prot · GH09115 · 1994-06-01 00:00:00 — Jag för min del tycker att det borde varanästa steg för att gå vidare på andraminområden och se till att vi blir av med det eländesom minor av olika slag orsakar i de krig som försoch förmodligen kommer att föras runtom i världen. Jag yrkar som sagt bifall tillhemställan i utrikesutskottets betänkande nr 19.Jag är glad att tar ett steg i den riktning sombetänkandet anger.Anf. 169 ():Herr talman! Kärnvapen och antipersonella minorhar det talats om vid åtskilliga tillfällen här ikammaren. Historien bakom dessa frågor är bådelång och innehållsrik. Även jag tänker beröra dessaämnen. Men jag tänker också beröra ett annatämne, nämligen frågan om genetisk krigföring. Dethar inte talats lika mycket om den här i kammaren.Herr talman! Det som har med människorstillblivelse och framtida förutsättningar att göra ärmycket lockande områden för forskning ochspekulationer. Men all forskning är inte god och harinte mänsklighetens bästa som utgångspunkt. Detkan tyckas självklart att genforskningen skall stå imänsklighetens tjänst. Det vore djupt olyckligt omden nya ökade kunskapen om arvsmassan somprojektet , ,väntas ge oss fick militära tillämpningar.Utnyttjande av genetisk kunskap för att utvecklavapen bör helt förbjudas.De toxiner, gifter, som kan produceras medgenteknik överträffar nervgaserna i giftighet. Detgår att framställa mosaikvapen, dvs. skräddarsyddagifter, komponerade från ormar, alger, skorpioneroch hormoner. Vacciner som bara skyddar de egnasoldaterna och inte fiendens är andra exempel.Gentekniken gör det också möjligt att knytasamman virulensfaktorer, dvs. specifikaegenskaper i form av DNA-sekvenser eller DNA-delar som gör att en viss organism framkallar en visssjukdom. Utifrån det kan man skapa en helt nyorganism. På så sätt kan man också framställaskräddarsydda vapen som är nästan omöjliga attdiagnostisera för fienden. Genom att komponeraihop anlag från olika organismer omintetgör mannästan alla chanser till upptäckt, även med de mestavancerade gentekniska metoder. Den ökadekunskapen om den mänskliga arvsmassan kansåledes få militära tillämpningar, vilket voreförödande.Herr talman! Med genteknik går det således atttillverka biologiska vapen som mosaikvapen,supertoxiner, specialanpassade vacciner ochvapenhormoner. Den senaste forskningen harockså gjort det möjligt att målstyra toxiner till olikaorgan eller strukturer i människokroppen. EnligtHans Wigzell, professor i immunologi, skall detockså vara möjligt att utveckla biologiskastridsmedel som utnyttjar genetiska skillnadermellan olika folkslag. Det är synnerligen allvarligtoch även ganska okänt tyvärr.Ett problem i sammanhanget är vad som iverkligheten kan klassas som offensivförsvarsforskning eller defensiv skyddsforskning.Skillnaden mellan det är mycket svår att avgöra.Tyvärr är mycket av skyddsforskningen hemlig. Enmotivering för sekretessen är att man inte vill oroabefolkningen och de egna soldaterna. Jag anser attreglerna rörande sekretessen för skyddsforskningbör ses över.Ytterligare ett problem är att det saknas etteffektivt kontrollsystem. Från svenskt håll har B-och toxinvapenkonventionen längekritiserats för brist på kontroll ochverifikationsprocedurer.Många länder, framför allt , är myckettveksamma till långtgående verifikationsmetoderdå de kan användas som förevändning för att fåotillbörlig insyn i biotekniska industrieller användas för att få tillgång till unikt genetisktmaterial. Detta är viktiga politiska frågor sommåste lösas. Det handlar faktiskt om olika gruppersmöjligheter till överlevnad.Herr talman! Jag har inget att anföra mot utskottetsbehandling av min motion U405 om genetik ochgenteknologi som krigsvapen eller i krigets tjänst.Utskottet säger att det är ''angeläget att man frånsvensk sida fortsatt verkar för att konventionen motbiologiska vapen förstärks med kontrollmöjlighetersamt att genteknologins framsteg inte används förutvecklande av nya biologiska vapen''.Herr talman! Jag anser att denna fråga ärutomordentligt allvarlig. Den måste fram i ljusetännu mer än i dag.Herr talman! Det har talats om antipersonellaminor här också. De vållar ju ett oerhörtlidande för miljoner människor i framför allt tredjevärldens länder. Rapporterna om hur plastminorsom ser ut som leksaker exploderar i händerna påbarn, hur kvinnor som samlar ved och bönder somarbetar på fälten förlorar armar och ben när minorhelt utan förvarning exploderar är förfärande.Under långvariga inbördeskrig i , , , , , ,, och harmiljontals minor spridits. Detta har ofta skett heltutan kontroll, minkartor och hänsyn tillcivilbefolkningen. I länderna i det fornaJugoslavien finns också minor utplacerade.Minorna ligger kvar långt efter att krigen är slut ochgör det omöjligt för flyktingen att återvända hem,bonden att bruka jordarna, kvinnan och barnet attvalla boskapen, samla ved och leka i dikeskanterna.Efter vapenstillestånd ligger minor kvar somdödsfällor , kanske ännu längre.Minorna leder också till stora ekonomiska skador,då man inte kan driva jordbruk och genomföratransporter på grund av minrisken.Herr talman! Jag är mycket glad över att utskottethar kunnat ena sig om att det vid denöversynskonferens om särskilt inhumana vapensom skall äga rum bör klargöras att ettinternationellt totalförbud mot antipersonellaminor utgör den enda verkliga lösningen på dethumanitära problem användningen av minor gerupphov till och att skall lägga fram ettförslag med syfte att åstadkomma ett sådantförbud. Jag är glad för det ställningstagandet, somnästan känns som om det vore historiskt.Dessutom anser jag att den svenska regeringenmåste agera både i och internationellt föratt underlätta saneringen av minor i de värstdrabbade länderna. Efter vad jag kan förstå finnsplaner på ett konkret engagemang från Sverigessida i denna fråga.Herr talman! En värld helt fri från kärnvapen ärtyvärr fortfarande en utopi. Det betyder inte att allanedrustningsansträngningar har varit förgäves.Tvärtom, de är välbehövliga, eftersom de markeraromvärldens starka oro och sätter press på världensreella och potentiella kärnvapeninnehavare.Sedan kommunismens fall har också stora framsteggjorts inom området. Men vi måste våga sesanningen i vitögat. Den huvudsakliga anledningentill att och f.d. arsenal harreducerats är inte omvärldens tryck, även om dethjälper till en viss del, utan det förändradesäkerhetspolitiska läget. Mindre spänning och meratillit öppnar nya möjligheter inom nedrustningensområde. Men vi får inte blunda för det faktum, hurilla vi än sympatiserar med det, att en av deviktigaste faktorerna som ligger till grund för ettlands ställning som stormakt är innehavet avkärnvapen. För varje land i finnsdet ett starkt nationellt intresse att bibehållalandets status som stormakt. Så länge densituationen råder, tror jag att kärnvapen kommeratt finnas kvar. Oavsett hur starkt ochvälformulerat omvärldens moraliska tryck påstormakterna är, kommer det att väga lätt ijämförelse med det nationella egenintresset ochkravet att vara högt placerad på stormakternasstatusstege.Ändå är jag optimistisk och tror att genomsitt goda internationella rykte har stora möjligheteratt påverka. Men problemen är många.Ett exempel: När inte ens västvärldens hot omekonomiska sanktioner förmår att respekterade mänskliga rättigheterna och när kryper tillkorset och förnyar status som mest gynnadnation, kan ju inte heller trycket vara tillräckligtstarkt för att helt eliminera stormakternas innehavav kärnvapen.Kunskapen om hur kemiska och biologiska vapenframställs är spridd över hela världen. Trots det harvärldssamfundet förhandlat om ett internationellttotalförbud. Men kärnvapnens relativa exklusivitetoch enorma skadeverkan samt att de skiljer utstormakter från andra länder gör att problemet ärmera komplext. Måhända och förhoppningsvis kanett mera bestående klimat med universelldemokrati och respekt för mänskliga rättigheterskapas , så att kärnvapnen helt kanförsvinna. Men måste vi vara realistiskaoch mera inrikta oss på att arbeta för atthanteringen av den övergripandekärnvapensituationen blir bättre.Bl.a. därför tycker jag att det är bra att vi kanlägga fram ett förslag från utrikesutskottet med enuppmaning till regeringen att i sin tur klargöra förInternationella domstolen att användning avkärnvapen inte skulle stå i överensstämmelse medinternationell rätt.Herr talman! Framstegen inomkärnvapenprovstoppet måste också bevaras ochförstärkas. , , och USAhar varit återhållsamma. upprepadeFrançois att kommer attfortsätta på den inslagna vägen. Tyvärr är Kinashållning mycket oklar.Det är av yttersta vikt att denna fråga får endefinitiv lösning, eftersom provstoppsfrågan är såintimt förknippad med spridningsproblematikenoch icke-spridningsavtalets, NPT:s, fortlevnad.Såväl kärnvapenmakter som icke-kärnvapenmakter anser att icke-spridningsfördraget, NPT, är mycket viktigt. I detavtalet förbinder sig kärnvapenmakterna att startaen konkret och verklig kärnvapennedrustning motatt icke-kärnvapenstater förbinder sig att inteskaffa kärnvapen. Här ligger den mest centralapunkten i kärnvapenfrågan totalt sett.Det gäller således att verka för bevarat provstoppsamtidigt som allt som rör kärnvapen somteknologi, vapenbärare, kärnbränsle,komponenter osv. begränsas till befintligakärnvapenländer. Här finns mycket att göra. Trotsatt de båda koreanska staterna enades om attKoreahalvön skall vara en kärnvapenfri zon ochNordkorea ratificerade NPT , utmanarNordkorea världssamfundet. Det finns ävenandra länder som mörkar den inhemska situationenbeträffande kärnvapen. stöder till det yttreövriga medlemmar i i deraspolitik mot men bromsar när det gälleratt införa verkliga sanktioner. Ett annat problem,och det finns fler, är alla arbetslösa atomexperter idet förra . Risken för att de spriderkärnvapenteknologi är fortfarande stor.Herr talman! Så sent som för ett par dagar sedangick det ut en varning i och andramassmedier att kärnbränsle som stulits i Rysslandvar i omlopp. Vårt lands gränser bevakades extranoga.För att lösa kärnvapenfrågans alla olika delar ochdimensioner krävs ännu mycket och tålmodigtarbete. Men jag tycker ändå att utskottetsbetänkande kommit en bit på väg.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan.Till sist vill jag också instämma till . Hans mjuka men ändåfasta ledarskap i utrikesutskottet är värt allbeundran.Det verkade ofta vid sammanträdena som omDaniel Tarschys i förväg visste vad allautskottsledamöterna skulle säga och på så sätt medlätthet kunde lotsa fram till bra förslag och beslut.Jag beundrar verkligen taktik ochteknik i ledarskapet.Jag vill också tacka för ett mycketgott kamratskap. Det har varit mycket trevligt attfå lära känna . 170 (nyd):Herr talman! I det nedrustningsbetänkande vi nubehandlar är det två frågor som känns synnerligenväsentliga för mig. Det är dels frågan huruvidakärnvapenanvändning står i överensstämmelsemed internationell rätt, dels frågan om åtgärderavseende antipersonella minor.Kärnvapenanvändningens laglighet har juaktualiserats genom att WHO under försommaren1993 beslöt att av i Haagbegära ett uttalande huruvidakärnvapenanvändning står i överensstämmelsemed internationell rätt.Utskottet har dryftat frågan ur de sedvanerättsligadistinktions- och proportionalitetsprinciperna. Förvanliga människor är detta ett fikonspråk som ärsvårt att tillgodogöra sig. Krigföring enligtdistinktionsprincipen innebär tydligen att det ärförbjudet att attackera civilbefolkningen och attförorsaka svåra skador på civila mål.Proportionalitetsprincipen skall förstås som attkärnvapenanvändning inte står i proportion till denkonflikt man avser att lösa på icke-fredlig väg.För de allra flesta människor är ju dettasjälvklarheter, dvs. att kärnvapenanvändning fåreffekter utanför de militära mål man vill slå ut. Detgår ju inte att bygga milshöga murar runt omkringdet militära mål där man fäller bomben. Attkärnvapenanvändning är en enorm upptrappningav en konflikt och att den inte står i proportion tillkonventionell krigföring är så självklart att detborde vara onödigt att nämna det.Oavsett om kärnvapenanvändning skulle stå i stridmed internationell lag och med folkrätten eller ejbör , enligt min mening, hävdaståndpunkten att kärnvapenanvändning skall ansesstå i strid med internationell lag och med folkrätten.Det är möjligt att i Haagkommer fram till en annan ståndpunkt. Men då ärdet, enligt min mening, viktigt att vi väcker opinioni den här frågan. De flesta jurister ochämbetsmän -- överallt i världen -- som sysslar meddessa frågor är alltid så försiktiga i sina uttalandenoch ageranden. Man är rädd att bryta ny mark.Man är ängslig över att kanske stöta sig medmäktiga grannländer. Men med denna försiktigalinje händer ju inget, och om det mot förmodanhänder något sker det med en snigels fart.Jag tycker att skall gå i bräschen för attbilda opinion i den här frågan. Svenskt agerandehar ju präglats av en klart uttaladantikärnvapenhållning. Men låt oss nu flytta frampositionerna. -- efter -- närde frostiga relationerna mellan världens stormaktertinat upp, borde nya svenska initiativ se dagens ljus.Argument för att väcka opinion saknas inte.Utskottet har pekat på Haagkonventionerna om attneutrala staters territorier är okränkbara och attradioaktivitet inte låter sig stoppas av territoriellagränser. Att kärnvapenanvändning förorsakaronödigt lidande för människor och djur ser vi juständiga bevis på från , trots att det nu ärsnart de båda bomberna fälldes överHiroshima och . Att miljön tar allvarligoch långvarig skada vid kärnvapenanvändningkonstaterade redan 1972.Men det är nu mycket viktigt att regeringen inteförfuskar det initiativ som utskottet tar genom dettabetänkande. Det ledande regeringspartiet ser ut attkänna viss olust inför majoritetsskrivningen ibetänkandet, eftersom tre av dessutskottsledamöter avgivit särskild reservation.Även båda representanter tycks kännaviss olust inför texten i betänkandet, vilket de visargenom att avge särskilt yttrande. Om riksdagenbeslutar i enlighet med utrikesutskottetsbetänkande förutsätter jag att regeringen avger ettsådant yttrande till somutskottsmajoriteten syftat till.Herr talman! I ett av betänkandets avsnitt berörsfrågan om ett fullständigt provstopp. nedrustningskonferensen i aktualiseratfrågan genom att föreslå att allakärnsprängningar -- även fredliga sådana -- skallförbjudas.Utskottet lär tidigare ha understrukit attkärnvapenprovens effekter på miljö och hälsa skallundersökas noggrant. Enligt min mening behövsinga ytterligare undersökningar. Det är väluppenbart för alla att kärnvapenprov har negativaeffekter på miljö och hälsa. Att då hålla på med enmängd studier om hur stora de negativa effekternaär anser jag vara ett fullkomligt onödigt slöseri medFN-resurser.Herr talman! Så var det detta med antipersonellaminor. Vi har i utskottet haft föredragningar somvisat de ohyggliga konsekvenserna för främst barnoch kvinnor av minsprängningar åratals efter det attden konflikt vid vilken minorna använts har bilagts.Syftet med personminor är ju inte att döda fiender.Nej, minan har utformats för att invalidisera.Människor får sina fötter eller ben bortsprängda,ofta kombinerat med skador i underlivet. Det ansesvara bättre att handikappa fienden än att dödahonom. Den som skadas behöver medicinsk vård,transport och evakuering. Den skadade tardärigenom i anspråk resurser som skulle ha använtsi andra sammanhang. Den som skadats har ocksåen psykologisk effekt på sina medsoldater. Man harockså anpassat mängden sprängämne precis för attnå den effekt man avsett, dvs. att skada ochinvalidisera en fiende -- men inte att döda honom.Mer än 30 % av alla minsprängningar leder tillamputation av ett ben.Bruket av personminor har lett till en katastrofalsituation i en mängd länder. Minorna drabbarfrämst civila och detta långt efter det att minornalagts ut eller fällts från flygplan. De som drabbas är,som jag nämnde inledningsvis, främst kvinnor ochbarn. Det uppges att omkring 100 miljoner minorspritts i ett 60-tal länder. Tusentals människorlemlästas -- många dör också.Minutläggning har lett till att hela regioner blivitoanvändbara för jord- och skogsbruk. I Cambodjalär det finnas 40 000 benamputerade människor. IAfghanistan hävdas från FN-håll att minor hardödat 200 000 människor. Hela landet beskrivs somett enda stort minfält.Det som måste ske genom internationellpåverkan är ett totalförbud mot tillverkning,handel, lagring och användning av personminor. -- översyn av 1980 årskonvention om särskilt inhumana vapen -- skall ägarum 1995. Inför denna konferens är det viktigt attSverige pläderar för en tuff linje, nämligen dettotalförbud som jag nämnde. Kravet påtotalförbud stöds av flera FN-organ, bl.a. Unicef.Från ett antal olika länder har det framlagts förslagom partiella förbud -- det kan röra sig omexportförbud, krav på självförstörandemekanismer m.m. Men många organisationer --bl.a. Rädda barnen -- hävdar att endast ettinternationellt sanktionerat totalförbud leder till attså inhumana vapen som personminor på siktförsvinner ur vapenarsenalen.Jag anser att bör gå i bräschen genom attinföra ett nationellt totalförbud samt väckainternationell opinion för samma sak införöversynskonferensen . Jag anser också attSverige skall satsa på att utveckla nya metoder förröjning av personminor. Med tanke på detoerhörda antal oröjda minfält som finns överallt ivärlden, kanske nya minsprängningsmetoder ocksåleder till nya svenska minröjningsprodukter somger nya jobb inom svensk försvarsindustri. Ettförbud mot tillverkning av personminor skulle intefå några negativa effekter för svensk industri,eftersom det hävdas att några personminor intetillverkats i och attnågon export inte förekommit under 20 års tid.Enligt min mening borde föregå med gottexempel och i lag förbjuda export av personminor.Om vi skall hävda att andra länder inte får tillverkaoch exportera personminor vore det väl skräp omvi inte själva kunde ställa upp med ett formelltexportförbud.Herr talman! Jag vill avslutningsvis yrka bifall tillutskottets hemställan.Men, herr talman, hade den godasmaken att rikta ett tack till utskottets ordförandeDaniel Tarschys, till utskottsledamöterna och tillpersonalen på utrikesutskottets kansli. Jag hadegärna rest mig upp för ett instämmande, meneftersom ett instämmande hade inneburit en acceptpå allt det framförde vill jag i ställetnu säga att jag helt instämmer i av sitt anförande.Anf. 171 ():Herr talman! Jag är också mycket glad över detställningstagande som utskottet har gjort både närdet gäller kärnvapen och folkrätt och när det gällerminorna. Minorna har så vältaligt beskrivits avMargareta och kärnvapen ochinternationell rätt av att jag kaninstämma i det de har sagt. Jag skall ta upp någraandra frågor i utskottsbetänkandet.Jag har föreslagit i en motion att man också skulleha ett förbud mot att ha kärnvapen på svensktterritorium. svarar utskottet att enligt utskottetsuppfattning är lagen om kärnteknisk verksamhet,kärntekniklagen, till fyllest för de syften som jagoch har framfört i vår motion.Jag anser inte att det finns någon lag som ärtillämplig på det här området. När vi tidigare hademycket aktiva diskussioner om örlogsfartyg ochkärnvapen konstaterade svenska experter just attnågot förbud i lag inte fanns mot att ha kärnvapenpå svenskt territorium. Det var därför som jag imotionen skrev just den här klämmen om att manskulle ha en sådan lag.Eftersom det fortfarande har dykt upp diskussionerom det finns örlogsfartyg som kommer in medkärnvapen, tycker jag att det vore bra att ha den härlagen. Visserligen är den frågan mer eller mindreavförd från agendan, men det finns fortfarande desom hävdar att det hade kunnat hända. Inte minstkan det tänkas om t.ex. blir medlem iEuropeiska unionen och man kommer in i ettgemensamt försvarssamarbete att det där finnsförslag om att man skulle kunna utplacerakärnvapen. Jag tycker att det vore bra om vi hadeen sådan lag här i . Jag tycker inte riktigt attkärntekniklagen uppfyller det kravet.Det är naturligtvis viktigt att man från svensk sidaverkar för icke-spridning av kärnvapen, att man görnågot när det gäller det totala provstoppet och ävennär det gäller kärnvapenkrig av misstag. Detta ärolika krav, som också har framförts i motioner, somi och för sig har fått en positiv hantering i utskottet.Men jag tycker att det är viktigt att man verkligenagerar starkt från svensk sida på de här punkternaoch ser till att kärnvapen helst försvinner totalt frånjordklotet, därför att de utgör ett sådant hot mothela mänskligheten. Men så länge det finnskärnvapen måste man se till att de inte sprids vidareoch att de tillfälliga provstopp som råderförlängs efter september 1995.I det sammanhanget skulle det också vara på sinplats att studera vilka effekter sprängningarna iprovområdena har haft på befolkningarna. Inteminst tycker jag att det skulle vara på sin plats meden oberoende studie av de franska proven iPolynesien, där befolkningen haroroat sig för vad detta har kunnat innebära. Manhar bara sagt att det inte finns några läckage och attsprängningarna inte har någon påverkan alls. Därskulle man kunna hjälpa befolkningen med deeffekter som kärnvapenproven har gett.Om skall kunna vara trovärdigt och verkaför nedrustning, kan inte hålla på ochexportera vapen i den omfattning som görs i dag.Sverige borde verka för att minska och ocksåhelt avveckla den svenska vapenexporten. Först dåblir trovärdigt när vi i talar om attSverige vill ha nedrustning.För att kunna göra detta krävs det att manförverkligar den idé som utskottet skriver om,nämligen att tagit initiativ i FN till att verkaför en omställning från militär till civil produktion.Sverige har inte mycket att yvas över. Vi i Sverigehar gjort några studier, som vi har lagt i byrålådanutan att göra något åt det. skulle kunnavara föregångare. Det talas mycket från utskottetssida om behovet när det gäller forna öststater,exempelvis och andra tidigare republikeri . skulle också självt kunnavara ett föredöme genom att verkställa och tainitiativ till denna omställningsprocedur.Även när det gäller FN:s register för internationellvapenhandel borde vara mycket merpådrivande. Jag tror att det var sade att detta var en bra början. Man kanvisserligen säga att det är en bra början att ettsådant register är upprättat, men det är långt ifråntillräckligt såsom det fungerar. Här handlar det omfrivillighet. Det skulle vara obligatoriskt för demsom säljer vapen att också redovisa detta i registret.Det borde inte heller bara vara de konventionellavapnen som ingick, utan även kärnvapnen bordefinnas med i registreringen. Det finns här anledningatt från sida trycka på.Vi i är inte heller särskilt bra på att varaöppna när det gäller den svenska vapenexporten.Man skulle kunna kräva en större öppenhet även pådet området. Inte minst när vi ikonstitutionsutskottet har granskat, har vi haftsvårigheter att få ta del av vissa uppgifter. Manborde sträva efter en större öppenhet även när detgäller den svenska vapenexporten.Anf. 172 ():Herr talman! Detta är den sista utrikespolitiskadebatten . Jag vill tatillfället i akt att tacka alla mina kolleger i utskottetför den fina kamratskap, det konstruktivasamarbete, det starka engagemang och det storasamförstånd som har rått i utskottet. Vi har kunnatresonera oss fram till gemensamma ståndpunkter ide allra flesta frågor. Jag tror att det samförståndethar varit till gagn för svensk utrikespolitik, därsamsynen mellan partierna är en stor styrka.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )27 § Meddelande om FöU10Anf.