prot · GH0994 · 1994-04-22 00:00:00 — Låt varje i-land sörja för sin u-landsfordran.Många mottagarländer lägger en orimligt stor andelav sin budget på militära utgifter. Ett lands högamilitära utgifter borde sätta större spår i densvenska budgeten i form av ett reducerat bistånd änvad som sker.Vi anser att områdena kunskapsöverföring ochkompetensutveckling skall prioriteras än mer änvad som sker . Det är viktigt attutvecklingsländerna får ta ett utökat ansvar för sinegen utveckling. Kunskapsöverföring ochkompetensutveckling skall skapa förutsättningarför utveckling i den takt man klarar av.Främja investeringsbehovet i ländernasinfrastruktur genom u-krediter. U-krediterna --som är förbehållna -- bör inriktas påinfrastruktur och miljö. Vi anser att u-krediternaockså skall kunna nyttjas för projekt i de baltiskastaterna, i och i samtliga OSS-stater. Om u-krediter kunde nyttjas även för projekt i ,och skulle detta också leda tillpositiva effekter för svenskt näringsliv.Vi anser att biståndsanslagen i större utsträckningskall avse samarbetet med , Öst- ochCentraleuropa. Bistånd förmedlat genomfolkrörelser och enskilda organisationer bör varaett viktigt inslag i biståndsprogrammet. Vi föreslårånyo att man inför principen 70--30 i stället för 80--20 i ekonomisk fördelning mellan staten ochorganisationen. Folkrörelsernas andel ökar --statens minskar.Vi önskar också en avsevärt bättre redovisning avbiståndet. Allmänheten måste få en sakliginformation om olika utvecklingsprojekt -- bådeöver sådana som gått bra och över sådana sommisslyckats.Herr talman! När det gäller det multilateralabiståndet vill jag nämna följande beträffande vissaorganisationer, fonder och banker.FN:s utvecklingsprogram, UNDP, är FN-systemetscentrala organ för finansiering av tekniskt bistånd.Sverige är den sjunde största biståndsgivaren.Sveriges ekonomi är inte sådan att vi kan fortsättaatt vara en av de största biståndsgivarna. Bördornamåste fördelas på ett sätt som motsvarargivarländernas ekonomi.FN:s kapitalutvecklingsfond, , gerfinansiellt och tekniskt bistånd till småskaligainvesteringsprojekt. är en av de störstabiståndsgivarna. Vi kan inte fortsätta med detta.För , , föreslår vi enhöjning av anslaget med till 180miljoner kronor. Befolkningsfrågan är, som jagtidigare nämnt, utvecklingsländernas störstaproblem. FN måste på allvar ta itu med denna frågaoch ge den högsta prioritet.FN:s barnfond, , erhöll för budgetåret1992/93 sammanlagt . Fleraeuropeiska stormakter finns inte med bland destörre givarna. kan inte vara bäst i allt. Viföreslår en reducering till 100 miljoner kronor.Världslivsmedelsprogrammet, WFP, spelar enbetydelsefull roll för samordningen avlivsmedelsleveranser. Det är dock viktigt attsamtidigt erinra sig de konsekvenser i detmottagande landets jordbruksproduktion som kanbli följden av långvarig livsmedelshjälp.Livsmedelsleveranserna bör inriktas på akutakriser. Vi föreslår att anslaget reduceras med 220miljoner kronor till 50 miljoner kronor.Anslaget till FN:s flyktinghjälp förpalestinaflyktingar, UNRWA, bör slopas. Sverigevar den tredje största givaren. Avtalen den13 mellan PLO och Israelförändrade förutsättningarna för fortsattflyktinghjälp. Vi föreslår att det svenska biståndethelt upphör fr.o.m. /95.Vi föreslår en höjning av anslaget till FN:sflyktingkommissarie, , med 100 miljonerkronor i förhållande till regeringens förslag.UNHCR har genom flyktingproblematiken påBalkan fått än större finansieringsbekymmer. Vårföreslagna höjning räcker för att ge ytterligare100 000 flyktingar mat och tak över huvudet.Herr talman! Jag skall också säga några ord om detbilaterala biståndet. ''Målet är noll procent''. Denrubriken är hämtad från Svenska Dagbladetsledarsida . I artikeln konstaterasnog så riktigt att ''Det finns samma risk med biståndsom med all socialpolitik -- att bidragenpassiviserar -- att de subventionerar ett destruktivtbeteende''.Vi föreslår att det bilaterala biståndet helt slopasvad avser och Central- och ochatt det länderfördelade biståndet till Afrikareduceras med i förhållande tillbudgetförslaget. Inte minst rationaliseringseffekterinom svensk administration -- hemma ochutomlands -- gör att biståndet bör koncentreras tillett färre antal länder. vill vi avveckla helaländerbiståndet genom SIDA. Vi vill att detbilaterala biståndet i stort sett endast skall bestå avkatastrofbistånd och bistånd genom folkrörelseroch andra enskilda organisationer.Inom anslaget ''Demokrati, mänskliga rättigheteroch humanitärt bistånd'', anser vi att inga medellängre bör avsättas till organisationer inomSydafrika.En höjning av anslaget ''Katastrofer ochåteruppbyggnad m.m.'' är motiverad. Men med deusla finanser har föreslår vioförändrat anslag, dvs. ,jämfört med innevarande budgetår. Större delen avanslaget, eller , bör avsättas förinsatser i , främst då i detforna Jugoslavien.Herr talman! Litet kommerSimon Liliedahl att närmare beröra vårt förslag omen katastrof- och biståndsbataljon, Swedaid, varförjag inte går in på den frågan här.Herr talman! Avslutningsvis vill jag yrka bifall tillvåra reservationer 1, 4, 8, 11, 12, 22, 23, 25, 26, 27,28, 30 och 35 och motsvarande avslag på utskottetshemställan.Anf. 3 ():Herr talman! Det nya skrevs under iMarrakech . Avtalet är enligt en enigexpertis mycket bra för världens rika länder och förtillväxtländerna i . Samma expertis ärenig om att de fattigaste staterna är avtaletsförlorare. Beräkningar visar bl.a. att BNPkommer att sjunka på grund av avtalet.Den ekonomiska världsordningens dom mot defattigaste staterna understryks nu ytterligare av enfärsk rapport från . Den ekonomiskanedgången i världens 47 fattigaste stater harbromsats något, men någon ekonomiskåterhämtning kan man inte tala om. UNCTADkonstaterar att de sociala och ekonomiska villkoreni dessa länder förblir ytterst besvärliga. Det finnssåledes inget nytt under solen. Det rika blir rikare,och de fattiga blir fattigare.Den fattiga delen av jordens totala befolkninguppgår numera till . Dessa delar påendast av jordens totala produktion av varoroch tjänster. Den rika delen av befolkningen, ,njuter frukterna av av jordens BNP.Det är i det här sammanhanget man skall seregeringens biståndspolitik, som fått majoritet iutskottet och som vi nu skall fatta beslut om här ikammaren. Utskottet betonar särskiltfattigdomsinriktningen av det svenska biståndet.Någon sådan fattigdomsinriktning är emellertidsvår att se i regeringens biståndspolitik.Regeringen oroar sig lika mycket, eller mer, för attsvenska företag inte i tillräcklig utsträckning deltarpå den multilaterala biståndsmarknaden som författigdomen i tredje världen.Afrika, världens fattigaste kontinent, föreslås få122,mindre i svenskt biståndjämfört med innevarande budgetår. Största delenav den nedskärningen drabbar -- ett landsom står i ett gränslöst behov av utländsk hjälp.Guinea -- ett utfattigt land som gjort storaframsteg mot demokrati -- föreslås få noll och inteti basprogrambistånd.Detta kallar inte författigdomsinriktat bistånd. Till skillnad frånregeringen vill vi höja biståndet till världensfattigaste kontinent -- den kontinent som är denstora förloraren i och som på grundav den orättvisa ekonomiska världsordningenfortsättr att sjunka djupare in i fattigdomen. Viyrkar därför i vår -- eller min -- meningsyttring bl.a.på höjningar till i stort sett samtliga mottagarländeri Afrika.Sverige var länge ett föregångsland i fråga om u-landspolitik. Det som gjorde oss till ettföregångsland och gav oss respekt i tredje världenvar bl.a. att vi gav av våra samladeinkomster i u-landsbistånd. Den borgerligaregeringen, med socialdemokraternas oförklarligastöd, gjorde emellertid så kraftiga nedskärningarförra året att enprocentsnivån inte längreuppnåddes. Årets höjning med 400 miljoner, sombiståndsministern under moderat motstånd lyckatsfå igenom, räcker inte på långa vägar för attåterställa nivån.I urholkningen av biståndet ingår dessutom attbetrakta asylkostnader och bidrag till FN:sfredsbevarande verksamhet somutvecklingsbistånd. Detta är inteutvecklingsbistånd och skall därför inte belastabiståndsbudgeten. Räknas dessa kostnader på 800miljoner bort, vilket anser börgöras, blir regeringens förslag 12,5 miljarderkronor. Det motsvarar av BNI.Den kraftiga nedskärningen av biståndet har fåttnegativa konsekvenser för svenskbiståndsverksamhet. yrkar därförpå en återställning till enprocentsnivån i två steg.Det första steget innebär enligt ettanslag på ca 13,5 miljarder exklusive asylkostnaderoch bidrag till FN-styrkor.Utskottsmajoriteten har ställt sig bakomregeringens förslag att skapa en ny post underbiståndsanslaget, det s.k. C 4-anslaget, Stöd tillekonomiska reformer och skuldlättnad. Med detförslaget vill regeringen slå två flugor i en smäll.Man vill dels genom att lyfta ut importstödet frånSIDA:s domäner öka den politiska styrningen avbiståndet, dels ytterligare strömlinjeforma svensktbistånd efter den modell för utveckling somVärldsbanken och Internationella valutafondenstår för.Det mesta av pengarna under detta anslag kommeratt gå via Världsbankensstrukturanpassningsprogram för . Dessastrukturanpassningsprogram sker på mycket hårdamarknadsliberala villkor -- devalvering, minskningav statsutgifterna eller med andra ord denoffentliga sektorn, slopande avlivsmedelssubventioner. Allt detta sker för attländerna skall tvingas föra den exportleddautvecklingspolitik som , IMF och densvenska regeringen tror är den ''enda vägen'' motutveckling.Effekterna av denna politik är dockväldokumenterade: drastisk försämring av hälso-och sjukvård, skolväsende och social service.Observera att detta sker i länder där dessa socialasektorer är ytterst outvecklade.Två exempel på länder därstrukturanpassningsprogrammen haft negativaeffekter på människors sociala standard ärZimbabwe och . I harprogrammet lett till en neddragning inomhälsovården per person och som en följdav det en fördubbling av antalet dödsfall i barnsäng.Det har också orsakat en kraftig minskning avantalet skolelever i . I kan mannumera skryta med att man inte längre har någraköer till skolorna och sjukvården. Förklaringen ärenkel: De höga avgifter som regeringen fastställtför att kunna minska statsutgifterna och därmed fåVärldsbankslån har gjort att inga fattiga längre harråd att betala. Hur skall dessa länder kunnautvecklas när barnen inte ens få gå i skolan?Det är sådana här konsekvenser som fått UNCTADatt i sin rapport, som jag tidigare refererade till,uppmana regeringarna i de fattigaste staterna attsatsa mer resurser på utbildning och hälsovård. Görde inte det, så kommer de skador sommarknadsekonomins brister skapat att få svårakonsekvenser och hämma utvecklingenutvecklingen.Det är dags för och riksdag attockså inse vilka skadliga effektermarknadsekonomi A la har för defattiga länderna. borde som ett led i detuppvaknandet avslå regeringens förslag att anslå 1miljard under det nya C 4-anslaget.Herr talman! I biståndssammanhang har denborgerliga regeringen försökt göra demokrati ochmänskliga rättigheter till en biståndsfråga. Man harockså tillsatt en mänskliga-rättighets-minister, somär biståndsministern. I konkret politik märks dockinte MR-intresset speciellt mycket. Exempelvisföreslår regeringen -- och utskottsmajoriteten -- ensänkning av biståndsanslaget för demokrati ochmänskliga rättigheter från 650 till 595 miljonerkronor. Det är naturligtvis ett förslag somVänsterpartiet inte kan ställa upp på. Vi vill i ställetse en ordentlig satsning på denna form av biståndoch föreslår en höjning till 700 miljoner.Regeringen visar inte bara bristande vilja tillsatsning på demokrati- och MR-bistånd. Den visarockså en dubbelmoralens politik. Länder somKina, och har erhållit ellerkommer att erhålla svenskt statligt bistånd i form avu-krediter. Utskottet, som tillstyrker regeringensförslag, försvarar detta med att biståndsnärvaroskall ses som ett viktigt påverkans- ochdialoginstrument i en samlad svensk politikgentemot dessa länder. Det är ett oacceptabeltförsvar som luktar bortförklaring lång väg.Regimerna i dessa tre länder bryter mot demänskliga rättigheterna genom att systematisktfängsla, tortera och mörda politiskt oppositionella.Dessutom bryter de på det grövsta mot folkrättengenom att ockupera andra länder -- Kinasockupation av , ockupation avÖsttimor och ockupation av Västsahara.Det är obegripligt hur u-kreditgivning till dessastater kan ses som en del av en dialog som skall ledafram till en förbättring av MR-situationen. U-krediter är ju den mest kommersiella form avbistånd vi har. När sådana ges handlar det omaffärer och ingenting annat. Vad menar regeringenoch utskottsmajoriteten egentligen? Menar de attSverige inte kan utöva påtryckningar på regimernai dessa stater annat än med hjälp av u-krediter somutpressningsmedel? Nej, givetvis ligger det inte tillså. Utskottets formulering litet längre fram ibetänkandet ger svaret på vad u-kreditgivningen tilldessa länder i själva verket handlar om.Utskottet säger angående u-kreditgivning tillutvecklingsprojekt att då ''ges svenska företagmöjlighet att konkurrera på likvärdiga villkor medföretag från andra ''. Det ärsanningen bakom det hela.Herr talman! Jag har avgivit en omfattandemeningsyttring. Det skulle ta väldigt attvotera på varje moment. Det besväret tänker jaginte orsaka kammaren. Men om jag inte yrkar bifalltill hela meningsyttringen betyder det inte att jaginte skulle stå bakom alla punkter. För att sparakammarens tid yrkar jag bifall till minmeningsyttring under mom. 1, 53--110 och 117--121.Anf. 4 ():Herr talman! Det är en splittrad bild som vi möternär vi ser ut över världen. Vi ser länder därbefolkningen fortfarande lever i yttersta armod. Viser att levnadsstandarden faktiskt sjunker genomen snabb befolkningsökning. Men vi ser ocksåländer som har börjat att utvecklas mot ökadvälfärd. Vi ser länder där utvecklingen kraftigt harskjutit fart och där man kanskönja, inte en välfärd som är av svensk nivå menändå en avsevärt högre livskvalitet än vad man hadeför bara 5--10--15--sedan.Den splittrade bilden visar att det finns olikautvecklingsvägar, att länderna kan lära avvarandra, att de utvecklingsansträngningar somgörs inom de olika samhällena kan bära frukt. Detär självfallet inte framför allt bistånd som leder tillutveckling, utan det är deutvecklingsansträngningar som görs i de olikaländerna. Biståndet har en oerhört viktig roll för attstimulera, för att bidra till att stödja, men denavgörande kraftutvecklingen måste ske inom deolika länderna.Vad är det då som utmärker de länder som det gårnågorlunda bra för? Ja, det är många olika faktorer.Men en viktig faktor är att den ekonomiskaaktiviteten har blivit livligare inom dessa länder, attdet har skett ett ökat handelsutbyte inomsamhällena, men också en starkare anknytning tillvärldsekonomin. Jag tror att man kan generaliserai detta hänseende och säga att de länder som harlyckats få fart på sin utveckling har i allmänhet fåtten starkare anknytning till världsekonomin och ettstörre internt ekonomiskt utbyte.Det är faktiskt så, , att det ärframgångsrika marknadsekonomier som harlyckats få fart på utvecklingen, inte framgångsrikaplanekonomier. Det är inte planekonomin som harfått fart på den här processen, utan det är handeloch ekonomiskt utbyte som är den riktigt storamotorn i utvecklingsprocessen.Detta är en utveckling som vi på många olika sättsjälvfallet skall stödja genom vårt bistånd. Jag ärglad över att det råder en mycket bred samsyn iriksdagen som omfattar nästan alla partier om attutvecklingsbiståndet är en viktig del av svenskutrikespolitik. Jag kan inte se att det är annat änkonstlade skyttegravar som att gräva när hon beskriver debattlägetmellan partierna som sådant att det skulle rådastora skillnader på detta område. Tvärtom visar detbetänkande som vi nu behandlar att det råder ettmycket brett samförstånd om de grundläggandefrågorna inom biståndet.Vi är på det hela taget överens om målet för detsvenska biståndet. När jag läser densocialdemokratiska reservationen och lyssnar tillKristina i vad gäller målet för biståndetoch jämför detta med vad som står i majoritetensskrivning och i regeringens proposition, hittar jagfaktiskt ingen skillnad av betydelse. Vi är överensom att det stora målet för svenskt bistånd är att detskall syfta till att häva fattigdomen i världen. Detkräver självfallet många olika strategier.Det finns en mängd olika metoder som kananvändas för att häva fattigdomen. Jag reagerarskarpt när jag hör talanedsättande om plåsterbistånd. Plåsterbistånd,katastrofbistånd, är nödvändigt som en ingrediensi vårt biståndspaket. Vi måste kunna hamöjligheten att hämma ett aktut blodflöde där detpågår. Vi måste ha beredskap för insatser i ,i och i många andra länder där detverkligen krävs akut bistånd. Vi har självfallet inteden illusionen att detta har långsiktiga effekter påfolkens levnadsnivå -- för detta krävs justlångsiktigt bistånd. Den stora huvuddelen av detsvenska biståndet syftar till att stödja långsiktigautvecklingsansträngningar. Men katastrofbiståndetkan icke avvaras. Det är en viktig och nödvändigdel i våra samlade biståndsansträngningar.Om man studerar det socialdemokratiskaalternativet finns det då en del skillnader i vadgäller budgetteknik. Man har andra föreställningarom hur budgeten skall vara uppställd, hur pengarnaskall fördelas på det stadium som vi nu diskuterar,nämligen under riksdagsbehandlingen. När mansedan kommer fram till hur mycket pengar som nårde olika länderna är det ingalunda säkert attregeringens alternativ leder till mindre anslag tillTanzania, till och till de övriga länder somKristina räknade upp. Jag frågar mig barahur mycket pengar som vi på det här stadietöronmärker och hur mycket som kommer dessaländer till godo genom andra meraändamålsbestämda anslag som regeringen föreslår.Socialdemokraterna går emot förslaget om att manskall inrätta ett anslag på 1 miljard för att stödjaekonomiska reformer och skuldlättnader.Socialdemokraterna vill i stället fördela ungefärmotsvarande pengar på olika länderanslag.Självfallet blir då länderanslagen större, menpoängen med regeringens uppläggning är att denskapar en större flexibilitet. Den gör det möjligt attgöra prövningar och att använda pengarna så, attde kommer till bäst nytta när anslagen såsmåningom skall hanteras.Det finns självfallet en viss motsättning mellanmottagarländernas önskemål att veta precis hurstora anslagen skall vara och behov av attkunna förhandla med staterna, att kunna fördelamedlen så, att de kommer till störst nytta, att kunnata hänsyn till i vilken utsträckning som villkoruppfylls. Denna motsättning avspeglas i budgetensuppställning. Vi måste skapa en trygghet hos våramottagarländer att vår satsning är långsiktig. Vimåste å andra sidan behålla en handlingsfrihet, såatt resurserna kan anpasas på det sätt att dekommer till störst nytta. De olika bedömningar idet här avseendet som avspeglas i propositionenrespektive i den socialdemokratiska reservationenuppfattar jag inte som principiella skillnader utansom praktiska och tekniska meningsskiljaktigheterom vad som är den optimala budgettekniken.Herr talman! Klockan tickar, och jag hinner inte gåin så mycket på anförande. Jag villbara ta upp en enda punkt. sade attNy demokrati önskar främja kompetensutvecklingoch kunskapsöverföring. Jag har väldigt svårt att fådetta att gå ihop med det som jag år har setti Ny demokratis alternativ. Det brukar nämligen gåut på att radikalt minska svenskt forskningsbistånd,att avskaffa och att överhuvud taget lägga en våt svamp över allt det somhar med kunskaper om att göra. Hur kanman, , åstadkommakunskapsöverföring och kompetensutveckling omman i drastiskt vill reducera resurserna tillkunskaper om ?Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan i alla delar.Anf. 5 () replik:Herr talman! Vi kan konstatera att vi är överens omdet övergripande målet att bistånd skall varafattigdomsinriktat. En nyckelfråga där vi når olikaslutsatser är när det gäller långsiktigheten. Visocialdemokrater menar att bistånd måste varalångsiktigt för att det skall göra nytta och varaeffektivt. Mottagarländerna måste kunna planerapå lång sikt i fråga om det bistånd som de får frånSverige. Det kan de inte göra längre i och med detnya systemet som har införts. Vi kan inte se att detnya systemet främjar långsiktigheten, och vi ärmycket kritiska till detta. Det är viktigt att detkommer fram här att det finns den skiljaktighetenmellan oss.Jag har inte påstått att katastrofbiståndet skallavvaras. Självfallet kan vi inte göra det. Jag varmycket tydlig i min inledning för att visa just attbehoven är så otroligt stora. Men man måste ocksåse att katastrofbiståndet inte löser problemen pålång sikt. Det är självklart att det inte gör det. Manmåste analysera orsakerna och fördela störrebelopp på sådana åtgärder som främjar utbildning,hälsovård osv.Beträffande framgångsrika marknadsekonomier ärvi överens. Men jag vill tillägga att det är mycketviktigt att det är sociala marknadsekonomier somutvecklas, marknadsekonomier som tar socialahänsyn. Man får inte glömma bort att ett land medframgångsrik marknadsekonomi också kräver enstark stat som står för utbildning, hälsovård,rättsväsende osv. Detta är en nyanseradframställning som vi måste hålla i minnet.Anf. 6 () replik:Herr talman! Långsiktigt bistånd kan inte barahandla om att mottagarlandet långsiktigt skallkunna lita på att en viss summa pengar eller en visssamling resurser kommer landet till del.Långsiktighet är ett mycket vidare begrepp sominrymmer en bestämd vilja att göra nytta och attockså kunna ställa villkor för hur biståndet skallutnyttjas.Om ett mottagarland vet att resurserna kommer,oavsett hur man hanterar dem, uppstår inte deneffektivitet som vi alla önskar för biståndet.Tvärtom kan det då bli en mycket ineffektivanvändning av resurserna. Det är därför viktigt attlöftena inte görs så rundhänta att de imottagarlandet kan lita på att de får sina resurser,oavsett hur de hanteras. Det är viktigt att vi skallkunna ställa villkor när vi ger bistånd. Det kräveratt vi också på svensk sida faktiskt bibehåller en visshandlingsfrihet och att vi inte ger löften som måsteinfrias, oavsett hur resurserna hanteras.Jag uppfattade det så, att togtillbaka det olyckliga ordet plåsterbistånd. Vi ärtydligen överens om det behövs plåster vid akutblodflöde. Vi är för vår del benägna att ge ett litetstörre utrymme för katastrofbiståndet än vadKristina och socialdemokraterna är i sinreservation. Här finns skillnader mellansocialdemokraterna och regeringen.Socialdemokraterna vill ge mindre pengar tillenskilda organisationer, forksningsbiståndet ochkatastrofbiståndet. Ni menar att det stora anslagetför betalningsbistånd och för skuldsanering inte börinrättas.Jag har mycket svårt, , att få detsistnämnda att gå ihop med det som också efterlysesi er reservation, nämligen en radikal skuldstrategi.Hur kan man kräva en radikal skuldstrategi omman inte är beredd att avsätta anslag för en sådan?Anf. 7 () replik:Herr talman! Det är viktigt att ha respekt förmottagarlandet. Den dialog som skall föras mellangivare och mottagarland måste bygga på ömsesidigrespekt.Jag blir litet rädd när så klart ochtydligt säger att bistånd skall villkoras. Vilka villkorär det man skall ställa? Jag är rädd att detta kanbära i väg i oönskad riktning. Självfallet skallbistånd vara effektiva, vilket jag förmodar att vi ärhelt överens om. Men vilka villkor är det egentligensom vi talar om?För att nå en jämbördig plattform i diskussionernamellan givar- och mottagarland bör vi behålla detgamla systemet med programländer, därmottagarländerna vet att de kan lita på att biståndetär långsiktigt, så att man inte förleds till snabbaresultat som kan ge oönskade effekter. Jag tyckeratt villkorade bistånd binder upp mottagarländernapå ett icke önskvärt sätt.När det gäller mindre pengar till enskildaorganisationer vill jag klart och tydligt markera attjag har sett mycket goda resultat av enskildaorganisationers arbete. De gör en ovärderlig insatsi biståndsarbetet.