prot · GH09104 · 1994-05-16 00:00:00 — Ungdomsarbetslösheten är naturligvismycket högre.Detta inger mig stor oro, eftersom dennaarbetslöshet, om den blir permanent, otvivelaktigtleder till en utslagning, som också kan födakriminalitet.Anf. 73 Justitieminister ():Herr talman! Vi är överens om att arbetslöshetenär ett allvarligt problem. Jag hänvisade tidigare tillSocialdemokraternas ekonomiska motion, där detsägs att detta problem måste lösas genom attförutsättningar skapas för företagande i Sverige.Men den socialdemokratiska motionen innehållerinte någonting som innebär att man ökarförutsättningarna för företagande i Sverige.Det är däremot regeringen utgångspunkt: attsuccessivt förbättra möjligheterna för företagandeför att skapa arbetstillfällen.Hans Göran vill minska fångpopulationen.Det vill jag också, med jag vill göra det genom ettlångsiktigt arbete som minskar brottsligheten ochdärmed antalet brottsoffer. Vad Hans GöranFranck vill är antagligen att återinföra denobligatoriska halvtidsfrigivningen -- det är klart attvi då minskar fångpopulationen -- och att ta bortvåra skärpta regler för rattfylleri. De har ju heltklart bidragit till att kraftigt öka fångpopulationen.För mig är detta fel väg att gå. För att vi skallfå ett fungerande samhälle är det otroligt viktigt vimycket tydligt tar avstånd från brottslighet, som juinnebär att man gör andra människor illa.Det gäller att läsa BRÅ:s rapport ordentligt; den ärviktig. Regeringen har beställt den, och i den sägsvad vi riskerar i om ingenting görs. I tas också åtskilligt annat av intresse upp,bl.a. behovet av ökad samverkan för att förbättravåra möjligheter att beivra brott och vikten av attreagera tidigt när unga människor är på väg attfastna i kriminalitet.Det var intressant att frågadevilket vetenskapligt stöd regeringen har för sinkriminalpolitik. Men det framkom när Hans GöranFranck kommenterade forskaren att det tydligen beror på vilken forskaredet gäller. Om hade lästsamtliga delar av hade han sett attden faktiskt på många punkter ger stöd för just denpolitik som regeringen driver, trots att vi inte pånågot sätt har lagt oss i innehållet.Jag höll på att glömma en sak, eftersom det på nyttär något som ligger utanför den egentligafrågeställningen. tog också uppsjälva behandlingen av våra narkomaner.Det är en fråga som följs mycket noga frånSocialdepartementet. vet mycketväl att jag inte har detaljerna i dessa frågor, utanatt det är som har dem. Menockså i denna fråga har vi ett mycket närasamarbete.Det är inte så att färre narkotikaberoende får stödi dag. Det är dock viktigt att vi noga följer detta, såatt vi plötsligt inte står utan resurser för behandling.Vad som däremot har hänt är för det första att denöveretablering av olika typer av vårdhem som ägderum nu börjar få effekt genom att manpå en hel del håll får slå igen sina vårdhem. För detandra använder sig kommunerna numera i störreutsträckning av behandlingar på hemmaplan, efteratt man blivit besviken på resultatenav de behandlingar som tidigare köptes på andrahåll.Jag vet att och BengtWesterberg följer utvecklingen mycket noga,eftersom det är väsentligt att det finns ett stöd ute isamhället för alla. Jag håller med om att det somgör den svenska narkotikapolitiken så speciell är attden står på flera ben.Anf. 74 HANS ():Herr talman! Jag vet inte om det beror på att inteGun lyssnade eller på att hon använder sigav dåliga knep -- jag sade uttryckligen i mitt inläggatt jag inte pläderade för ett återinförande avhalvtidsfrigivningen. Jag nämnde andramöjligheter till tidigare frigivning somlagstiftningen ger. Men det viktigaste är naturligtvisatt man för en medveten politik som går ut på attminska antalet fängelsestraff, inte öka det.Det kan naturligtvis göras genomstraffbestämmelserna, men det kan också görasgenom att man med kraft sätter inbrottsförebyggande åtgärder. På denna punktmåste jag säga att regeringen inte har fört en sådanpolitik som man skulle önska. I stället för att sättain nya brottsförebyggande åtgärder både på detlokala och på det provinsiella planet, vilket tiden ärmogen för , förstärka BRÅ:s resurser, geBRÅ en ledande roll och öka antalet som varitframgångsrika brottsförebyggande projekttillsätter regeringen en ny utredning som vi skallvänta på. Det är mycket beklagligt att man på dettasätt uppskjuter frågan.Dessutom är det på det viset att nivån på desatsningar som regeringen är beredd att göra intealls ligger i linje med de behov som faktisktföreligger.När det gäller splittringen vill jag till slut säga attjag hoppas att vi mycket snart återgår till det lägedå förde sin politik och var isolerade.Moderaterna skall isoleras i denna fråga. Periodenmed moderat isolering var mycket bättre än dennuvarande, då helt dominerarJustitiedepartementet.Anf. 75 Justitieminister ():Herr talman! Jag förstår mycket väl att Hans GöranFranck vill isolera moderater. Jag tror inte attbrottsoffren, oberoende av var de står politiskt,tycker att vi moderater eller den borgerligaregeringen över huvud taget driver en felaktigpolitik. Brottsoffren är satta i fokus.Jag tror inte heller att föräldrar med unga barn somriskerar att halka in i kriminalitet tycker att våraförslag är dåliga. De har bl.a. resulterat i att vi i dagtvångsvis -- mot socialdemokratisk uppfattning --kan ge unga människor som använder narkotikavård. Jag vet att detta är något som många föräldrarär mycket tacksamma för. Jag märker det bl.a. påen försvunnen brevskörd -- brevskörden från allade föräldrar som tidigare vände sig till mig för attde inte kunde få hjälp någonstans, men som i dagkan få lagstadgad hjälp av sociala myndigheter ochpolis innan deras barn har gått ned sig såpass att detär svårt att få någon verkningsfull hjälp.Hans Göran må kalla sitt alternativ vad somhelst, men jag utgår ifrån att han talar om detförslag som tidigare framarbetats påJustitiedepartementet. Där föreslogsövergångsregler som formellt var någonting annatän halvtidsfrigivning, men som i praktikenegentligen var precis samma sak. Det var ett sätt attgå runt ökningen av fångpopulationen. Vi bygger istället ut för att klara beläggningen, och vi arbetarsedan långsiktigt för att få ned kriminaliteten. Detkan vi inte bara göra lagstiftningsvägen. Det är deattityder som vi gemensamt sprider och som kanutöva påverkan som är av avgörande betydelse.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1993/94:126 omBurundiAnf. 76 Statsrådet ():Herr talman! har frågatutrikesministern på vad sätt medverkar tillatt stridigheterna och situationen för övrigt iBurundi uppmärksammas av bl.a. världssamfundetför eventuella aktiva åtgärder av FN för att få ettslut på det meningslösa blodbadet.Margareta har vidare frågat om på vilketsätt agerar bilateralt och inom ramen förinternationellt samarbete för att stödja projekt somsyftar till att lindra nöden i och för deflyktingar som flytt från landet.Interpellationen har överlämnats till mig.Den lilla centralafrikanska republiken harunder sina av självständighet fått uppleva enserie av politiska och sociala oroligheter. Deetniska skillnaderna har liksom under det kolonialastyret på olika sätt utnyttjats av makthavarna, ochstarka motsättningar mellan hutus och tutsis harfrån tid till annan lett till omfattande massakrer ilandet. Hundratusentals människor har flytt tillgrannländerna.Efter en medveten försoningspolitik som inleddes islutet av skulle fria valhållas i landet . Det var med störstaglädje som vi mottog detta besked. Intresset förvalet, som hölls , var också enormt, ochenligt uppgifter skall valdeltagandet ha varit hela97 %. Valet blev en överraskande stor framgång fördet hutudominerade partiet och desspresidentkandidat var med lika stor bestörtning som vi i oktoberförra året nåddes av beskedet att landets nyvaldapresident hade mördats. Nya oroligheter skakadelandet och många burundier flydde utomlandssamtidigt som landets sociala struktur sakta höll påatt upplösas på nytt. Bara till beräknas ca150 000 burundier ha flytt. Många har senareåtervänt.Herr talman! har påolika sätt försökt bidra till en demokratisk ochfredlig utveckling i Burundi.Till att börja med vill jag nämna det finansiella stödsom SIDA lämnade för att landet skulle kunnagenomföra de första demokratiska valen sommaren1993. Vid dessa val deltog också svenskavalobservatörer.För det andra kan nämnas det arbete för fred ochförsoning som i Uppsalapå begäran av deltagit aktivt i.Således arrangerade institutet i december förra åretett fredsuppbyggnadsmöte i . Ett uppföljande möte inleddes i går iBujumbura. I mötet deltar vår ambassadör iNairobi.För det tredje har bidragit finansiellt tillden fredsstyrka som OAU, Organization forAfrican Unity, placerat i . Operationensom är beräknad att pågå i mellan tre och sexmånader inbegriper ett mindre antal militära ochcivila observatörer. Skyddsstyrkans uppgift är atttillförsäkra regeringens medlemmar ett personligtskydd. Den civila delen i styrkan består av personermed diplomatisk bakgrund vilka skall arbeta mednationell försoning inom och mellan olika sektorerav det burundiska samhället.Förutom dessa insatser som varit direkt riktade motatt få fred i landet och minska motsättningarna,stöder diverse initiativ som enskildaorganisationer har tagit. hardrygt utbetalats urkatastrofanslaget. Medlen har kanaliserats främstgenom PMU, Pingstmissionens u-landshjälp, somsedan länge driver ett flertal projekt bl.a. inomutbildnings- och hälsosektorn. Vidare har medelkanaliserats genom Medicins sans Frontières förupprustning av provinssjukhuset i kan i detta sammanhang också nämna attSverige till grannlandet , som förnärvarande genomgår grymheter bortom allbeskrivning, bidragit med underde senaste sex månaderna.Sverige har också stött flera av FN:s organisationerbl.a. med livsmedelhjälp till Burundi.Burundi är /93 ocksåupptaget på BITS lista för internationella kurser.Även har visat ett visst intresse förlandet.Herr talman! Som framgått har såvälbilateralt som i internationella sammanhang klartoch entydigt understrukit sin vilja att vara med ochhjälpa till en utveckling i fred ochharmoni. Förutsättningar måste skapas som gör detmöjligt för de två folkgrupperna att levatillsammans och ta gemensamma tag för att byggaupp landet. Vägen dit är förvisso både lång ochknagglig, men det är viktigt att enskilda länder somSverige gör sitt och inte låter rösten tystna.Anf. 77 ():Herr talman! Först vill jag tacka för detvälformulerade svaret.Det har talats om kriminalitet och om vad man kangöra åt den under någon eller här iplenisalen. Om något är kriminellt så är det det somnu händer i länderna och Rwanda.Slutsatsen i interpellationssvarets sista mening gavmig kanske det största hoppet vadgäller situationen i och många andraländer: ''--- det är viktigt att enskilda länder somSverige gör sitt och inte låter rösten tystna. ''Biståndsministern nämner i sitt skriftliga svar ingetom det gjorda besöket av Burundisutrikesminister . M. Gendahayo, varvid dennesjälv uttryckte behovet av fortsatt stöd för att byggaupp en demokrati och av att fådemokratiseringsprocessen att verkligen gå åt detdemokratiska hållet. Han sade i en TV-intervjuungefär:Inte överger man ett nyfött barn. Det behöver stödoch hjälp för att överleva och växa.Det är bra att få dokumenterat i svar frånbiståndsministern att på olika sätt ärengagerat i det som händer i och försökerhjälpa både direkt och indirekt. Men har t.ex. densvenska delegationen i FN fått i uppdrag att bådegenom direkt agerande och indirekt genom olikakontakter i FN lyfta upp situationen i ?Herr talman! Det är bl.a. för att rösterna omBurundi och frågan om demokrati och mänskligarättigheter i det landet inte skall tystna som jag harväckt denna interpellation.För cirka två år sedan ställde jag här i förförsta gången frågor om situation. Dethar hänt en del både positivt ochnegativt i det landet. Det första fria valet till ettparlament har ägt rum liksom också valet av enpresident, vilket biståndsministern nämnde.Andra aktiviteter, som de humanitära, utbildandeoch sociala insatser som missionärer utfört med mycket gott och uppskattatresultat, har exempelvis kompletterats med insatserpå både politisk och strukturell nivå, och det är bra.Nordiska Afrikainstitutets just nu pågående mötei om demokrati och mänskliga rättigheternämner biståndsministern själv i sitt svar, liksom de7 som utbetalats urkatastrofanslaget. Det är bra och som jag tyckerriktigt, men det verkar ändå inte vara så mycket.Finns det inte mer pengar att ge i dettasammanhang ur katastrofanslaget?Jag tror att det finns mycket mer att göra för attstödja och hålla den fladdrande ljuslågandemokrati vid liv.Herr talman! För att gå tillbaka några månader ihistorien såg det ut som om Burunditagit radikala politiska steg för att bryta mönstretav bräckliga fredstillstånd följda av massakrer, somunder årens lopp fått hundratusentals burundier attfly sitt land och också kostat hundratusentalsburundier livet.Valet av Dadaye till president markerade slutet påtutsifolkets dominans. Men månaden efterDadayes tillträde iscensatte tutsi en misslyckadkupp. Presidenten och fyra av hans medarbetaredödades. Den högsta militärledningen tog avståndfrån kuppmakarna, men skadan var redan skedd.Hutufolkets hämnd för mordet på Dadaye komsnabbt. Men den tutsidominerade armén ställde sigpå tutsifolkets sida i det stamkrig som bröt ut.Hus brändes, och hela byar utplånades. 800 000människor, främst hutu, flydde till grannländernaRwanda, eller . Läget för dessaflyktingar har länge varit mycket kritiskt.Alarmerande rapporter har kommit om att nöden idessa läger är stor. Många dör av svält och andraumbäranden.Ungefär 500 000 blev internflyktingar. Facit fördödandet, som alltjämt fortsätter, ligger enligt deflesta bedömare över 100 000.Medlemmar i regering som överlevdekuppen utnämnde en ny hutupresident,, som ersättare för denmördade Dadaye.I liksom i många andra länder handlarstriderna och övergreppen om etnisk rensning.Hutufolket vågar inte bo kvar i områden somdomineras av tutsi och omvänt. I landet tycks rådalagslöshet, trots tappra försök att upprätthållaordning.Den 24 mars, jag skrev deninterpellation som vi nu diskuterar, rapporteradesatt 100 civila människor hade dödats i huvudstadenBujumbura. dödades 60personer inte så långt från presidentpalatset.Herr talman! I grannland , meden ungefär likadant sammansatt befolkning som iBurundi, pågår just nu kanske världshistoriensgrymmaste och mest fruktansvärda blodbad. Somvanligt är det den oskyddade civilbefolkningen somfår sitta emellan, dvs. kvinnor och barn.Hundratusentals människor från har ocksåfunnits i läger i . Vad som blivit av dem vetvi inte.Vi kan inte ens i vår fantasi, tror jag, göra oss enföreställning om situationen. Världen våndas i dagöver läget i , men jag tror inte att det varitoch till vissa delar är stort bättre iBurundi. Det handlar om etnisk rensning i dessallra mest brutala former. Men det handlar också,som , om makt och herravälde.Egentligen borde vi här i bli enfaddernation, om det nu kan ske, för . Denfrågan, dvs. om en eventuell faddernation, önskarjag att biståndsministern funderar vidare på. Jaganser att den demokratiska processen är oerhörtviktig i den centralafrikanska staten och behöverallt stöd som den kan få.Anf. 78 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror inte att jag har delade meningar i något stycke. Jag troratt det är mycket viktigt att de små staternaRwanda och lyfts fram iopinionsbildningen och hålls aktuella här ikammaren och över huvud i vårt politiska arbete.Det är två små nationer som väl inte varit särdelessäkerhetspolitiskt intressanta under det kallakrigets dagar och som vi nog inte känner särdelesmycket till rent generellt.Interpellationen skrevs , ochjag beklagar att den inte har blivit besvarad förrännu. Annars är det väl så, som framkom i MargaretaViklunds anförande, att det nu i synnerhet ärRwanda som är på tapeten. Så var fallet också närBurundis utrikesminister besökte oss i förraveckan.Margareta har uppmärksammat att haninte är omnämnd i mitt interpellationssvar, och detär riktigt. Förklaringen till detta är egentligenmycket enkel. Sådana här interpellationssvar skallju vara färdiga mycket tidigt, och utrikesministernskommande eller inte kommande var mycketosäkert. Vi visste inte från dag till dag om vi skullefå besöket eller inte och kunde alltså inte i förvägskriva in något om det. Jag kan dock försäkraMargareta att det var värdefullt för mig,och jag hoppas också för honom, med de kontaktersom han alldeles klart fick, och vi hade ettkonstruktivt och intressant meningsutbyte. Jag trorockså att han uppskattade att bli såuppmärksammad som han blev under sitt besök iSverige och att myndigheter, parlamentariker ochandra så intresserat lyssnade till vad han hade attsäga.Finns det inte mera pengar att ge urkatastrofanslaget? frågar är naturligtvis att den frågan kan ställasi många sammanhang då något enstakakatastrofdrabbat land är på tapeten. Vi har ett seminarium om det ,och jag kan försäkra att det finns krav på att rejälaresurser ur katastrofanslaget skall gå dit.Vad gäller vet vi, vilket vi båda har antytthär, att det när det till slut blir fred och existerarmöjligheter att komma in i landet kommer attställas stora krav på insatser där. Så kan vi dessvärre fortsätta att gå igenom område för område.Jag vill ändå ha sagt att gör rejäla, konkretaoch i jämförelse med många andra länder storainsatser ur katastrofanslaget. Därmed är inte sagtatt vi inte alltid känner att vi borde göra mer.Vår FN-delegation och de som arbetar i demultilaterala sammanhangen är självklartobservanta och när det gäller att engagera sigför att på något sätt få till stånd eldupphör och fredi de två republiker som vi nu talar om, ochBurundi.Det finns mycket i det historiska som kanske kanförklara en del av de etniska kollisionerna ellerutrensningarna, men vi lever i , och vi måsteförsöka finna metoder för att kyla ned det vanvettsom nu utvecklas och som ju, precis som MargaretaViklund sade, saknar motstycke.Anf. 79 ():Herr talman! Situationen nere i äroerhört mörk och dyster. En av frågorna som jagställde till biståndsministern var om den svenskadelegationen i FN har fått i uppdrag att lyfta uppsituationen i både genom direkt agerandeoch indirekt genom olika kontakter. Jag tror att detskulle ha en starkt påtryckande effekt om man lyfteupp den frågan ännu mer än vad som skett.De som jag hängde upp mig pålitet grand verkar inte vara en så stor summa medtanke på den fruktansvärda nöd som finns iBurundi. Jag vet att man har givit mera pengar tillRwanda, som biståndsministern nämnde. Det är ettslags tvillingland till Burundi.Jag vet inte om biståndsministern skulle viljakommentera detta att göra till enfadderstat för eller om det är helt utopiskt.Jag tror att det kanske skulle kunna ha ettsymbolvärde. Då kunde vi också hjälpa till i denjobbiga demokratiseringsprocessen där.Trots alla mörka tecken som finns i den delen avvärlden finns det ändå små ljuspunkter. Jag tyckteatt den burundiske utrikesministern försökte attlyfta fram dem vid sitt besök här i . Han varockså angelägen om att framhålla att man genomutanförståendes ögon behövde få reda på vad somhände i samband med presidentmordet. Hantrodde inte att det riktigt går att börja om frånbörjan igen innan man fått reda på de exaktadetaljerna om mordet genom människor som intedirekt har varit inblandade. Det blir ingen rättvisaoch ordning, sade han.Många är nu beredda att acceptera vem som helstsom presidentmördare. Så får det ju inte vara.Många vill också gå till botten med problemet föratt sedan kunna börja om igen. Därför behöverkanske den här frågan lämnas över till eninternationell domstol för att få en så rättvisbedömning som möjligt. Då kandemokratiprocessen fortsätta mot ett lyckligt slut.Är biståndsministern beredd att medverka till atten internationell domstol utreder det som händevid presidentmordet i ochställer de skyldiga inför rätta?Anf. 80 Statsrådet ():Herr talman! Det är möjligt att vi kunde ha ageratännu ivrigare i FN för att lyfta upp de här tvåcentralafrikanska republikerna på dagordningenoch i offentlighetens ljus. När katastrofer är ettfaktum och när människoliv skövlas tycker välingen av oss att vi har gjort tillräckligt. Ingen av osskänner väl att vi har agerat så att vi kan känna osstillfredsställda. Jag vill inte säga att vi har gjort alltsom kan göras, men jag vill försäkra att vi inteligger på latsidan. Vi finns i FN för att agera och gördet också i sådana här sammanhang.Man kan naturligtvis tycka att de 6 miljoner kronorsom har betalats ut under de senaste sex månadernainte är någon stor summa. Jag nämnde också att detvar 24 miljoner som gått till under sammatidsperiod. Som jag sade tidigare finns det alltidoerhört många katastrofhål att stoppa pengar i. Detgäller också att se till att det finnsmottagarkapacitet och kanaler som är säkra ocheffektiva för att förmedla den här typen av insatser.Det är trots allt inte så små summor vi talar om. Vibörjar kanske bli litet immuna . Vi skall helst talaom miljarder. Men 24 miljoner under sex månaderär inte så litet. Inte heller 6 miljoner är en föraktligsumma. De enskilda organisationerna som fårdessa summor upplever detta mycket positivt ochtar mycket gärna emot den här typen av belopp.Jag vet inte riktigt vad detta med fadderstat skulleinnebära. Det kastas över mig här . Vad skulledet medföra? Vilka uppgifter, vilket ansvar etc.skulle det innebära? Jag tror att vi skall använda degoda kanaler som finns. När det gäller ochRwanda är det de enskilda organisationerna. Dehar färdiga administrationer och, om jag fåranvända uttrycket, uppbyggd infrastruktur för attta emot stöd från svenska staten, enskilda givareosv. De gör detta på ett administrativt ochbyråkratiskt enkelt sätt.Jag vet inte vad en fadderstatsverksamhet skulleleda till och i vad mån det skulle förbättrasituationen. Jag vet att den här tanken har förtsfram tidigare. Då har det gällt mer närliggandeområden. Jag kan inte säga att jag ställer mig odelatpositiv till det förslaget här och nu.Anf. 81 ():Herr talman! Det finns inte några störremeningsskiljaktligheter mellan oss när det gällerhur vi skall kunna hjälpa människor i de sargadeländerna och , precis sombiståndsministern sade.Jag talade om ett slags fadderstat. Jag vet attframför allt människorna i , som jag harhaft mest kontakt med, har ett oerhört stortförtroende för , vad gör och för dendemokrati som är uppbyggd här i vårt land. De serSverige som ett föregångsland. En annan sak somtalar för oss, och inte emot oss, är att vi inte harvarit inblandade i kolonialiseringen av olika länderi . Det räknas också på plussidan.Jag fick inget svar på hur biståndsministern ser påden . Kan det vara ett sättatt få en neutral insyn i och utredning av vad somegentligen hände? Kan det vara en hjälp förBurundi att gå vidare?Jag talade med en person från södra bl.a. sade att vi i den rika världen -- den i våraegna ögon allvetande delen av mänskligheten -- harså lätt att sätta oss på våra höga hästar och intelyssna på de människor som vi vill hjälpa. Om vigjorde det mer tror jag att vi tillsammans kanskeskulle kunna komma på bra och gemensammalösningar på de problem som har att brottasmed just . De behöver samarbete. De vill hasamarbete, inte bara genom frivilligaorganisationer utan också på statlig nivå.Anf. 82 Statsrådet ():Herr talman! Det gläder mig att serpositivt på . Det beror nog på att vi inte harnågot kolonialt förflutet, precis som MargaretaViklund sade. Men det beror nog också på detfaktum att det bistånd som går via enskildaorganisationer till fungerar. Låt oss dåfortsätta att nyttja de kanalerna och inte bygga uppnågot alldeles nytt och okänt.När det gäller detta med internationell domstol villjag säga att det är upp till som stat att vädjaom internationell hjälp. Det finns säkert möjlighetatt också få sådan. Jag har inte någon bredarekunskap om detta.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 1993/94:138 omColombia och de mänskliga rättigheternaAnf. 83 Statsrådet ():Herr talman!