten för att bygga särskilda boendeformerhar ökat.Det är inte alls så, , att valfrihetenkommer att öka för de lågavlönade eller för deensamstående kvinnorna. De kommer inte att få utnågonting av vårdnadsbidraget utan kommer baraatt bli betalare. Det är en ojämlik reform sommotverkar jämställdheten, och det är en orättvisreform. Det finns en massa människor som inte fårut någonting ekonomiskt av reformen.Anf. 167 () replik:Herr talman! tycks vara dåligt pålästnär det gäller förslag tillgrundtrygghetssystem. Om man vill skydda desvaga grupperna är just grundtryggheten det systemman skall använda sig av. Där sker också enomfördelning till förmån för de sämst ställda.Jan vill i alla sammanhang ta ifrån och tror att man med de skatteintäkterna skullekunna klara av hela den långa önskelista som hanhade svårt att riktigt hinna med här. Det är alltsåväldigt mycket som vill göra, ochdet vore intressant att höra om det är fler i detsocialdemokratiska partiet som ställer upp på denlistan.Mycket riktigt hade vi kritiska synpunkter påÄDEL-reformen, och det har också visat sig att vii fick rätt. Vi efterlyste den medicinskakompetensen i kommunernas omsorg, och servi att den brister i det avseendet. Den har inteutvecklats. Jag tror att en del av köerna som manser på medicinklinikerna finns inom detta område,eftersom kommunerna inte har medicinskkompetens att ta hand om sina äldre. skallSocialstyrelsen se över detta, och jag är övertygadom att man kommer att finna lösningar.Det är inte personalkaderns storlek som avgörvårdens innehåll, . Jag hartjänstgjort inom sjukvården , och jag harvarit med när det har funnitsoerhört mycket personal och patienterna inte harhunnits med. Jag har också varit med underperioder då det har varit litet personal och vi harhaft en utmärkt omsorg. Men det finns gränser. Jagär inte alldeles säker på att en mängd personal lösersjukvårdens problem.Anf. 168 () replik:Herr talman! Nej, jag har inte sagt att det finns ettabsolut samband mellan mycket personal och högkvalitet på verksamheten. Det tror jag absolut inteatt det finns. Men jag tror inte att det ären riktig åtgärd att i dagens läge skicka ut folk i renarbetslöshet och betala kontantstöd för dem. Jagtror att det är mycket bättre att använda dem inomvården och omsorgen -- det är vår inställning inomsocialdemokratin.När det gäller frågan om grundtrygghet ellerstandardtrygghet skiljer sig våra uppfattningartotalt. På den punkten är såvitt jag förstår visocialdemokrater ense med och hansparti.Jag tycker att skall titta på deländer -- och de är inte få! -- som har ett system medgrundtrygghet. Det kan låta riktigt att bara satsa påen miniminivå och på dem som har det sämst ställt,men hur ser det ut i verkligheten i de länderna? Jo,där söker sig de mer välbeställda till privatalösningar och vänder sig ifrån det offentligtfinansierade systemet, därför att det får ut så litetav det. Och rämnar hela systemet.Ni vill genomföra en omläggning av det svenskavälfärdssystemet mot ett grundtrygghetssystem,och därför förvånar det mig faktiskt att ni har ställtupp på tjänstepensionsförslaget -- det har ni jufaktiskt gjort. Ni förordar inte engrundpensionsmodell utan en pensionsmodell sombygger på inkomstbortfallsprincipen, och det hälsarjag med glädje. Det är emellertid inte i linje meddet som nu gör uttryck för i övrigtnär det gäller välfärdspolitiken.Anf. 169 () replik:Herr talman! Om hade läst våramotioner om grundpensionen skulle han ha settöverensstämmelsen mellan de förslagen och detförslag som ligger. Det innebär att grundnivån ifolkpensionen skall höjas, att man skall ta bortpensionstillskottet och lägga det ovanpå och attskattereglerna också ändras. Detta är helt i linjemed tidigare förslag. Det finns ensolidaritet i detta, genom att det finns en avgiftsnivåför dem som tjänar över den nivå där man erhållerersättningarna.Vi har ett motsvarande förslag när det gällerarbetslöshetsersättningen. Alla finns med, och manutestänger inte några grupper. Det måste väl ändåvara eftersträvansvärt att lyfta de många som hardet sämst, att ha avtalsbundna försäkringar för deandra men att de själva skall stå för en större andelav den kostnaden.Vi har möjlighet att återkomma till frågornarörande sjukvården i ett senare sammanhang, närman har utvärderat vad som är på gång.När jag lyssnar på börjar jagemellertid undra vad som är viktigt i framtidasocial- och välfärdspolitik för Socialdemokraterna.Är det att riva upp en massa reformer, att börja om,att gå tillbaka till en stor offentlig sektor, till eratidigare ställningstaganden, från den tid då niutgjorde ett betongparti som hindrade allt vadvalfrihet och förändringsarbete hette, dåkonkurrens var något förbjudet och då staten stodför valet?Anf. 170 () replik:Herr talman! Jag tror inte att jag har sagt att vi skallriva upp ett enda förslag. Jag har inte tagit de ordeni min mun under den här debatten. Däremot har jagpekat på en del brister i den politik som har förtsunder de här åren, sådant som jag är kritisk mot,och också en del som jag tycker är bra.Våra uppfattningar om grundtrygghet ochstandardtrygghet skiljer sig åt. Jag har den klarauppfattningen att det visst finns en grundnivå i detpensionsförslag som ligger, som bygger pågrundpension och pensionstillskott . Det har vialdrig ifrågasatt. Men sedan bygger resten, liksominom övriga socialförsäkringar, på livsinkomsten,relaterad till den standard som individen har haftunder förvärvsarbetet. Detta är vad jag menar medstandardtrygghet. Om tycker att det ärriktigt, då är vi överens. Jag har emellertiduppfattat att har en helt annan syn på hurvi skall bygga upp vårt socialförsäkringssystem, attCentern förordar en grundtrygghetsmodell.Anf. 171 ():Herr talman! I regeringsförklaringen den 4 oktober1991 uttalade den nytillträdda regeringen följande:''Att ge bättre förutsättningar för trygga familjeroch för barnens uppväxt och omvårdnad i vårtmoderna samhälle är en av de allra viktigasteuppgifterna för framtiden. ''Den fortsatte: ''Familjepolitiken skall underlättaför föräldrarna att själva välja den vård och fostranav barnen och den arbetsfördelning som passar democh barnen bäst. Det innebär, att familjepolitikenskall främja både valfrihet och jämställdhet mellankvinnor och män. Den som väljer attförvärvsarbeta skall ha ekonomiskt utbyte av detta.En ny familjepolitik syftar till att ge ökad valfrihetför småbarnsföräldrar, att ge en möjlighet för mertid åt barnen. ''Regeringen lägger nu fram dels enproposition om införande av vårdnadsbidrag, delsen proposition om jämställdhet, med bl.a. förslagom en s.k. pappamånad. Därmed fullföljs denreformering av familjepolitiken som utlovats ochsom har gett barnfamiljerna i vårt land en ökadvalfrihet på det kanske viktigaste området,nämligen hur vi ordnar vård och omsorg åt vårabarn, särskilt innande börjar i skolan.Herr talman! I debatten om familjepolitikenkommer starka känslor och ett starkt engagemang idagen. Det visar på hur viktig frågan om våra barnsuppväxt och omvårdnad är för oss alla. Men härfinns också väldigt många starka värderingar omhur man skulle vilja att barnfamiljer formar dennakänsliga och mödosamma tid och inte minst hur viinte önskar se det. Det är starka ideologiskaövertygelser.Därför är kritiken stark på sina håll motbarnomsorg utanför hemmet. Därför är den starkmot barnomsorg i offentlig regi.Därför är kritiken stark, fast från andra hållet, motbarnomsorg i annat än offentlig regi.Därför är kritiken stark på sina håll mot hurföräldraförsäkringen är utformad.Därför är kritiken stark från andra hållet mottanken på vårdnadsbidrag.Och slutligen: Därför är kritiken stark mot tankenpå en pappamånad.Av ideologiska skäl kan många tydligen baraacceptera en familjepolitik, som entydigt leder i enriktning. Från liberal utgångspunkt kan detdäremot inte vara tal om att bestämma en form somär den enda riktiga för varje barnfamilj.En familjepolitik för valfrihet måste ta sinutgångspunkt i att vi människor är olika och attomständigheterna för vår tillvaro också förändras.En familjepolitik för valfrihet ger varje familjstörsta möjliga valfrihet att utforma hur just den villha det. En familjepolitik för valfrihet innehållerdärför:* god barnomsorg av olika utformning, med såväl-- lagstiftad barnomsorgsgaranti som-- valfrihet i val av barnomsorgsform,* vårdnadsbidrag för småbarnsföräldrar,* föräldraförsäkring och* pappamånad.Herr talman! Livet är fullt av konflikter, konfliktersom man inte kan undanröja men som det gäller attlära sig hantera och leva med, konflikter där detgäller för den enskilde att välja, så att man får enlämplig avvägning mellan för- och nackdelar.Det finns därför inget enkelt sätt att för alla på likasätt forma avvägningen mellan rollen somsmåbarnsförälder och att verka i yrkeslivet. Detmåste den enskilda familjen göra själv. Vår uppgiftär att ge dem möjlighet till detta.Visst föreligger det en konflikt mellan att varasmåbarnsförälder och att fullt ut förverkligajämställdhet, särskilt om det skall ske samtidigt.Att förneka den konflikten är uppriktigt sagt intemöjligt. Och visst skulle ett kraftigt tilltagetvårdnadsbidrag, särskilt om det var huvudinslaget isamhällets familjepolitik, kunna bidra till attsärskilt småbarnsmammor känner sig tvingade attstanna hemma, och det skulle därmed vara ett hotmot jämställdhet.Men för de småbarnsföräldrar som önskar göra enannan avvägning mellan att förvärvsarbeta och attvara hemma med sina små barn, är det enmycket stor uppoffring ekonomiskt -- även ommånga kan anse den uppoffringen vara värd priset.Det kan därför inte vara orimligt med ettvårdnadsbidrag av den omfattning som aviseras ipropositionen. Det är inget stort hot motjämställdheten men ett bidrag till ökad valfrihet.Det är god liberal politik.Herr talman! På samma sätt vänder jag mig motuppfattningen att förslaget att en månad iföräldraförsäkringen reserverad för pappan skullevara ett ingrepp i familjernas valfrihet, att denskulle vara ett tvång, ett intrång i familjernas frihet.Var och en av oss småbarnspappor som haftförmånen att få vara pappaledig med sina små, kanvittna om vilken betydelse det haft för hans egenutveckling som hel människa men framför allt iförhållandet till sina barn. De 13 månader som jagsjälv var hemma med min äldsta dotter vill jag intebyta mot någon annan period av mitt liv. Jag önskarfler pappor och deras barn den förmånen.Var och en av oss som följer debatten om vilkasvårigheter unga kvinnor har på arbetsmarknaden,ja, redan att komma in på den, förstår vilket trycksom väldigt många unga män utsätts för av såvälarbetsledning som arbetskamrater om de övervägeratt ta ut pappaledighet. Ledighet tar en man fortfarande bara ut för semester,sjukdom, fackliga förtroendeuppdrag ellerälgjakt -- inte för att vårda sitt eget barn.Pappamånaden är ett utmärkt försök att ökasmåbarnspappornas valfrihet. Barn behöver bådepappa och mamma. Föräldraförsäkring är ingettvång, utan ett erbjudande. Pappamånad är inteheller ett tvång, utan ett erbjudande.Herr talman! Familjer kan vara olika eller göraolika val och prioriteringar. Samma familj kan göraolika val i familjens liv. Olikabarn i samma familj kan ha olika förutsättningar.De allra flesta föräldrar tror sig själva om att kunnagöra rätt val. Det tror också vi i Folkpartietliberalerna dem om att kunna göra.Anf. 172 () replik:Herr talman! Jag håller med om mycket av det somLennart Rohdin har sagt, och jag har också upplevtatt och Socialdemokraterna påfamiljepolitikens område ligger väldigt näravarandra. Det gäller t.ex. det sista som LennartRohdin tar upp, om en pappamånad. På denpunkten är vi helt överens. Det är viktigt att vi fåren trendförändring när det gäller pappornasmöjligheter att vara hemma hos sina barn när de ärsmå.Däremot förvånar det mig att visaren sådan entusiasm för vårdnadsbidraget. Det ärutan tvivel så -- jag har uppfattat det så -- att dettaär något som egentligen inte vill, menman har, som man ju får lov att göra i enkoalitionsregering, fått ge efter på den punkten.Med denna eller vilken annan konstruktion somhelst på vårdnadsbidraget kan man nämligen intehävda att det skulle öka jämställdheten. Folkpartiethar fått föreslå pappamånaden för att i någon månkompensera för de förluster man gör förjämställdheten genom vårdnadsbidraget.Som jag har sagt ökar vårdnadsbidragetheller inte valfriheten. För de allra flesta mednormala inkomster och för alla ensamståendekommer det att innebära att vårdnadsbidraget skallbetalas med ökade taxor.Dessutom, och kanske allra viktigast: Denekonomiska situationen i det här landet innebär attvi inte har råd att satsa på en sådan här onödigreform, som kostar 2 miljarder, när vi harett budgetunderskott på uppemot 200 miljarder.Anf. 173 () replik:Herr talman! Det är en missuppfattning att inteFolkpartiet liberalerna skulle ha frågan omvårdnadsbidrag i sitt familjepolitiska programsedan åtskilliga år tillbaka. Vad det handlar om äratt vårdnadsbidrag inte kan vara den enda formenav familjepolitik. Vad jag försökte säga i mittanförande var just att eftersom människor, familjeroch barn är olika, passar inte varje enskilt inslag ifamiljepolitiken varje individ lika bra.Vi är för barnomsorg, och vi är för lagstadgadbarnomsorgsgaranti, men detta är inte lösningenför alla, detta ökar inte valfriheten för alla, även omden ökar valfriheten för väldigt många.Vi är för föräldraförsäkringen och beklagar att manpå grund av det statsfinansiella läget är tvngen attsänka ersättningsnivån. Den är bra, och den ökarvalfriheten för många, men inte för alla.Vi är för en pappamånad, som jag nämnde i mittanförande. Men inte heller den är något somkommer att gälla för exakt alla.Vi är också för ett vårdnadsbidrag i den form somnu har aviserats, eftersom också detta passar några.Det är dessa olika inslag sammantaget som gör attflest människor, flest familjer och flest föräldrar fårmöjlighet att välja det som passar dem bäst. Varjeenskilt inslag ökar inte valfriheten för varje enskildindivid, men det är summan som gör att valfrihetenökar för de flesta.Anf. 174 () replik:Herr talman! Det är ett understatement att säga attvårdnadsbidraget inte ökar valfriheten för alla.Man kanske skulle fråga för vilka den ökarvalfriheten. Är det de ensamstående mammornasom kommer att få en ökad valfrihet på grund avvårdnadsbidraget? Är det de med normala och lågainkomster som kommer att kunna vara hemma för2 ? Kommer det att vara möjligt?Nej! Skall vara allvarlig så får hanlov att säga att det rör sig om familjer där den enaparten har en väldigt god inkomst och där manredan i dag har möjlighet att låta den andra partenvara hemma. Dessa familjer får ett tillskott på 2 000kr i månaden.I detta ekonomiska läge frågar jag mig: Är detangeläget att öka valfriheten för just dessamänniskor? Det sker faktiskt på de andramänniskornas bekostnad. Det är inga pengar somkommer regnande uppifrån. Reformen måstebekostas.Om ni hade använt pengarna på något annat, t.ex.givit kommunerna dessa 2--3 miljarder för att deskulle kunna förbättra veksamheten pådaghemmen eller inom barnomsorgen totalt sett, såhade det varit en oerhört mycket angelägnarereform än att öka valfriheten för den här gruppen,som har en stor valfrihet.Anf. 175 () replik:Herr talman! vet mycket väl att deinslag i familjepolitiken som vi haft inte harpassat varje familj. När den här regeringen föreslåren utbyggnad av familjepolitiken så är det för attöka valfriheten för de människor för vilka denhittillsvarande samlingen av åtgärder inte harpassat särskilt bra.När talar om dem som har det bättreeller sämre ställt ekonomiskt vet han mycket väl attutnyttjandet av den kommunala barnomsorgen ärnågot som framför allt de välbeställda har varitduktiga på.Jag förstår hetta och engagemang.De människor som inte kan utnyttjaexempelvis barnomsorgen och för vilkavårdnadsbidrag innebär en ökad valfrihet, tillhör imånga fall de väljargrupper vändersig till. Det finns knappast någon fråga därsocialdemokraterna, både bland sina väljargrupperoch bland sina egna aktiva, har så många som harså svårt att förstå socialdemokraternas oförmågaatt öka valfriheten för fler människor.Slutligen, när det gäller finansieringen: Det ärriktigt att också detta kostar något. Det är en litendel i den samlade familjepolitiken. Det är eninvestering i de barn som inte får del av denfamiljepolitik vi har haft.Socialdemokraterna är inte speciellt ängsliga för attslänga ut väsentligt fler miljarder på investeringar igator och vägar. Det kan finnas anledning att satsaett par miljarder även på investeringar i våra barn.Anf. 176 ():Herr talman! Det brukar ibland sägas att omsorgenoch tryggheten för de äldre är en bra värdemätarepå ett lands välfärd. I har vi en god traditionatt försvara, där vi i stort sett varit överens om attinsatserna för de äldre skall vara högt prioriterade.Jag har inte hört att någon har en annan avsikt nuheller.Ändå finns en del faktorer som inger oro. Om delarmrapporter som presenteras i massmediernaskulle spegla den enda och riktiga bilden, då skullevi vara verkligt illa ute. Men riktigt så är det inte.Tvärtom står det klart att sådana rapporter oftabaseras på ett mycket ytligt betraktande och inte serproblemets kärna. Den slutsats som dras kan iförstone förefalla vällovlig, men kan, om den ledertill beslut, ge helt oönskad effekt. Å andra sidankan det ofta betyda att det finns särskild anledningatt se över förhållandena. Av flera skäl tror jag attvi har en sådan situation nu.Vi har under genomfört en radgenomgripande förändringar på vårdområdet. Alladessa har inte riktigt hunnit sätta sig . Jag kanbörja med ÄDEL-reformen som har inneburit enmycket omfattande omställning för bådevårdtagare och personal, som ännu inte är avslutad.Jag skall inte värdera den, bara konstatera någrasaker. Det har genom uppföljningar kunnatklarläggas att rehabiliteringsinsatserna för äldre imånga fall hamnat mellan stolarna, dvs. Det fanns farhågor för detta redanföre reformen. När det nu konstateras är det sagtfrån regeringen att detta är en fråga som måstegöras upp mellan kommunförbunden. Jag hoppasatt det skall visa sig vara tillräckligt. För riksdagensom har beslutat att införa reformen är detutomordentligt viktigt att det mycket snart kanvisas att den här frågan får en bra lösning.Rehabiliteringsinsatserna betyder så enormtmycket för så många, inte minst när det gäller denvardagliga livsföringen.Ett annat ganska självklart konstaterande är har en annorlunda vårdkultur i kommunernaän i landstingen. Det sätter naturligtvis sin prägelpå verksamheten på gott och ont. På sjukhemmetdär doktorn tidigare gick sina regelbundna ronderär det nu den enskilda boende som har att avgöraom han eller hon skall ta sig till sin husläkare.Det är naturligtvis nödvändigt att man hittar bravägar för att nödvändiga sjukvårdsinsatser inteskall bli eftersatta.I anslutning till ÄDEL-reformen har det ocksågetts möjligheter till annan avgiftssättning i detsärskilda boendeformerna. Boende på sjukhem harjämställts med boende på ålderdomshem. Detbrukar framhållas som en rättvisereform, och jaghåller med om att det tidigare var alltför storaskillnader mellan avgifterna i de olika formerna.Det var nödvändigt med en förändring. Men för attförändringen skall kunna bli rättvis är det viktigt går varsamt fram. När vi genomriksdagsbeslutet öppnade möjligheten för det nyasystemet, efterlyste vi från socialutskottet ettförtydligande av boendebegreppet. För nog är deten himmelsvid skillnad att bo i ett eget rum på ettålderdomshem, helt möblerat med egna möbler,och att bo i en säng på ett flerbäddsrum på ettsjukhem. Den skillnaden borde avspeglas iavgiftssättningen. Det är inte minst en etisk fråga.I en del fall har man lyckats bra, i andra inte. Denrapport tagit fram på regeringensuppdrag visar bland andra intressanta uppgifter på någon ort i månadshyra för en säng på ettflerbäddsrum får betala , sedan tillkommeravgifter för kost och service. Möjlighet tillkommunalt bostadstillägg finns.Ser man på andra förändringar påsjukvårdsområdet gäller det också i hög grad deäldre, därför att sjukvården till mycket stor delbestår av äldrevård. Det är ju ganska välkändareformer, som också nämnts här tidigare.Husläkarreformen kräver större eller mindreomstruktureringar i organisationen och är än sålänge i sin linda. Den fria etableringen avspecialister är en annan. Vi hade tidigare enchefsöverläkarereform, vårdgaranti,handikappreformen m.m.Vi har också två pågående stora utredningar omhälsooch sjukvårdens organisation och finansieringoch omprioriteringar inom sjukvården. Det är klartatt de diskussioner som pågår där och de rapportersom kommer därifrån påverkar alla dem som ärknutna till vården. Det gäller politiker ochadministratörer, men i allra högsta grad ocksåpesonalen. Det sprids både oro och förhoppningar,men opåverkad är man inte.Allt detta förändringsarbete, som i sig kan varariktigt bra, skall ske i när det krävs storabesparingar, när kraven på rationalisering ocheffektivare verksamhet är ytterst påtagliga, och närde nya modellerna för att åstadkomma detta ärmånga och ofta skiftande. Kort sagt: någon riktigarbetsro har man inte på länge haft inom hälso- ochsjukvården. Jag tror att det är tid för det nu.Men jag vill gå tillbaks till min inledning, tilllarmrapporterna och till de ibland förenkladeslutsatserna. Det är förmodligen riktigt att det i endel fall fattas platser inom akutsjukvården, men jagtror inte alls att det är hela sanningen. Jag tyckerdärför att det hedrar sjukvårdsministern att han harbeslutat att se över problematiken ur ett bredareperspektiv. Jag hoppas att man i den översynenbeaktar de faktorer som jag har nämnt och som islutändan på olika sätt påverkar situationen för denenskilde, för patienten, vars intresse det i självaverket handlar om, och att man inte minst ser tillintresset för den äldre, den ofta försynta patientensom så lätt kommer bort i den mest uppskruvadedebatten.Anf. 177 Statsrådet ():Fru talman! Jag tycker att de frågor togupp väl förtjänar en diskussion. Jag skall bidra mednågra kommentarer till några av de punkter hon togupp.Vad gäller den översyn regeringen har beslutatom, så kommer den att handla om flera av defaktorer tog upp.