prot · GI0912 · 1994-10-20 00:00:00 — Detta - och endast detta - skaparförutsättningar för lägre räntor och därmed nyainvesteringar och nya jobb.Jag vill säga till att det är självklartatt ett ja i EU-omröstningen också är enförtroendeskapande åtgärd av största betydelse för attfå ner realräntorna till rimliga nivåer. Vi får integlömma bort, , att räntan redan i dagligger på en alldeles för hög nivå, det man skullekunna kalla för Perssoneffekten.Ett positivt och gynnsamt klimat för små- ochnyföretagande är också en absolut nödvändighet. Härutgör den socialdemokratiska regeringens samladepolitik ett hot som tills vidare hänger som ett mörktmoln över landets småföretagare. Riskkapitalavdragför den som satsar kapital i småföretag borde införas.Men småföretagspolitiken handlar inte bara ompengar utan i minst lika hög grad om synen påmänniskan bakom företagandet. Det är viktigt, trorjag, att tidigt ta till vara och fånga uppföretagarämnen. Vi kristdemokrater vill stimuleraföretagarprogram på gymnasier och satsa på särskildaföretagargymnasier.De höga skattekilarna på arbete måste ocksåsänkas, gärna i samband med en skatteväxling medhöjda skatter på miljöbelastande utsläpp m.m. Det ärnödvändigt för att gynna utvecklingen av jobb inomframför allt tjänstesektorn. Utöver sänktaarbetsgivaravgifter skulle en sänkt tjänstemoms varaett verksamt medel för att stimulera arbete itjänstesektorn. Vi tror också att ett första steg skullekunna vara att införa en s.k. ungdomsskattsedel, somger ungdomar rätt att starta eget och utföra tjänsterriktade mot hushållen med kraftigt sänktaarbetsgivaravgifter och utan moms. Men, herr talman,jag vill betona att alla skattesänkningar på arbete fulltut måste finansieras.Nästan samtliga talare i debatten talar om olikavägar för att nå tillväxt och därmed skapaförutsättningar för nya arbetstillfällen. Ur ettkristdemokratiskt perspektiv är det angeläget attstanna upp något och beröra tillväxtbegreppet somsådant. Vad menar vi med tillväxt? Är alla former avtillväxt egentligen önskvärda? Och vill partierna idenna kammare styra tillväxten i önskad riktning?Kds menar att ekonomisk utveckling inte kan ellerfår mätas enbart utifrån ett snävt BNP-begrepp. Enverklig ekonomisk uktveckling innebär tillväxt av dentotala nationalförmögenheten. I denna måste vi räknain miljö och naturresurser, det mänskliga kapitalet,produktionskapitalet och de finansiella tillgångarna.Det här för oss in på den etiska dimensionen i denekonomiska debatten. Hederlighet och personligtansvarstagande är viktiga fundament, som sänkertransaktionskostnaderna och därmed bidrar till enökad effektivitet i ekonomin.När . North fick iekonomi, bekräftade detta att insikten om vikten avnormer och värderingar i en väl fungerande ekonomifaktiskt har spritt sig i vidare kretsar.Kristdemokraterna har varit en garant för att dessaresonemang har funnits med i finansplanerna. Nuåterstår att se om också anser att dettaär viktiga förutsättningar för en långsiktigt godekonomisk utveckling.Sammantaget, herr talman, måste de beslut somfattas i leda till att det skapas trovärdighetför den svenska ekonomin. Det är det enda sättet attskapa utrymme för räntesänkningar, för ökadeinvesteringar i företagen och därmed nyaarbetstillfällen. Vi kristdemokrater kommer att bidrivaen konstruktiv oppositionspolitik i den andan.Anf. 7 Finansminister ():Herr talman! Förra gången en finansminister stod iden här talarstolen i en allmänpolitisk debatt var imaj. talade då utifrån tron attbudgetunderskottet var 150 miljarder kronor.Oron var stor över att underskottet inte minskade mer,trots att den ekonomiska återhämtningen skönjdes.Nu, , har vi tvingats räkna uppunderskottet med på grund av denhöga räntan - mer än !Alla kurvor pekar uppåt, var det någon son nysssade om den ekonomiska utvecklingen. I det här falletär det en kurva som pekar uppåt och som faktiskt ärförskräckande till sin karaktär. Budgetunderskottetverkar nu någonsin kunna kommaatt passera 200 miljarder kronor.John sade beträffande sin första tid sompresident att det mest förvånande var att "allt lågprecis så illa till som vi hade påstått undervalkampanjen". Jag tvingas konstatera att uttalandetlika gärna skulle kunna ha fällts om ochvalrörelsen . Det var så illa.Jag har inget behov av att peka ut syndabockar.Jag vill se framåt. Men det är klart att när jag hör LarsTobisson beskriva de enorma framgångarna somligger bakom detta gigantiska budgetunderskott fårdet lätt ett drag av löje över sig. och hansparti har mer än några andra bidragit till den härsituationen.Om vi nu har en del tecken som pekar på enekonomisk återhämtning, framför allt iexportindustrin, låt oss glädjas över det, men det fåraldrig fördölja att de övergripande problemen är detstora budgetunderskottet, den höga arbetslösheten ochden ekonomiska politikens förmåga att mobilisera ettfolkligt stöd för att ta oss ur denna djupa kris.Ansvaretför att vi har hamnat där, , bär ditt partimer än något annat i denna riksdag. Jag hade intetänkt säga det - jag hade tänkt lämna det åtsidan - men med tanke på hur öppnardebatten måste det faktiskt slås fast.Jag hade tillfälle att diskutera meder ekonomiske talesman omModeraternas syn på skatter som det endainstrumentet i den ekonomiska politiken. och har höjt skattetrycket merän vid någon annan tidpunkt i modern tid. Det har integjorts vad gäller det skattetryck som man vanligenräknar i de skatter som faktiskt tas ut just , utan iform av att har medverkat till attutgifterna har rusat i väg. Utgifterna har resulterat iunderskott. Underskotten har resulterat i räntor.Räntorna har resulterat i ett framtida skattetryck ellerförsämrade sociala förmåner. Det är arvet, LarsTobisson. Detta kommer ingen förbi - allra minst densom nu har ansvaret för att sköta statens finanser.Men jag söker som sagt inte strid. Jag har helleringen ambition att peka ut några syndabockar, mennågon måtta bör det rimligen vara när man beskriverden period som ligger bakom oss. Det problem vi nuhar är det statsfinansiella problemet, och det måstelösas.Det är inte bara regeringen som har detta ansvar.Också har ett stort ansvar. Arbetslöshetenär som jag sade förut rekordhög, och investeringarnahar minskat dramatiskt . Den högarealräntan bromsar också den privata konsumtionen.Tillväxten har länge varit negativ, och statsskuldenhar passerat . Bidragsberoendet i detsvenska samhället har passerat alla rimliga gränser.Det är också ett arv som vi har att förvalta. Ohyggligtmånga svenskar är beroende av bidrag i olika formerför att klara sin försörjning. Socialbidragensomfattning har exploderat, bostadsbidragens antal ochvolym har exploderat ,antalet människor som lever på a-kasseersättningarhar exploderat. Summerar man detta är vi i ett lägesom visar på allt annat än en sund ekonomisksituation.Det är mot den här bakgrunden somåterhämtningen i ekonomin måste ses. Vi har enåterhämntning. Tillväxten förväntas bli ochkan komma att stiga till 1995. Exportsektorn ochindustriproduktionen leder utvecklingen. Tecken påatt även hemmamarknaden börjar komma i gång kanskönjas. Orderingången ökar för dehemmaproducerande företagen, och allt fler bliranställda i den privata tjänstesektorn. Dessa tecken ärbra, men det finns tre stora orosmoln i denekonomiska återhämtningen.För det första: Ett eventuellt nej i EU-omröstningen kommer att få stora konsekvenser påekonomin. Vi kan inte veta hur stora eller exakt vilkadessa effekter skulle bli, men det är uppenbart att ettnej skulle slå hårt mot den drivande kraften iekonomin - exporten - och dessutom få sådanaeffekter på ränteläget att dagens höga nivåerpermanentas. Ett nej skulle hota hela den ekonomiskaåterhämtningen.De som säger att man skrämmer med höga räntormåste väl rimligen konstatera att vi har höga räntor.Vi betalar redan en räntemarginal därför att det finnsen osäkerhet om ett svenskt EU-medlemskap. Det ärså situationen ser ut. I den meningen är en utvecklingsom rymmer ett nej i folkomröstningen naturligtvisnågonting som kraftigt kommer att hämma denekonomiska situationen i Sverige.För det andra närmar sig produktionstaket i vissadelar av industrin. Det kan leda till flaskhalsar iekonomin . En sådan utvecklingriskerar att driva upp inflationen och räntorna. Försysselsättningen och den långsiktiga tillväxten voredet förödande.Det tredje orosmolnet är den svagaåterhämtningen inom privat konsumtion. Den högaräntan och den svaga kronan gör att värdet påhushållens tillgångar minskar och viljan att sparaökar. Dessutom har en djup misstro mot denekonomiska politiken inneburit attmänniskor blivit osäkra på om samhället kommer attklara av att skänka dem trygghet i skiftande skeden avlivet. Den höga räntan och bristen på trygghetåterspeglar sig tydligt i den inhemska konsumtionen.Herr talman! Det nya ekonomiska läget innebärutmaningar för den ekonomiska politiken. Den högaräntan skapar som jag sade både flaskhalsar ochbromsar investeringar. Den höga räntan och lågakronkursen är grunden för att tudelningen avekonomin ökar. Den höga räntan har också ett stortnegativt genomslag på statens finanser, vilket desenaste siffrorna med all tydlighet visar. Dagensränteläge håller krampaktigt fast ekonomin i ett lägeav djupa obalanser.Det råder ingen tvekan om att det ärstatsfinanserna som skapar den oro på de finansiellamarknaderna som håller räntorna uppe, tillsammansmed osäkerheten om ett svenskt EU-medlemskap. Föratt få ned räntorna krävs då tre saker:För det första måste inflationen hållas låg.För det andra måste budgetunderskottet pressastillbaka. Förtroendet bland dem som lånar ut pengartill staten måste återskapas.För det tredje måste tal övergå i handling. Det gårinte att prata ned underskott, arbetslöshet och räntor.Det receptet har prövats. Det som krävs nu är intefyndiga namn på nya sparplaner; det som krävs ärhandling. Valrörelsen är över. Vi måste spara och arbeta. Besparingarnamåste bli verklighet - konkreta, skarpa beslut här iriksdagen. Miljard för miljard måste vi stänga detvåldsamma gap som finns i statsfinanserna. Det ärinte ett glamoröst arbete. Det kommer inte att skapapopularitet eller vinna opinionsframgångar, men detär ett arbete som måste göras. Det är ett arbete somskall göras för den svenska välfärdens skull.Vi kan skjuta det framför oss. Vi har skjutit detframför oss ett tag. Vi kan kanske hålla på ett tag till.Men förr eller senare kommer man till den punkten dåunderskotten måste hanteras. Det är för dem somkommer efter oss som jobbet skall göras. Det är i denmeningen en djupt moralisk fråga.Det finns en insikt i hela om hur allvarligtläget är. Det finns också en vilja i valmanskåren,bland det svenska folket, att nu vara med och ta ettordentligt grepp för att vrida utvecklingen rätt igen.Det mandatet har många av oss i denna kammarefått. Det är inte bara Socialdemokraterna som hardrivit en valrörelse där man pekat på allvaret istatsfinanserna. Det finns också andra partier här somhar gjort motsvarande i valrörelsen och faktiskt lyftfram behovet av statsskuldsbekämpning och avsanering av statsfinanserna. Många av oss har driviten valrörelse som utgått ifrån att vi skall sanerastatsfinanserna på ett sådant sätt, att vi kan stabiliseraskulden . Den målsättningen ligger givetvis där,och dit skall vi. Men för att det skall vara möjligtkrävs ett konstruktivt samarbete i . Att dömaav några av de inlägg som har gjorts här tyckerjag att det finns gott hopp om att vi skall nå en sådansituation.Jag har naturligtvis gått igenom samtligariksdagspartiers valprogram. Det är mot denbakgrunden ingen överdrift att påstå att det borde gåatt samla majoriteter för en lång rad beslut, både vaddet gäller skattehöjningar och neddragna utgifter.Men för att viljan skall bestå hos dem som hargivit oss uppdraget - hos svenska folket - måstepolitiken vara rättvis. Storleken på det löpandeunderskottet motsvarar ochsvensk. Att minska det är en börda som ingen kanbära ensam. Den måste bäras gemensamt. Alla isamhället måste nu dra sitt strå till stacken. Ingen kanstå utanför de uppoffringar som krävs, men ingenskall heller stå utanför de vinster vi kan få aven stram finanspolitik nu.Herr talman! Den ekonomiska återhämtningen ärstark just . Därför är det min bedömning att densvenska ekonomin både tål och behöver ett framtungtbudgetsaneringsprogram som klararav att pressa tillbaka underskottet tydligt. En sådantydlig signal skulle återskapa förtroendet förfinanspolitiken, och den skulle återskapa förtroendetför som nation. Den skulle också kunna sänkaräntorna och skapa stabilitet och trygghet förframtiden.All erfarenhet visar att det är svårt att drivaigenom en ekonomisk politik som slår rätt i tiden. Vihar sett många exempel på detta tidigare. Man harmissat åtgärder i förhållande tillkonjunkturutvecklingen. Man väntar ibland för längemed att fatta ett beslut, och då får åtgärden full effekti ett läge då det är för sent.Jag bedömer att vi nu har möjlighet att bryta detmönstret. och vinter behövs en politiksom resolut kan manövrera mot lägreunderskott. Genom att agera snabbt kan vi både pareraen hotande överhettning i vissa sektorer ochstabilisera de skenande statsfinanserna.I det socialdemokratiska valmanifestetpresenterade vi konkreta åtgärder till 61 miljarderkronor i budgetförstärkningar. Dessa sade nästanvarannan svensk ja till. Vi drev valrörelsen utifråndetta.Dessutom krävde vi ett öppet mandat av väljarnaatt vidta ytterligare åtgärder om det statsfinansiellaläget skulle kräva det. På grund av utvecklingen avbudgetunderskottet ser vi oss tvungna att användadetta mandat. Utgångsläget är 50 miljarder mer iunderskott än vad som bedömdes i maj månad.Vi skall naturligtvis använda detta mandat medförnuft. Den ekonomiska politikens mästerskap är nuatt finna en balans mellan de åtstramningar som krävsoch den luft under vingarna som ekonominsåterhämtning behöver.Det är lätt att se en situation framför sig där manär för brysk mot den privata konsumtionen för tidigtunder perioden och därmed får en situation däråterhämtningen inte riktigt får den kraft den behöverha. Avvägningen kommer här att vara det absolutsvåraste.Alternativet till åtstramning är att behålla de högaräntorna och inflationstrycket. Det alternativet är detfegaste, eftersom det inte kräver någon handling. Detkommer att innebära att obalansen i ekonomin ökarytterligare, och räntekostnaderna för staten kommeratt fortsätta att stiga. Det alternativet kommer att göraoss ytterst dåligt rustade för nästa lågkonjunktur.Varje miljard som vi underlåter att spara underden kommande uppgången kommer att kosta oss båderäntor och dåligt förtroende nästa gång ekonominvänder nedåt. Gör vi inte tillräckligt nu kommer vi attmöta nästa lågkonjunktur med små möjligheter attparera en eventuellt växande arbetslöshet.Det är allvar . läge är utomordentligtfarligt. Därför krävs handling och samarbete. Detstora hotet mot den svenska ekonomin är passivitet.Om vi i denna kammare förmår att arbetakonstruktivt i en anda av samarbete, och omsätta detvi alla sade i valrörelsen i handling, är jag övertygadom att vi tillsammans med det svenska folket förmåratt ta ur den djupa svackan. är det förmågan som kommer att prövas.Anf. 8 ():Herr talman! Till vill jag först gerådet att tvätta öronen med en spetsig tvål. Ellerkanske gäller det att plocka ut de ideologiskahörselskydden? I mitt anförande betecknade jagarbetslösheten som ett stort kvarstående problem.Som påminde om talade jag mycket omhur vi skall få till stånd nya riktiga jobb.Sedan är det nästan rörande med hans nyväckta tro på . Visst är det braatt vi har fått tillträde till den gemensammamarknaden med dess fria rörlighet för varor, tjänster,kapital och arbete. Men som f.d. ordförande ochnumera vice ordförande i kan jagförsäkra att det nästan inte ger oss något inflytande.Det dömer oss till fortsatt ställning som randstat, tillfortsatt utanförskap, och det lägger helaanpassningsbördan på oss här i Sverige.Göran hade en litet olycklig debut somfinansminister i denna debatt. Redan i förstameningen blev det fel. Förra gången en finansministerstod i denna talarstol var , inte i maj.Även i övrigt var inledningen förutsägbar, trots attGöran sade att han inte tänkt säga det hansade. Allt var förra regeringens, och särskiltModeraternas, fel. Men han kunde inte bestrida attden reala ekonomin går bra. Produktion ochförsäljning ökar.Det finns problem på den finansiella sidan, somjag tidigare uppehöll mig vid, och fårvänja sig vid tanken att mycket avgörs på ett områdesom han inte har beslutsrätt över. De viktigastebrytpunkterna under förra regeringsperioden varhöjningen av den tyska räntan , som leddefram till valutakrisen, och den amerikanska räntanshöjning , som satte igångränteuppgången i Europa.Det är därför viktigt vad vår egen riksbank gör,vars nyvalda fullmäktige just nu sammanträder.Regeringspartiets klokaste beslut var att tillfullmäktige utse ledande företrädare som inte ärpolitiker. Det ligger i linje med vadRiksbanksutredningen föreslog, den utredningen därjag själv var ordförande.Jag ger rådet att plocka fram denutredningen igen. Ni socialdemokrater reserverade erpå ren trots i allmän oppositionell anda. Vid ett ja tillEU kommer det att bli nödvändigt att genomföraförändringar som vi där föreslog.När jag säger att detta var klokt är det därför attjag förutser att företrädare för den gamlasocialdemokratiska kanslihushögern kommer attanstränga sig att värna penningvärdet. Vi ser nuoroande tendenser i vår ekonomi. Vi har alldeles klartstigande producentpriser.När företagen har fyllt ut den lediga kapacitetentvekar de beroende på osäkerhet omSocialdemokraternas politik och osäkerhet om vårtförhållande till EU att göra snabba investeringar. Definner att man inte kan åstadkomma en volymökning,och frestas då att istället möta en stigande efterfråganmed höjda priser.Riksbankens höjning av den korta räntan i augustivar givetvis politiskt ovälkommen. Men jag måstekonstatera att den inte var obefogad. Om nu inteGöran skyndar sig med besparingar, inteskattehöjningar, ligger en räntehöjning till i korten.Kjell-Olof kan inte ensam tillsammans medUrban klara detta med räntepolitiken. Jagtycker att inlägg tyder på växandeinsikt om vikten av utgiftsminskningar. Det går påtvärs mot uttalanden ochattacker under valrörelsen med kritik mot att rusta nervälfärden.Men vi moderater är inte långsinta. Vi hälsadevälkomna och stödde förslag från den förrasocialdemokratiska regeringen om att ta bort valuta-och kreditregleringarna, sänka marginalskatterna ochbegära medlemskap i samma sätt kommer viatt göra nu också. Vi kommer kanske att gå längre påmånga punkter när det gäller besparingar, men vikommer inte att motsätta oss dem.Vi kommer därmot konsekvent att motsätta ossskattehöjningar. Det är inte förenligt med fler jobb iden enskilda sektorn. Jag påminner än en gång omden fråga som jag har ställt så : Hur kanhöjda skatter ge fler jobb?Anf. 9 ():Herr talman! brukar gärna viljalikna , en mini-Sträng. börjadehan sitt anförande med att jämföra sig och säga sigvara i samma situation som en gång undrar: Vad blir det härnäst? Den allsmäktige?Jag ställde ett par frågor till . Denförsta gällde målet att statsskulden skulle sluta öka år1998. Jag tolkade det som att han i sitt anförandebekräftade att det målet ligger fast, och jag tycker detär bra. Det innebär att vi har att se fram emot en stramfinanspolitik med de stora besparingarna i början pådenna mandatperiod - besparingar som ärfördelningspolitiskt rätt utformade.Sedan ställde jag frågan: Vad tänker GöranPersson göra annorlunda än ? Detanförande han höll gav lika litet vägledning somregeringsförklaringen. Han sade att han ser stöd förregeringens politik, för skattehöjningar ochbesparingar. Blir det skattehöjningar medVänsterpartiet, och är det de tidigareregeringspartierna, däribland , som manförväntar sig skall ställa upp på besparingarna?Jag vill till säga att han skall tänkasig för väldigt noga. Om han börjar sinregeringsperiod med att riva upp ett antal för ossviktiga reformer och sedan förväntar sig att vi därefterskall ställ upp på besparingar, har han börjat i felände.Några villkor måste uppfyllas för att ochsvensk ekonomi skall gå en positiv framtid till mötes.För det första måste budgetunderskottet verkligentas ner och behovet av statlig upplåning därmed ocksåminska. Det innebär betydande systemförändringar,det innebär besparingar, det innebär vissaskattehöjningar - men inte på produktionen genomhöjningar av arbetsgivaravgifter och försämradevillkor för småföretagen, dvs. genom beskattande avriskvilligt kapital, utan framför allt genom skatt påmiljöstörande verksamhet, osv.Om vi inte får ner statens upplåningsbehov, finnsen uppenbar risk att staten genom sittupplåningsbehov tränger undan näringslivetsmöjlighet att klara sitt kapitalbehov. Det komhäromdagen en varning från Aktiefrämjandet, som jagtycker att har all anledning att taallvarligt på.För det andra måste vi få ner räntorna. Dagenshöga realräntor försvagar och försvårar en ordentligkonjunkturuppgång. Investeringarna skjuts påframtiden, och det innebär att de investeringar somskulle kunna skapa de nya jobben inte kommer tillstånd. För att räntorna skall kunna sänkas förutsätts enstram finanspolitik, men en finanspolitik med rättinnehåll.För det tredje måste arbetslösheten bekämpas påett mycket kraftfullt sätt, genom satsningar påsmåföretag, ny teknik, miljöföretag, osv. Vi har ocksåi det här sammanhanget föreslagit en skatteväxling,något som var först med att tala om. Jagnoterar att nämnde att varnågon form av upphovsman till skatteväxlingstanken.Vår idé om skatteväxling växte fram långt innanMiljöpartiet över huvud taget var påtänkt.Till sist, herr talman, några ord om EU-frågan.Den tycks ha blivit ett problem förSocialdemokraterna. Man aktualiserade EU-medlemskapet som en fotnot i ett krispaket hösten1990. utnyttjar man den s.k. ekonomiskakrissituationen genom att inte utnyttja det EU-stöd vikan få och som har förts fram. Det är fel väg att gå,att som Socialdemokraterna gör i sin motion börjamed att dra ner miljöstöden och göra besparingarinom det området. De har inte utnyttjat EU-avtaletsalla möjligheter.Anf. 10 ():Herr talman! Valrörelsen är över, sade GöranPersson. Det kan man sannerligen säga. har nog skapat mycket höga förväntningarvad gäller den kommande ekonomisk-politiskapropositionen. Jag hoppas livligt att deförväntningarna infrias, för annars tror jag att det kanbli väl stora problem.Det var bra att talade om vikten avett ja i folkomröstningen om medlemskapet i EU, menjag beklagar att han ingenting sade om vad dettamedlemskap skall användas till. Man får inte - somBirger , tror jag det var, påpekade - lura sigsjälv att tro att medlemskapet löser alla problem. Såär det ju inte, utan vi måste själva gripa oss an med attlösa våra egna problem. Det blir förvisso lättare vidett medlemskap än vid ett utanförskap, men vi måsteändå själva fatta de svåra besluten.Jag beklagar att inte kunde säganågonting om hur han avser att användamedlemskapet för att främja den ekonomiskautvecklingen i . Han sade t.ex. ingenting omdet gemensamma arbete som pågår inom ramen förden ekonomiska politiken vad gäller miljöskatter ochen väl fungerande arbetsmarknad.Min fråga kvarstår därför: Är det så att GöranPersson delar min bedömning att en rörlig och välfungerande arbetsmarknad är att föredra framför enstel sådan, som därmed ställer krav på än störrebesparingar för barnfamiljer och pensionärer, ochvilka förslag - om några - har i såfall?Det var dessutom utomordentligt anmärkningsvärtatt i detta långa anförande inte ensförsökte foga in de åtgärder som aviseras i någon sortsstrategi för den långsiktiga och dynamiskautvecklingen i .