prot · GH0993 · 1994-04-21 00:00:00 — Låt mig bara understryka det som PierreSchori var inne på i slutet, vikten av nära kontaktermed företrädare för olika meningsriktningar i dessaländer. kanske inte tycker om att jag,när jag blir inbjuden av den ryske utrikesministerntill hans valrörelse i , åker dit ochförsöker ge de demokratiska krafterna den lillahjälpande hand som jag möjligen kan ge. Trotskritiken tänker jag fortsätta med detengagemanget. Trots de synpunkter som kan finnastänker jag fortsätta att utveckla kontakter ochförsöka ge hjälp och stöd till , ochLitauen.Ifall , som reser så mycket i världen,också reste ibland till , ochLitauen, så tror jag detta vore en betydande fördel.Anf. 22 ():Herr talman! Jag hade inte tänkt lägga mig i dennainterpellationsdebatt, men när statministern tycktesig se mig där uppe när han tydligen tänkte på endebatt om här i kammaren för några årsedan, så kanske jag ändå skall rätta till saker ochting i protokollet.Det handlar om en del av en mytbildning som bl.a.Anders har ägnat sig åt genom avanceradcitatkonst. Det var en debatt då jag här i kammarenförsvarade ett utlåtande från utrikesutskottet, somäven dagens utrikesminister stod bakom. Viavvisade ett motionsyrkande av den nuvarandemoderate partisekreteraren. Det handlade om vadsom var det klokaste sättet att stödja denbaltiska frigörelseprocessen.Jag ville säga detta för att motverka fortsattmytbildning.Låt mig sedan bara helt kort instämma i berömmetav statsministerns välskrivna interpellationssvar.De rådgivare han haft när han skrev det talet varväl valda.Anf. 23 Statsminister ():Herr talman! Jag lyckades inte i hastigheten hittacitatet från , men jag skall be att fåvidarebefordra det till alla som är intresserade avdet.Man kan behandla sin egen historia litet olika,. Det går icke att förneka attriksdagsman det begav sigibland tillhörde de hätskare när det gällde utfallenmot dem som då -- de var inte så många -- förordadefrihet för , och . Man kaninte heller förneka att riksdagsman det begav sig, när vi förde denengagerade debatten om huvudvida frihetverkligen var en förutsättning för fred i -- vivar några som dristade oss att hävda det -- tillhördedem som mest engagerat, mest militant ochförmodligen dessutom med övertygelse hävdademotsatsen.Anf. 24 ():Herr talman! Det här är kanske ett sidospår idebatten. Men de citat som statsministern intehittade är . Det var i dåjag, liksom statsministern, hade börjat åka till debaltiska staterna för att försöka hjälpa till medorganisationsarbetet i de partier som då bildades.Det citat som har svängt sig med ärtaget ur sitt sammanhang. Jag beklagar attstatsministern har fallit för sin försvarsministersdåliga citatkonst.Anf. 25 Statsminister ():Herr talman! Jag är tacksam för att jag lyckadesriva upp här, för då fick jag tillfälleatt bläddra litet i papprena och kunde hitta citatet.Det blir alltid bättre så, och på den punkten är vinog eniga.Citatet hittade jag dock inte hos --han brukar också vara noga med citat -- utan i enbok av Per som i den mån har läst den, och det kan jag i och för sig förstå,trots allt rekommenderas till läsning.Så här sade i utrikesdebatten 1988riktat till riksdagsman : Det finnsde som eftersträvar ökad turbulens i det baltiskaområdet. En moderat ledamot av riksdagensutrikesutskott ansåg i entidningsartikel att bör agera för att brytaloss , och frånSovjetunionen. Det vore betänkligt om sådanautrikespolitiska stolligheter spreds utanförextremmoderaternas krets.Låt mig bara med tillfredsställelse notera att detsom då kallade för stolligheter somicke fick spridas utanför extremmoderaternaskretsar tack och lov nu är så vitt spritt att det är enuppfattning som omfattas av nästan varje annandemokratisk politiker i världen. (Applåder)Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1993/94:117 omSverige och EU:s försvarsplanerAnf. 26 Statsminister ():Herr talman! har ställt ett antalfrågor om inställning till det utrikes- ochsäkerhetspolitiska samarbetet inom den europeiskaunionen.Innan jag söker besvara de konkreta frågor HansGöran ställer vill jag betona attutvecklingen av en gemensam utrikes- ochsäkerhetspolitik inom ramen för den europeiskaunionen är en förutsättning för fred och stabilitet imorgondagens . harstabiliteten i vilat främst på den militärastyrkan i de båda allianssystem som dominerat deneuropeiska kontinenten. Men även om krigetkunde förhindras, och de västeuropeiskademokratierna fick utveckla sina samhällen och sittsamarbete i fred, var detta en situation som snarareförvärrade än löste de grundläggandesäkerhetsproblemen i centrala, östra och sydöstraEuropa.Vi har lämnat det blockuppdelade Europabakom oss, och vi befinner oss i ett skede avsökande efer nya och bättre former förfredssäkrande i i dess helhet. För mig är deten självklarhet att bör spela en aktiv ochpådrivande roll i detta arbete. Om en gemensamsäkerhet aldrig var möjlig så länge den grundadespå förtrycket av nationer och individer i halvaEuropa, öppnas nu möjligheten i ett därpolitiska och ekonomiska värderingar kommitvarandra långt närmare än kanske någonsintidigare.När vi diskuterar argument för Sverigesmedlemskap i den europeiska unionen har detalltför länge funnits en tendens att se utrikes- ochsäkerhetspolitiken som ett problem snarare än somen möjlighet. Enligt min mening är den möjlighetmedlemskapet ger att aktivt delta i utformningen aven gemensam utrikes- och säkerhetspolitik ett av deallra viktigaste argumenten för ett medlemskap.Skälen till detta är dubbla. Dels är det uppenbartatt ett starkt utvecklat utrikes- ochsäkerhetspolitiskt samarbete ligger i deneuropeiska fredens och stabilitetens intresse, ochdärmed är det inte bara rimligt utan ocksåangeläget att vi bidrar till denna utveckling efter vårförmåga. Dels innebär ett svenskt medlemskap idetta samarbete att den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken får en starkare nordeuropeiskdimension och därmed bättre kan bidra till säkerhetoch stabilitet också för vårt område och vårt land.Som påpekats bl.a. i den konsekvensutredning somgjorts av de f.d. kabinettssekreterarna innebärmedlemskapet i unionen och dess utrikes- ochsäkerhetspolitik ett säkerhetsplus för . Jagtror att det vore mycket oklokt att bortse fråndenna viktiga del av frågan.Den långsiktiga betydelsen av en gemensamutrikes- och säkerhetspolitik kan väl illustreras avutvecklingen i det sönderfallande . Härhar med tragisk tydlighet visats de brister somfortfarande finns i utrikes- och säkerhetspolitisktsamarbete inom . Ingen kan rimligen draslutsatsen av det som hänt och händer där att detbehövs mindre av samarbete kring dessa frågor iEuropa -- slutsatsen att det behövs långt mer bordei stället vara självklar.Detta samarbete behöver utvecklas i olika forumoch former. Från svensk sida fäster vi stor vikt vidutvecklingen av den europeiska säkerhets- ochsamarbetskonferensen, ESK, och har juunder senare år haft en mycket central roll i dessarbete. Vi har blivit mer medvetna än tidigare omdetta samarbetes möjligheter, inte minst när detgäller olika former av konfliktförebyggandeverksamhet, men också om de begränsningar somligger i såväl dess former som dess disparatamedlemskrets.När vi strävar efter ett allt aktivare svensktdeltagande i de europeiska säkerhetsfrågorna skerdet dels mot bakgrund av vår övertygelse om vadden europeiska utvecklingen kräver, dels motbakgrund av våra egna nationellasäkerhetsintressen.Därför är det viktigt att konstatera att vi alltjämtbibehåller vår militära alliansfrihet. Det militäraförsvaret av för den händelse vårt landskulle hotas är en uppgift som vi varken kan ellervill begära att någon annan skall ta ansvaret för.Och vi tar konsekvenserna i form av satsning på ettmodernt och allsidigt totalförsvar.Låt mig mot denna bakgrund kort söka svara på deav ställda fem frågorna.Vad först gäller den västeuropeiska unionen, VEU,har uttalat att ställning till formerna förSveriges samarbete med denna kan tas i sambandmed att vi blir medlemmar. Eftersom Sverigealltjämt är militärt alliansfritt kan jag dock inte seatt det ställningstagandet efter ett ja ifolkomröstningen skulle kunna bli ettställningstagande för medlemskap.Däremot har ett starkt och påtagligtintresse av att som observatör kunna följa VEU:sarbete. Detta medför inga militära föpliktelser menger oss en större möjlighet att bidra tillutvecklingen av t.ex. fredsskapande verksamhet.VEU har ju t.ex. en roll när det gäller de samladeinsatserna i det f.d. Jugoslavien.När det gäller den andra frågan om den framtidautvecklingen mot ett gemensamt försvar harregeringen sagt att vi kommer att ta ställning tillden utveckling som kan komma att aktualiseras, attvi inte har för avsikt att bromsa denna i denutsträckning som andra länder väljer att gå vidare,men att våra nationella intressen kommer att varaavgörande för vårt nationella ställningstagande.Varje konkret steg i denna riktning kräverenhällighet mellan medlemsstaterna. Konkreta stegi denna riktning kräver fördragsändringar sommåste underställas varje parlament, också , för godkännande. Vid viktigare sådanaändringar är jag övertygad om attfrågan om folkomröstning kommer att aktualiseras.Det är dock viktigt att konstatera att utvecklingenav samarbetet i innefattar vissa frågorockså av försvarspolitisk karaktär. Främst handlardetta om förberedelser för och genomförandet avolika typer av fredsbevarande insatser. På dettaområde har vi tagit betydelsefulla steg mot ettnärmare nordiskt samarbete, som vi nuförbereder ett deltagande i det s.k. PFP-samarbetetmed NATO och andra europeiska länder.Det finns mycket starka skäl för att fortsätta arbetetmed att utveckla detta samarbete, och jag tror attdet kommer att bli ett alltbetydelsefullare inslag också i våra egnaförsvarspolitiska satsningar. Låt mig också nämnaden hjälp vi ger de tre baltiska staterna attorganisera en gemensam bataljon förfredsbevarande insatser.Vad den tredje frågan angår har inte settnågot behov av att begära några undantag. Varjebeslut av den art som åberopas i interpellationenförutsätter enhällighet. Att begära undantag voredärmed en logisk orimlighet. Vi kommer att prövavarje fråga för sig utifrån de förutsättningar somföreligger.Frågan om de brittiska och franskakärnvapenstyrkorna -- som omfattas av Francksfjärde fråga -- rör främst dessa båda ländersnationella försvarspolitik. De har icke gjort någraerbjudanden om att avstå från sin nationellakontroll över dessa styrkor, och att sådana skullegöras bedömer jag som ytterligtosannolikt. Oavsett detta avser självfalletinte att engagea sig i några gemensammakärnvapenstyrkor.Vad beträffar det svenska öppningsanförandet den1 -- femte fråga -- var dettaett resultat av ett samråd mellan regeringspartiernaoch den socialdemokratiska oppositionen. Detgällde även dess formuleringar omsäkerhetspolitiken.Vad angår önskemål om att det i dettaanförande även skulle sagts att vår säkerhetspolitik''skall syfta till neutralitet i händelse av krig'' vill jagbara erinra om att denna formulering inte längreanvänds, utan den har ersatts av andra.Låt mig avslutningsvis säga att utvecklingen mot engemensam utrikes- och säkerhetspolitik kommeratt ske gradvis, och att jag skulle tro att vi sommedlemmar ställda inför de faktiska frågornasnarare kommer att tycka att utvecklingen går förlångsamt än att den går för snabbt. Inom dennaeuropeiska ram kommer vi att fortsätta dentradition av aktiv utrikespolitik som sedanlänge har.Det ligger alldeles entydigt i de europeiskasmåstaternas intresse att den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken utvecklas. Vi har allanledning att fästa särskild vikt dels vid att den såsnabbt som möjligt kan inkludera såväl decentraleuropeiska som de baltiska länderna, delsvid att dialogen med stater som ochUkraina kontinuerligt fördjupas.I samtliga dessa hänseenden ser vi också hurutvecklingen fortskrider på ett sätt som vi haranledning att välkomna. Inom den europeiskaunionen förbereds nu det vidare arbetet med dens.k. stabilitetspakten grundad på det s.k.Balldaurinitiativet. Och det faktum att såväl Polensom under den senaste månaden söktmedlemskap visar unionssamarbetets betydelseockså för de centraleuropeiska ländernas framtidautveckling och säkerhet.Anf. 27 HANS ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsministern fördet utförliga svaret. Jag vill -- i likhet med vad somgörs i svaret -- börja med att säga några allmänaord.Jag anser att det är av stor vikt att vi företräder enlinje som innebär att vi verkar för gemensam ellerkollektiv säkerhet på det globala planet. Detförutsätter att vi har ett starkt och förhoppningsvisreformerat FN som kan verka i den riktningen.Men FN behöver också anknytningar till de olikavärldsdelarna. Det är därför som det är angläget attdet också finns en aktiv verksamhet även i Europaför att åstadkomma en kollektiv och gemensamsäkerhet.En kollektiv och gemensam säkerhet kanemellertid inte åstadkommas utan att dessa organär allomfattande. Det är därför som Förentanationerna är universellt. Universalitetsprincipenär av grundläggande betydels. Detsamma måsteockså gälla i de olika världsdelarna, inklusiveEuropa, nämligen att det är allomfattande för attdet skall kunna bli verkningsfullt.Av statsministerns svar framgår att vårsäkerhetspolitik inte längre skall syfta tillneutralitet i händelse av krig. Visserligen görstatsministern detta till en formuleringsfråga, meni realiteten har regeringen övergivit dennaståndpunkt om en militär alliansfrihet som syftar tillneutralitet i krig. Det är inte någon överraskningmed tanke på statsministerns, försvarsministernsoch utrikesministerns tidigare uttalanden. Jagbedömer nu statsministerns svar som en definitivbekräftelse på att denna ståndpunkt är övergiven,vilket står i klar kontrast till denregeringsdeklaration som avgavs vidregeringstillträdet . Där sades det klart ochtydligt att hållning är alliansfrihet i fredsyftande till neutralitet i krig.Min ståndpunkt är att skall föra just ensådan politik. Denna ståndpunkt är densamma somfastställdes vid den senaste socialdemokratiskapartikongressen, då det uttryckligen användes justde formuleringar som jag här har omnämnt.Det finns i rådande utrikespolitiska läge behov avatt upprätthålla neutraliteten i händelse av krig.Argumentet att neutraliteten har förlorat sinmening genom det upphörande ärenligt min mening inte riktigt. var neutraltlångt innan det började. har fört en principiellneutralitetspolitik. Man skulle kunna hävda attneutralitetspolitiken är tidlös i den meningen attden alltid är aktuell.Vår alliansfria politik syftande till neutralitet i krighar också haft en stor betydelse på detinternationella planet för att vi skall kunna verkaaktivt för fred, solidaritet och samförstånd. Det haruppstått nya motsättningar, både i och i denövriga världen, som understryker att behovet av vårtraditionella säkerhetspolitik fortfarande finns.Den gemensamma utrikespolitiken kan skapaproblem för en neutral stat i flera avseenden.Allvarligast är att man kan besluta om sanktionermot ett krigförande land som en neutral stat intekan delta i utan att bryta mot neutralitetsrätten.Detta kräver att restriktioner eller förbud tillämpaslikformigt mot krigförande länder. En neutral statmåste också kunna föra en självständighandelspolitik, både i fredstid och -- ännuviktigare -- när ett krig pågår. Ett svensktdeltagande i en ekonomisk och monetär union sominnebär ett uppgivande av nationell beslutanderättpå betyelsefulla områden kan inte förenas medneutralitetspolitiken.Anf. 28 ():Herr talman! Det är naturligtvis en oerhört viktigdebatt som här förs och som har förts under flera åri när det gäller förhållande tillEuropeiska unionens säkerhetspolitik. Vi kommeratt få föra denna debatt med ökad intensitet införfolkomröstningen om medlemskapet.Carl Bildt sade att vi har tidigare talathögt om världen, man att det har varit tyst omEuropa. Det får ju inte heller bli tvärtom, att detblir tyst om världen utanför medan vi bara talar omEuropa. Jag menar att det inte finns någon hållbarframtida stabilitet i , om Europasomgivningar präglas av instabilitet, krig och kriser.Ytterst är den globala freden och stabiliten enförutsättning också för fred och stabilitet.De ekonomiska och sociala klyftorna i världen ärstora. Förtrycket av mänskliga rättigheter, militärupprustning, religiösa och etniska konflikter pågåri närområde. Problemen finns inte bara iJugoslavien. Detta får till följd en omfattandemigration som vi känner av också i Europa.Den fråga jag ställer mig är vad unionens politikbetyder för den grundläggande och övergripandesäkerhetspolitiken i världen? Kommer dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken attutformas för att främja fred, säkerhet och frihet ivärlden? Vad blir det för politik i ,och ?Som ledamot av EG-delegationen har jagförmånen att få resa och träffa politiker i Europa.Jag har träffat många i , , Italienosv. som jag känner mig uppmuntrad av, vilka istort sett har samma uppfattning som jag. Men jagträffar också andra som har helt andrauppfattningar.I det tyska Bundeswehrs strategidokument frånnovember 1992 sägs att upprustningen av den tyskaarmén syftar till att stärka möjligheten attupprätthålla den fria världshandeln och denobehindrade tillgången på marknader och råvaroröver hela världen.Eftersom en armé skall skapas frågar vi våra vännerute i var fienderna finns. ExempelvisJacques Delors säger att man inte kan begränsa sinhorisont till och att det omkring oss skapaskombinationer av maktbegär, nationella upproroch underutveckling. Detta innebär potentielltfarliga situationer som innehåller destabilseringensfrö.Villem van Eekelen, VEU:s generalsekreterare,sade att VEU, den kommandemilitära unionen som är en del av Europasutveckling, skall stå klar att handla på egen handför att säkra unionens intressen överallt i världen,om och blirhandlingsförlamade. Han säger också att vi skallvara i stånd att intervenera på egen hand, såvälinom vår egen kontinent som i andra delar när detvitala intresset för europeiska medborgare hotas.Jag skulle vilja veta vad statsminister om den här typen av formuleringar som vanEekelen använder. Skall verkligen dengemensamma försvarspolitiken eller någon annansamfälld försvarspolitik gå ut på att arméstyrkorskall ingripa runt om i världen när vi själva tyckeratt våra intressen hotas och FN inte ställer upp påvår sida? Vi behöver räta ut dessa frågetecken.Svenska politiker behöver ge någon sorts svar.Det är enligt min mening inte baraWarszawapakten som har existerat i vår historia. Påden europeiska kontinenten har faktiskt tvåvärldskrig satts i gång av europeiska stormakter.Jag har själv som ung upplevt det senastevärldskriget.När vi reser runt i världen, i ochAfrika, möts vi av ståndpunkten att hardragit upp gränser för andra folk -- gränser som intehar varit naturliga. Man har ''lagt rabarber på''deras råvaror till låg ersättning. Dessa historiskaomständigheter är också källor till vår tids lokalakriser och konflikter, vilka talarom.Från den europeiska scenen har stormakter dragit igång kolonialkrig på andra kontinenter, även underde . Historien förskräcker imånga avseenden.Vilken utrikes- och säkerhetspolitik kommerBerlusconi och liktänkande ute i att viljaföra? Som Europapolitiker får både ochjag numera nyfascister som bordsgrannar vidmiddagar ute i . Det är viktigt att vi församtal också med dem. Vad säger tillextremhögern i om framtida rollpå världsarenan?Slutligen måste vi tänka oss in i situationen att vi ifolkomröstningen säger ja tillformuleringarna i . Där ingår vissamålsättningar för den gemensammaförsvarspolitiken och ett eventuellt gemensamtförsvar.Inom något år kommer då frågan om vi skall varamed eller inte i Europaarmén. Då krävs, enligt CarlBildt, enhällighet. Hur skall vi göra om det krävsenhällighet och vi lovar att inte hindra beslutet?Accepterar EU inom begreppet enhällighet att ennation avstår från att rösta eller inte deltar i mötet?Anf. 29 går till . 30 ():Herr talman! Jag vill ta upp försvarsindustrins rollnär det gäller säkerhetspolitiken. Försvarsindustrinspelar ju en vital roll i säkerhetspolitiken, men denförekommer inte i debatten om neutraliteten. Detgör den inte heller i utredning omden svenska säkerhetspolitiken, där hankonstaterar att vi fortfarande kan vara neutralaäven vid medlemskap i unionen.Den svenska försvarsindustrins starka ställning hartidigare motiverats med att vi skall göra osstrovärdiga som en neutral stat. Vi skall kunna varaoberoende och producera våra egna vapen.Nu går försvarsindustri in i ett alltmerorganiserat samarbete i . Såvitt jag förstårhar tagit ställning för att Sverigeskall vara med i EIPG, , som det tidigare hette. Det ärinte något som jag tycker att vi har diskuteratordentligt här i . Det stod vi borde överväga att gå med i EIPG. Sedankunde man plötsligt läsa i attSverige redan har ansökt om medlemskap. Dettahar, såvitt jag förstår, beslutats i Utrikesnämnden.Men vi i har inte direkt diskuterat detta.Det är mycket allvarligt att förutsättningarnaändras för en neutralitetspolitik utan att någondiskussion förts i . Det är över huvudtaget väldigt få ledamöter som känner till att vialltmer glider in i detta försvarssamarbete. Som jagser det ändrar detta helt och hålletförutsättningarna för en neutralitetspolitik. Nuheter organisationen inte längre EIPG, utanWEAG -- Western European Armament Group.WEAG ingår nu i VEU och har flyttat sitt säte tillBryssel. Det visar vad som exakt håller på att ske.En del av VEU kommer sedan att vara det organsom genomför de beslut som fattas inomEuropeiska unionen när det gäller militära frågor.I WEAG finns också något som heter somär en kursverksamhet där FMV finns representerati det råd som planerar kursverksamheten. Svenskatjänstemän och personer från försvarsindustrin hardeltagit i de kurser som syftar till ett gemensamtsynsätt och till ett samarbete när det gällerforskning om, produktion och försäljning av vapenute i världen.Jag kan inte se annat än att vi håller på att glida ini ett försvarssamarbete. Därmed tappar vi våramöjligheter att över huvud taget kunna hävda att vikan vara neutrala eller alliansfria. WEAG består avNATO-stater i . I så fall är vi redan halvvägsinne i en militärallians. Detta vill jag att vi skalldiskutera ordentligt innan smygs in i ettmilitärsamarbete av den här typen. Plötsligt kan vibefinna oss halvvägs inne i NATO utan att enordentlig debatt har förts vare sig i riksdageller ute i samhället. De flesta människor kännerinte till vare sig WEAG, IEPG, ellerexempelvis EUCLID -- NATO-staternas hemligamilitära samarbetsorgan -- som också harett intresse av att vara med i.Jag vill veta hur statsministern ser på allasamarbetsplaner och att vi tillsammans medallierade stater deltar i produktion och utvecklingav vapen.När vår försvarsindustri integreras på ett sådantsätt, kan det gå ihop med att vara en alliansfri ochneutral stat? Har vi då inte redan övergett denmöjligheten? Vi kommer att stå inför fakta. Närman skall revidera ochdet gäller den gemensamma försvarspolitiken stårvi inför det faktum att vi redan är så integrerade attvi inte är alliansfria eller neutrala utan att bara haratt fullfölja det hela.Statsministern sade att det går litet väl långsamt.Jag tycker att det går litet väl fort. Plötsligt har viglidit in utan att vi har haft någon riktig debatt. Jagskulle vilja citera som i endebattartikel i skrev att det försttas ett rejält beslut och sedan kommer debatten.Jag tycker inte att det skall gå till så.Säkerhetspolitik måste vara något som folket stårbakom och som folket är med på. Säkerhetspolitiki en demokrati är något som är för folket. I entotalitär stat har man militären mot folket, men i endemokrati måste vi ha en säkerhetspolitik som helafolket ställer upp på. Då måste vi också veta vadsom pågår.Anf. 31 Statsminister ():Herr talman! Mycket kan man säkert anklaga migför -- en del med rätta och en del med orätt -- meninte för att försöka lägga locket på ensäkerhetspolitisk debatt. Tvärtom håller jag igrunden med i det hon sade påslutet.