prot · GH09102 · 1994-05-04 00:00:00 — Vi socialdemokrater är naturligtvisäven angelägna om bredast möjligapolitiska förankring av försvars- ochsäkerhetspolitiken. Men jag är inte säker på att detär lämpligt att före valet försöka lägga fast hur viefter valet skall hantera detta partipolitiska samrådoch samarbete. Vi gör nog klokt i att först avvaktaväljarnas omstuvning av ''the correlation of forces'',för att nu låna en term ur det förgångna.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 1,2, 3 och 7 och avstår från att yrka bifall till de övrigaför att spara kammarens tid.Anf. 78 ():Herr talman! Säkerhetspolitiken och dessförhållande till totalförsvaret, den analys som liggertill grund för besluten och de framtidsförväntningarsom grundas på fakta är ett fascinerande ämne förhistoriska studier, och det har betydelse även fördagens situation.Jag påstår att den säkerhetspolitiska analysensällan har haft samband med totalförsvaretsutformning, dess planeringssituation och vilkaförslag som regeringar under olika tider har lagtfram. Vi kan se till tiden efter andra världskriget.Den svenska militära organisationen byggdes uppefter erfarenheterna under . Denapparaten kvarstod i stort sett oförändrad fram till1972.Under den tid då flyghoten mot var små, på50-talet, hade svenskt luftförsvar mycket storkapacitet. När sedan hoten ökade minskadeflygvapnets förmåga. Det finns exempel också påden civila sidan, där man hade enplaneringssituation som var annorlunda än detmilitära försvarets.I vilket sammanhang man kunde få någonrationalitet i en sådan ordning är svårt att förstå.För att hitta förklaringen måste man se tillsystemens trögrörlighet och deras inneboende kraftatt leva ett eget liv oberoende av impulser utifrån.Detta är en internationell erfarenhet. Det finns fåområden som styrs av så mäktiga ekonomiskakrafter som krigsmaterielindustrin runt om ivärlden. Det finns få områden där någon har sådankraft att sätta bakom orden som just dessaekonomiska intressen.Om vi betraktar dagens situation är det nu detstrategiska överfallet som vi skall skyddas emot.Begreppet är i sig oåtkomligt för en diskussion. Tillsin karaktär är det naturligtvis perfekt för attmotivera ett bibehållet och i vissa fall ocksåförstärkt militärt försvar. Det förutsätts kommautan politisk förvarning. Det förutsätts kunnagenomföras med begränsade styrkor, och detförutsätts också kunna mötas enbart med relativtstora egna förberedelser och resurser.I den situation vi har i , och undermycket -- och i det stycket är jagenig med -- verkar en planering förett invasionsförsvar enligt min mening knappastrationell. Tanken när det gäller densäkerhetspolitiska situationen är, att det som hotaross är det strategiska överfallet, men att vi ocksåmåste ha en beredskap för ett eventuelltkommande invasionshot.Detta möjliggör att i varje politiskt läge motiveraden nuvarande sturkturen, alternativt förstärka dennågot ytterligare. Detta är icke möjligt att angripamed någon slags rationell analys. Vi får sökaförklaringen i behovet av att i varje läge motiverarådande sturkturförhållanden.Om vi tittar på litet mer okonventionella grepp,som faktiskt har tillkommit under historiens gång,finns inte motsvarande intressen att bevara enorganisation. Jag tänker då på den lilla blygsammaDelegationen för icke-militärt motstånd. Den skallnu läggas ner, och det må väl vara.Det är egentligen svårt att se vilka spår dennadelegation har satt i svensk säkerhetspolitisk debatteller i vilken mån den över huvud taget harutvecklat ett försvarstänkande och en diskussion påett bredare plan bland befolkning. Menjag ser det som en symbolfråga. Att lägga ned ensådan delegation som kostar så litet, och som medsmå medel skulle kunna utvecklas ytterligare, är ensymbolfråga.Om vi utgår från den värdering som jag ochVänsterpartiet har, att vi inte behöver planera föratt bygga upp ett invasionsförsvar, måste detnaturligtvis få konsekvenser för den militäraorganisationen och även förcivilförsvarsorganisationen. Arméns brigader börsnarast reduceras. Om vi inte skall ha en planeringför ett invasionsförsvar är det naturligtvis i förstahand pansarbrigaderna som kan utgå.Jag inser nu att det finns ekonomiska realiteterockså här. Det finns krafter som varit i rörelse varsresultat man inte ändrar i en handvändning.Stridsvagnar är inköpta. Kontraktet finns, och detkostar pengar att bryta det. Jag är medveten omdet. Men jag påstår att det måste vara billigare attgöra det än att fortsätta med en organisation sominte behövs.Detta får konsekvenser i övrigt också. Med detförslag som vi har går det att redan nu minskaanslagen till försvarsmakten högst avsevärt. Detfinns naturligtvis en praktisk gräns. Det går inte attrumstera om i grundorganisationen i alltför snabbtakt. Det får konsekvenser för regionalpolitiken,sysselsättningen och värnpliktssystemet. Vi menaratt det är möjligt att minska anslagen tillförsvarsmakten med 3,7 miljarder.Trots detta minskade anslag menar vi att devärnpliktigas förmåner måste ses över. Vi vill höjadagersättningen till . Vi vill ökautbildningsbidraget till . Vi vill återinförahemresorna varje tjänstgöringsfri helg. Det skallalltså återställas till tidigare nivå. Vi vet att det intekostar särskilt mycket. Vi vet att det på vissaförband tvärtom blir en förtjänst. Det finns fleraförband runt om i landet som har högrekostnader för de värnpliktiga än vad man hade närde hade fri hemresa varje tjänstgöringsfri helg. Detär möjligt att man tjänar några kronor på systemeti dess helhet. Men i förhållande till de socialaeffekter som det har fått för de värnpliktiga är deten låg kostnad att återgå till detta.En sak som utskottet har resonerat om med vissvälvilja gäller detta att studieskulder icke börräknas upp . Här hänvisarman till en kommande utredning. Den behövs dessbättre inte. Regeringen har varit klok nog -- detskall jag tillstå -- att föreslå detta ikompletteringspropositionen utan utredning. Detär bra.En annan sak som också är under utredning ärpåföljdssystemet för totalvägrare. är det enabsurd situation där unga män som vill göravärnplikt inte får det och de som inte vill det tvingastill det. Att döma s.k. totalvägrare till fängelsestraffmot den bakgrunden är inte till förmån för en tilltrotill rättssystemet. Det bör ändras. Till dess att ettnytt påföljdssystem träder i kraft bör vi låta dessatotalvägrare vara i fred. De förorsakar intesamhället något besvär. Att ett antal totalvägraregår lösa i samhället orsakar ingen som helst skada.När försökverksamheten med mobiliserings- ochförplägnadsvärnpliktiga började fanns dettveksamheter mot detta, bl.a. från de fackligaorganisationerna som berördes, men även frånandra intressen. De fackliga organisationernasfarhågor har besannats. Det var knappast någranidbilder som tecknades när diskussionen tog sinbörjan. Det fanns i sak många vettigaanmärkningar mot detta. Tyvärr har utvecklingenblivit sådan som man kunde befara. Användningenav mobiliserings- och förrådsvärnpliktiga böravbrytas.Jag började med att se det strategiska överfalletsom ett perfekt instrument för att bibehålla engiven organisation oberoende av vilka signaler ochvilken utveckling man kan iaktta i omvärlden. Omdet strategiska överfallet är dimensionerande är detsom kallas beredskapshänsyn i planering ochsamhällsutveckling ett sorgligt försummat kapitel.Det är just med sådana åtgärder som man på ettverksamt sätt kan skydda sig mot verkningarna avett strategiskt överfall.Robustheten i vår infrastruktur är i många falldålig. Jag vet inte hur många välutbildade ochvälplacerade prickskyttar det skulle behövas för attslå ut det svenska kraftförsörjningssystemet. Detskulle kanske kunna ske genom en samordnandeaktion med ett mycket litet antal människor.Det finns mängder av situationer där kommuner,företag och enskilda bygger fast sig i en struktursom de inte skulle göra om de tog dessaberedskapshänsyn vid planeringen. Jag tror attdetta är ett område som det har talats oerhörtmycket om men där så litet resurser i form avpengar har satts in. Om vi jämför med dematerielprojekt som försvarsmakten har fåttigenom -- om vi begränsar oss tillde år då det här begreppet har diskuterats -- finnsdet ingen rimligt proportion i detta.Den här uppgiften är svår, men nödvändig. Denkommer säkert att möta motstånd i kommuner. Jagföreställer mig att varje kommunalman kommer attförsöka att bromsa en lösning som är något dyrareän den tidigare. Det finns alltså ingen annan änstaten som kan ta det ansvaret och ge de pengarsom behövs för att vi skall få en bättre planering idet här avseendet.Herr talman! Jag står givetvis bakom minmeningsyttring, men jag inskränker mig till att yrkabifall till meningsyttringen vad gäller mom. 2, 21,32 och 42.Anf. 79 ():Herr talman! Jag tänker inte i detta anförandebemöta de två tal som har hållits här. Jag kan dockinte alldeles låta bli att med ett par korta meningarharangera för den eminentatalekonst han företräder. Han säger att regeringentill sista kommatecknet har stulit försvarspolitikfrån , och kritiserar haninlevelsefullt såväl försvarsministern som personsom den försvarspolitik vi för. Det var väl ensanning för mycket, talman! Försvarsutskottetshuvudbetänkande, som vi nu behandlar, är ettmellanårsdokument och bär spår av det.Betänkandet visar också att den nya organisationsom träder i kraft kanske har gettutskottet litet andra arbetsuppgifter och litet andramöjligheter än tidigare.Naturligt nog är betänkandet ett fullföljande av detnu försvarsbeslutets intentioner. Detrör sig om en något bantad försvarsmakt medbetydande materiella förstärkningar. Det tordedock utan omskrivning kunna sägas och behövasägas att de ekonomiska marginalerna för ettfullföljande är utomordentligt små.Detta beror bl.a. på att fjolårets krishanteringinnebar begränsningar och att rationaliserandeåtgärder oftast faller ut litet senare än väntat. Detvore inte heller rätt att förglömma att olyckligadispositioner inom marinen gör att marginalernaför försvarsbeslutet är utomordentligt trängda.Jag avser i detta anförande i första hand att ta uppnågra tankar om behovet av ett långsiktigt synsätt iförsvarsfrågan. Det är naturligt nog inte av entillfällighet som vi har femåriga beslutsperioder förförsvarets angelägenheter. Viss, icke obetydligplanering sker dessutom för en tioårsperiod, och påvissa områden är planeringstiden också längre.Alla är eniga om behovet av långsiktighet, men dethyllas inte mer än att utskottet också har att taställning till förslag från och någraenskilda socialdemokrater om att JAS-projektetbör avbrytas. Projektet har varit i gång ,och jag anser nog att vi närmar oss sanningensminut, för är väl projektet nästan klart ochkan avbrytas, och då kommer motionärerna att nåframgång.Något mer överraskande är att man frånsocialdemokratiskt håll, så här mitt ibeslutsperioden, vill förändra den ekonomiskaramen. Socialdemokraterna borde inte vara av denuppfattningen, framför allt med tanke på att StureEricson i sitt anförande såkraftfullt framhävde de ekonomiska bekymmersom utan tvivel finns. Dessa propåer omförändingar har naturligtvis avvisats av utskottet.Mycket talar för att vi skall värna omlångsiktigheten. Personalförsörjning vad gällerledande funktioner inom försvarsmakten liksomutveckling av nya materielsystem motiverar mer änväl detta. Inte mindre viktigt är att försvarsmaktensanställda också skall ges en chans att få arbetsro.Det främjar utbildningsresultatet. Likadant är detför människorna inom vår omfattandematerielindustri. Också de har ett behov av fastheti politiken.Alltför sällan erinras det här i kammaren om detnationella oberoendets betydelse och svenskafolkets självklara rätt till integritet. När sade visenast här i kammaren att fred och frihet, medmöjlighet till social och ekonomisk utveckling, barakan uppnås under det paraply som spänts över friaoch oberoende nationer? Vår fredsbevarandeförsvarsmakt har hitintills med framgång garanteratdetta oberoende.Jag ifrågasätter att vi har råd att betrakta detta somen självklarhet. Jag anser att det är att vibildar opinion så att fler och fler talar om ochvärnar om fredens och frihetens betydelse. Jag ärglad över att kunna konstatera att enighet om dettaråder i försvarsutskottet.Härav följer att något verkar ha gått snett, möjligenmed historiekunskapen, när det då och då görsgällande att försvarsanslagen skall ställas jämsidesmed andra punkter på dagordningen. Det betyderinte att försvarsfrågan måste undandras från denekonomiska debattens realiteter -- så har heller inteskett -- men var sak har sin tid. Debatten omförsvarsanslagen och försvarsramen skall föras dåvi fattar de långsiktiga besluten. Den ekonomiskadebatten skall föras i skenet av densäkerhetspolitiska analys som är grunden föröverläggningar om krigs- och fredsgarnisonensomfattning. Då finns de enda rättareferenspunkterna för en sådan debatt.Under de senaste åren har man i säkerhetspolitiskasammanhang ställt frågan hur vi motiverar en starkförsvarsmakt nu när vi inte kan peka ut en fiende.Jag tycker att frågan är något primitiv. Närutpekade för övrigt det neutrala en fiende?Säkerhetspolitiken förutsätter naturligtvis inte attvi konkret kan peka ut en fiende.I stället är det så att vi inte vet hur detsäkerhetspolitiska läget kommer att se ut efter denöverblickbara framtiden, och den framtid som äröverblickbar är inte så mycket längre än --vi vet nu att den överblickbara framtiden kan varabara några månader lång. Vi vet alltså inte nu hurdet säkerhetspolitiska läget kommer att se ut omnågra år. Vi kan exempelvis inte bedömautvecklingen i det gamla . Detta göratt den svenska säkerhetspolitiken för säkerhetsskull måste präglas av en hög grad av långsiktighet.Den politik som inte har de säkerhetspolitiskamarginalerna på sin sida förtjänar inte att kallassäkerhetspolitik. Jag vill göra gällande att vad StureEricson sade omåtertagningsförmåga inte hade mycket medsäkerhetspolitik att göra.Med det synsätt som jag nu skisserar stårsäkerhetspolitiken på egna ben och är inteberoende av att vi vid varje enskilt tillfälle kan pekaut ett fiendeland.Vad jag nu har sagt om behovet av säkerhetspolitisklångsiktighet finner jag till min glädje i inledningentill Socialdemokraternas reservation nr 1, sombehandlar återtagningstider. Längre in ireservationen är det inte lätt att uppleva sammaglädje vid läsningen. Mot allt förstånd, i en tidpräglad av både uttryckt och utpräglad ovisshet omframtiden, förespråkar Socialdemokraterna enförvarningstid om fyra--fem år.Jag finner behov av att definiera begreppetåtertagningstid för att vi alla skall vara medvetnaom vad det handlar om. Återtagningstid är enförsvarspolitisk term som syftar på möjligheten attfå debet och kredit att gå ihop, då man vid ettbeslutstillfälle inte är beredd att finansiera denförsvarskraft som man förnuftsmässigt anser varaden rätta. Sådana beslut kan fattas.Ett förslag om en återtagningstid på fyra--fem årsaknar realismens mest elementära drag. Densvacka som tar så att reparera har givetvissatt djupa spår i krigs- och fredsorganisationen, ochfrågan är om vi efter så över huvud tagethar en materielindustri att vädja till.Har för övrigt ni socialdemokrater över huvud tagettänkt på att signalen om återtagning måste ges aven regering, vilken den nu är? tog påett framsynt sätt upp just denna fråga i en replik fören stund sedan. Även om sade atthan för egen del tror att framtidens politikerkommer att lösa detta problem, tror jag inte attnågon regering fyra--före en förväntatbekymmersam situation kommer att ge signaler tillomvärlden om att man skall rusta upp. Detta är ensanslös och felaktig politik.Jag är alltså, herr talman, mycket osäker vidläsningen av den socialdemokratiska reservationennr 1.Vi har gjort en sådan uppdelning av debatten, attandra företrädare för regeringspartierna kommeratt ta upp de andra reservationerna samt en delandra frågor. Jag har för den skull begränsat mig tillvad jag tycker stundom har försummats, nämligenlångsiktigheten och att vi skall sträva efter att ihögre grad än tillämpa ett långsiktigt synsättinom försvarspolitiken.Avslutningsvis: Blir det, , så mycketsäkrare med åtta aldrig så rörliga brigader i vårtstora land, som vi avser att föra bortpengar? Det är helt enkelt, , en sämreförsvarspolitik. Det är en chansning vad gällerförsvarspolitiken. Det är en riskfylldsäkerhetspolitik som ni företräder.Det är säkrast att vi behåller iFörsvarsdepartementet och borgerliga politiker vidregeringsmakten. Det som företräderhär är en riskfylld och vansklig politik, som viinte tillönskar Sverige.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillutskottets hemställan på alla punkter.Anf. 80 () replik:Herr talman! säger attförsvarsanslagen och diskussionen om vårt försvarmåste ha långsiktig inriktning. Det är alldelesriktigt. Jag är inte a priori någon vän avfemårsplaner, men jag tror att det är nödvändigtmed sådana inom försvaret. Det betyder rimligenatt vi inte kan diskutera och ifrågasätta det senastfattade försvarsbeslutets innebörd. För att endebatt och ett intresse skall kunna hållas vid liv hosallmänheten måste en fråga självfallet varatillgänglig för diskussion och revidering även efterett beslut, inte bara i avvaktan på nästkommandelångsiktiga beslut.Arne har vad gäller JAS rätt i attinnebörden i parollen ''Stoppa JAS'' förändras medtiden. Varje materielprojekt genomgår en historiskcykel, och i det förloppet förekommer kvalitativasprång, efter vilka man inte kan vända tillbaka.Man kan jämföra med ett väg- eller ett broprojekt.Det kan finnas motstånd mot ett sådant, men närdet väl ligger där färdigbyggt skall anläggningenrimligen användas. ''Stoppa JAS'' betyder för självklart inte detsamma som det gjorde1982. Jag menar dock att det är möjligt att förändrasystemet, minimera det, ifrågasätta vilken roll detskall ha i svenskt försvar och föreslå förändringar idet som gör att man inte i varje läge går tillteknikens yttersta möjligheter. Det måste varatillåtet att ifrågasätta om svenskt försvar har behovav världens mest avancerade flygplanssystem.Jag föreställer mig att man också har planerpå nästa flygplansprojekt och att det sitter ett antalpersoner i och funderar på hur detta skallse ut. Jag tror att kommer att varamotståndare även till det systemet när detpresenteras, och det ligger i sakens natur att detfinns politiska områden där de politiska partiernaföreträder olika intressen. Jag tror att det i stort settär bra med en sådan ordning.Anf. 81 () replik:Herr talman! Det skänker onekligen en viss fastheti politiken med politiker av snitt,vilka redan innan nästa generations flygplan finnspå ett ritpapper har bestämt sig för att vara emotockså det. Det är skönt att veta var man harvarandra, måste jag säga, eftersom att ''Stoppa JAS'' för honom inte betyderdetsamma som det gjorde tidigare, att ni kundebekväma er att skriva om er motion och tala om attni vill något annat än att skallstoppas. En gammal partiledare har en gång i tidenkärnfullt uttryckt att det måste vara litet ordningäven i ert parti. Jag tycker att , somden kraftfulle man han är, bör kunna upprepa det.Jan Jennehag företräder vidare en säregen politiknär han menar att vi skall kunna diskutera sakeroch ting även efter ett beslut. Visst kan vi det, mendet är just den typen av beslut som framstår somveliga, som skapar oro i organisationen och som göratt man inte vet om ett beslut skall fullföljas ellerinte.Långsiktigheten har ett egenvärde, tycker att vi förnuftsmässigt skulle kunna varaöverens om att man inte då och då får aktualiseranyheter innebärande en miljard uppåt eller nedåt.Ni har visserligen mera konsekvent stått för erinriktning, men har gjort på dettasätt, och han borde som företrädare för det störstapartiet inte göra det nu.Anf. 82 () replik:Herr talman! Jag håller med omlångsiktigheten. Vi har inga olika meningar på denpunkten.Vad sedan gällde försökte jag på ettpedagogiskt sätt förklara hur en ståndpunkt kanändra karaktär när verkligheten förändras. Jag haringen föreställning om att vi skall stoppa JASi den meningen att vi avbryter tillverkningen,skrotar de redan färdigställda planen och betalar deskadestånd och tar de andra effekter som det skullefå.Också jag tror att vi framöverbehöver ett svenskt militärt försvar, även om jagföreträder ett parti som vill minska betydelsen avdet militära försvaret inom totalförsvarets ram.Inom det militära försvaret finns också ettflygvapen. Det måste vara tillåtet att ifrågasättavilken typ av flygvapen vi behöver, vilka konsterdet skall klara, vilken beväpning det skall ha och påvilken tekniknivå vi skall lägga oss. Det är ingentvekan om att harblivit allt dyrare. Möjligen är den teknik som manvalt en återvändsgränd. Det måste vara legitimt attdiskutera detta.Anf. 83 () replik:Herr talman! vet lika väl som jagatt försvarets underskott under nuvarandeförsvarsbeslutsperiod, , blir 4--5miljarder. Hur tänker att vi skalltäcka det underskottet?Anf. 84 () replik:Herr talman! Det första besked som jag vill ge påden frågan är att vi absolut inte skall använda StureEricsons metod att minska försvarets möjligheter.Däremot hade det varit mycket lämpligt att StureEricson och det socialdemokratiska partiet, somville att vi skulle minska anslaget med 1 miljard,hade lagt fram förslag till hur vi skulle kunna göradet. Det undvek ni. Jag tror att vi kanske kanförenas i en kommitté, som förhoppningsvis inomen inte alltför avlägsen tid skall ta uppförsvarsfrågan igen och studera de nyaförutsättningarna.Det är dock viktigt att bemärka att det finns andrakrafter här i kammaren som exempelvis vill flyttaöver pengar som rimligen tillhör försvarets sektortill andra intresseområden, helt enkelt därför menar att det är ett legitimt förfaringssätt.Kunde och jag vara överens om att viskall vara måna om de pengarna? Det har vi varit iutskottet. Om vi gemensamt kan driva den frågan,har vi givit ett värdefullt bidrag till undanröjandetav den brist som också jag tillstår finns.Anf. 85 () replik:Herr talman! Min enkla fråga till hur han tänker att man skall täcka detunderskott på 4--5 miljarder som han tillstår finns.Han svarar inte på den frågan. Han vill tillsätta enkommitté. Uppenbarligen vill han dela på ansvaretmed socialdemokraterna. Något annat skäl för enkommitté kan han inte ha. Den kommittén skall välliksom de andra kommittéer som man nu tillsätterarbeta till 1997. Då står man där med ett underskottpå 4-5 miljarder och med en försvarsplanering somger ett ytterligare lika stort underskott under denplaneringsperiod som man då har framför sig.Jag kan inte tyda förstaanförande på annat sätt än att han kan tänka sigytterligare höjningar av försvarsanslagen. Då blir viverkligt unika i . Jag hoppas att ArneAndersson i det sammanhanget föreslårmotsvarande skattehöjningar -- eljest växer den därenorma statsskulden som ni har dragit på oss.Anf. 86 () replik:Herr talman! Jo, jag sade faktiskt, ,att om vi får behålla våra pengar från reserver somvi säljer ut så reder vi upp det här. Och vi bibehållerden profil på det försvar som vi lade fast för två årsedan. Jag utgår från att vi är överens om det -- vivar det i utskottet. Varför är man så fjär här ikammaren och vill inte tillstå någonting?Det är oansvarigt att krångla till det hela, genom attlägga på ytterligare besparingar som manskall klara av budgetunderskottet. Var vi inteöverens om att budgetunderskottet var ett problemför försvaret, ? Sämre bidrag än detsom Socialdemokraterna har lämnat kan jag intetänka mig. Jag kan gott överlägga med de andra iett fortsatt kommittéarbete, men jag tycker att detstora socialdemokratiska partiet också skall varamed. Det är den typ av överläggning om den viktigaförsvarsfrågan som vi av tradition har haft i Sverige.Jag tycker att vi skall bibehålla den.Anf. 87 Försvarsminister ():Herr talman! började sitt inlägg medatt göra ett antal personangrepp och dessutom ettantal tvärsäkra uttalanden om hur det skulle gå ihöstens val. Det var ett anförande präglat av starkbitterhet, och jag kan förstå varför.Vi vet inte vem som kommer att varaförsvarsminister .