prot · GH0963 · 1994-02-18 00:00:00 — Det mansäger sig vilja finansiera detta med ärförhoppningar om en ökad ekonomisk tillväxt. Detfinns inga fakta i målet, och det går inte att få framfakta i målet vare sig för den ena eller den andrasidan. Det beror naturligtvis på hurvärldsekonomin utvecklar sig, hur ekonomin i deolika medlemsländerna utvecklar sig osv. Dethandlar om ett stort, komplicerat spel där det integår att få fram några fakta. Vi vet vad kostnadernablir. Men vi vet inte vad intäkterna blir. Därförmåste man kunna kräva av en regering som sägersig vilja ha ett medlemskap att den redovisaråtminstone de siffror som man vet kommer att dykaupp.Vad gäller syn på ekonomin trorjag att lever i historien. Jag skallgärna översända vår senaste ekonomiska motionsom av har fått ett myckethögt betyg. Det som skiljer oss från andra är att vitycker att människor som tjänar mycket pengarskall vara med och betala mer och att människorsom tjänar mindre pengar skall vara tillförsäkradeett drägligt liv.Anf. 27 ():Fru talman! Jag vill återgå till frågan om huruvidade uppnådda förhandlingsresultaten är juridisktbindande. När man hade kommit överens om och,såvitt jag förstår, ansåg att de båda parterna hadeett avtal om EES, visade det sig att ,som det hette , kunde säga att dettaavtal inte var förenligt med . Minfråga är nu: Om vi uppnår ett förhandlingsresultat,även om det är fastställt och ordentligt nedskrivetatt vi alla är överens om detta, vad är det då somgaranterar att inte kan säga att dettaavtal inte är förenligt med ? Kannågon som överklagar beslutet på grund av attavtalet inte anses gynna de egna intressena, få rättdärför att säger: Det avtal som nitrodde hade slutits fungerar i själva verket inte,därför att det strider mot grundlagarna. Det ärdetta som jag tycker är det väsentliga. Jag vill gärnaha ett svar på min fråga.Anf. 28 Statsrådet ():Fru talman! På fråga är svaretnej. Såvitt jag har förstått kan inte domstolen överhuvud taget överpröva ett medlemskapsavtal, tillskillnad från ett frihandelsavtal eller liknande. Idenna fråga skiljer sig ochHans Göran meningar, som jag uppfattardet.Jag vill till säga att jag tror attvi har närmat oss varandra ganska mycket. Det är möjligt att det hade uppstått ettmissförstånd, men finns utfästelser fastlagda ifördraget så är de bindande, oavsett om de kanprövas av domstol eller inte. Det är en brautgångspunkt. Låt oss sedan se vad som fastläggs ifördraget -- vi håller nu på att arbeta med texterna ianslutningsfördraget -- sedan kan vi återkomma tilldebatten om vad som är bindande eller inte. Jagtror att kanske inte skall varanöjd på alla punkter -- det vore kanske att hoppasför mycket -- men att vi skall kunna närma ossvarandra väsentligt när resultatet och texternaföreligger.Hans Göran sade att han på basis avnuvarande förhandlingsresultat inte kan vara nöjd.Jag hoppas -- ta Norrlandsproblematiken menockså andra frågor som exempel -- att vi skall kunnanå sådana resultat att även blirnöjd. Vår ambition är att avtalet skall få så bredenighet som det någonsin är möjligt. Därför lyssnarjag också alltid med intresse till vad Hans GöranFranck säger i de här debatterna.Gudrun upplyser om att man också utanmedlemskap kan ha samarbete med Europeiskaunionen. Tack för den upplysningen!Jag har förhandlat om och omfrihandelsavtalet. Det är fråga om ett långtgåendesamarbete med den europeiska unionen. Det harför oss varit en självklarhet att tiden har motsatt sig hela . Det ären annan sak. Men varje avtal som vi har -- vi harmånga avtal med Europeiska unionen -- innebärnaturligtvis ett samarbete med EU. Det går väl attupprätthålla även utan medlemskap. Det är baradet att medlemskapet innebär så många fördelar attjag och många andra är övertygade om att detta ärdet bästa för Sverige.Gudrun säger att är ettlydstatsavtal. Jag tycker att det är att ta i. Men detfinns ett demokratiskt underskott i detta avtal. Detär en av nackdelarna, och därför förordar vi att vigår vidare mot medlemskap. villnu hålla fast vid detta lydtatsavtal.Anf. 29 ():Fru talman! Det är viktigt att nu harslagit fast att även utan ett medlemskapfaktiskt på alla sätt samarbetar med EU.Jag håller långa föreläsningar om detta och räknadefaktiskt upp de tusentals olika arbetsgrupper som videltar i med EFTA-länder, med EU och medövriga. är ju ett av världens mestinternationaliserade länder. hör till dengrupp av tio länder som har flest internationellasamarbetsavtal. Allt tal om att vi skulle bli isoleradeom vi valde att inte gå med i den europeiskaunionen är ren och skär propaganda.Anledningen till att jag begärde ordet är att jagåterigen ville säga följande. Det är alltså inte fråga om att skulle underkänna det faktum att vi harblivit medlemmar, dvs. att vi har fått ett avtal ommedlemskap. I stället gäller det undantagen,särbestämmelserna. Orsaken till att vi över huvudtaget förhandlar är ju att vi inte bara skall ''köpa''allting. Kommer alla de bestämmelser som vi harfått i samband med förhandlingarna att varajuridiskt giltiga och hålla vid en domstolsprövningom de går emot starka intressen? Detta är alltsåpoängen i mitt resonemang.Jag förstår inte varför detta missuppfattas. Det ärju klart att det gäller förhandlingsresultatetsundantag. Hur väl överens vi i än är medalla EU-länder, undrar jag om det finns garantierför att inte säger att detta stridermot EU:s författning.Anf. 30 Statsrådet ():Fru talman! Varje överenskommelse kan tolkas i endomstol. De flesta överenskommelser är av denkaraktären att de över huvud taget inte behöverföras till domstol för att tolkas.Jag är helt övertygad om att den helt dominerandedelen av, ja, kanske alla, de överenskommelsersom vi träffar är så klara att det över huvud tagetaldrig blir fråga om att föra dem till domstol. Innande går till domstol går de dessutom först tillkommissionen, som i sin egenskap av rättsvårdandeinstans har att avge sina synpunkter. Då är detnaturligtvis av mycket stor betydelse, milt uttryckt,att kommissionen i sin egenskap av rättsvårdandeinstans redan på förhand har sagt att t.ex. dettamed Systembolaget enligt kommissionens åsikt ärförenligt med EU:s lagstiftning så länge det inteutformas på ett diskriminatoriskt sätt.Detta innebär -- och jag äröverens på den punkten -- att i de delar som vi harskriftligen nedlagda överenskommelser är dessabindande. Men några garantier för tolkningen avvarje enskild del kommer vi inte att ha -- lika litetsom vilket avtal som helst som är underställtskiljedom eller kan föras till domstol för tolkning.På det viset är det. Jag upprepar att detta är ettskydd för parterna också, därför att man därmedsist och slutligen kan få en opartisk tolkning. Menom det står att Systembolaget är förenligt medEU:s regler, varför skulle då domstolen gå emotden uppfattning som kommissionen företräder iegenskap av rättsvårdande instans? Det är i högstagrad osannolikt.När det gäller övriga frågor som har tagits upp häri debatten är väl finansieringsfrågan den fråga somhar stått främst. Jag menar att det utan jämförelsefrämsta hotet mot våra möjligheter att klara avsysselsättningen, välfärden, föräldraförsäkringen,barnomsorgen, pensionerna osv. är just enstagnerande och tillbakagående ekonomi. Denrisken är ojämförligt mycket större om vi stårutanför den europeiska unionen.Om vi väljer att icke bli medlemmar av deneuropeiska unionen, dvs. om vi väljer att ståutanför ett samarbete som ger oss möjligheter attpå likvärdiga villkor samarbeta och konkurreramed praktiskt taget alla andra västeuropeiskaländer, blir detta det stora hotet mot jobben ochmot välfärden. Därför skall vi sikta in oss på ettmedlemskap i den europeiska unionen.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1993/94:68 om rättentill genmäle i massmedierAnf. 31 Statsrådet (-):Fru talman! har frågatjustitieministern vilka åtgärder hon kan vidta för attmotverka övertramp från massmediernas sida ochsamtidigt ge personer som genom dålig journalistikråkat illa ut bättre möjligheter till rättelse utan attdetta inkräktar på pressfriheten. Arbetet inomregeringen är så fördelat att det är jag som skallbesvara interpellationen.Först vill jag nämna att massmedierna i Sverigeenligt min uppfattning håller en internationellt setthög etisk standard. Det förekommer givetvisvissa -- för att använda uttryck --övertramp, men jag anser att den självsanerandeverksamheten inom massmedierna hitintills ihuvudsak fungerat väl. Utöver den självsanerandeverksamheten, som bygger på de s.k. pressetiskareglerna, finns i lag bestämmelser om straff ochmöjlighet till skadestånd för t.ex. förtal. För förtalkan den dömas som utpekar någon annan sombrottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt ellerlämnar en annan uppgift som är ägnad att utsättanågon för andras missaktning. En sådan gärning ärstraffbar också när den begås genom att uppgifterlämnas i tidningar eller i radio eller TV. När detgäller juridiska personer finns regler om otillbörligmarknadsföring vid misskreditering från andranäringsidkares sida.Med en rätt till genmäle avses i princip en rätt fören enskild att i efterhand få kommentera ellerbemöta en uppgift som förekommit i en tidningeller t.ex. i ett TV-program. Om ett bemötandeavser endast sakuppgifter används i ställetbegreppet beriktigande. Det finns inte någoni lag föreskriven rätt till genmäle. Det finnsemellertid bestämmelser i grundlagarna somindirekt berör frågan. När påföljden skallbestämmas för ett tryckfrihets -eller ettyttrandefrihetsbrott skall särskilt beaktas om enrättelse på lämpligt sätt har bringats tillallmänhetens kännedom. Vidare kan en domstolbesluta att en fällande dom i ett ärekränkningsmålskall tas in i skriften eller programmet om denkränkte begär det. I lagen (1992:1356) omsatellitsändningar till allmänheten, som trädde ikraft , finns emellertid enbestämmelse om rätt till beriktigande avsakuppgifter.Bestämmelser om rätt till genmäle ochberiktigande finns i de pressetiska reglerna och iavtalen mellan staten och , och . I dessa regler och avtal finnsäven bestämmelser om att den enskildes privatlivskall respekteras. , som ärett frivilligt inrättat organ, har hand om ärendensom rör pressens efterlevnad av de pressetiskareglerna, och , som är enmyndighet, prövar bl.a. frågor som rörprogrambolagens avtal med staten. Om en enskildanser att t.ex. hans privatliv inte har respekteratseller att han har berövats sin rätt till genmäle, harhan alltså möjlighet att vända sig till dessa organ.Frågan om behovet av och möjligheterna attlagreglera en rätt till genmäle har tagits upp vidmånga tillfällen. Införandet av en sådan rätt igrundlag eller i lag har emellertid hittillskonsekvent avstyrkts.Rätten till genmäle diskuterades utförligt i enproposition som rör ändringar itryckfrihetsförordningen m.m. Då gjordes denbedömningen att frågan om genmäle ochberiktigande bäst lämpade sig för reglering inomramen för pressens självsanerande verksamhet. Ipropositionen (1986/87:151) anfördes att i dettaställningstagande låg att det var viktigt att pressenssjälvsanerande verksamhet befästes ochutvecklades och att pressen under ansvar brukardenna frihet.Med anledning av arbetemed en översyn av radiolagstiftningen kan fråganom en lagreglering av en rätt till genmäle bli aktuellpå nytt. Som säkert känner till, harriksdagen såväl som förra åretbehandlat frågor om rätt att få felaktiga uppgifter imassmedierna rättade. har då följtkonstitutionsutskottets bedömning att några nyauttalanden från i denna fråga inte börgöras innan har avgivit sittslutbetänkande (jfr bet. 1992:KU12,1993/94:KU2). Jag har samma uppfattning i sakensom den givit uttryck för.I den proposition som jag nämndetogs även ställning till frågan om en lagreglering avett skydd för privatlivets fred. Bakgrunden till dettavar ett betänkande avIntegritetsskyddskommittén. I betänkandet,Privatlivets fred (SOU 1980:8), redovisades treolika lösningar till hur ett utökat skydd för denenskildes privatliv skulle kunna genomföras. Ettförslag innebar att det i tryckfrihetsförordningenoch i togs in en straffbestämmelse ombrott mot privatlivets fred. Därmed skullegärningen vara straffbar även om den begicksgenom massmedia, och det skulle även finnasmöjlighet att få skadestånd. En av ledamöterna ikommittén förordade en ordning innebärande attdet skulle finnas en möjlighet att få skadestånd vidett intrång i privatlivet även om intrånget inte varstraffbart. Slutligen förordade en tredje linje attden nuvarande ordningen skulle stå fast, dvs. attfrågan bäst löstes av massmedierna själva genomden självsanerande verksamheten. Betänkandetöverlämnades till , somansåg att man även i dessa frågor skulle lita på densjälvsanerande verksamheten.I propositionen framhölls att en stor majoritetbland remissinstanserna var av samma uppfattningoch att det är otänkbart att inskränka dengrundlagsskyddade tryckfriheten ochyttrandefriheten utan att det finns någon meraallmän uppslutning bakom detta. Dåvarandedepartementschefen anförde att han givetvis även ifortsättningen avsåg att vara observant på hurmassmedierna utnyttjade sin frihet på detta område(prop. 1986/87:151 s. 44 och 321). Riksdagengodtog departementschefens bedömning och ansågatt det inte var påkallat med några åtgärder frånstatsmakternas sida i syfte att undvikapublicitetsskador m.m. för enskilda. Enligtriksdagen är det dock angeläget att regeringennoggrant följer utvecklingen och att den, om detvisar sig nödvändigt, återkommer med förslag tillåtgärder.Bl.a. mot bakgrund av den ökadeinternationaliseringen finns det skäl att varavaksam på nya massmedieföretags förhållningssätttill vår etiska standard, som bl.a. kommer tilluttryck i de pressetiska reglerna. I några andraländer i , där yttrande- ochinformationsfriheten i massmedierna inte regleraspå samma sätt som hos oss, finns det i störreutsträckning bestämmelser om skydd för enskildasprivatliv i förhållande till massmedierna. Vi skallgivetvis undvika att göra till en fristat förmindre seriös massmedial verksamhet. InomJustitiedepartementet följer vi därför dessa frågorkontinuerligt, och som jag tidigare nämnde, tordeRadiolagsutredningen ta upp frågan ommöjligheten för enskilda att få felaktiga uppgifter iradio- eller TV-program rättade.Anf. 32 ():Herr talman! Först ber jag att få tacka för ettmycket omfattande svar från statsrådet. Vi äröverens om mycket, men det finns ändå ett antalpunkter som jag anser måste kommenteras och därjag vill tillföra ett antal synpunkter.Jag är medveten om att svenska medier relativt sett,jämfört med sina kolleger i andra länder, håller enhög etisk standard. Vi kan vara tacksam att vi ännuinte har medier av den typ som bl.a. förekommer iTyskland och . Men -- och det är detviktiga -- det hjälper inte den individ som har fåttutstå påhopp som är ägnade att framkallamissaktning hos andra. I synnerhet som dedessutom ofta medför påfrestande konsekvenserför t.ex. make och barn. I ett sådant läge hjälperdet inte att det finns regler och avtal. Då upplevsintrånget i den privata sfären mycket starkt.Det finns journalister som i samtal med mig, då jagpekat på , skrattat och sagtatt man inte kan arbeta efter dem, men att de är braatt åberopa i vissa lägen. Medvetet luckrar man uppgränserna och arbetar i en suddig gråzon där man,utan att i och för sig ha onda avsikter, iambitionslystnad och omedvetenhet går så långtman kan även i den zonen. Det är då människorskadas.Visst finns PO och . Där har jagsjälv haft framgångar. Men det har inte rört sig omnågot personligt för mig. Vi skulle ju ursprungligenha haft den här debatten . Då hade jagtänkt säga att jag själv inte hade råkat ut för någotövertramp av betydelse. Jag kan dess värre inteställa mig bakom den formuleringen längre. Vi kaninte här diskutera enskilda fall, men jag skulleönska att jag inte hade behövt uppleva den senasteveckan.Många orkar inte ta itu med att göra en anmälan.Man är rädd för att saken förvärras och tar ny fartvid en eventuell rättelse. När rättelsen kommer hardet ofta gått så att det känns hopplöst.Det finns många som skulle vilja få rätt och intebara ha rätt, men som tiger. Ett av skälen är denegendomliga situationen att det är motståndarensom bestämmer reglerna för meningsutbytet. Detkänner alla till som då och då debatterat med folkinom medierna. På den gemensamma arenan, detifrågavarande mediet, avgör motståndaren både tidoch plats för genmälet, om ett sådant ens medges.En insänd begäran om rättelse kan göras om tillbåde insändare och en del i en ny artikel. Ettdebattinlägg kan förses med en kommentar som göront värre. För att hävda att man minsann har enöppen debatt smyger man in det i stympad formnågonstans mellan sportsidorna och de orubiceradeannonserna. Det finns många sätt att gå tillväga närman vill slippa korrigera. Man vill inte korrigeraförrän den journalist som har skrivit artikeln ärtillbaka efter en ledighet eller en resa. När manstöter på får man svaret att detta saknar aktualitetnu.Just detta att ena parten bestämmer arenans reglerär den största svagheten i systemet. Det skulle inteaccepteras inom statsrådets förutvarandeverksamhetsområde och inte heller på t.ex. ensportarena.Den som intresserar sig för rättshistoria kan läsa ettantal gamla tänkeböcker från våra medeltidadomstolar. Där finner man att mål om missfirmelsevar mycket ofta förekommande. Den personligaäran och integriteten var kanske det värdefullasteman hade. är det illa ställt med respekten förbåde ting och människor. På samma sätt som vårtkulturarvs oersättliga skatter blir sprejmålade blirockså människor mentalt nerklottrade -- ingetderaär acceptabelt.Det är viktigt att vi i bl.a. debattens form, som här,motarbetar alla former av smädelse. Därför är detviktigt att man i de medier där debatten skall förasföljer de goda etiska regler som finns. Det finnsdess värre en del störande tendenser. En viktigfråga som bör hanteras vidare är den om övertagetför den part som kan avgöra reglerna fördebattarenan.Jag skall ta ett exempel på hur man kan resonera. av våra stora tidningar hittade jag en artikel aven journalist som försvarade sig efter ett påpekandeom att han kränkt andra människor. Han säger: Jagkränker aldrig privatpersoner. Jag kränker baraoffentliga personer, i synnerhet sådana som utövarnågon sorts makt. Jag kränkte en snäll polis engång. Men det var å kårens vägnar, för poliser äroffentliga personer.Har man den inställningen som journalist skall mankanske ägna sig åt något annat och framför alltfundera över hur man skadar sina medmänniskor.Vi kan dess värre se att antalet anmälningar till har ökat. Detpekar på en negativ tendens.Jag saknade en sak i statsrådets svar. Det är detdokument som antog . Dethandlar om förslag som skall leda fram till engemensam etik för alla europeiska massmedier.Rekommendationen kräver bl.a. attmedlemsländerna antar lagar som skall garanteraobjektivitet, mångfald och rätt till genmäle. Detgenmälet skall inte ha formen av ett litet klipp. Jaghar ett sådant framför mig . I en tidning har manpåstått att en person bl.a. gjort sig skyldig till grovtsvindleri i samband med företagskonkurser. Efterett par dagar skriver man sedan att det inte var så.Den artikeln har ungefär samma storlek sometiketten på en tändsticksask.Den frågan kommer säkert att debatterasytterligare i kammaren längre fram . En avfolkpartikollegerna har tagit upp den. Genom atttitta på rubrikerna i hans motion kan mankonstatera att detta inte är bra. Vem granskargranskaren, står det bl.a. Han citerar ocksåLennart Groll som var PO när detgäller den aggressiva personjournalistiken.En sak som jag tycker är mycket väsentlig i det härsammanhanget är att PO har ändrat sina egnaregler. Det gör det ganska svårt för juridiskapersoner, småföretagare och andra, att få rätt tillgenmäle enligt de nya stadgarna. Jag tycker inte attvi skall acceptera det.Anf. 33 Statsrådet (-):Herr talman! Massmedierna har en utomordentligtstor makt. En utomordentligt stor makt bör förenasmed ett motsvarande ansvar.Som jag sade i interpellationssvaret, tycker jagändå att våra medier håller en internationellt setthög etisk standard. Den självsanerandeverksamheten har fungerat i huvudsak väl.Men det skall inte förnekas att det förekommervissa övertramp. Det förekommer att offentligapersoner både förnedras och skandaliseras påibland mycket lösa grunder.Det är någonting som i första hand massmediernasjälva bör ta upp. Jag har förstått att det harpåbörjats en diskussion om etik bl.a. iPublicistklubben. Jag hoppas naturligtvis att denskall leda fram till det vi alla önskar, nämligen ettverkligt ansvar när det gäller behandlingen avpersoner i massmedierna -- både vanliga personeroch personer som har offentliga uppdrag och ettoffentligt ansvar.Frågan om lagstiftning har väckts i dettasammanhang. Det har skett tidigare,vilket jag redovisade. Frågan om enlagstiftning om ett allmänt integritetsskydd harväckts även från andra utgångspunkter, bl.a.datalagstiftning och ADB-skydd. Jag vill inteutesluta att vi kommer att ta upp denna fråga igen.Det har som påpekade nu väcktsmotioner i frågan. har självaktualiserat frågan genom denna interpellation.Detta bör över huvud taget verka som enväckarklocka för massmedierna att se över hur manverkligen tillämpar de pressetiska reglerna. De ärju i grunden bra -- om de följs.Vi kommer naturligtvis från Justitiedepartementetatt noga följa utveckligen på området. Av intresseär också den utländska utvecklingen på området.Jag har förstått att man i nu har antagiten lagstiftning som bl.a. innebär en möjlighet tillgenmäle.Lennart tog upp det dokument rörandejournalistik som har antagits av . Det är i första handinte ett bindande dokument utan mer enmeningsyttring av ett rådgivande organ. Man kanockså ställa sig frågande till en hel del i dettadokument. Det tyckts bl.a. förutsätta att man harnågot slags överordnat organ som kan bestämmavad som är etiskt riktigt och vad som är enmisshaglig rapportering. Det har framförts frånmånga håll att en del av de åtgärder som harföreslagits faktiskt skulle kunna leda till missbrukfrån en lagstiftare.Jag har fått uppgifter om att den svenskadelegationen vid ett möte i den 28januari 1994 med den s.k. Rapportörgruppen förmänskliga rättigheter har framfört en kritiskinställning till förslaget och förordat ett avvisandesvar till församlingen. Att döma av det nyligengenomförda mötet kommer förmodligen svaret attinnebära att man tar avstånd från resolutionen.Det innebär naturligvtis inte att man tycker attgenmäle inte skall förekomma. Man menar snarastatt det skall kunna åstadkommas genom depressetiska reglerna.Många av de medier vi talar om som utsätter t.ex.offentliga personer för en skandaliserandebehandling är svåra att komma åt -- både medpressetiska regler och med lagregler. Självfalletskall man försöka. Jag utgår ifrån att massmediernatar sitt ansvar i detta sammanhang och ser på fråganmed största allvar.Anf. 34 ():Herr talman! Statsrådet har naturligtivs rätt. Det ärnästan en självklarhet att regler är bra om de följs,förutsatt att det är bra regler.När man har den inställningen till de regler somman själv har varit med och utarbetat att man sägeratt man inte kan arbeta efter dem börjar jag såsmått fundera.Det är bra om arbetar vidare medsina etiska normer. Men det förutsätter att man,efter att ha diskuterat färdigt och kanske skrivit omreglerna, också tillämpar dem.Lagstiftningen är som jag upplever det till för densvage. De andra klarar sig ändå. I dettasammanhang är faktiskt den som utsätts för ettpåhopp eller övertramp i underläge. Det var det jagpekade på förut. Det är något konstigt att man somjournalist både kan vara åklagare och domare ochgenom sitt sätt att publicera också den som''verkställer'' straffet.Det talas, även från statsrådet, om självsanering.Då måste man förhoppningsvis framöver se till får någorlunda vettiga saneringsmedel. Jag harinte upplevt att man har arbetat på rätt sätt hos POpå . Jag har förhoppningen att den PO somganska har tillträtt skall kunna göra någotbättre av det som har varit.Det förekommer missbruk av möjligheterna attpublicera olika saker och ting.