prot · GI0911 · 1994-10-19 00:00:00 — Innan jag blev invald i och fick ta säte i kammaren tillbringade jagmin yrkesverksamma tid på slaviska institutionen vidUppsala universitet. Det är en institution där manundervisar i många av de språk som talas i Östeuropa.Det har betytt många kontakter med och endel kunskap om de länderna. Det är därför som jagvill göra en liten variation på temaoch ta upp några frågor av politisk-moralisk natursom rör förhållande till EU och Östeuropa.För det första: Att vi över huvud tagetdiskuterar ett eventuellt medlemskap beror dels påutvecklingen inom EG/EU mot en större öppenhet närdet gäller antalet medlemsländer och nyapolitikområden, dels på att , just pågrund av denna öppenhet, kunnat och velat prövavillkoren för ett medlemskap och lämnat in enmedlemsansökan. Det har först lett till ett ,som få ifrågasätter värdet av, och sedan till ettmedlemskapsavtal som till fördelarlägger det ansvar - dvs. rättigheter och skyldigheter -som ett medlemskap innebär.Medlemskapet betyder att vi får alla EES-avtaletsfördelar och får vara med och påverka utvecklingenmot att vi betalar medlemsavgiften och finner oss iden ordning som råder vid inträdet.Om vi säger nej, vad ger vi då för signaler till deländer som står i nästa ansökarled? Förmodligenföljande: Vi tycker inte att EU:s nya öppenhet ärnågot att slå vakt om. Vi i samarbetar medandra bara på våra villkor, och vi tror inte på ett litetlands förmåga att påverka. Det är något att tänka pånär vi skall tala med , , ,, och Litauen.För det andra: EU ställer krav påmedlemsländerna. De skall vara demokratiska och haen fungerande fri ekonomi. Att hålla på de kraven ärkanske det viktigaste stödet vi kan ge demokrati- ochreformförkämparna i . Borde inte ett landsom vårt vara berett att offra något för att kunna gedet stödet?För det tredje: Vi och många med oss anser att EUborde utökas till att omfatta fler länder. Skälet är inteminst att många länder vill bli medlemmar. Vi villstödja dem i den strävan. Är det någon som tror att viger det stödet bättre om vi stannar utanför? Eller trorkanske någon rent av att ett ensamt kanuppfattas som ett bättre alternativ?För det fjärde: På väg till medlemskap behöver deösteuropeiska länderna ta steg i form av handelsavtaloch biståndsavtal. Det är viktigt att de avtalen leder åträtt håll. Då behövs de nordiska länderna i EU förbalansens skull. Om vi vill att öppenheten inom EU skall växa måste vi vara med och taansvar för den utvecklingen.Fru talman! Om vi tror på politikens möjligheteratt ersätta det snäva egenintresset av egna fördelarmed allas intresse av att leva i en värld av gemenskapoch samarbete har vi nu en unik chans genom att sägaja till medlemskap. Vi har en moralisk skyldighetgentemot . Inte minst harhistoriskt samlat på sig en del skuld att betala.Anf. 81 Förste vice talman ():Fru talman! Det enda vi vet om framtiden är att viingenting vet. Det är just nu populärt att intecknaframtiden, inte minst på säkerhets- ochförsvarspolitikens område.Det är just nu populärt att tala om att vi lever i enstabil avspänning som kan förväntas räcka framåt. Utgående från detta är det mångasom drar slutsatsen att vi kan göra t.o.m. dramatiskaförändringar i den svenska försvars- ochsäkerhetspolitiken.Fru talman! Jag vill varna för detta. Vi har gjortdet förut. var inte den endagången. nedrustade på ett sätt som vi baranågra år senare fick ångra när nazism och fascismhotade oss och även de facto ockuperade våragrannländer.Hade någon i den tidens riksdag sagt attdet mest allvarliga hotet mot bara 15 årsenare skulle vara en tysk invasion från hadenog vederbörande i bästa fall skrattats ut, och i sämstafall förts till något lämpligt mentalsjukhus. Tysklandvar då den stora förloraren i ,avrustat och isolerat, och ett fredligt grannland.Men var det precis detta som hände.De vapensystem som vi nu köper skall verka långtin . Det sista flygplanet i delserie II avGripen som vi beställde , plan 140, skalllevereras , och det skall vara i tjänståtminstone till år 2025.Om det är någon i denna kammare som kan ställasig upp och tala om hur säkerhetspolitiskaläge kommer att se ut må väl vederbörandegöra det, men kan icke bli särskilt mycket tagen påallvar.Så är det med system efter system, och även medde människor vi utbildar. Det är det ansvar som vi tarnu som är avgörande för hur vi skall kunna klara oss ien situation som kan vara dramatiskt annorlunda om5,10 eller 15 år.Valrörelsen kom bland många andra ting atthandla om besparingar inom försvaret. Det intressantamed den debatten är att diskussionen i huvudsakfördes utifrån det statsfinansiella läge som vi förnärvarande har, och det är naturligtvisbekymmersamt.Det är litet grand att resonera som att man inteskall försäkra sitt hus eftersom man just nu har litetdålig ekonomi och därför inte råd att betalaförsäkringspremien. Om man är ansvarskännandeunderlåter man inte att betala sin försäkringspremiebara därför att det inte har brunnit i huset under desenaste åren.Jag vill alltså bestämt varna för att man nuintecknar framtiden. Vi har tidigare fått ångra detgång på gång.Jag tycker att det är viktigt att 1992 årsförsvarsbeslut fullföljs. Ett nytt försvarsbeslut -oavsett om det fattas 1997, som det skall göras enligtplanerna, eller 1996, som har aviserats av den nyeförsvarsministern - måste naturligtvis beredasordentligt.Vi kräver från Moderata samlingspartiets sida attberedningen av ett så viktigt försvarsbeslut sker ivederbörlig ordning, dvs. genom tillsättandet av enparlamentarisk försvarskommitté.Det kan inte accepteras att ett så stort och viktigtförsvarsbeslut bereds bara genom kontakter mellanolika partier var för sig.Fru talman! Jag hoppas alltså att den nyeförsvarsministern kallar till en ny försvarskommitté.Vi var i den föregående regeringen beredda att göradetta och aviserade att det skulle ske under höstenefter valet. Det är viktigt att det här beredningsarbetetkommer i gång snabbt.Anf. 82 HANS ():Fru talman! Jag vill ta upp den betydelse somutfallet av folkomröstningen kommer att få förskogsindustrin och för mitt hemlän ,där skogsindustrin spelar en livsavgörande roll.Västernorrland är ett utpräglat industrilän. Bl.a.finns stora delar av den för vårt land så viktigaskogsindustrin koncentrerad till länet. Där finns ocksåen rad exporterande verkstadsföretag och dessutom ettav största aluminiumsmältverk. Gemensamtför de här industrierna är att de har en mycket litenhemmamarknad och är helt beroende av att kunnaexportera sina produkter till för att kunnaleva vidare. En annan sak som är gemensam för dehär företagen är att de alla har multinationellakoncerner som dominerande ägare.Det här sammantaget gör att utfallet ifolkomröstningen kommer att slå igenom tydligareoch snabbare i än i de flesta andradelarna av Sverige.Den tekniska utvecklingen inom pappers- ochmassaindustrin går i ett rasande tempo. För dem somskall kunna hänga med i konkurrensen krävs detständigt nya investeringar, som dessutom är mycketkostnadskrävande. Om företagen skall våga göra destora investeringar som är nödvändiga krävs detsjälvfallet både en god lönsamhet och en trygghet förframtiden.Om nu skulle välja att isolera sig mot våromvärld och säga nej till EU finns det en uppenbarrisk för att den långsiktiga konkurrenssituationen förden svenska skogsindustrin kommer att försämrasallvarligt.Eftersom världen ständigt förändras vet vi att EUoch dess regelverk också kommer att förändras iframtiden. Områden där det är särskilt lätt att förutseen ganska snabb utveckling inom EU är miljö- ochkommunikationsområdena.De förändringarna kommer att innebära både hotoch möjligheter för . Därför är det nödvändigtför oss att kunna vara med och påverka deförändringar som kommer att ske inom EU:s ram. Omvi inte kan vara med och påverka finns det enuppenbar risk för att de multinationella koncerner somäger våra pappers- och massafabriker kommer attvälja att lägga sina investeringar i andra länder.Om vi nu säger nej till EU och förlitar oss påEES-avtalet kommer vi långsiktigt att få storasvårigheter. Med våra viktigaste konkurrentländersom medlemmar i är det ganska lätt att förutse attde återkommande förhandlingarna om att anpassaEES-avtalet till de förändringar som ständigt skerinom EU kommer att bli betydligt svårare att klara avi framtiden än de varit . Förhandlingarnakommer naturligtvis inte att underlättas av att EFTA-sidan försvagats kraftigt, genom ochFinlands övergång till EU-sidan.Det kommer ständigt att finnas en osäkerhet omhur vi skall kunna klara förhandlingarna omexempelvis timmerbilarnas längd och kraven påinblandning av returpapper vid allpapperstillverkning. De krav på de här områdena somofta förs fram av olika grupperingar inom EU kanmycket väl försvaras av miljöskäl, men det är inte heltsjälvklart att de lösningar som är bäst ochmiljövänligast i mest befolkningstätaområden är de bästa för miljön i det glesbefolkadeSverige.Det säger sig självt att vi lättare kan förklara vårtbehov av särskilda lösningar om vi är inne igemenskapen än om vi som en utomstående, mycketliten part skall förhandla med den stora organisationsom EU är. Det är dessutom en organisation där vissamedlemsländer helt naturligt kommer att sträva efteratt i första hand skydda sin egen skogsindustri ochdärför kan komma att ta lätt på de argument somSverige för fram.Om exportindustrin i , med deextremt långa transportavstånden, skall kunna hävdasig i konkurrensen in krävs detsjälvfallet mycket goda kommunikationer. Därför ärdet också på det området nödvändigt att vi får varamed och inifrån påverka uppbyggnaden av Europasframtida transportnät, så att vi får ett transportsystemsom passar vår industri.Fru talman! Avslutningsvis vill jag bara säga attryggraden i ekonomi är skogsindustrin.Sverige står och faller med den. För att ge de bästaförutsättningarna för en fortsatt bra utveckling av densvenska skogsindustrin är medlemskap i nödvändigt. Bl.a. därför bör blimedlem i EU.Anf. 83 ():Fru talman! Ett av de viktigaste beslut Sverigesom nation står inför är folkomröstningen den 13november . I den allmänna debatten har EU-fråganblivit alltför litet belyst utifrån fackligt perspektiv.Utan att göra mig till tolk eller talesman för någonfacklig organisation tycker jag ändå att det kännsytterst angeläget att framföra följande.Jag refererar till det jag uppfattat som de fackligakraven, sett utifrån ett LO-perspektiv samtbyggfackens Europagrupp, vilka är ställda i sambandmed inlämnandet av ansökan om medlemskap iEuropeiska unionen.På medlemskapsförhandlingarna ställdes krav omdemokrati och inflytande, om den ekonomiska ochmonetära unionen, om regionalpolitiken, omarbetsmiljön samt om den svenska arbetsrättsligatraditionen.När nu förhandlingsresultatet analyserats kan mankonstatera att dessa fackliga krav är uppfyllda.Slutsatsen av analysen är, att utifrån löntagarsynpunktär ett medlemskap att föredra framför EES-alternativet.Jag är mycket medveten om att den enskildemedborgaren kan väga in andra faktorer i sittpersonliga ställningstagande - det är ju därför vigenomför folkomröstningen, vars utslag viriksdagsledamöter senare i kammaren skall rätta ossefter.EU är långtifrån svaret på alla fackliga strävandenpå samhällsutvecklingens olika områden. Det ärsjälvfallet så, att vid ett svenskt medlemskap i tyngdpunkten i det fackliga arbetet att finnaskvar i som hittills i dag.Det framställs ibland som om alternativet tillmedlemskap är den traditionella svenskafolkhemsmodellen av gammalt märke. Så är detgivetvis inte.Internationaliseringen av kapitalmarknaden är så långt gången att politikerna har blivitkringskurna i en rad frågor. Vi behöver bara påminnaom marknadsreaktionerna på de senaste årenskrispaket och regeringsbeslut - eller för den delen"icke-beslut" - under den borgerliga mandatperiodenför att inse vidden av dessa förändradeförutsättningar.Det innebär inte att vi skall ge upp införmarknaden - tvärtom. Från min utgångspunkt ärmedlemskapet en grund för en offensiv europeiskpolitik. Bara genom europeiskt agerande kan vi skapapolitiska motvikter till den rörlighet som marknadenredan själv skaffat sig.Genom att återvinna politisk makt från marknadentill den demokratiska arenan kommer vårtsjälvbestämmande att öka och vårtmedbestämmande i Europa.Självfallet innebär EU-medlemskapet både plusoch minus. Verkligheten är nu en gång inte svartvit,men det finns flera viktiga skäl för ett medlemskap.För det första: De krav som ställdes påförhandlingsresultatet är uppfyllda.För det andra - och det gäller investeringar ochtillväxt: All tidigare erfarenhet och allaundersökningar talar för att beslutet imedlemskapsfrågan kommer att påverkainvesteringsklimatet i . Ett nej skulle kunna fåallvarliga konsekvenser för flödet till och från landet,som i sin tur får effekter på offentliga finanser ochräntor, vilket påverkar investeringarna negativt. Det ärviktigt att komma ihåg att en minimal skillnad itillväxt kan ge mycket stora budgetkonsekvenser.För det tredje - och det gäller demokrati ochinflytande: ger tillgång till den inremarknaden och de s.k. fyra friheterna. Men är inte statiskt. Ju färre EFTA-länder somingår, desto sämre kan villkoren förväntas bli.Dessutom innebär EES i sig en bindning. Vitvingas i praktiken anpassa oss till EU-beslut utan attfå vara med i beslutsprocessen. Varför skall vi dåavstå från ett politiskt deltagande?Sverige skulle tillsammans med övriga nordiskaländer kunna bilda ett tungt beslutsblock inom EU.Det finns ett europeiskt intresse för svenskatraditionella lösningar på aktuella samhällsproblemsom t.ex. sysselsättningen och den sociala tryggheten.Det är väsentligt att hålla i minnet att alternativettill ett svenskt medlemskap inte är trygghet och idylleller frånvaron av nedskärningar och besparingar.Alternativet kan dess värre bli motsatsen. För attkompensera marknadens reaktioner på ett nejframtvingas kanske en brutal nedskärningspolitik.Pressen på den offentliga sektorn kan förväntas blistörre, inte mindre. Med sämre förutsättningar ökarockså pressen på löner och kollektivavtal. Detta fårnog räknas som realiteter och inte skrämskott, som endel nej-sägare vill låta påskina.Därför, fru talman, kommer jag att rösta för ettsvenskt medlemskap i - förjobben, freden, tryggheten, välfärden och miljön, ochför att positivt få vara med och forma framtiden iEuropa med de positiva och de goda krafterna. 84 ():Fru talman! En av de viktigaste frågorna i vårsamhällsutveckling gäller hur vi skall hantera de storamiljöproblemen. Den fråga man ställer sig är vilkamöjligheter som och svenskarna har attpåverka miljöpolitiken på svensk, europeisk ochglobal nivå. Man frågar sig om den bästa lösningen äratt blir ett mönsterland på egen hand, eller omdet inte är bättre att söka starka internationellasamarbetsformer för att komma någon vart medmiljöfrågorna. Man frågar sig om inte EU är ettalternativ som skapar möjligheter att komma till rättamed just de stora miljöfrågorna.Man kan då konstatera, fru talman, att EU:smiljöarbete har haft ett väldigt högt tempo de senasteåren. har beslutat om skärpta avgaskravpå bilar, vi har fått klassificering och märkning avkemikalier, vi har fått avloppsrening,naturskydd, kvävetillförsel till jordbrukskmark,genteknik, miljömärkning, miljörevision - allt detta ärfrågor som har dykt upp och tagits på allvar i EU:smiljöarbete. Och mer är på väg.Man kan säga att EU-reglerna omfattar en alltstörre del av miljöpolitiken, och det viktiga är att dettanu sker med medlemsländernas goda minne, eftersomdet är regeringarna i ministerrådet som beslutar omvilka EU-regler som skall finnas - intekommissionen.Samtidigt måste det sägas att allt inte är EU:sansvar. Miljöarbetet i EU styrs väldigt mycket avnärhetsprincipen, som innebär att EU inför regler baraom det inte räcker med de nationella åtgärderna.När man har sagt detta måste man ocksåkonstatera att det finns en rad områden där EU:smiljöpolitik måste skärpas.För det första gäller det försurningen. Den ärmycket speciell, inte minst för svenska förhållanden.De gemensamma kraven måste skärpas. Utsläppen avförsurande ämnen måste minska drastiskt, till en nivåsom är anpassad till vad naturen tål. Uppenbarligenmåste direktivet om stora förbränningsanläggningaranpassas till den här målsättningen.För det andra måste kretsloppstänkandet få ettgenomslag i hela . EU:s arbete måste präglasmer av det här synsättet. Producentansvaret måsteutvidgas till att gälla allt fler produkter.För det tredje gäller det miljöskatter.Användningen av ekonomiska styrmedel påmiljöområdet blir verkningsfull bara om åtgärdernagenomförs på internationell nivå. EU måste blipådrivande för att åstadkomma ett brett genomförandeav sådana styrmedel.För det fjärde gäller det kemikaliearbetet. Arbetetpå att förhindra användning och spridning av farligakemikalier måste få en tydligare internationellinriktning. Här måste också vara fortsattpådrivande.För det femte gäller det miljö och handel.Miljöhänsynen måste in allt tydligare ihandelspolitiken.Man kan ytterligare nämna transporter och miljö.När den inre marknaden genomförs kan man lätt se atttransportvolymen ökar. Åtgärder måste alltså vidtas.Den sista punkt man bör nämna är att EU ochSverige självklart måste verka för att EU-stödet tillmiljöinsatser i , Central- och Östeuropaförstärks.När jag nu har sagt det här vill jag återvända tillfrågan om det är i EU som det svenska arbetet skallbedrivas. Jag menar att det är lättare att driva enmiljöpolitik med höga ambitioner inom EU än attgöra det utanför. Det är uppenbart att det som kantyckas attraktivt som ett nationellt självbestämmandeeller - om man så vill - nationell handlingsfrihet är ettmynt med två sidor. Har vi rätten att göra vad vi villså har andra rätten att låta bli att göra det vi vill att deskall göra. Man kan sammanfatta detta så, attnationell handlingsfrihet knappast är lösningen på destora gränsöverskridande miljöproblemen.Fru talman! Det är uppenbart att vi alltmer måsteföra in just miljöfrågorna i diskussionen kring EU ochvisa att de är en stark drivkraft för många människoratt vilja ha ett svenskt medlemskap. Det är i självaverket viktigt att föra fram miljöargumenten minstlika starkt som de ekonomiska och andra argumentsom framförts just i EU-debatten.Det är därför, fru talman, som man blir litetundrande över den nuvarande regeringens plötsligaagerande när det gäller EU-frågan och miljön. Närman läser den motion som socialdemokraternanyligen lade fram för att komma till rätta med dengamla regeringens miljöambitioner och EU-ambitioner känner man sig litet osäker på vad det ärsocialdemokraterna egentligen vill - i grunden sägerman bara att man är skeptisk. Det är ett nytt ord i denpolitiska vokabulären. Innebörden av begreppetskeptisk klargörs inte riktigt när man säger sig varaskeptisk till den borgerliga regeringens EU-politik.Man talar bara i dunkla ordalag om vad det är manvill ändra på.Vad jag framför allt undrar över - det vill jaggärna skicka med till miljöministern efterdiskussionen här : Tror man från regeringenssida att det är klokt att t.ex. dra tillbaka en miljöbalksom skulle kunna utgöra en god grund för ett svensktagerande på miljöområdet? Tror man från regeringenssida att det är klokt att avstå från att införa en starkmiljöombudsman? Tror man att det är ett bra sätt attäntra miljödebatten i , ett bra sätt att gå in meden svensk miljöprofil i det europeiska arbetet?I sammanfattning tror jag att miljöfrågorna talarför medlemskapet, men jag tycker inte att detsocialdemokratiska agerandet hargjort den saken lättare.Anf. 85 ():Fru talman! Det pågår i ett intensivtoch engagerat miljöarbete i de flesta kommuner.Enskilda individer deltar aktivt som miljöarbetare ivardagen. Det är en folkrörelse som växer sig alltstarkare. Barn och ungdomar går i spetsen. För ossliberaler är det en stor glädje att enskilda individersdelaktighet ökar i en så viktig fråga som miljöfrågan.I ser man samma tendenser -miljöopinionen växer sig allt starkare. Det skapas nyaarenor mellan kommuner i och kommuner iSverige. Nätverken sluts till en gemenskap.Medvetenheten om att vi tillsammans skall lösamiljöfrågorna blir större och större.Det finns emellertid frågor som är internationellaoch som behöver en annan arena än den lokala ellernationella.Som miljöengagerad liberal kvinna tycker jag attdet är oerhört glädjande att miljöfrågorna kommit iEU-debattens centrum. Den starka miljöopinionenmedförde flera viktiga saker förförhandlingsresultatet.För det första bidrog den till att redan frånbörjan hade oerhört ambitiösa utgångspunkter iförhandlingarna. På så sätt kunde vi prestera ettresultat som jag tycker vi har anledning att varamycket nöjda med.Vår utgångspunkt var att inte behöva sänka våramiljökrav. Resultatet blev att EU ihistorien lovat att höja sina krav till ett ansökarlands,efter en fyraårig övergångsperiod. tvingas isin tur att höja kraven på flera produkter där EU i dagär tuffare. Miljökonsekvensbeskrivningar måste blivanligare, gentekniken skall regleras och farligt avfallskall hanteras striktare.För det andra ledde den starka miljöopinionen tillatt det är höga förväntningar på de partier och depolitiker som säger ja till EU. Om det går bra den 13november måste vi utnyttja alla de möjligheter tillsamverkan och inflytande som medlemskapet ger imiljöns tjänst. Vi folkpartister är beredda att ta varapå den möjligheten. Men hur är det med Miljöpartietoch ? Hur kommer ni att göra efter ettja i valet till EU? Kommer ni att bli de miljökämparsom ni utger er för att vara ? Hur kommer ni attagera i vårt parlament där ni är valda?Det främsta miljöargumentet för EU är justdelaktigheten och inflytandet över besluten på deneuropeiska nivån. För att vara trovärdiga måste degröna frågorna slå igenom på alla nivåer. Det handlarom hur vi tillsammans skall lösa gemensammaproblem, inte bara i EU utan i våra kommuner, iSverige och i hela världen. Det finns ingenmotsatsställning mellan att bedriva lokala, globala ochregionala frågor. ger nej-sidan uttryck för densynen.Ibland säger nej-sidan att är ett alldelesför litet land för att någon skulle lyssna på oss. Mansäger också att landet är för litet för att kunnapåverka.På samma gång hävdar man på fullt allvar attSverige skall stå utanför för att på så vis vara ettsjälvständigt föregångsland som alla skall snegla på.Självmotsägelsen är fulländad!Tittar man på EU:s miljöarbete kan man barakonstatera en enda sak, nämligen att två av de minstaländerna varit de "största" miljöländerna. Jag tänkerpå och . Återigen så handlar intepolitik om att vara störst och starkast, utan det handlarom kunskap, initiativkraft, uppföljning och envishet.Det var som med sina tre röster iministerrådet fick igenom miljöfarlighetsmärkningenav kemikalier 1992. Det var med fem röster iministerrådet som var arkitekten bakom det nya femtemiljöhandlingsprogrammet. Det var en holländaresom skrev förslaget med nationellamiljöplan som förebild. Här kan man verkligen talaom ett föregångsland. Låt nu bliföregångsland och vara med i gemenskapen.Varför skulle miljön bli bättre och varför skulle viha större möjligheter att ta itu med miljöhoten omSverige stannar utanför? Faktum är att tillståndet förmiljön i avgörs av beslut somfattas i andra länder långt ifrån oss utan att vi självakan påverka besluten.Verkligheten talar för sig själv. Vi kan inte, hurgärna vi än skulle vilja, lösa ens våra egnamiljöproblem på egen hand. Slutsatsen är enkel ochsjälvklar: Gemensamma problem löser vi bästtillsammans.Jag knyter stora förväntningar till miljöministern -att hon skall kunna påverka sin finansminister attfullfölja de diskussioner som förts och de initiativ somtagits av finansministrar vad det gällermiljöavgifter och skatteväxling. Den ekonomiskapolitiken är ett viktigt styrmedel i miljöns tjänst. Jagär i likhet med oroad över attSocialdemokraterna i sin motion börjat tveka imiljöfrågorna. Det vore intressant att få höra vadmiljöministern har att säga om detta.Fru talman! Avslutningsvis vill jag understryka attEU inte utgör något hot för miljön.