prot · GH0994 · 1994-04-22 00:00:00 — Juridiken haralltså tagit över politiken, och det var det somgjorde att vi sade nej till EES-avtalet.Men ett medlemskap i unionen innebär judessutom att vi flyttar de politiska besluten rörandeden ekonomiska politiken och alla beslut som rörutrikes-, säkerhets- och försvarspolitik från densvenska . Det är mycket mer än vad somomfattas av . inflytande ärnaturligtvis litet, eftersom vi är ett litet land. Mende andra länderna får ett stort inflytande överSveriges politik.EU-vänner brukar säga att vid ettmedlemskap får rösträtt i . Det handlaregentligen om . Jag tror att det vore merrätt att säga att stater -- med sin politikoch sina politiska företrädare, exempelvis extremhöger i efter det senaste valet -- kommer attfå rösträtt i den svenska . Det är inte visom får rösträtt i EU, utan det är EU som fårrösträtt här.Anf. 76 () replik:Herr talman! driver linjen''ensam är stark''. Men ensam är stark är en falskparoll. Hela den politiska tradition som vi har hafti , folkrörelsernas, arbetarrörelsens ochdemokratins tradition, bygger på den motsattaföreställningen, nämligen att det är tillsammanssom vi kan vinna inflytande och påverka vårframtid.Detsamma gäller internationellt. Ett enda litet landhar mindre möjligheter att påverka sitt och sinomgivnings öde än flera länder har i samverkan. Enpolitisk union ger oss alltså möjligheter till envidgad suveränitet och ett vidgat inflytande övervår egen tillvaro. Därför är det så angeläget att vigår in i den europeiska unionen.Såsom nu lägger upp det hela finnsdet två alternativ: ett fortsatt ellermedlemskap i den europeiska unionen. Då är dethelt uppenbart att det senare, medlemskapet, geross större möjligheter till påverkan, inflytande ochtill reell suveränitet. För min del är jag övertygadom att det blir slutsatsen som svenska folket drarden 13 november.Anf. 77 ():Herr talman! Jag skall inskränka mig till att tala omen del av betänkandet där något som engagerar ochoroar många medborgare tas upp. Förhoppningsvishar vi kunnat bemöta detta i betänkandet. Detgäller säkerhetspolitiken och den europeiskaunionen.Våra militärexperter, inklusive överbefälhavaren,har officiellt deklarerat vad vi alla har anat,nämligen att inte längre utgör något akutmilitärt hot mot vårt land. Faran för ettöverraskande anfall från Warszawapaktsstyrkor iRyssland, , och DDR, som underårtionden betraktades som det allvarligaste ochmest sannolika krigshotet, är ju borta. Därmed harockså villkoren för vår säkerhetspolitik och våraförsvarsutgifter förändrats.Sveriges säkerhetspolitiska handlingsutrymme harökat kraftigt. låg vi ju klämda mellanmilitärpakternas sköldar i terrorbalansens tid. Dethar i det här läget på ett sätt blivit lättare ochmindre farligt att bedriva säkerhetspolitik. Mensamtidigt har nya, svårlösta och arbetskrävandeproblem dykt upp. Det djupfrystehistoriska konflikter och stängde in världen ikonstlade block, i en del fall i onaturligastatsbildningar. Vi ser det som grymmast i f.d.Jugoslavien och i flera republiker i det fornaSovjetunionen.Just nu är Bosnien blödande sår, och allaländer har en del av ansvaret för den utdragnatortyr som folket där utsätts för. Jag är varmanhängare av en union mellan folk, menjust nu känns det svårt att tala om en europeiskidentitet. Klockan är på , ochalltför litet har gjorts alltför sent.Jugoslavienkrisen fastnade, det är sant, mellan denvästeuropeiska integrationsprocessenssjälvupptagenhet och den överskuggandefokuseringen på Sovjetväldets upplösning. Ändå,herr talman, måste vi arbeta vidare, dels medomedelbara åtgärder för Bosniens folk, dels för envaraktig fredsordning på Balkan.Men ingen europeisk region går fri från faran avaggressiv nationalism, internationell maffia,miljöförstöring, rasism, massarbetslöshet ellersocial oro. Demokratin är hotad i , både iöst och väst. Vi har Zjirinovskij i och Finioch Berlusconi i Italien.Vi vet skälen till Zjirinovskijs möjligheter att vinnaframgång: den sociala oron, traumat över att haförlorat ett fosterland i det forna ,osv. och representerar ett annat hotmot demokratin, nämligen det mot politiken -- ochdetta mitt i och EU:s hjärta. Jag menar attdet därför behövs en kraftsamling av Europasdemokrater och antifascister. Jag anser själv att denmest trovärdiga punkten för att samla krafterna i endemokratisk motoffensiv ligger inom ramen för detsamarbete som bedrivs i den europeiska unionen.De problem som jag har nämnt kan naturligtvis intelösas med militära medel. De måste tacklas genomsamarbete över gränserna. Att väva samman folkoch nationer genom allsidiga kontakter ochfrivilliga avtal till ömsesidig nytta är den viktigastefredsfaktorn . Vi som vill att blirmedlem i den europeiska unionen ser i EU inte ettfärdigt projekt utan ett historiskt instrument förvåra sociala, politiska och kulturella ambitioner.Ibland möter vi invändningar mot ett EU-medlemskap som speglar en oro över att vi skulletvingas in i militära äventyr och allianser. Mitt svarär att vi varken kan tvingas till att eller bör ändravår säkerhetspolitiska linje. Vår militäraalliansfrihet har varit oerhört lyckosam. Den haruppfyllt sitt huvudsyfte: att hålla oss utanför krigoch bevara vår handlingsfrihet.Socialdemokratin har under fleraårtionden arbetat för en alleuropeisk fredsordning,för en framtid bortom murar, militärpakter ochneutralitet. Men just nu vet ingen hur dennafredsordning kommer att gestalta sig i Europa.Därför gör vi rätt i att inte ändra vår huvudlinje: attstå utanför militära pakter och bidra aktivt överalltdär vi kan det till gemensamma säkerhet.I det betänkande från utrikesutskottet som vi nubehandlar har utskottet i stor enighet slagit fastSveriges kurs när det gäller säkerhetspolitikenockså inför folkomröstningen. Vi framhåller ibetänkandet att det i inte finnsnågra hinder för att varje land inom EU bibehållerkontrollen över sin utrikes- och säkerhetspolitik.Där finns inget som säger att ett medlemskapförpliktigar till något militärt samarbete.Det råder vad man skulle kunna kalla dubbla vetoninom EU när det gäller säkerhetspolitiken, avungefär samma art som i . Kravetpå enhällighet i alla viktiga frågor är att likställamed ett veto. skiljer på två olikaslags beslut inom den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken. Det ena slaget av beslutinnebär att medlemsstaterna fastställer engemensam ståndpunkt, vilken därefter skall varavägledande för varje land. Sådana beslut fattas avministerrådet och alltid med enhällighet.Det andra slaget av beslut avser s.k. samfälldaaktioner. Även beslut att inleda sådana aktionerfattas av ministerrådet med enhällighet. Frågorsom rör försvaret är uttryckligen undantagna fråns.k. Vid utformandet av dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenstadgar att särskild hänsyn skalltagas till vissa medlemsländers speciella karaktärpå det säkerhets- och försvarspolitiska området.Vill man förändra rådande praxis eller avtaletsinnehåll, t.ex. vid den planeraderegeringskonferensen , krävs det återigenenhällighet, dvs. varje land har veto. Deförändringar av som kan bliföljden av konferensen kräver dessutomgodkännande av de nationella parlamenten. Alltannat som sägs är politisk propaganda.Vår säkerhetspolitiska linje kan, herr talman,sammanfattas så här: militära alliansfrihetbestår oförändrad. skall vi visa öppenheti efterkommunismens tid med siktet inställt pågemensam, kollektiv säkerhet. skallSverige vara en aktiv bidragsgivare till enalleuropeisk fredsordning i alla de sammanhang därvi kan vara det, inom den militära alliansfrihetensram. Ett sådant agerande stärker vår och Europassäkerhet.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 78 () replik:Herr talman! Jag skulle vilja ställa några frågor tillPierre , som är så övertygad om att ettmedlemskap inte innebär att behöveröverge sin alliansfrihet.Jag vill först fråga om tycker att FrankBarnaby ägnar sig åt politisk propaganda när hangör den analys som jag redogjorde för i mitt inlägg.Jag vill också fråga om den diskussion som pågår iIrland just . Man har där låtit jurister som ärkunniga på internationell rätt se påMaastrichtfördraget utifrån den ställning somIrland kommer att inta och hur man skall göra medsin neutralitetspolitik. Man har där kommit framtill att denna inte är förenlig med fördraget, och denirländska regeringen lutar nu åt att man påkonferensen , när dessa frågor skall tas uppigen i EU, skall överge sin neutralitetspolitik.Skälet är alltså att man inte anser att det är förenligtmed den övergripande Maastrichtstadgan, somsäger att den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken skall omfatta alla frågor somberör unionens säkerhet.Jag vill också gå in på diskussionen om att det krävsenhällighet. Detta kommer i konflikt med detfaktum att har lovat att inte bromsautvecklingen mot ett gemensamt försvar. Men omdet krävs enhällighet och ett land skulle säga nej,bromsar det ju utvecklingen mot ett gemensamtförsvar och uppbyggandet av den försvarsallianssom de andra men inte vill ha. Detta gårinte ihop, utan en konflikt uppstår.I gårdagens debatt sade att man kanskekan tänka sig att 1996 ha en folkomröstning till iSverige inför ett ställningstagande till dengemensamma försvarspolitiken. Men blir det dåmöjligt att säga nej, när som land har lovatatt inte bromsa och om det krävs enhällighet? Detgår inte ihop. Säger man att enhällighet skall krävasoch lovar att inte bromsa en utveckling,måste man naturligtvis säga ja. Annars har mangjort bort sig.Jag skulle vilja höra hur man inomsocialdemokratin resonerar i just dessa frågor.Anf. 79 () replik:Herr talman! Jag anser att jag var ganska klar i mittställningstagande. Det må vara att ,påven, eller vem som helst -- t.o.m.Irlands regering -- kommer eller påstås komma viss slutsats. Vi har i utrikesutskottet i dragit en slutsats som vi står för. Det är våranalys och vårt betänkande, och om riksdagengodkänner detta, blir det också det officiellaSveriges position fram till regeringskonferensen1996. Det som är viktigt med detta betänkande äratt vi där slår fast detta.Detta har för övrigt också slagits fast av riksdageni fjol och av två f.d. kabinettssekreterare i derasstudier av dokumenten från osv. Detsom vi vill säga med betänkandet är att det nuäntligen kan råda klarhet om detta enligt svenskabedömningar och utifrån svenska positioner, som vistår fast vid. Detta är vårt åtagande -- sedan måandra tolka det på sitt sätt. Det är utrikesutskottetsoch i och med att slår fast detta detofficiella linje.Försvarspolitiken är uttryckligen undantagen frånden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.Jag sade det i mitt anförande, och jag upprepar detmed anledning av den fråga som ställdes.Det ankommer visserligen inte, herr talman, på migatt försvara , men han sade faktiskt inteatt han kan tänka sig att det utlyses enfolkomröstning om ändring av alliansfriheten. Hansade tvärtom att om man skulle ändra på den kurssom nu förhoppningsvis beslutar att slåfast, måste kopplas in igen. tänka sig att det då behövs enfolkomröstning. Det var alltså en''tvärtomförklaring''.Anf. 80 () replik:Herr talman! Åtminstone en av de tvåkabinettssekreterare som hänvisadetill hade en annan åsikt i denna fråga innan han blevutsedd att leda en konsekvensutredning meduppgift att komma fram till att förenlighet förelåg.Tidigare hade varit övertygad omatt en alliansfrihet inte är förenlig med ettmedlemskap i unionen.När han blev utredare i en konsekvensutredningsom var beställd av regeringen så ändrade hanuppfattning i den frågan.Jag är medveten om att detta är utrikesutskottetsmajoritets analys och slutsats. Men frågan är hurden analysen och det ställningstagandet, liksomsenare ställningstagande, håller i enjuridisk och praktisk prövning motMaastrichtavtalet. Vad kommer det att få förkonsekvenser i praktiken? Det är ju detintressanta.Om det hade varit så självklart, som ni beskriverdet här, varför har då t.ex. förhandlat sigtill ett undantag, där man uttryckligen säger att maninte vill delta i det gemensamma militära försvaret?Det hade man inte behövt göra om det hade varitså enkelt som att man bara sagt att man intehade lust att vara med.Varför har inte skaffat sig juridisktbindande försäkringar om att det är just den analys,som nu har levererat, som är den somgäller? Det hade varit väldigt enkelt, om dettydligen inte heller hade stött på patrull. Varför görman på ett sätt i och på ett annat sätt iSverige? Varför begär man inte juridiskt bindandeförsäkringar om att vi inte behöver delta i engemensam försvarspolitik och uppbyggandet av engemensam armé?När det gäller den frågan, offentlighetsprincipenoch sista steget i den ekonomiska och monetäraunionen så säger man: Vi tycker att det är på dethär viset. Men varför kan vi då inte få juridisktbindande försäkringar om att det gäller också viden prövning i praktiken när detta arbete sätts igång?Anf. 81 ():Herr talman! Motiven för att sedan en tidsträvar efter medlemskap i är uppenbara. Viinser att det finns en lång rad för oss väldigt viktigaproblem som måste lösas på gemensam europeisknivå. Det handlar om miljöfrågor, ekonomisk-politiska frågor och frågor som gäller attkonsolidera demokratin i och tryggafreden.Dessa frågor kommer att avgöras genomeuropeiskt samarbete. Huvudfaktorn när det gälleratt lösa de gemensamma europeiska frågornakommer att bli EU, vare sig vi är med eller inte.Den linje EU väljer när det gäller viktigaframtidsfrågor kommer att avgöra väldigt mycketav vår framtid, vare sig vi är med eller inte.Till detta kommer naturligtvis att vi har valt att gåin i EU:s inre marknad. tycks ävenVänstern i den här stödja att vi är med iden inre marknaden.Att vi är med där innebär naturligtvis också ettmycket starkt beroendeförhållande till EU:sutveckling och EU:s lagstiftning. Om vi ställer ossutanför den inre marknaden blir konsekvensernaför vår ekonomi och därmed för våra möjligheteratt upprätthålla social trygghet och sysselsättning ioch för sig så pass stora att vad jag förstår inte ensVänsterpartiet är berett att ta dem längre.Den inre marknaden skapar alltså ettberoendeförhållande. Om vi vill vara med och stiftade lagar vi själva måste följa, då är det nödvändigtmed ett fullt medlemskap.Det är alltså motiven för medlemskap. Detta måstesjälvklart vägas mot frågor om vilkenhandlingsfrihet vi får att lösa egna problem vid ettmedlemskap. Det var därför för en bra bitöver lade fram en rad krav vi ville fåbeaktade i förhandlingsprocessen. De kraven komsedan att avspeglas väl i denförhandlingsuppläggning som regeringen gjorde.Vi ville få säkerställt att vi kan behålla högremiljökrav på varor. När det gäller andra miljökravtillämpar EU som bekant minimiregler och det ärlätt att ha en högre ambitionsnivå. Vi ville ha detäven på varuområdet. Det har vi fått tillgodosett iförhandlingarna genom en fyraårig övergångstid.Under denna tid har EU åtagit sig att se över sinaregler i syfte att nå till vår nivå. Om inte det lyckaskan vi med hjälp av EU:s miljögaranti förlänga våraundantag.Liknande regler har vi när det gäller andrasäkerhetskrav, alkoholbestämmelser osv.Ett annat huvudkrav från vår sida var att vi inte nuskulle behöva binda oss vid en eventuell framtidagemensam valuta. Där kan vi konstatera atteftersom vi själva råder över i vilken takt och ivilken omfattning som vi tillgodoser dekonvergenskriterier som är en förutsättning för skall få vara med om en gemensam valuta, såhar vi också god kontroll över om vi blir delaktigai den gemensamma valutan eller inte.Det är i praktiken omöjligt att tvinga in i engemensam valuta. Vi har också klargjort iförhandlingarna att vi kommer att pröva den härfrågan i vår riksdag, precis som ochTyskland har gjort -- med stöd av ettutslag från den tyska författningsdomstolen.Ett tredje huvudkrav från vår sida var att vi skullekunna fortsätta att föra en ambitiös regionalpolitikoch dessutom få del av EU:s regionala fonder.Resultatet av förhandlingarna innebär att vi har fåttförsäkringar om att de regionalpolitiska medel ochden omfattning vi har på vår nationellaregionalpolitik är förenliga med EU:s regelsystem.Dessutom kommer vi att få ungefär två och en halvmiljard ur EU:s regionala fonder, vilket innebär attvid ett EU-medlemskap kommer våra resurser förregionalpolitiska insatser att i det närmastefördubblas, jämfört med dagsläget.Det blir alltså en kraftig förstärkning avregionalpolitiken. Som centerpartist kan mannaturligtvis inte annat än välkomna detta.Ytterligare ett viktigt krav var att vi skulle kunnabehålla vår alliansfrihet. Där konstaterar vi attavtalet inte innehåller några alliansförpliktelser, attEU inte har beslutat om att införa ett gemensamtförsvar, att varje steg i den riktningen -- gemensamförsvarspolitik, ombildande av EU till en allianseller skapandet av ett gemensamt försvar -- skullekräva ett nytt avtal mellan EU:s medlemsländer,nytt godkännande i alla EU:s medlemsländersparlament och i många fall, kanske också i falletSverige, en folkomröstning. Vi har alltså enfullständig kontroll.Jag tyckte att benade ut de härfrågorna på ett ganska tydligt sätt.Nu har man från Nej till EU valt att ändå försökaövertyga svenska folket om att ett medlemskapinnebär att vi överger alliansfriheten. Därför är jagalldeles övertygad om att ochandra kommer att fortsätta att hävda att ettmedlemskap innebär att vi överger alliansfriheten,trots att det inte finns någon punkt i avtalet somskulle kunna framläggas som bevis för detta ochtrots att riksdag och regering har klargjortatt vi tänker bibehålla vår alliansfrihet. Nej till EUkommer säkert fortfarande att envist, månad eftermånad, hävda att vi överger alliansfriheten -- i hoppom att en osanning som upprepas tillräckligt mångagånger blir trodd. Det är redan många somtror på detta påstående. Det är inte desto mindrefel.Vi konstaterar att våra förhandlingskrav -- ochlistan är naturligtvis betydligt längre än så här -- harblivit väl tillgodosedda. Det är en viktigutgångspunkt när vi tar ställning. Personligentycker jag att det är givet att ett ställningstagandebör bli att vi bör utnyttja de möjligheter som det härger oss att påverka vår egen framtid mera och attvara med och påverka framtid mera.Det är intressant att huvudalternativet från nej-sidan nu tydligen är ett fortsatt . Vad blirdå kvar av den stora skrämmande unionen? Vadblir det kvar av detta att vi avstår från vårbeslutanderätt?Egentligen är det endast två områden där EU harhelt gemensam lagstiftning. Det ena området är detsom handlar om EU:s inre marknad. Där gäller dengemensamma lagstiftningen också oss i , vidett . Det andra området är det heltharmoniserade jordbruket. Om det är bra att varamed i EU:s jordbrukspolitik eller inte kan man haolika uppfattning om. Såsom centerpartist tyckerjag naturligtvis att det är bra, eftersom det gerjordbruket betydligt bättre utvecklingsmöjligheterän den svenska jordbrukspolitiken gör.Men därvid stannar det. Det är bara på dessaområden som vi avstår från vår nationellasjälvbestämmanderätt. På alla övrigabeslutsområden i EU gäller att manantingen tillämpar regeln om minimikrav eller omenhällighet. En minimikravstillämpning innebär attdet står riksdag fritt att själv lagstifta närdet gäller miljö, sociala frågor m.m. -- så länge viuppfyller minimikraven. Och det vore väl ynkligtom vi inte gjorde det. En enhällighetstillämpninginnebär att inget beslut fattas som inte ärberett att gå med på. I dessa fall bibehåller vikontrollen över de beslut som gäller oss.När man nu från nej-sidan skall gå ut till svenskafolket och tala om att överger sinsjälvständighet och upphör som självständig nationom vi går med i EU, handlar det i grund och bottenom att vi inte längre själva kan besluta om vårjordbrukspolitik. Det är en dålig grund för envåldsam propaganda om att den svenskasjälvständigheten överges.Herr talman! Jag yrkar bifall till utrikesutskottetshemställan.Anf. 82 () replik:Herr talman! kritiserade inte utifrån den handel vi skulle ha, och som viredan hade vad gäller varor, eller utifrån dengemensamma tjänstemarknad som öppnades, utanutifrån det faktum att vi inte längre kunde stiftavissa lagar. Lagar som berör de områden somomfattas av kunde vi i dennaförsamling, den svenska , inte stifta. Detär ett faktum att vi får ta över den lagstiftning somfinns i EU. En majoritet i denna kammare harockså lovat att riksdag i fortsättningenskall stifta de lagar som man kommer att stifta inomEU -- vare sig vi tycker att de är bra eller inte. Vihar inget inflytande.Förhandlingspositionen var en annan när manbörjade förhandla. Tyvärr backade den svenskaregeringen, så blev ett lydstatsavtal --som man brukar säga. Vi i tyckteinte att det var någon bra lösning. Vi tyckerfortfarande inte att det är någon bra lösning. finns, och vi skall arbeta utifrån detavtalet. Vi skall tillsammans, hoppas jag, resaprotester mot de delar av avtalet som inte är bra.Vi skall försöka att tillsammans stärka Sverigesinflytande i EES-hanteringen, vilket vi naturligtviskan göra, . Jag hoppas att vi kommeratt göra det tillsammans, när det blir uppenbart hurstora de demokratiska bristerna är.Men steget in i en union är någonting helt annat.Det innebär en ekonomisk och monitär union. Detinnebär en gemensam utrikes- och säkerhetspolitiksom omfattar gemensam handelspolitik,miljöpolitik, biståndspolitik, flyktingpolitik,pensionspolitik och försvarspolitik med siktetinställt på en gemensam armé. Detta är någotväsensskilt från ett handelsavtal, vilket EES-avtaletju är. Att säga att skillnaden mellan EES och ettmedlemskap i en politisk union handlar omjordbruk har passerat gränsen för politiskpropaganda, måste jag säga.Den jordbrukspolitik som förs inom EU, PärGranstedt, är dessutom den typ av perverteradjordbrukspolitik som vi här i den svenska riksdagenhar beslutat att befria från. Vi måste alltsåbacka och återgå till en jordbrukspolitik fylld av ettsnårigt subventionssystem. En stor del av Sverigesmedlemsavgift -- som ju inte är så liten -- kommerdessutom att gå till att hålla de franska och tyskabönderna under armarna. Jag trodde inte att detvar en politik som förordar, men det ärmöjligt att det är det.Anf. 83 () replik:Herr talman! Det faktum att ochVänsterpartiet kritiserade när beslutetom det fattades är historia. Det är inte så värstintressant just , än för historieskrivningens skull.Det intressanta är att ochVänsterpartiet samt andra företrädare för nej-sidansäger att vid ett nej vid folkomröstningen äralternativet att fortsätter med EES-avtalet.Det är i och för sig naturligt, eftersom alternativetatt också säga upp är betydligt värre.Då skulle vi också få se fram mot en fördjupadekonomisk kris i . Det är alltså bra att manär beredd att hålla fast vid . Men dåmåste vi också vid ställningstagandet ifolkomröstningen jämföra , med ett , med som fullvärdig medlem. Det ärden jämförelsen vi har anledning att göra idebatten. Jag konstaterar då att det enda område,utöver EES, där vi överlåter beslutanderätten tillunionen, om vi går med som medlemmar, ärjordbruket.Det gäller faktiskt ytterligare ett område, nämligenhandeln med tredje länder, eftersom vi också gårmed i tullunionen -- det missade jag. Det är alltsåde områden som rör jordbruk och handelsavtalutanför unionen som tillkommer och som vi intelängre bestämmer själva över. På alla andraområden har vi själva fortfarande avgörandet i vårhand. Antingen genom att man tillämparminimiregler, och då kan vi i lagstifta omhårdare regler -- om vi vill det -- eller tillämparregeln om enhällighet. Hela det område somGudrun talar om, ekonomi och säkerhet,rör frågor där majoritetsbeslut inte fattas, utan därdet krävs enhällighet. På dessa områden fungerarinte EU som en union utan som vid ett vanligtmellanstatligt samarbete där alla länder kommersamman och kommer överens.Hela den kanonad som nej-sidan använder sig avriktar sig i huvudsak mot den del av EU-samarbetetsom ett vanligt mellanstatligt samarbete är byggdpå, dvs. samstämmighet mellan allamedlemsländer. Då kan man lika gärna skjuta påexempelvis eller på GATT-förhandlingar som i princip bygger på sammaprincip.