prot · GI098 · 1994-10-12 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1994/95:8Onsdagen den 12 oktoberKl. 10.00 13.37Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 6 oktober.2 § Beslut om hänvisning till utskottProposition1994/95:19 medlemskap i . talmannens förslag2. framställt yrkande (mp)Votering:261 för talmannens förslag39 för yrkandet1 avstod48 frånvarandeKammaren biföll talmannens förslag att hänvisa yrk.2, 3 och 4 till KU samt propositionen i övrigt till UU.Partivis fördelning av rösterna:För talmannens förslag: 140 s, 71 m, 15 c, 20 fp, 15kdsFör yrkandet: 4 s, 18 v, 17 mpAvstod: 1 sFrånvarande: 16 s, 9 m, 12 c, 6 fp, 4 v, 1 mp3 § Partiledardebatt med anledning avregeringsförklaringenAnf. 1 ():Fru talman! Jag tycker att dagens debatt på någotsätt verkar hänga i luften. Vi hade i går under någraintensiva timmar här i möjlighet attdiskutera det viktiga vägval som Europapolitikeninnebär, och när det gäller inriktningen av denekonomiska politiken har vi knappt fått några beskedvärda namnet i den regeringsförklaring sompresenterades här i fredags.Det är väl över huvud taget värt att notera attregeringsförklaringen redan verkar att ha klingat bort iden offentliga debatten. Den kom att beskrivas somsvag och svävande samt dessutom på viktiga punktersplittrad. Den gav inte de tydliga inriktningar, devägar och visioner som regeringsförklaringar imotsvarande situationer 1982 eller 1991 faktisktinnebar.Regeringsförklaringen var klar och konkretegentligen bara när det gällde socialdemokraternasåterställarambitioner och den kontrarevolution motvalfriheten i välfärden - i barnomsorg, sjukvård ochskola - som de i full enlighet med sitt valprogram nuavser att genomföra.Men i så gott som varje annat hänseende var dessformuleringar svaga och svävande. De lämpade sigknappast som vägledning för regeringens arbete, ochde lämpade sig därmed knappast heller somutgångspunkt för ett seriöst meningsutbyte medoppositionspartierna i denna kammare.Därför, fru talman, hänger dagens debatt på någotsätt i luften efter gårdagens Europadebatt och förefolkomröstningen liksom efter valet och förebeskeden om den ekonomiska politiken.Men låt mig detta till trots nämna något om de tvåalldeles avgörande uppgifter som vi här i ,med de olika meningar som vi har, gemensamt stårinför . Den första rörsjälvfallet det europeiska samarbetet.Vi har i och i en historiskmöjlighet att vara med om att bygga ett samarbetemellan demokratier för att bättre säkra fredenoch samarbetsmöjligheterna för framtiden.Gårdagens debatt visade tydligt att valet ifolkomröstningen står mellan å enasidan medlemskapet i Europeiska unionen, med alltvad det innebär inte minst i form av medinflytande,och medlemskap i det s.k. EES-alternativet.Den visade också mycket tydligt att de som för tvåår sedan fördömde detta som eninskränkning av demokrati - genom att detställer oss helt utanför besluten om regler och villkorsom skall gälla också i - nu accepterar dettaavtal och rekommenderar det som väg iframtiden. Det är en helomvändning som kan varasvår att förstå, men den är likväl ett politiskt faktum.Europapolitiken kommer att sätta sin prägel på del av den mandatperiod som ligger framföross.Vid ett nej i folkomröstningen har vi att hantera denegativa ekonomiska konsekvenser som dettakommer att medföra. De kommer att vara påtagliga påkort sikt, men jag tror framför allt att de kommer attvara plågsamma i det längre perspektivet.Vi kommer att få inrätta oss i det randstats- ochberoendeförhållande som ger, att fåacceptera att vi inte har rätt att vara med om att fattabeslut som skall gälla också i och att fåacceptera att vi ställer oss utanför arbetet med att nuvidga det europeiska samarbetet också till de nyademokratierna i och Baltikum.Men vid ett ja i folkomröstningen står viomedelbart inför dels uppgiften att se till att viverkligen får inflytande, dels uppgiften att ge vårtdeltagande i dialogen om det europeiska samarbetetsframtid, styrka och kraft.Det är mot denna dubbla bakgrund som vi harföreslagit dels att allmänna och direkta val avSveriges 22 representanter till Europaparlamentetskall hållas , dels att initiativ snarastskall tas till en parlamentarisk grupp för att diskuteraoch förankra den fortsatta svenska samarbetslinjen iEuropapolitiken.Jag hoppas att - antingen förregeringens del eller möjligen personligen - skall hamöjlighet att ansluta sig till dessa två förslag.Den andra avgörande uppgift som ligger framföross rör alldeles självklart den ekonomiska situationenoch den ekonomiska utvecklingen framöver. Vi fördeunder valrörelsen en diskussion om hur denekonomiska situationen faktiskt var och hur den höllpå att utvecklas. Jag kommer ihåg hur man från detsom nu är regeringsbänken försökte säga att det intefinns några tecken på att det går bättre.Men ,efter alla de rapporter som vi har fått, borde det ickevara möjligt att förneka det som är uppenbart. För treår sedan, när den regering där jag var statsminister togöver, befann sig svensk ekonomi i fritt fall nedåt. Detvar konsekvenserna av en rad faktorer men ocksåmisslyckandet för det som hade kallats den tredjevägens ekonomiska politik.När nu har tagit över somstatsminister, befinner sig ekonomi i enstarkare uppgång än vad egentligen har varit möjligtatt uppmäta tidigare med de olika mätinstrument somkonjunkturinstitut och andra har till sitt förfogande.Även om förklaringarna är många till detta, går detaldrig att förklara den ekonomiska förbättring vi harsett, framför allt och det senastehalvåret, utan den politik som fyrpartiregeringen fördeunder tre viktiga år.Vi ser hur den reala ekonomin, som det så vackertheter, utvecklas mycket starkt. Jag tror att det är fulltrealistiskt att tala om tillväxttal kring eller t.o.m. över3 % . Jag är övertygad omatt vi kommer att få en situation, där vi kommer att fåpositiva överraskningar i den ekonomiskautvecklingen på viktiga områden.Men det avgörande är inte detta, utan detavgörande är vad som kommer därefter, och detavgörs i mycket hög grad av inriktningen av denekonomiska politiken under detta och det kommandeåret. Det gäller i två viktiga avseenden.Det gäller att minska budgetunderskottet för attdärmed kunna leva upp till målet att 1998 stabiliseraden offentliga skuldbördan. Det var för mig något avett mysterium att detta mycket viktiga mål för denekonomiska politiken inte fanns med iregeringsförklaringen, men jag utgår ifrån attstatsministern här i sitt anförande kan bekräfta attdetta är ett mål som fortarande gäller för politiken.Det måste ske i allt väsentligt genomutgiftsbegränsningar, och dessa måste vara av en heltannan storleksordning än de som redovisats i den s.k.Perssonplanen, som återgavs i regeringsförklaringen.Det kommer inte att dröja länge innan IngvarCarlsson offentligt måste medge att Perssonplanenalls icke räcker och att avsevärt mer kommer attkrävas.Även om ekonomin utvecklas väl ochstatsinkomsterna, skulle jag tro, kommer att stigasnabbare än vad som ligger i de kalkyler vi hitintillshar sett, befinner vi oss i en räntesituation där det äruppenbart för var och en att Perssonplanen inte är inärheten av vad som kommer att krävas och att ocksåvår Nathalieplan kräver ordentliga förstärkningar föratt hantera situationen.Detta får, fru talman, inte ske genom enskattechock. Redan nu ser vi konturerna av en sådanväxa fram, framför allt ute i landets kommuner. Iförrgår meddelade ju den rödgröna röra, om uttryckettillåtes i denna kammare, som skall ta över iStockholms Stadshus att där skall skatten höjas rejält.Samma besked kommer i , samma beskedkommer i Malmö.Den i dagens debatt frånvarande finansministern -jag utgår ifrån att han arbetar intensivt - sade undervalrörelsen att det var bara i några enstaka fall somkommunalskattehöjningar skulle bli resultatet avsocialdemokratisk politik. Det uttalandet framstår som något av ett hån mot sanningen. Och riskenär ju att det blir samma sak här när den rödgrönamajoriteten skall kompromissa ihop sig om enekonomisk politik, för det är så det kommer att bli,åtminstone under de närmaste åren.Då är risken överhängande för att skatt kommeratt läggas på skatt och på ett sätt som gör att ingenlöntagare i detta land har anledning att räkna medannat än successivt sänkt standard år för sigsjälv och sin familj under resten av 1990-talet.Det är enligt min mening en alldeles orimligpolitik. Den riskerar dessutom, tror jag, att leda tillallvarliga situationer genom en huggsexa påarbetsmarknaden i ett läge när vinster ökar och skatterpressar ner löntagarna. All erfarenhet från 1970-taletoch visar - vi har ju lärt oss ett och annat -att detta kommer att leda till inflation med det eländesom inflation förr eller senare alltid medför i enekonomi som den svenska.Jag förväntar mig, fru talman, knappast attstatsministern i dagens debatt, så snabbt efter denregeringsförklaring där inga besked egentligen gavs,kommer att vilja eller ha förmågan att ge några nyaklara besked om den ekonomiska politiken. Det jagförväntar mig från statsministern i dagens debatt ärbeskedet att målet att till 1998 stabilisera skuldbördanligger fast.Men jag tar dagens frånvaro av finansministernsom ett tecken på att även han nu börjar arbeta medverkligheten och att det därmed inte kommer att dröjalänge innan han eller hans statsminister tvingasmeddela att det var den förra regeringens företrädaresom hade rätt och att de själva hade fel när de taladeom omfattningen av de spar- och saneringsåtgärdersom måste vidtas under den närmaste tiden.Denna inriktning av den ekonomiska politiken ochframför allt politiken för sanering av statsfinansernaär av avgörande betydelse för att vi skall klara detsom kommer efter den tydliga uppgången. Uppgångenhar nu en styrka som inte ens den dåraktigaste politikkan bryta , men det vi gör nunär det gäller att genom besparingar sanerastatsfinanserna är avgörande för om vi därefterkommer att ha den expansion och den framtidstro somär en förutsättning för att vi varaktigt skall kunna taoss ur stagnation och arbetslöshet.Därmed är jag också inne på den andra den av denekonomiska politiken som är så avgörande, nämligenföretagsamhetens långsiktiga förutsättningar iSverige. Här var regeringsförklaringen ett de dubblabudskapens dokument. Regeringen sade att vi behöverfler företag och fler företagare. Det är bra att det sägs,men varje enstaka konkret åtgärd som utannonseradesi den vaga regeringsförklaringen var riktad motföretag och riktad mot företagare och kommerdärmed, om de fullföljs, att leda till att vi får en sämreutveckling vad gällerföretagsamheten än vad vi annars skulle ha haft.Risken är då att i stället för den långa uthålligaexpansion under resten av 1990-talet som vi nu har enmöjlighet till efter en period av expansion hamnar istagnation och hamnar i inflation och därmed inte kanta oss ur den långtidsarbetslöshet som då kommer attbli ett socialt gissel och ett socialt gift mitt i vårtsamhälle. Det är åtgärder nu i enlighet med vad vi hartalat om som är en nödvändighet för att klara dettaproblem.Fru talman! Den fyrpartiregering som harlämnat över till socialdemokraterna var en regeringsom på viktiga områden stod för en sjudandereformverksamhet. Det gällde Europapolitiken,företagsamhetens förutsättningar, valfriheten ivälfärdspolitiken, kraven på kunskap och kompetenseller kretsloppsprincipen i miljöpolitiken. återstårdet för denna regering att ta över.Jag sade på valnatten att vi moderater kommer attdriva en klar, en konsekvent och en konstruktivoppositionspolitik. Det beskedet gäller även . Detär vår skyldighet gentemot de ännu fler som gav ossstöd i detta val, och det är vår skyldighet mot denframtid som enligt min fasta övertygelse kommer attformas långt mer i enlighet med våra framtidsvisionerän i enlighet med det vi hitintills har sett av baraåterställarpolitik och tillbakablickandesocialdemokratisk politik.Anf. 2 ():Fru talman! Årets val resulterade i en tydligvänstermajoritet i . I den majoriteten finnsSocialdemokraterna, och ävenMiljöpartiet - detta med hänsyn till stödunder valkampanjen till en socialdemokratiskt leddregering. Efter detta klara valresultat förordade jagvid samtal med talmannen en majoritetsregeringbaserad på denna majoritet. borde fåttuppdraget att sondera de möjligheterna, men intressetför en sådan regering var uppenbarligen begränsat.Därför har vi nu en socialdemokratiskminoritetsregering som presenterat enregeringsförklaring i klar insikt om sitt behov avsamarbete i . Om det innebär att vi också haren samarbetsregering återstår att se.För del har vi gjort klart att denekonomiska situationen för landet är så allvarlig, trotsden uppgående konjunkturen och trots att de allraflesta ekonomiska kurvor vänt åt rätt håll, att detegentligen skulle krävas en nationell samling. Dethade varit av värde för landet, men intresset har varitmycket begränsat också för detta.Mot bakgrund av det ekonomiska läget ochregeringens minoritetsposition avvisar vi intesamarbete, men ansvaret följer i första hand medregeringsmakten. roll blir konstruktivopposition. Det betyder att vi inte avvisar förslag baraför att de kommer från en socialdemokratisk regeringom de ligger väl i linje med politik. MenCentern kommer inte att var ett stödparti till densocialdemokratiska regeringen. Ansvaret är ert!Ingvar beskriver i Europaavsnittet sinaintentioner för om svenska folket säger ja den13 november i folkomröstningen. För delvill jag deklarera vår inställning att Sverigesnationella hållning i viktiga Europafrågor måste angesföre folkomröstningen. krävs konkretiseradebesked, och det måste gå före retorik och ävenpropaganda, som vi kunde höra i gårdagens debatt.Avgörande för många väljare är vilken politik vikommer att arbeta för som nation vid ett eventuelltmedlemskap i . Det gäller säkerhetspolitiken ochalliansfriheten, det gäller den s.k. tredje fasen av detekonomiska och monetära samarbetet och hur detskall beslutas, det gäller den s.k.subsidiaritetsprincipens tillämpning och hur vi skall tatill vara jordbruksstödet och det regionalpolitiskastödet inom EU, hur medlemsavgiften till EU skall tasut, hur det nordiska samarbetet skall utvecklas vidolika utfall i folkomröstningarna, hur politiken skallutformas i öppenhet mot omvärlden utanför EU ochhur den svenska offentlighetsprincipen skall värnasoch tillämpas samt hur EU skall användas som enhävstång i den internationella miljöpolitiken.Vi avser från sida att återkomma inomkort med interpellationer på dessa och andra områdenav intresse inför folkomröstningen. De nationellahållningarna har avgörande betydelse för Sverigesmöjligheter att tillsammans med likasinnade länderuppnå inflytande inom EU - allt under förutsättningatt svenska folket röstar ja den 13 november.Delar statsministern denna uppfattning om denationella hållningarna?Årets val blev ett nederlag för miljön. Miljöpartietoch har inte kunnat utnyttjapositionen som en del av vänstermajoriteten. Dettasyns tydligt i regeringensförklaringens miljöavsnitt -det torftigaste av alla.Min fråga till och idenna debatt blir: Tänker ni nu använda era röster föratt pressa Socialdemokraterna på miljöområdet? Hurskall ni kunna sätta press på Socialdemokraterna närModeraterna ger sitt stöd till byggandeoch Dennispaketets fullföljande? Något borde ni sägamed tanke på er uppslutning bakom ensocialdemokratisk regering under valrörelsen. Ni är jumoraliskt förpliktigade till detta inför era egna väljare,eller hur? Om ni inte vill svara mig borde ni gebesked till dem som röstat på er. Annars accepterar nisamma position utan inflytande i miljöfrågorna . Då slöts och beslutades omÖresundsbroavtalet, och inklusiveÖster- och Västerleden paketerades. Så här långt harCentern lyckats stoppa dem. För vill jagockså deklarera att vårt motstånd mot betongprojektenkvarstår intakt.Låt mig i det sammanhanget fråga densocialdemokratiska regeringen hur ni tänkt ta detekonomiska ansvaret för . Denekonomiskt ansvarige ministern i den danskaregeringen har ju frånsagt sig sitt ansvar. Enligtbropartierna i är kostnadskalkylerna baseradepå en 30-årig avskrivningstid och bedömdrealränta. Realräntan ligger på nästan det dubblai såväl som . Med den realräntenivånär liksom för övrigtDennispaketet totalt olönsamt i företagsekonomiskmening.Hur tänker ni ta ert ekonomiska ansvar i falletÖresundsbron? Hur kan bron över huvud taget varaförenlig med svensk krisekonomi? Är ni beredda attbegära överläggningar med ?Om ni inte omförhandlar projektet måste debilister som väljer att använda bron betala betydligtmer, och det vill de inte göra. Då återstår alltsåskattebetalarna, via den statliga garantin. Hur kannågon som är trovärdig när det gäller att komma tillrätta med miljö och krisekonomin försvaradetta projekt? Det är närmast patetiskt närregeringsförklaringen talar om att man skall angripaÖstersjöns miljöproblem med "förnyad kraft". Hurkan en kraft som inte fanns förnyas?Socialdemokraterna har dessutom regelmässigtminskat anslagen till miljö underföregående valperiod.I går fick vi veta att Socialdemokraterna,gjort upp om politikenför den kommande valperioden i ,som nämnde. Öster- och Västerledenstoppades av för den kommande perioden. "Vi har för få mandat för att stoppa Dennispaketet"lät det från Socialdemokraternas stödpartier. Så lät detinte inför valet i . Regeringsmakten gickföre viljan att stoppa Öster- och Västerleden. Ivalrörelsen var detta en kommunalpolitisk fråga. Nuär det en riks- och myndighetsfråga.Miljön har i den socialdemokratiskaregeringsförklaringen fått 18 rader. Det är inte mycketför en stor uppgift. Miljöprogram skall utarbetas,miljörevisioner genomföras, stimulerasoch miljökonsekvensbedömningarna användas.Kretsloppet avgränsas till industrin, naturvårdengarneras med verb som "skyddas", "garanteras" och"tryggas" och förhalas. Förnybar energinämns inte - än mindre ökningen av den ärvdamiljöskulden. Nya styrmedel nämns, men inte degamla. Vad händer t.ex. med koldioxidskatten?Näringar som jord- och skogsbruk nämns inte, ochinte heller fisket, förstås. har vi således enjordbruksminister men ingen politik påansvarsområdet. Eftersom jordbruksministern inteheller vill ha något med EU att göra frågar man sigoroligt vad hon skall göra. Tala om öppna mandat!Sysselsättningen och de nya jobben är inte bara ettproblem för jordbruksministern - det är en öppenfråga för hela regeringen. kräver fler företagoch fler företagare, heter det, men hur? Jo, genomnärmare samarbete, mer jobb för och ett näringslivsråd fyllt av våravanligaste storföretagsledare. Alibi för de små ärTorbjörn Ek - det brukar han vara. är alibi för kvinnor och miljöintresse - detbrukar hon vara.Näringspolitiken skall ordna de nya jobben. Detskall bli direktavskrivningar av de nya maskiner somrationaliserar bort arbetskraft i samma takt som deskapar nya i tillverkningen. Miljöinvesteringarna skallvisserligen öka, men de gröna jobben nämns inte.Särskild hänsyn skall tas till småföretagen, menobservera att det skall ske mellan arbetsmarknadensparter och inte av statsmakterna. De skall i ställetförsämra det som förbättrats. I regeringsförklaringenomskrivs detta med att försämringen skall upphävas.Det gäller uppenbarligen arbetsrätten ochprovanställningarna.Därefter kommer skarpa förslagriktade mot riskkapital och nya jobb. Eftersomoffensiven för nya jobb skall komma via de offentligaresurserna, som ju som vi vet är något urholkade, blirdet intressant att se hur de riktas.Blir det stora kapitalkrävande projekt, som vi harsett så mycket av i tidigare socialdemokratisk politik?Kommer ökande lånekrav att höja räntorna, ochdärmed slå mot alla investeringar?Den socialdemokratiska politiken tillåter inteheller att statlig egendom försäljs för att bytas mot nystatlig egendom, även om det ger nya jobb. Motbakgrund av en skrivning i regeringsförklaringen kanman fråga sig om det är oideologiskt eller ideologisktatt skapa nya jobb genom att flytta statligförmögenhet.Hela skall leva. Landsbygdutvecklingenskall drivas vidare. Service- och tjänstejobbenfrämjas, bl.a. genom sänkt skatt på arbete och höjdskatt på energiråvaror som är skadliga för miljön. Småföretagen kan med rättförutsättningar skapa många nya jobb. Ingenting avdetta har nämnts i regeringsförklaringen.De allmänna orden, råden, kommissionerna ochöverenskommelserna kan dölja en del. Men det hadeonekligen känts säkrare om regeringen lovat attöverträffa bedrift och den tidigareregeringens politik att mer än fördubbla anslagen förregional utveckling i en krisekonomi, ellerförsöka belägga och förstärka mer än 600 millänsvägar . Då hade konklusionsgradenfunnits där.Visst skall ni ha chansen. Vi preciserade inteheller allting . Men vi angav till skillnad fråner en klar inriktning, att hela landet skall leva.(Applåder)Anf. 3 ():Fru talman! Tanken är att den här debatten skallhandla om den regeringsförklaring som IngvarCarlsson läste upp här i kammaren i fredags.Vi satt några stycken dagen innan och spekuleradeom vilka överraskningar som regeringsförklaringeneventuellt skulle kunna innehålla.Då var det någon i sällskapet som sade ungefär såhär: Tänk om t.ex. säger atthusläkarna får vara kvar eller att regeringen avstårfrån att återinföra dubbelbeskattningen. Det voreverkligen att sträcka ut en hand till . Ellertänk om han säger att vårdnadsbidraget trots allt fårvara kvar. Det vore att visa generositet mot Centernoch Kds. Så mycket lättare det skulle bli med någrasådana gester att sedan få igenom de tuffabudgetförstärkningar som väntar.Men någon utsträckt hand fanns inte iregeringsförklaringen, i varje fall inte till deborgerliga partierna. Löftet att prövaoppositionspartiernas förslag till budgetförstärkningarär snarare en fråga om hur villunderlätta för regeringen att lösa sina problem ännågon gest av generositet mot våra partier.Problemet inför den här debatten är, som redan harframhållits, att regeringsförklaringen var så allmänthållen att den inte säger särskilt mycket om denpolitik som den nya regeringen kommer att bedriva.Fru talman! Låt mig ändå på en gång säga att jaguppskattar att i regeringsförklaringenlägger så stor vikt vid jämställdhetsfrågorna. Jag haringen anledning att tro annat än att den nya regeringenkommer att fortsätta det arbete som den avgåenderegeringen har inlett. Ni kommer att upptäcka attmycket av det ni säger er vilja ta itu med redan är pågång. gäller det att fullfölja detta medengagemang och skicklighet.På en punkt blev jag ändå besviken påregeringsförklaringens jämställdhetsavsnitt. Bland demånga områden som den nyajämställdhetsdelegationen skall arbeta med nämns intefrågan om delat ansvar i hemmen.De skillnader i lön och makt som finns ute isamhället speglar i hög grad ansvarsfördelningen ihemmen. Vi kommer aldrig att lyckas elimineralöneskillnader eller utjämna maktförhållanden om viinte kan få till stånd ett delat ansvar för hem och barn.Därför är det en av de viktigaste frågorna om vi skallnå verklig jämställdhet.Jag har förståelse för om ett parti som längemotsatte sig pappamånaden, och som har planer på attföreslå en karensdag för vård av sjuka barn, kankänna att det är svårt att nämna just denna aspekt påjämställdhetsarbetet. Men jag vill ändå uppmanaIngvar och att inte glömmaden, eftersom den är helt central.Fru talman! har försökt att skapaett intryck av att den socialdemokratiska politikenskall kunna genomföras genom att regeringen eftereget skön söker stöd från än det ena än det andrapartiet här i kammaren.Jag är övertygad om att han innerst inne inser attdet inte kommer att bli så enkelt, att regeringen ipraktiken kommer att tvingas välja en huvudsakligpartner i , nämligen Vänsterpartiet.Den politiska huvuduppgiften för dennasocialistiska vänsterkoalition är att skapaförutsättningar för att fram till sekelskiftetskall få ett tillskott på en halv miljon jobb i det privatanäringslivet.Synen på villkoren för företagande och företagarehar varit en av de stora stridsfrågorna i årets valdebatt.Det är alldeles självklart att den allmännakonjunkturuppgången kommer att leda till att vi fårfler jobb.