prot · GH0950 · 1994-01-12 00:00:00 — har också frågat vadregeringen avser göra för att bidra till utarbetandetav en långsiktig energistrategi -- utan kärnkraft --för samt på vilket sättregeringen avser bidra till lösning avenergiproblemen i Baltikum.Inledningsvis vill jag säga att jag inte riktigt kännerigen den beskrivning av den svenska miljödebattensom gör i sin interpellation.Tvärtom upplever jag att riskerna med deösteuropeiska reaktorerna harblivit föremål för en berättigad ökaduppmärksamhet, både här i kammaren, iregeringskretsen, i medierna och blandallmänheten, i takt med att information omförhållandena vid dessa anläggningar blivittillgänglig.Även energisituationen i stort i , medden miljöpåverkan som orenad förbränning avlågkvalitativa fossila bränslen medför och med denineffektiva och slösaktiga användningen av energi,har rönt stor uppmärksamhet.Inom den treårsram för samarbete med Central-och som beslutat om förbudgetåren 1992/93 och 1994/95 utgör stöd tillåtgärder för att bevara och förbättra miljön, särskilti , en av de grundläggandeförutsättningarna för insatser.Som en konsekvens av detta har regeringen hittillsanvisat för samarbetemed inom kärnsäkerhets- ochstrålskyddsområdet. Vidare har drygt 140 miljonerkronor särskilt avsatts för miljö- ocheffektiviseringsåtgärder inom energisektorn iÖsteuropa och framför allt i Baltikum.Sverige har också bidragit med närmare 60 miljonerkronor till den internationellakärnsäkerhetsfonden, Nuclear Safety Account,inom Europeiska , EBRD.Fondens syfte är framför allt att bistå medfinansiering av kortsiktiga, angelägnasäkerhetsupprustningar av Östeuropeiskakärnkraftverk.I årets budgetproposition föreslår regeringen bl.a.att ytterligare anvisas förfortsatt kärnsäkerhets- och strålskyddssamarbeteoch för fortsatta miljö-och effektiviseringsinsatser inom energiområdet iÖsteuropa för /95.De svenska insatserna på kärnsäkerhets- ochstrålskyddsområdet riktas främst till länderna kringÖstersjön med tyngdpunkt på kortsiktigasäkerhetsförbättringar vid kärnkraftverket Ignalinai . har bl.a. de nordiska ländernaNorge och koncentrerat sitt stöd tillreaktorerna på och från sidaockså till reaktorerna i samordnas med andra länders ochinternationella organisationers Östeuropaprogram,dels genom en särskild arbetsgrupp förkärnsäkerhet inom ramen för det s.k. G 24-samarbetet, dels inom kärnsäkerhetsfond.Samordning sker också med Internationellaatomenergiorganets, , och , , verksamheter iÖsteuropa.Ett bland många hittillsvarande problem ikärnsäkerhetssamarbetet med har varitavsaknaden av reglerat skadeståndsansvar i dessaländer. Som mycket riktigtpåpekade har detta inneburit en försening i bl.a.det svenska stödprogrammet. Glädjande nog hardessa problem beträffande till stor deleliminerats i och med att ny lagstiftning införts idecember 1993 och genom att ratificeratnödvändiga konventioner och protokoll påatomansvarsområdet.Detta har inneburit att säkerhetsutrustning somsedan länge legat färdig för leverans i nu ärpå väg till för installation undervåren. återstor dock för Litauensnärmaste grannländer, och , attgenomföra motsvarande lagstiftnings- ochratifikationsåtgärder.Den 17 december 1993 beslutade styrelsen förEBRD:s kärnsäkerhetsfond att bidra med nära 33miljoner ecu, , försäkerhetsupprustning av . Beslutetgrundas bl.a. på erfarenheter från det svenskastödprogrammet och utgår från ett åtagande frånLitauens sida att inte driva reaktorerna längre äntill den tidpunkt då omfattande härdrenoveringarkrävs.Vidare bygger fondens beslut på förutsättningen atten fullständig säkerhetsstudie genomförs för bådareaktorerna före utgången av 1995 och att enreaktor stängs omsäkerhetsförhållandena så kräver eller omelenergibehovet kan tillgodoses på annat sätt vidden tidpunkten.En realistisk utgångspunkt för de svenskainsatserna i är att Ignalinareaktorerna förnärvarande spelar en betydande roll ielförsörjningen, såväl i som i ochi , och att de därför kan behöva drivasunder framöver. Det stor dock klart att enomfattande renovering av härdregionen ireaktorerna, vilken beräknas medföra mycket storainvesteringskostnader och bortfall avelproduktionen, kommer att krävas inom 8--10 år.Samtidigt beräknas en tidsperiod på 8--10 årbehövas för att planera för framtidaenergiförsörjning och för att bygga och ta i driftanläggningar för produktion av ersättningsenergi.Mot bakgrund av dessa förhållanden har målet fördet svenska stödet till det litauiskakärnsäkerhetsprogrammet och till kärnkraftverketi satts till att så långt som möjligt inomgivna ekonomiska ramar minska sannolikheten föratt en kärnkraftsolycka med stora radioaktivautsläpp skall inträffa fram tillavvecklingstidpunkten för anläggningen.Jag vill understryka att de svenska ochinternationella satsningar som görs i deösteuropeiska kärnkraftverken inte avser attförlänga deras tekniska livstid utan syftar till attåstadkomma en så säker driftssituation som möjligtunder den överblickbara tid som dessa verk måstedrivas på grund av energisituationen i berördaländer.Parallellt med säkerhetssatsningar ikärnkraftverken är det därför angeläget med såvälnationella som internationella insatser för atthjälpa att planera för och utveckla enalternativ, säker och miljöanpassadenergiproduktion och framför allt att åstadkommaen effektivare och resurssnålare energianvändning.Världsbanken har i samarbete med ochInternational , , i Parisgenomfört en kartläggning av energisituationen iÖsteuropa. En liknande studie har genomförts avEuropeiska unionen. Dessa studier ligger till grundför de satsningar som genomförs internationellti flera av de berörda länderna för att förbättraeffektiviteten och minska miljöpåverkan frånbefintliga konventionella produktionsanläggningaroch för att stödja utarbetandet av en långsiktigstrategi som tar sikte på effektiv och miljöanpassadproduktion, distribution och användning avenergin.Bilateralt samarbete på miljöområdet med länderi , liksom svenskt stöd till östeuropeisktdeltagande i internationellt konventionsarbete, ärgrundläggande beståndsdelar i en politik för att ökamiljömedvetandet och stärka dessa länders egnainstitutioner.Från svensk sida har ett program inletts som syftartill att kunna åstadkomma en minskadmiljöbelastning från energisektorn i . Detsvenska stödprogrammet avser både insatser förenergieffektivisering och introduktion av förnybaraenergislag.I december 1993 togs tre renoveradevärmecentraler i drift, en i vardera ,och . Anläggningarna har genomdet svenska stödprogrammet konverterats från koloch olja till fliseldning och avser i första hand atttjäna som demonstrationsanläggningar.Miljöeffekterna från dessa tre inledande projekthar beräknats innebära en reduktion avsvavelutsläppen med och avkoldioxidutsläppen med per år.Samtidigt innebär konverteringen ett reduceratimportbehov av olja med ca per år.Ytterligare ett antal anläggningar i de baltiskastaterna har valts ut för motsvarande renoveringoch konvertering under de närmaste åren.Flera energieffektiviseringsprojekt har ocksåpåbörjats, vilka bl.a. avser tätning och isolering avflerbostadshus och sjukhus och minskning avvärmeförlusterna i befintliga fjärrvärmesystem.Av vad jag nu sagt torde framgå med all tydlighetatt regeringen fäster största vikt vid att förbättrasäkerheten och miljön i våra östra grannländer. del av det svenska stödet kanaliseras också viainternationella institutioner, såsom Världsbankenoch , och genom nordiska samarbetsorgansom en särskild markering av att det är eninternationell angelägenhet att komma till rättamed de enorma problem som har attlösa.Stödet från och övriga västvärlden kandock aldrig frånta länderna i det ansvarsom åvilar dem själva när det gäller att lösa energi-,säkerhets- och miljöproblemen och att utforma enstabil och varaktig samhällsutveckling, grundad pådemokratiska principer.Anf. 25 (-):Fru talman! Jag tackar för svaret på min fråga.Miljöministern tycker att jag missbedömer dessafrågors betydelse i den svenska miljödebatten. Jagkan bara konstatera att intresset här ikammaren var mycket stort från så gott somsamtliga partier när det gällde en omfattandediskussion för att komma fram till något somtroligen var ganska väl känt före debatten,nämligen att alla tycker att det är bra attkonkretisera skatteväxling.Däremot tycks intresset för att diskutera dessamycket omfattande och fruktansvärt akutamiljöfrågor än så länge vara betydligt merbegränsat. Men låt oss inte orda om det. Det är intedet viktiga.Svaret på min interpellation är utmärkt somsammanfattning av de svenska, mycket omfattandeinsatserna, men det är tyvärr inte svar på minafrågor.Jag undrar: Hur skall jag tolka detta svar? Ärmiljöministern nöjd med de insatser som görs ,inte bara från sida utan från västs sida, omjag får använda det något förenklade begreppet?Eller delar miljöministern mina farhågor attinsatserna är otillräckliga? Hur skall vi i så fallkomma vidare till mer omfattande insatser?Av de mer än 50 reaktorer som finns i centralaÖsteuropa borde ungefär hälften stängasomedelbart, enligt vid det här laget ganska mångasamstämmiga expertgruppers rapporter. I dagsatsar väst på alldelesakuta nödåtgärder i förbättringar avsäkerhetssystemen. Men dessa åtgärder ingår inte inågon mer långsiktig strategi, där stängning av såhär många kärnkraftverk är ett av målen.Mot bakgrund av att de ekonomiska behoven avåtgärder i har beräknats tillmellan 20 och är det uppenbartatt dessa insatser är alldeles otillräckliga. Därför ärdet oerhört vikigt att ställa den här frågan.Det finns en attityd av ''som man bäddar får manligga'' i miljöministerns svar. Naturligtvis delar jagi grunden åsikten att det är länderna själva som hardet huvudsakliga ansvaret för att åstadkomma engod utveckling. Men rätten och friheten att självbestämma får inte innebära att enskilda länderfattar beslut, helt och hållet på egen hand, som fårfruktansvärda konsekvenser för omvärlden.Det är inte människorna i somhar bäddat. Besluten fattades under diktaturer medmycket litet demokratiskt inflytande. har maninte heller ekonomiska resurser utan är oerhörtberoende av stöd från väst och av vilken inriktningdet stödet har.Vi har starka egoistiska skäl att vara mycket aktivai dessa frågor. Den dagen en kärnkraftsolycka skernågonstans i kommer detnaturligtvis att drabba människorna och naturendär i första hand, men det kommer också att drabbaoss.I min interpellation har jag som exempel tagitBaltikum, som för sin mer långsiktigaenergiförsörjning skulle kunna utveckla naturgas --t.ex från via eller från . Meni kan de inte själva fatta de nödvändigabesluten utan är beroende av ett samarbete medandra länder och av en diskussion kring dessa meralångsiktiga perspektiv. Jag tycker att ett land somSverige, som har beslutat att avveckla kärnkraften,också har ett ansvar för att den diskussionen förs iett vidare sammanhang.Jag ser en uppenbar risk för att den framtidainriktningen av energipolitiken i Central- ochÖsteuropa kommer att beslutas mera av de starkakrafter som mycket målmedvetet driver sina planer.Jag tänker på kärnkraftsindustrierna. De vet vad devill med den framtida energiutvecklingen, och dearbetar för att kärnkraften skall utvecklas i Central-och . På den politiska nivånpräglas processen däremot av osäkerhet ochtvekan. Eftersom kärnkraften i många länder är enpolitiskt känslig fråga väljer politiker att låtautvecklingen bestämmas av icke-beslut, snarare änav medvetna beslut.Sverige, som alltså har fattat ett beslut omkärnkraftsavveckling som inte står i motsättning avveckling av kärnkraften i Central- ochÖsteuropa -- tvärtom --, borde kunna ha en aktivroll i fråga om att försöka samla flera länder kringen annan utveckling. Den fullständigt livsfarligakärnkraften i är nämligentill stor del onödig. Det finns många utredningar,bl.a. av , som visar att energibehovett.ex. i det gamla skulle kunnahalveras. De gamla kommunistiska systemen harvarit de mest energislukande världen känner.Ryssland är fortfarande det land som har den mestenergikrävande industrin.Den framtida energiförsörjningen är inte beroendeav en utbyggd kärnkraft, utan effektivisering,besparing och en länkning till andra typer avenergiproduktion kan vara den möjliga framtidenför . Men jag är rädd, herrtalman, för att vi försitter chansen att konstruktivtbidra till en sådan utveckling, och att vi i stället låterutvecklingen styras av t.ex. kärnkraftsindustrin,som naturligtvis har helt andra mål och ambitioner.Anf. 26 Miljöminister ():Herr talman! Jag tackar för de vänliga orden ominterpellationssvarets innehåll när det gäller detförflutna och beskrivningen av vad vi har gjort. av den beskrivningen är faktiskt ocksåframåtriktad; det handlar ombudgetårsperspektivet och de förslag som vi nyligenhar lagt fram. Jag hoppas att ställer sigbakom dem.Det är riktigt att den här debatten har något avsäsongskaraktär. Men jag har här en bunt frågoroch interpellationer i den här frågan som tidigarehar avhandlats, och det har möjligen ett sambandmed att en del ledamöter tyckte att den härdebatten inte var den mest aktuella just nu.Låt mig gärna kommentera det , som jag till stora delar instämmer i. Det ärklart att västländerna gör väldigt litet, motbakgrund av behoven. Det finns enorganisationssträvan, och samarbetet harutvecklats. Men det har mera inneburit att man harbildat olika organ, slutit sig samman, därför att maninsett problemens räckvidd och att man inte kanklara dem var och en för sig. G 24 är ett uttryck fördetta, liksom Nuclear Safety Account inomEuropeiska utvecklingsbanken.I det nordiska länderområdet och inom EUdiskuterar vi naturligtvis också de här frågornagemensamt. Det är inte möjligt att göra allt det somkrävs, var och en för sig eller bilateralt. Det äroomtvistligt att det har gått trögt attmobilisera de resurser som krävs i förhållande tillde behov som finns.Jag vill inte säga att är ett undantag, men vii har i alla de sammanhang där de härfrågorna har hanterats varit pådrivande för attförsöka få andra att ställa upp i ökad utsträckning.Det framgår också om man gör jämförelser mellande belopp som vi satsar och vad andra länder satsar,i förhållande till sina ekonomiska resurser, attSverige är ett av de ledande länderna sett till percapita-insatsen.Det är självfallet en tragedi att så mycket av den härdiskussionen falnar efter hand när ingen allvarligolycka inträffar. Problemet är alltså, att när olyckanär framme, som i Tjernobyl, är alla beredda attunder diskutera detta. Så har det delvis varitmed vår konjunkturbetonade debatt omkärnkraften i . Det är naturligtvis viktigt attförsöka bearbeta och bekämpa dennaförträngningsmekanism, därför att det finns akutaproblem hela tiden.Det är därför som svenska myndigheter, SKI ochSSI, har gjort mycket stora insatser -- trots vårlitenhet -- för att skapa någon sorts kontroll ochstabilitet i de myndighetssystem som behövs i allade länder som inte haft sådana tidigare. Det harnaturligtvis i första hand gällt kontakter medBaltikum, men också med övriga nya, fria staterinom det forna . Svenskamyndigheter har gjort sitt bästa för att sätta i gångett arbete med att skapa de system som tidigarefanns på central nivå men som det inte längre finnsen grund för i de nya staterna.Detta arbete -- som verkligen inte skallunderskattas men som egentligen inte kan mätas ipengar -- handlar om uppbackning av de personersom kan göra någonting och att försöka få kontrollöver situationen. Jag tycker att man skall säga rentut att ett fåtal personer inom våra statligamyndigheter SKI och SSI här har gjort ettutomordentligt stort arbete, som också fortsätter.Ett problem är att vi inte har kunnat göra vissasaker när det gäller reparationer. Det är viktigt attskilja på reparationsinriktningen och det perspektivsom handlar om investeringar i andra anläggningar.Det har funnits en vilja på olika håll, men densvenska politiken är som bekant inriktad på attförbättra på strategiskt viktiga säkerhetsområden,som vi erbjuder möjligheter, främst iBaltikum, att börja bygga ett annat energisystem.Det här arbetet går att kombinera, men vissaavgörande förutsättningar måste ut för attmarknadens krafter skall kunna fungera i de nyaoch fria områdena.Precis som påpekar, avgörs rättmycket av detta av vilket pris man sätter på miljönoch priset på energin över huvud taget. Det är därsom bristerna har funnits. Det är en i stort sett frinyttighet. För att koppla till den tidigare debatten,är det forna ett avskräckandeexempel på vad som händer när man inte sätter ettpris på miljön och inte sätter ett rimligt pris på denproduktionsfaktor som det här handlar om. Det ären grundläggande förutsättning som måste skapasför att rätt sorts investeringar skall kunna sättas igång på energisystemområdet.Anf. 27 (-):Herr talman! Jag delar naturligtvis miljöministernsbesvikelse över att de här frågorna, som ständigt ärakuta, är så konjunkturbetingade i den politiskadiskussionen. Jag beklagar det verkligen. Det är enanledning till att jag har framställt interpellationen.En annan anledning är att jag tycker att de som engång har trott på den socialistiska drömmen har ettextra stort ansvar för att förstå och analyserakonsekvenserna av det som i verkligheten visade sigvara en mardröm och att försöka arbeta för attpåverka situationen i de länderna.Miljöministern talade om riskerna med enytterligare olycka. Om en sådan skulle hända,kommer man den dagen att fråga alla ansvarigapolitiker: du verkligen allt som stod i dinmakt för att undvika detta? Det är egentligen vadjag också frågar i min interpellation: Gör viverkligen allt som står i vår makt för att förändrasituationen? Har vi tagit alla tänkbara initiativ?Försöker vi lyfta fram den här frågan i alla tänkbarainternationella sammanhang?Om man gör en geografisk analys av detinternationella intresset för de här frågorna, finnerman att tendensen är uppenbar att intresset avtarmed det geografiska avståndet. Vi bidrar medförhållandevis mycket, efter vår ekonomiskaförmåga. EU som gemenskap gör det. EnskildaEU-länder gör det. Men och bidrarmycket litet till den här helt nödvändiga processen.Det problem som miljöministern tar upp, dvs.svårigheterna att samordna och hitta former förvästs stöd till utvecklingen, bottnar till viss del i attUSA och helst vill arbeta bilateralt. Härhandlar det om mycket pengar, och det finns bolagi de egna länderna som är intresserade av depengarna. Det är till skada för miljöperspektivet inte lyckas med samordningen.Miljöministern och jag delar uppfattning här, menjag vill ändå fråga: Finns det inte något ytterligarevi kan göra för att tydligare fokusera de härfrågorna internationellt och för att ökaansträngningarna? Det är nämligen en verkligkrutdurk, i ordets rätta mening, som vi sitter på,alla vi som lever på jorden men i synnerhet vi iEuropa. Det måste till ytterligare insatser -- pånågot sätt måste de tas fram.Anf. 28 Miljöminister ():Herr talman! Jag uppskattar självfallet AnnikaÅhnbergs uppriktighet när hon talar om drömmensom visade sig vara en mardröm och det system avexploatering som finns i det forna ,som är svårt att bryta kortsiktigt. Det handlar bådeom människovärde och om värdering av miljö,natur och naturresurser.Annika frågade: Gör vi allt? Nej, dethandlar givetvis också om prioriteringar avresurser. Men jag tror att vi utnyttjar våramänskliga resurser och vår kapacitet i den delen sålångt det är möjligt. När vi sedan har lyckats lösaansvarighetsfrågorna kan vi också mobilisera nyaresurser för att därigenom få till stånd reparationeroch konkreta arbeten som är litet mer ingripande.Det måste till en myndighetsstöddregelsystemuppbyggnad, ledning och management.Det är viktigt, och jag förstår det som att vi äröverens också om detta, att försöka att mobiliseraandra och andras resurser. Detta är självfallet ett avskälen till att har gått in i Nuclear SafetyAccount inom Europeiska . Vihar gjort det i samråd med de övriga nordiskaländerna, och vi har kommit med i styrelsen. Vi ärberedda att satsa mer pengar än vad vi egentligenrelativt sett borde göra i sammanhanget iförhållande till de stora nationerna.Jag delar uppfattning att mansjälvfallet måste begära mer av länder som USAoch i detta sammanhang. Det fornaSovjetunionens efterföljande kostnader och kris ären internationell uppgift som inte enbart har medEuropa att göra. Det är en global fråga. Vi arbetarvidare i denna riktning bl.a. i detta organ ochnaturligtvis också i G 24, som är mer regionaltkopplat.Jag vill ta fasta på en annan inriktning som jag harlagt ner en del möda på att försöka etablera. Det ärdet nordiska samarbetet, det nära, det som vi kangöra tillsammans i den nordiska länderkretsen. Detpågår en intressant diskussion i detnordiska ministerrådet för miljöministrarna. Jag ärinte säker på att finansministrarna uppskattar detlika mycket.Det handlar helt enkelt om att gemensamtmobilisera resurser på ungefär likvärdigt sätt till deolika länderna för att på det sättet kunna göra merösterut och kunna göra det fortare. Det betyder,om man kan komma fram den vägen, att mangemensamt skulle kunna använda t.ex.koldioxidskatt eller skatt på fossila bränslen för attmobilisera dessa ytterligare resurser, och göra detpå ett likvärdigt sätt i den nordiska länderkretsenför att sätta ytterligare kraft bakom orden.Detta är ett sådant internationellt initiativ som ärkonkret och direkt inriktat. Men det är naturligtvisinte så enkelt att genomföra det. Jag tror att detbehövs ett starkt opinionsstöd för att man skallförstå hur angeläget det är att vi tar dessaokonventionella grepp för att ytterligare mobiliseraresurser.Det är i första hand fråga om att sopa rent framföregen dörr och tillsammans med andra arbeta för attmobilisera ytterligare resurser. Då måste man börjai sitt eget närområde och ta det som exempel för attkunna övertyga andra: Vi gör detta. Vad gör ni?Det är just den inriktningen som är den hederliga isammanhanget.Jag fick i förra anförande enfråga som jag inte hann kommentera. Det gälldenaturgas och den typen av ersättningssystem. Vårhuvudinriktning är att söka ersätta det elände somfinns i t.ex. med i första hand förnybarenergi. Men det sker naturligtvis i den lilla skalan.Det har i uttalanden från de tre baltiska staternaspresidenter framkommit ett intresse för attanvända naturgas och för en sammankoppling viaFinland för att få västproducerad gas ifrån Norge.Jag har i det nordiska sammanhanget sagt, och jagtror att det är en utomordentligt viktig hållning, attSverige som ett land däremellan naturligtvis intekan, även om vi råkar ha energiöverskott i ,säga att vi inte vill vara med om någon transiteringvia svenskt territorium. Vi måste ha inställningenatt vi självfallet skall vara öppna för att diskuteradetta och även kunna tappa av en del av dennanaturgas för egen förbrukning för att just skapa ettkommersiellt bärkraftigt projekt.Det är viktigt att vi tillsammans med ochNorge väger in de baltiska staternas önskemål närvi behandlar den frågan framöver. I krävsdet också att det finns realistiska kunder som ärberedda att ta del i det här projektet. Tyvärr harutvecklingen inneburit att en hel delav den här delen av det svenska energisystemet haravvecklats.Anf. 29 (-):Herr talman! Det var mycket intressant att höramiljöministern utveckla tankarna i det nordiskasamarbetet. Det inbegriper också det merlångsiktiga framtidsperspektivet.Jag delar uppfattningen att det är biobränslen, denalternativa energiproduktionen, som vi på lång siktvill ha in som bas i energiförsörjningen. Jag delarockså uppfattningen att det i synnerhet i de baltiskaländerna är tämligen omöjligt att inom entillräckligt snar framtid gå från det mycket storakärnkraftsberoendet till den utvecklingen.Naturgasen är såvitt jag kan bedöma en möjlig ochanvändbar övergångsfas.Herr talman!