prot · GI0932 · 1994-11-30 00:00:00 — Man har inte sattin det i ett större sammanhang.Det man gör med denna mycket snäva synen är attsamhället frånsäger sig ansvaret i stället för att ta det.Man lägger över ansvaret på de enskilda ungdomarna,eller jag kanske i stället skall säga barn, för jag anseratt det handlar om barn. När man arbetat med ellerhaft nära kontakt med dessa grupper vet man också attde har levt sådana levnadsförhållanden att de mog-nadsmässigt sällan ligger på en nivå som deras faktis-ka ålder skulle förutsätta. Att man då från samhälletssida börjar tala om likhet inför lagen och anse att debör stå till svars på samma sätt som vuxna vittnar omoförstånd, tycker jag. När man dessutom vet att resur-serna till arbetet med ungdomar och behandlingsinsat-serna minskats ter det sig ännu mer obegripligt.Socialtjänsten, som har det övergripande an-svaret, har fått allt mindre resurser att bedriva ettkvalificerat arbete med dessa grupper. Det här harskett i takt med att kommunerna fått dålig ekonomi.Även inom andra områden har försämringarnakommit att drabba just de grupper som behöver extrastöd och hjälp. Från skolan har t.ex. stödlärare för-svunnit, antalet skolkuratorer och skolpsykologer harminskat. Inom fritidssektorn har det varit likadantmed stängda fritidsgårdar, färre fritidsledare. Alltdetta har en oerhört stor betydelse för ett förebyggan-de arbete när det gäller den här typen av problem.All forskning har faktiskt visat att hårdare straffinte löser problemen med kriminalitet. Det tycker jagär en ovärderlig kunskap när man nu skall bestämmavilka åtgärder samhället bör vidta. Det man väljer attgöra nu måste vara en långsiktig satsning för att redu-cera problemen med ungdomsbrottslighet. Måletmåste vara att återanpassa dessa människor till denormer och regler som finns i samhället och på så sättgöra samhället till en tryggare plats för alla männi-skor, inte ha ett strafftänkande som i stället riskerar attleda till att flera av dessa kommer att hamna inomkriminalvården och på så sätt ännu mer kommer atthamna vid sidan av de normer och regler som samhäl-let har.Kunskapen om hur man skall arbeta med dessagrupper ligger hos , även om den arbetar med knappa resurser. Om man verkligenmenar allvar med att man vill vidta åtgärder för attverkligen komma till rätta med dessa problem är detdär man skall göra satsningarna, inte förstärka ettstrafftänkande och lägga över ansvaret på kriminal-vården.Socialdemokraterna och delar istort sett denna grundsyn, och det präglar ju utskottetsbetänkande. Socialdemokraterna väljer att bibehållahemställanspunkterna, och vi i har valtatt yrka avslag på hela propositionen och utskottetshemställan. Jag skall redovisa på vilka grunder.Denna proposition måste ses i ett större samman-hang. Utgångspunkterna för arbetet med detta harvarit att det skall vara en del i ett reformeringsarbetesom skall syfta till en förändring på synen på ung-domsbrott och där målsättningen skall vara attde brott som begås av unga skall vara en uppgift förrättsväsendet att döma och inte för . Deförslag som har utarbetats i propositionen har den-na målsättning som grund. Jag är inte riktigt säker påatt det kommer att vara rätt åtgärder som vidtas. Jaganser att en del av dessa förslag kommer att få tillkonsekvens att de motverkar det som sägs i betänkan-det. Därför anser jag att den här frågan bör beredas pånytt så att vi får ett nytt förslag att ta ställning till.Det är de förkortade handläggningstiderna somkan ge negativa konsekvenser när det gäller socialamyndigheters möjlighet att förbereda åtgärder ochäven att möjligheter till åtalsunderlåtelse vid återfalltill brott begränsas. Det innebär en väsentlig skärp-ning. Det kommer att innebära att vi kommer att fåfler ungdomar i våra fängelser, trots att utksottet ibetänkandet anser att ett fängelsestraff motverkar enung människas möjlighet att föra ett laglydigt liv.Dessutom finns det en del i betänkandet, mom. 3,som är av principiell art. Det är den del som handlarom ungdomsdomare. Enligt är det engrundläggande princip att alla domare bör vara likavälskickade att handlägga alla mål. Men med dettaförslag bryter man mot den principen. Den bestäm-melsen kan föra med sig en hel del problem av prak-tisk natur. För de minsta tingsrätterna skulle bestäm-melsen vara svår att tillämpa. För de minsta hovrät-terna skulle det innebära stora svårigheter att låta detill ungdomsmålen särskilt utsedda domarna delta ihandläggningen av alla i hovrätten förekommandemål mot ungdomar. Dessutom tillkommer andra pro-blem av organisatoriskt slag vid de större hovrätterna,t.ex. när det gäller att hålla huvudförhandlingarnautanför kansliorten i olika delar av domstolens upp-tagningsområde.I betänkandet lyftes det fram som en fördel med ett begränsat antal domare i ungdomsmålkan låta dessa få särskild utbildning i olika frågor somhar med ungdom att göra. Men i stället bygger man inen ganska hög risk att med det här tillvägagångssätteturholkar alla domares höga allmänna kompetens iolika områden genom att man lyfter bort dessa frågortill vissa enskilda domare, ger dem kunskaper på dethär området, när det är en kunskap som bör ges tillalla domare så att alla domare kan handlägga den härtypen av mål.Med anledning härav yrkar jag bifall till reserva-tion 1 i justitieutskottets betänkande 1 och bifall tillreservationen under mom. 3.Anf. 13 () replik:Fru talman! säger att det offentligafrånsäger sig ansvaret för våra unga. Jag påstår attpropositionen och betänkandet innebär att det offent-liga påtar sig samma typ av ansvar som vi förväntaross att de ungas föräldrar skall ta.Jag tycker att det vore på sin plats att AliceÅström och andra som har invändningar mot försla-gen rannsakade sig själva. Då kommer de att kommaunderfund med att de i uppfostran av de egna barnensträvar efter att leva upp till just de principer somligger till grund för betänkandet. Varför inte då unnaäven andras barn att få samma stöd och hjälp?Anf. 14 () replik:Fru talman! När man talar om föräldrars ansvar ärdet här en viktig del. Men det man inte får glömma äratt samhället också har ett ansvar för det förebyggan-de arbetet när föräldrarna inte klarar av den delen. Detär en avsevärd skillnad mellan åtgärden att ställa våraungdomar inför domstol, att hänvisa dem till krimi-nalvården och den uppfostran som föräldrarna ger närde vill ge tydliga gränser för ungdomar. Där är detinte föräldrars kärleksfulla uppfostran med omtankeom barnet utan samhällets reaktion där man samtidigtmarkerar ett straff.Det ger inte samma grunder som föräldrarnas egetansvar. Den delen tycker jag således inte hör hemmahär, dvs. att det är detta vi gör från samhällets sida.Vad vi då riskerar är att vi i stället ställer dessa perso-ner ännu mer utanför. De får en mindre kärleksfullbehandling.Gun och jag är helt överens om att det ärjust en kärleksfull behandling som behövs. Men detuppnås inte med det här förslaget.Anf. 15 ():Fru talman! En av de viktigaste elementen i enrättsstat av västerländskt slag är en domarkår sompräglas av stor självständighet och integritet. Denrättssökande allmänheten skall känna sig trygg attdomaren dömer efter lagen och inte tar ovidkomman-de hänsyn. Av dessa skäl utses domare i mycket striktordning av de högsta statsorganen, och de är i principoavsättliga.Nu föreslås en regel i av innehål-let att domare i ungdomsmål skall vara särskilt läm-pade för att döma i dessa mål.Lagen anger inte närmare hur denna lämplighetskall manifesteras, annat än att domaren skall ha in-tresse och fallenhet för att döma i ungdomsmål.Lagen anger inte heller vem som skall avgöra vemsom är lämplig att vara ungdomsmålsdomare. Avförarbetena framgår att detta avgörande faller pådomstolschefen, dvs. lagmannen i tingsrätten ochholvrättslagmannen i hovrätten.Inom domarkåren införs sålunda ett rent förmans-förhållande, där chefen avgör om den ordinarie doma-ren är lämplig eller inte att döma i vissa mål. Teore-tiskt synes chefsdomaren först kunna ange att veder-börande är lämplig för att därefter förklara att så ärfallet.Av det nu sagda framgår att ungdomsmålsdoma-ren ej har den självständighet och integritet somrättsstaten kräver.Hovrättspresidenterna i landets samtliga hovrätterhar till justitieutskottet inkommit med en skrivelse inu berört hänseende och därvid framfört principiellabetänkligheter mot föreslagen ändring i rättegångs-balken. Det borde vara klokt att nogsamt lyssna närlandets domare på hög nivå gör invändningar beträf-fande ändringar inom deras särskilda kompetensom-råde, nämligen central civillagstiftning. Det bör sär-skilt noteras att lagparagrafen i sitt nuvarande skickutformats på . Den fanns sålundainte med i det remissbehandlade betänkandet Reaktionmot ungdomsbrott, SOU 1993:35.Dessa invändningar innebär inte att man skall av-stå från att organisera domstolsarbetet på så sätt attungdomsmål handläggs i härför lämpliga former.Detta måste ske på annat sätt än enligt förelagt för-slag.Med det anförda yrkar jag bifall till reservation 3om särskilda ungdomsdomare avseende mom. 3 ibetänkandet.Anf. 16 ():Fru talman! Den proposition som vi nu har att be-handla och som tas upp i utskottsbetänkandet ladesfram av den borgerliga regeringen. Det innebär inteatt Socialdemokraterna tar avstånd från de konkretaförslag som finns i denna proposition och som utskot-tet följt upp.I huvudsak instämmer vi i de förslag som läggsfram och som syftar till ökad snabbhet i det rättsligaförfarandet och till att åstadkomma en bättre ordningnär det gäller handläggningen av ungdomsmål inomrättsväsendet. Vi tror att de förslagen är ägnade attleda till ett bättre förfarande vad gäller ungdomsmå-len. De baseras ju också i huvudsak på förslag. I Ungdomsbrottskommitténvar man i dessa avseenden enig.När det gäller de konkreta förslagen i propositio-nen delar alltså Socialdemokraterna den uppfattningsom de borgerliga partierna har.Däremot har vi reagerat mot de skrivningar i pro-positionen som handlar om det framtida påföljdssys-temet för unga lagöverträdare. De skrivningarna befa-rar vi kommer att innebära en hårdare syn på ung-domsbrott, en ökad repression, en hårdare attityd motunga lagöverträdare och en förflyttning av ansvaretför påföljderna, för innehållet i behandlingen, frånsocialtjänsten till kriminalvården. Det är en utvecklingsom vi socialdemokrater inte kan acceptera.Ungdomar som begår brott skall enligtvår uppfattning så långt det är möjligt hållas utanförkriminalvården. Huvudansvaret bör även fortsätt-ningsvis ligga på , även om tvångsåtgär-der i vissa fall är nödvändiga. Det är en principielluppfattning som vi menar att man i propositionen ochäven i den reservation som utformats av de borgerligapartierna i justitieutskottet inte delar.Vi socialdemokrater har velat göra dessa marke-ringar om det framtida påföljdssystemet för att för-hindra en utveckling mot en ökad repression och enhårdare attityd mot unga lagöverträdare samt för attförhindra en utveckling där ansvaret flyttas från so-cialtjänsten och överförs till rättsväsendet när detgäller behandlingen av unga lagöverträdare.Gun åberopade i sitt anförande att beträffande påföljdssystemetvar enig. Hon hänvisade också till att jag var ledamotav . Ja, det må vara hänt.Men skrivningarna från närdet gäller humanitet och när det gäller att se till att detframtida påföljdssystemet inte leder till en hårdareattityd följs ju inte upp i propositionen.Jag skall citera vad som sägs av i ett par avsnitt och som visar att denkommittén sannerligen inte förespråkade hårdare tagmot unga lagöverträdare. Så här säger :"När det gäller påföljderna och påföljdernasverkningar understryker vi att det numera råder enbetydande enighet om att knappast någon påföljd harpositiva effekter för den som utsätts för den. Det finnsmånga undersökningar som visar att ju mer ingripan-de en påföljd är - och detta gäller inte minst ingripan-den med tvångsvård - desto mindre sannolikt är detatt den som är föremål för ingripandet slutar med attbegå brott och i övrigt anpassas till samhället. "Vidare säger :"De principer vi förespråkar bör enligt vår upp-fattning styra påföljdssystemet mot unga lagöverträ-dare. De medför i en viss utsträckning en uppstram-ning av reaktionerna. Avsikten är däremot inte attdenna uppstramning skall medföra en hårdare attitydmot de unga lagöverträdarna. "Det finns åtskilliga andra skrivningar från sida som väldigt klart marke-rar att en ökad repression, en hårdare attityd elleråtgärder som mera ligger inom kriminalvårdens raminte leder till framgång när det gäller att bekämpaungdomsbrottslighet. Därför är jämfö-relse med den enighet som fanns i och propositionen något haltande.Jag vill så ta upp ett par frågor som nämnts underdebattens gång av och som gäller den särskilda ordningen med ung-domsdomare.Jag tror att det är av stor vikt att man ser till att dedomare som är särskilt lämpade för att behandla ung-domsmål också får möjlighet att göra det här inomdomstolarna. Alla domare har sannerligen inte fallen-het och lämplighet att behandla ungdomsmål, vilkakräver ett särskilt engagemang och intresse. Jag troratt det skulle vara väldigt bra om vi kunde åstadkom-ma ett förhållande inom domstolsväsendet som gör attde domare som har fallenhet för ungdomsmål ochsom har ett engagemang när det gäller ungdomsbrottockså får möjlighet att utöva dömandet i den typen avärenden.En motsvarande specialisering har vi inom polis-och åklagarväsendet. Jag kan inte se varför de motivsom ligger till grund för den specialiseringen inompolis- och åklagarväsendet inte har bärighet också pådomstolsväsendet.Ungdomsbrottskommittén förordade ju en särskildordning med ungdomsrotlar, i alla fall vid de störretingsrätterna, där man skulle få den här specialise-ringen. Men propositionen bygger på ett något annor-lunda förslag. Effekterna blir dock likartade, nämligenatt man får en viss form av specialisering och att vissadomare får handlägga ungdomsmål . Jagtror att det kan ha stor betydelse för ungdomsmålenatt man har den kontinuiteten och att man har domaresom har särskilt intresse och särskild fallenhet för atthandlägga den här typen av ärenden.Fru talman! gjorde ettannat viktigt konstaterande som jag gärna vill nämnahär: Åtgärder inom rättsväsendet har nog ganska ringabetydelse när det gäller att bekämpa ungdomsbrotten.Det är andra faktorer som styr utvecklingen av ung-domsbrottsligheten - inte så mycket åtgärder ellersystem inom rättsväsendets ram. Det är samhällsstruk-turen. Det är samhällsförhållandena i allmänhet. Detär den sociala utvecklingen. I de avseendena har ut-vecklingen gått i en riktningsom inger allvarlig oro när det gäller brottsutveck-lingen för unga i framtiden.Den mycket kraftigt ökade segregationen i boen-det , segregatio-nen inom skolväsendet som en följd av skolpengssys-temet, urholkningen av fritidsinsatserna, arbetslöshe-ten och den nästan permanent höga ungdomsarbets-lösheten har nog en mer avgörande betydelse förutvecklingen av ungdomsbrottsligheten än självaåtgärderna inom rättsväsendets ram.Jag tror att det skulle vara ganska befriande om vikunde föra debatten om ungdomsbrotten på ett merarealistiskt sätt och om vi kunde ha en mera realistiskhållning till vad åtgärder inom rättsväsendet kan inne-bära för brottsutvecklingen och föra debatten så att vifrågar: Vad i den allmänna samhällsutvecklingen ärdet som gör att vi har så svårt att motverka ungdoms-brottslighetens utveckling?Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets hemstäl-lan i dess helhet samt avslag på reservationerna.Anf. 17 () replik:Fru talman! Först när det gäller frågan om försla-get att därtill särskilt lämpade domare skall handläggaungdomsmål vill jag säga följande.Bakgrunden till detta är att Ungdomsbrottskom-mittén fick i uppdrag att undersöka möjligheten attinrätta jourdomstolar eller särskilda ungdomsdomsto-lar. Av olika skäl kom man fram till att detta inte varlämpligt, men att man på det här föreslagna sättet medstörre rättssäkerhet kan nå samma mål.I övrigt vill jag bara något kommentera främst vadLars-Erik sade. Jag tror att det är bra att använde ordet nog när han sade att vissa,av honom påstådda, förändringar "nog" har mer betydelse för utvecklingen av ung-domskriminaliteten än vad annat ospecificerat skulleha.Vi kanske skall se tillbaka på de under vilkavi hade successivt bl.a. materiella förbättringar ochsuccessivt allt större resurser som satsades på ung-domsverksamhet och liknande. hadevi också en successivt kraftigt ökande ungdomskrimi-nalitet.Det innebär att vi bör ha lärt oss att vi inte löserproblemen med ökade offentliga resurser. Vi måstebl.a., och där är vi överens, på djupet fundera övervarför vi har fått en ökad ungdomskriminalitet.Sedan vill jag också läsa upp ett avsnitt ur propo-sitionen. läste ur betänkande och påpekade att hanstod bakom vad som där sades. Det skulle vara intres-sant att få veta vad som egentligen är skillnaden mel-lan uttalande och det jagnu citerar ur regeringens proposition.Där sägs: "Det finns i detta sammanhang anled-ning att betona att det även efter en förändring avpåföljdssystemet i angiven riktning är så att social-tjänsten har ett ansvar för att åtgärder vidtas när ung-domar far illa och deras hälsa och utveckling kanäventyras på grund av att de missköter sig. "Jag hoppar över ett stycke. Därefter sägs: "Deunga lagöverträdarna tillhör mycket ofta den gruppbarn och ungdomar som socialnämnden har till upp-gift att ägna särskild uppmärksamhet åt. Det får när-mast anses vara en självklarhet att samhället genomde sociala myndigheterna på olika sätt stöder dessaungdomar och deras familjer. Det bör betonas att viförutsätter ett fördjupat samarbete - - -".Anf. 18 () replik:Fru talman! Man kan naturligtvis märka ord ochsäga att jag sade "nog" i mitt anförande. Men det ärutan tvekan så - och det säger de flesta kriminologer,samhällsdebattörer och även socialtjänstpersonal - attden allmänna samhällsutvecklingen har större bety-delse för brottsutvecklingen och möjligheterna attförhindra ungdomsbrotten än åtgärder inom rättsvä-sendet.Nu gör den klassiska jämförelsenmed vad som har hänt . Det har dykt uppett samhälle med service, åtgärder, skola och fritids-verksamhet. Hon säger att vi haft en brottsutvecklingunder dessa som har varit ganska dramatisk.Visst har vi haft det. Det har alla västeuropéiska län-der och västländer haft.Vi har dock i , om man jämför med andraländer som inte har satsat liknande resurser på deoffentliga välfärdssystemen, haft en mindre dramatiskbrottsutveckling. Det går bra att jämföra med utveck-lingen i amerikanska storstäder för att se att det fak-tiskt är så att allmänna samhällsåtgärder har en brott-spreventiv effekt. Jag tycker nog att jämförelsen ochdiskussionen om de 40 åren är något haltande.Det är självklart att även efter det atteventuella åtgärder vidtas i den riktning som föreslås ipropositionen skall ha ett ansvar för ungdomars upp-växtförhållanden. Men vad vi har varit rädda för medde skrivningar som finns i propositionen är att manflyttar en del av ansvaret, och inte en obetydlig del,från till kriminalvården och rättsväsen-det. Vi tycker att det är en olycklig utveckling. Det ärdärför som vi i utskottsbetänkandet på den punktenhar gått emot propositionen.Anf. 19 () replik:Fru talman! Jag är övertygad om att det allra vik-tigaste för att få en god utveckling är att vi på alla sättblir bättre på att överföra normer till våra unga, attlära våra unga hänsynstagande till sina medmänni-skor. För detta krävs snabbhet, tydlighet och konsek-vens.Precis som vi förväntar oss detta av föräldrarnaskall vi också förvänta oss att det offentligas reak-tionssystem skall uppfylla dessa krav.Anf. 20 () replik:Fru talman! Jag har självfallet inte något att in-vända mot synsätt om att det är viktigtatt överföra normer till ungdomar. Men samtidigttycker jag att det är litet illavarslande när inte medger att samhällsutvecklingen på olikaområden - exempelvis arbetslösheten, den tilltagandeboendesegregationen, utslagningen av ungdomar inomskolväsendet och liknande faktorer - har en avgöran-de roll när det gäller undomsbrottsutvecklingen.Det är litet illavarslande att förbigården diskussionen och i stället i sin argumentationuppehåller sig vid normbildningen, vilken är viktig.Men även de andra faktorerna har en mycket avgö-rande betydelse för brottsutvecklingen.Vi har sett en utveckling med enökad utslagning och svårare förhållanden för barn ochungdomar i deras uppväxtsituation. Det är saker somvi nog har anledning att fundera mer kring än åtgär-derna inom rättsväsendet.Anf. 21 () replik:Fru talman! För det första bli jag upprörd varjegång jag hör litet inlindat, men dock ett påstående, attmänniskor när de blir arbetslösa förlorar sina normeroch blir mer hänsynslösa mot sina medmänniskor.För det andra finns det mängder av olika utred-ningar som visar att när det i och på andrahåll i världen varit hög arbetslöshet har kriminaliteteninte ökat. Det är faktiskt så att kriminaliteten har gåttner. Detta gäller för 30-talets depression och för allade olika tidsperioder som är studerade.Anf. 22 ():Fru talman! Jag vill kort beträffande Lars-ErikLövdéns funderingar om domare replikera följande.När det gäller domstolarna, domare och rättsvä-sende är legalitetsprincipen oerhört viktig. Människorskall dömas under lagarna. Det gäller även för demsom utövar domarämbetet.Att i allmänna ordalag säga att vederbörande skallha särskild fallenhet och intresse låter i och för sigtrevligt och fungerar säkert i en allmän social samva-ro. Jag tror att vi alla anar vad det är frågan om. Mennär det gäller rättsordningen kan man inte luta sig motsådana allmänna fraser. Särskilt inte när man inte vethur de skall uttolkas. Man bygger in ett rent förmans-förhållande i domstolssystemet.Det är en oerhörd känsla att stå på golvet inför endomstol. Att inte veta att domaren är helt självständigoch oberoende är en utomordentligt olustig och otrev-lig känsla. Vill man ha särskilda domare får manförordna dem i särskild ordning på ett rättssäkert sätt.Det är det jag är ute efter.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas efter 16 §. )8 § Ett effektivare brottmålsförfarandeFöredrogsjustitieutskottets betänkande1994/95:JuU2 Ett effektivare brottmålsförfarande(prop. 1994/95:23).Talmannen konstaterade att ingen talare var an-mäld. (Beslut fattades efter 16 §.) 9 § Teleavlyssning och teleövervakningFöredrogsjustitieutskottets betänkande1994/95:JuU3 Teleavlyssning och teleövervakning.Talmannen konstaterade att ingen talare var an-mäld. (Beslut fattades efter 16 §.) 10 § Fortsatt giltighet av tvångsme-delslagFöredrogsjustitieutskottets betänkande1994/95:JuU4 Fortsatt giltighet av tvångs-medelslag (prop. 1994/95:33).Anf. 23 ():Fru talman! har tagit ställning tilldenna fråga vid ett flertal tillfällen. Vårt ställningsta-gande har varit detsamma, nämligen att avslå propo-sitionen.Propositionen behandlar bestämmelser omstraffprocessuella tvångsmedel som innebär att denenskildes rättsliga skydd blir väsentligt svagare än vadsom gäller enligt regler. Lagen ärpå grund av detta tidsbegränsad. Men tidsbegräns-ningen har egentligen bara bestått av att man formellthar beslutat om dess förlängning varje år.I propositionen redovisas på några rader att Säker-hetspolisen anser att lagen är nödvändig, att den ut-nyttjas i stor omfattning och att det är av utomordent-lig vikt att giltighetstiden förlängs. Även om utskotteti och för sig har möjlighet att inhämta information omlagens tillämpning anser jag att det underlag som harredovisats i propositionen är otillräckligt. Insynen ihur lagen används är begränsad. Den utgör därigenomett hot mot rättssäkerheten. Tillämpningen av lageninnebär stora risker för integritetskränkningar.Jag anser att ett beslut om en förlängning av gil-tighetstiden inte kan fattas utan att regeringen närmareredovisar i vilken utsträckning lagen används och ingående skäl till varför den behövs. Jag yrkardärför bifall till reservationen i denna del.Anf. 24 ():Fru talman!