prot · GH0957 · 1994-02-09 00:00:00 — Ett avmålen för gruppen är att starta ett permanentresurscentrum för kvinnor i länet med särskildaresurser för att lyfta fram kvinnors traditioner ocharbete.I dagens kärva arbetsmarknadsläge, inte minstinom den offentliga sektorn där många kvinnor slåsut från arbetsmarknaden och går ut i arbetslöshet,krävs riktade insatser. Vi anser därför attverksamheten borde permanentas och breddas i sittinnehåll med inriktningen att nå även andragrupper av kvinnor.Uppsala län är ur befolkningsstatistisk synvinkel etttillväxtlän. Med detta följer ett särskilt ansvar föratt bostadsbyggandet hålls på en hög nivå. Det ärdock inte fallet.Andelen outhyrda lägenheter hos allmännyttan ärmindre i län än i riket i övrigt. Nästaningen produktion av nya lägenheter i kombinationmed en liten andel tomma lägenheter kan i enhögkonjunktur komma att skapa stor bostadsbrist.Byggmarknaden har alltså rasat ihop till ettminimum. Nästintill halva byggarbetarkåren iUppsala län är utan jobb. För att minskaarbetslösheten bland byggnadsarbetarna och för attbehålla kompetens och kunnande inom branschentills bostadsproduktionen åter kommer i gång vill viföreslå att det görs ytterligare satsningar på ROT-projekt inom byggsektorn. Det finns ett mycketstort antal objekt i de bostadsområden som följdeav miljonprogrammet.En inventering av kulturmiljövårdsområdet iUppsala län som låtit göra visar att detfinns akut behov av upprustning och åtgärder förkulturhistoriskt värdefulla byggnader ochbebyggelsemiljöer motsvarande ca 40 miljonerkronor. Det skulle ge ca 10 000 dagsverken. Inköpav nödvändigt material skapar också indirektviktiga arbetstillfällen inom bl.a.byggmaterielindustrin. Det finns viktiga projekt ibruksorterna i Norduppland -- t.ex. i Karlholm,Lövsta, Harnäs, , Söderfors.Byggnadsarbetarna i har också kartlagtbehovet av reparationer och ombyggnader inomsitt område.Fru talman! Med det redovisade har jag tagit framde problem med arbetslöshet som vi har i Uppsalalän. Jag har också visat vilka angelägna behov somvi socialdemokrater kräver att samhället satsar sinaresurser på, så att fler arbeten skapas i län.I detta anförande instämde ().Anf. 123 ():Fru talman! och länhar den högsta arbetslösheten . I vårtområde finns över 85 000 personer utanför denreguljära arbetsmarknaden. Över 30 000 av dearbetslösa är ungdomar under 25 år.Vi har tidigare vant oss vid attStocksholmsregionen har en arbetsmarknad somständigt efterfrågar arbetskraft. Många tycks tro attdetta förhållande alltjämt är rådande, men det ärnumera en ren myt. Jag har nämnt de högasiffror för arbetslösheten som visar attStockholmsområdet ligger alldeles i närheten avriksgenomsnittet. Det är en ny upplevelse i dessaområden. Befolkningen här kräver åtgärder för attfå i gång arbetsmarknaden igen.I slutet av 60-talet och under första delen av 70-taletutlokaliserades ett stort antal tjänsteföretag frånStockholm till olika delar av övriga landet. Detbetydde att städer som , ochUmeå m.fl. fick ett rejält tillskott av nya jobb.Samtidigt åderläts förstås i motsvarandegrad. Det kunde till nöds accepteras, eftersomarbetsmarknaden här hade stor växtkraft.Även vid de återkommande nedgångarna iekonomin klarade sig ganskahyggligt. Skattebetalarna i och ilänet bidrog genom skatten till utflyttningarna avde statliga företagen, trots att åtgärderna inte varokontroversiella i alla sammanhang. De flestaländer ser normalt ett växande huvudstadsområdesom en värdefull tillgång som också påverkartillväxten i landet i övrigt.I dag är alltså i fråga omarbetslöshet jämställt med andra regioner. Så tillvida har regeringens politik medfört en negativutveckling. Arbetslösheten fortsätter att öka.Vi har försökt att på olika sätt få regeringen attmedverka till en arbetsmarknadspolitik därStockholmsproblemen beaktas på samma sätt somproblem i andra regioner. Men i regeringen finnsingen som lyssnar. Det är framför allt på tvåbetydande områden som kritiken mot regeringenstår särskilt stark.Samtidigt som arbetsmarknadsläget i storstaden ärsvårt delar staten ut pengar för att flyttaarbetstillfällen från till andra delar avlandet. Ett företag i som ansåg attvinstmarginalerna började bli väl knappa har t.ex.fått stöd för att flytta en del av verksamheten till enannan del av landet. Skattebetalarna tvingas betala5,5 miljoner i form av statliga medel för denutflyttningen. 26 personer i miste sinajobb.Företagen har självfallet rätt att flytta både till ochfrån . Men det avgörande skallinte vara att staten bidrar med ett antal miljoner.Det skall vara en ut- respektive inflyttning som inteförändrar konkurrenskapaciteten mellan de olikaföretagen.Ett annat område är bostadsmarknaden. Allaprognoser med inriktning på som finnsvisar att det föreligger en stark efterfrågan på nyalägenheter.Trots vetskapen om detta närmar sigbostadsbyggandet i vår region nollpunkten alltmer.Ungefär 40 % av byggjobbarna är utan jobb.Andra återigen är föremål förarbetsmarknadspolitiska åtgärder.Med den upphöjdhet som regeringen intar i dennafråga finns det små möjligheter att vinna gehör förökade insatser. Regeringen borde först ställa sigfrågan varför bostadsbyggandet är så lågt, detlägsta . Vi hör allt som oftast regeringensföreträdare berätta om den låga inflationen, denlåga räntan och de lägsta produktionskostnadernapå långliga tider. Ändå är det ingen som vågarbygga. Vad är orsaken?Det är ingen svårighet att sätta fingret på den ömmapunkten. Det är den nya bostadsfinansieringen sominfördes efter regeringsskiftet som är den heltprimära orsaken. Byggfolk av alla kategorier, frånföretagare till byggjobbare och kreditinstitut, vågarinte längre lita på regeringen. Det är inte bara detatt vi är på väg mot ständigt höjdaboendekostnader, vilket gör att många utestängsfrån sin bostad därför att de inte kan betala deständigt ökande kostnaderna, utan det saknasockså en plan för det framtida bostadsbyggandet.Man litar inte på regeringen, man vet att deekonomiska förutsättningarna efter hand kommeratt ändras, och på de premisserna kommer aldrigbostadsbyggandet att sättas i gång.Slutligen, fru talman: Det har i den här riksdagenväckts massor av motioner om ett förstärkt ROT-program. Det är nu omöjligt för regeringen att låtabli att för lägga fram ett förslag om ettförstärkt ROT-program. Här finns nämligen en klarmajoritet som ånyo tvingar regeringen att ta ettinitiativ, precis som tvingade regeringen1992.I detta anförande instämde ().Anf. 124 ():Fru talman! Det sägs att man inte kan gå ur en krismed samma tänkande som när man gick in i den.Det gäller i vart fall människor. Jag tror att detsamma gäller samhällenoch ekonomier. Jag tror inte att dagens rekordhögaexportöverskott eller andra lösningar somregeringen har anvisat är lösningen på krisen medhög arbetslöshet i , lika litet somdevalveringarna var det. De ärmer att betrakta som smärtstillande medel som geren frist, tid att söka nya, varaktiga lösningar.Jag ser emellertid inga tecken på att regeringen ärinbegripen i ett sådant seriöst arbete med att tänkanytt, att finna nya vägar för att få sociala behov ochresurser att mötas.När vi i talade om kris,var det framför allt tillväxtens fysiska gränser somfokuserades. rör krisen i lika hög grad den nyafattigdom som brer ut sig i arbetslöshetens spår, iSverige och i . Lågkonjunkturen har sattsökarljuset på tillväxtens sociala gränser,svårigheten att skapa ett samhälle där alla har plats,där alla är behövda, ett samhälle som är såväldynamiskt och konkurrenskraftigt och gott förmänniskorna att leva i.I måndags samlades ett antalledande forskare och chefer inom miljö-, ekonomi-och biståndsområdet för att diskuterakonkurrensens gränser, ''limits to competition'',och den rapport med samma namn som den s.k.Lissabongruppen hade skrivit. Det var en politisktinte särskilt homogen församling, men slutsatsernavar ändå ganska entydiga. Marknadskrafter ochkonkurrens är inte lösningen på de stora ochavgörande utmaningar som världssamfundet stårinför -- miljö, fattigdom, arbetslöshet och växandesociala klyftor. Slutsatsen blev att det behövs merav reglering och lagstiftning för att problemen skallkunna lösas.Marknaden är inte heller lösningen på Sverigesproblem. De recept som den här refereradeOECD-rapporten förespråkar har bidragit till attleda in i massarbetslöshet och fattigdom.Jag tror att man kan säga att den svenska krisenframför allt är social och politisk. Allt färrepersoner kan producera alltmer, och en stor del avdet som vi konsumerar kommer att kunnaproduceras billigare och bättre någon annanstans.Andra tar över den produktionen, och de skall taöver om de, t.ex. , skall ha en chans tillgoda levnadsvillkor i framtiden.Sveriges enda möjlighet är att vi blir bra på attproducera och sälja det som vi har eller kan skaffaoss särskild kompetens för. Det är kompetens,kunskap, som skapar konkurrenskraft imorgondagens ekonomi. Det gäller ocksåindividerna, inte bara samhällen.Vi behöver inte oroa oss för de välutbildade, derörliga. De kommer att behövas. Men var skall delågutbildade få jobb?När man frågar sig var de nya jobben finns måsteman fråga sig vilka behov människor har. Som jagser det finns behoven framför allt inom vård,utbildning, omsorg, kultur, fritid och miljö --tjänster som riktar sig till individer och hushåll.Det finns två helt olika sätt att tillgodose dessabehov. Det ena är ökade löneskillnader, som gördet möjligt för dem som tjänar bra att köpa detjänster som de lågt avlönade utför. Det betyder ettsamhälle som alstrar fattigdom och utslagning. Detär det slags samhälle som Clintonadministrationeni kämpar för att komma ur. Den andravägen är att finansiera angelägna tjänsterskattevägen, det som har varit den svenskamodellen.Frågan är hur vi skall ha det . är statsskulden över 1 000miljarder och de årliga budgetunderskotten runt200 miljarder. Det går inte att skapa ett gott ochsocialt välfungerande samhälle utan kompromissermellan hög produktivitet och sociala behov. För attfå en rimlig fördelning måste åtminstone en del avdenna kompromiss uppnås genom skatterna. Mendet behövs också nytänkande, en annan socialorganisation och en mobilisering av det s.k. civilasamhället genom kooperativ, folkrörelser, m.m.Industrin, byggandet och de industrinära tjänsternakommer nämligen inte att klara av att suga upp merän en del av de 600 000 arbetslösa.Min pessimism när det gäller varaktiga lösningar avarbetslöshetskrisen är så stor, att jag inte ens villavfärda diverse s.k. pigförslag utan vidare. Jag trorinte att det är avdragsrätt för hushållstjänster somkommer att ge oss klassamhället åter, utan det ärsnarare arbetslöshet och inlåsning av människor ilågavlönade yrken utan möjlighet att ta sig ur, t.ex.genom utbildning.I stark sammanfattning tror jag att de viktigastebidragen till krisens lösning finns att söka enligtungefär följande linjer.Det politiska samarbetet över nationsgränsernamåste fördjupas. Det handlar om en ekonomiskpolitik som skapar jobb men också omfördelningspolitikens förutsättningar i form avskatter och social minimilagstiftning.Det behövs också kraftfulla insatser förkompetensutveckling. Bristen på initiativ ochförslag från regeringen förvånar. I desocialdemokratiska motionerna till finnsmånga konkreta förslag. Jag tror att det skullebehövas en ny historisk kompromiss på svenskarbetsmarknad, en återhållsamhet när det gällerlönerna i utbyte mot kompetenshöjning påbredden. Det räcker inte med att satsa på eliten närdet gäller kompetens.Det behövs en samverkan mellan fack,arbetsgivare, regering och riksdag för attåstadkomma både volym och kvalitet iutbildningen. Dessutom: Många personer iutbildning skapar luckor för arbetslösa.Behovet av kompetenshöjning gäller inte baralöntagarna utan även företagen och företagarna.En del av ekonomiska problem ligger i attföretagen inte efterfrågar kompetens. Det är därförsom snabbt har rutschat ner till tionde platspå löneliga. Vi har fel struktur på vårtnäringsliv.Jag tror också att vi måste...Anf. 125 TALMANNEN:Den medgivna tiden är tyvärr passerad.Anf. 126 ():Fru talman! Jag ber om ursäkt. Det är första gångenjag står i den här talarstolen. Det kanske förklararvarför jag felbedömde tiden.Anf. 127 ():Fru talman! Jag kan konstatera att intresset för hurStockholms läns 1,9 miljoner invånare har det intefinns hos de borgerliga på länsbänken. Det var ändåtrevligt att arbetsmarknadsministern kom tillbakatill kammaren. Välkommen!Stockholmsregionen har många ansikten. I vårregion finns de resursrika och starkastemänniskorna men även de fattiga och sköraste. ökar den fattiga gruppen lavinartat. I slutet pååret stod över 85 000 personer utanför denreguljära arbetsmarknaden. Det är nästan likamånga människor som det bor i . Av dessa är 30 000 ungdomar.I min hemkommun söker 2 756 personerarbete, och det finns 188 lediga jobb.Ingen annanstans i är skillnaden mellanmänniskornas levnadsstandard större än i vårregion. Här finns de HIV-smittade, här finnsmissbrukarna, och här finns de hemlösa -- men ävende mest välmående och resursstarka i landet. Härfinns också de mest slitna bostadsområdena -- menäven de bästa boendemiljöerna för de lyckligtlottade med arbete och goda inkomster. För desenare finns det många möjligheter till personligutveckling genom olika utbildningar ochnäringslivets olika personliga satsningar. Listanskulle kunna göras mycket längre.Ingen annanstans i landet är ojämlikheten ochsegregationen så påtaglig som här iStockholmsregionen. Därför håller interegeringens regionalpolitik, som tycks utgå ifrån attstorstäderna har stora fickor som bara går att ösaresurser ur.Regeringens storstadsfientliga politik tar intehänsyn till storstäderna och den verklighet som 1,9miljoner stockholmare lever i. I vår region finns19,av befolkning, och vi får ungefär10 % av statsbidragen.Jag skall här visa på två områden där regeringenspolitik har fått förödande konsekvenser för vårregion.Det statliga utlokaliseringsbidraget har fört med sigatt flera företag har flyttat till glesbygden, vilketOskar nämnde, trots att t.ex. Stockholmsskärgård i flera avseenden kan likställas med dennorrländska glesbygden. Det är inte rimligt, frutalman, att i en lågkonjunktur tömmastorstadsområdena på industrier och företag. Detför bara med sig att man flyttar runt problemen.Regeringens skattepolitik ökar också klyftorna,som redan finns i . Skatternaför hushållen, särskilt de sämst lottade, har höjts,medan regeringen sänker skatterna förhöginkomsttagare och kapitalägare. Segregationenökar ytterligare.Jag kan bara med sorg i hjärtat konstatera att 24 %av de barnfamiljer som anlitar barnomsorg i minkommun är beroende av socialbidrag.Detta beror på att taxor och avgifter har höjts sedanCarl Bildt började styra detta land.Det finns stora möjligheter att motverka den öppnaarbetslösheten. Det finns alternativ tillregeringspolitiken. Våra förslag bygger på att manredan nu börjar planera och skapa förutsättningarför en uppgång i konjunkturen. Det är nu vi skallinvestera i infrastruktur och byggsektor. Jag villnämna några exempel på åtgärder som skullekunna sättas i gång omedelbart.I dag har vi lediga lägenheter i länet. Närkonjunkturen förhoppningsvis svänger kommert.ex. alla ungdomar, som tvingas bo kvarhemma eller har tvingats flytta hem igen, att viljaha en bostad. Vi har också lägenheter som behöverrustas. Ett annat exempel är lägenheter sombehöver rustas och anpassas för äldre. Det är helleringen hemlighet att många av våra kommunalalokaler behöver en ordentlig upprustning.Ett av de stora problemen som försvårar dessaåtgärder är kreditgivningen. Regeringen måstesätta press på bankerna och på AMS. I dennaregion har vi enats om att vi borde få låna enmiljard för att få fart på ROT-sektorn. Det är ettkrav som för övrigt alla partier har ställt sig bakom.Vi har inte blivit förskonade från arbetslöshet iStockholm. Det är snarare tvärtom. Vi missunnarinte de län som får regional- ocharbetsmarknadspolitiskt stöd det stödet. Meningenär inte att regioner skall ställas mot varandra; dethar vi inte råd med. Men vår region måste också fåde resurser som behövs för att den skall kunna mötaframtidens krav.KommunikationerAnf. 128 HANS ():Fru talman! Väl fungerande kommunikationer ärav grundläggande betydelse för att människor skallkunna leva och arbeta i hela landet. En brainfrastruktur är också en förutsättning för en godnäringslivsutveckling. Tillgång till snabba och säkragods- och persontransporter, såväl inom landet somtill marknaderna i , är en del av ett sådantsystem.För att vi skall kunna uppnå detta föreslår visocialdemokrater att en nationell plan förkommunikationerna skall utarbetas, liksom enstrategi för ett miljöanpassat trafiksystem. Vi harockså i våra motioner föreslagit ett antal åtgärderinom de olika trafikslagen för att minska trafikensmiljöpåverkan.Anslagen till drift och vidmakthållande av statligavägar och järnvägar behöver ökas med sammanlagt4,. Detta skulle också skapanödvändiga och värdefulla arbetstillfällen. Vi villdessutom ge och SJ möjligheter attöka sina investeringar.En allt viktigare kommunikationsform är denmoderna informationstekniken. Både avregionalpolitiska och miljöpolitiska skäl är denfortsatta utvecklingen av dennakommunikationsform av mycket stor betydelse.För att vi skall ha ett väl fungerande,modernt kommunikationssystem krävsinvesteringar i kommunikationssystemet istorleksordningen av BNP. Det gäller vägaroch järnvägar men också sjö- och luftfart samttelekommunikationer, inklusive satsningar på denmoderna informationsteknologin, som jag nyssnämnde.Investeringar i den storleksordningen måstenaturligtvis ske så att de ger maximalsamhällsnytta. Av den anledningen bör enkommission tillsättas för att utarbeta en nationellplan för kommunikationerna i . Till grundför arbetet bör ligga en samlad bedömning av 1988års trafikpolitiska beslut; detta för att man skalluppnå en helhetssyn på gods- ochpersontransporter, inklusive hamnar och sjöfart.De investeringar som vi nu gör skall vara inriktadepå ett miljöanpassat trafiksystem som samtidigtbidrar till en ökad välfärd och tillväxt. I planen skallockså ingå förslag till långsiktig finansiering avkommunikationerna.Tillgången till fungerande kommunikationer är ihög grad en fråga om välfärd och rättvis fördelning.I arbetet med att bygga upp det framtidakommunikationssystemet måste mångaavvägningar göras utifrån politiska utgångspunkter.Det finns därför all anledning att överväga en nyorganisation för trafikverken och se övermöjligheterna till politisk styrning.Fru talman! Jag vill avsluta med några ord omvägarnas betydelse för skogsindustrin.Skogsindustrin har en oerhört stor betydelse förSverige som industrination och står för enavgörande del av landets exportinkomster. Därförär det oerhört viktigt att den svenska skogsindustrinkan vara med i främsta ledet vid utvecklandet av nyteknik och nya produkter. Om den svenskaindustrin inte kan vara det kommer vi snart attkonkurreras ut av massafabriker och pappersbruk itätbefolkade områden som har en helt annantillgång till returfiber än vad den svenska massa-och pappersindustrin har.En satsning på ny och konkurrenskraftigmiljövänlig teknik i skogsindustrin kräver färsktvirke som råvara. Med den nya tekniken får det inteta mer än högst två från avverkningen tilldess att det blir massa av virket.För att skogsindustrin skall våga satsa på den nyatekniken är det nödvändigt att det finns ettfungerande vägnät -- året om. Därför är det heltoacceptabelt att en stor del av vägnätet i skogslänenmåste stängas varje år.Med hänsyn till skogsindustrins stora betydelse förlandet är det av nationellt intresse attvägstandarden i skogslänen höjs, så att vägarnaåtminstone blir farbara hela året.Anf. 129 (nyd):Fru talman! Infrastruktursområdet är mycket brett,så man får välja en liten del av det hela. Jag hadetänkt tala litet grand om den långsiktigasjöfartspolitiken. Det var med glädje jag sågkommunikationsministern komma in i kammaren,eftersom jag hade tänkt ställa en fråga på slutet.Internationellt råder helt nya strukturellaförutsättningar för sjöfartsnäringen som generelltsett är gynnsamma för den svenskasjöfartsnäringen.Medlemskap i i kombination med ett förändratsvenskt synsätt på infrastrukturinvesteringar inomsjöfarten är också en viktig förutsättning för att densvenska ''hemmarelaterade'' Europasjöfarten skallkunna utvecklas positivt . Om den gördet kommer det också att innebära att övrigaverksamheter inom näringen får en betydelsefullhemmabas för sin rekrytering, produkt- ochmarknadsutveckling.Den nuvarande osäkerheten kring den framtidasjöfartspolitiken inom EU, i kombination med degynnsamma internationella ramförutsättningarna,understryker snarare behovet av att vi från svensksida formar en egen politik med ett europeisktperspektiv -- detta i syfte att kunna påverka denframtida sjöfartspolitiken inom EU och deninternationella utvecklingen. Denna sjöfartspolitikskall självfallet också gynna en svensk handelsflottaunder svensk flagg.Det är i dessa perspektiv som utformningen av ensvensk näringspolitik för sjöfarten och behovet avinfrastrukturella satsningar inom sjöfartsområdetbör ses. Det betyder att det finns skäl att se på desvenska sjövägarna och hemmasjöfarten i ettframtida, europeiskt perspektiv.Det finns också skäl att se på integrationen mellanland- och sjötransporter, på forskningen omsjöfartens infrastruktur och anslag till denna, herrminister, samt på utbildning som exempel påområden för ökade svenska investeringar isjöfartens infrastruktur. Man bör studera hamn-och stuveriverksamheten i ett totalsvensktperspektiv, fru talman.Med det menar jag att det ju finns vissastuverimonopol som kan vara besvärande. Jag vetatt herr kommunikationsministern har svarat påfrågor om detta här i kammaren vid ett tidigaretillfälle för några månader sedan.I en öppen värld och i ett öppet måsteSverige se till sina egna intressen först och främst.Det måste till en nationell samling kringsjöfartsnäringens problematik. Svensk sjöfart ärinte bara en fråga för de ombordanställda; det är enbransch som består av 60 000 personer.Fru talman! Låt oss inte tappa dessa arbetstillfällentill andra länder! Vi måste se om vårt eget hus i ettöppet Europa.Vi har märkt en krismedvetenhet hos inblandadeparter och en ökad vilja att ge problemen i svensksjöfartspolitik en långsiktig lösning till nationensbästa. Vi tycker att regeringen bordetillsätta en brett sammansatt parlamentariskkommitté med inkallade experter från t.ex.rederier, hamnar, stuverier, mäklare, varv,utrustningsleverantörer, sjöfartsjurister, catering-verksamhet, sjöfartskonsulter, sjöfartsutbildareoch berörda fackföreningar.Kommittén skall lägga fram förslag på hur densvenska sjöfartsnäringen bör se ut på lång sikt föratt den verkligen skall hålla. Vi vet ju hur det kanbli med majoritetsskiftningar i denna kammare. Vikan aldrig få en redare att investera i fartyg ochsätta dem under svensk flagg om han inte vet hurdet blir med hans ägodelar.Eftersom herr ministern är här kan jag kanske fåställa en fråga. Visserligen har jag redan varit uppepå och föredragitdetta litet grand. Halvpositiva signaler har dåkommit. Men eftersom ministern alltså är härfrågar jag om ministern kan sepositivt på gjorda vädjan från en ringaparlamentariker. Det handlar alltså om huruvida vikan få till stånd en parlamentarisk kommitté somkan komma med en långsiktig lösning beträffandeden svenska sjöfartspolitiken, så att dennaverkligen blir hållbar.Anf. 130 ():Fru talman! De största satsningarna inomKommunikationsdepartementets område under dekommande åren gäller två områden: vägar ochjärnvägar.De trafikpolitiska ståndpunkter som Vänsterpartietbygger sina krav och motionsförslag på kansammanfattas på följande sätt.Kommunikationsstrukturen måste förändras igrunden för att miljön skall kunna räddas,som kommunikationsbehoventillgodoses. Därför måste en långsiktigsamhällsplanering bidra till ett minskat behov avgods- och persontransporter.