prot · GI0946 · 1994-12-20 00:00:00 — Jag fick nästanintrycket att skulle föredra något slagsupplyst despoti, men det kanske var fel uppfattat avmig.Om man lyssnade på vad sade närdet gäller budgetsaneringsfrågor kan man konstateraatt det för tydligen är viktigare attkommunpolitiker skall slippa spara än att hushållen iSverige skall kunna klara sin privata ekonomi.Göran talade om risken för nedrustning avvård och omsorg i ett läge när man skall ha en realtoförändrad offentlig konsumtion. I realiteten förordarhan själv en politik som nedrustar den privata sektornsmöjlighet att ge de arbetslösa jobb och därmed läggagrunden för en tryggad välfärd - den vård och omsorgsom vi alla behöver, oavsett om den produceras of-fentligt eller privat. En sådan nedrustning av denprivata sektorn blir en nedrustning av hela ekonomin,också inom den offentliga sektorn.De konkreta förslag som Socialdemokraterna harlagt fram vad gäller en sanering av statsfinanserna är irealiteten enbart skattehöjningar. Till detta kommerde skattehöjningar som vi skall diskutera,framför allt vad gäller finansieringen av medlemska-pet i den europeiska unionen. Sammantaget rör det sigom skattehöjningar på drygt 57 miljarder kronor.Även om man tar hänsyn till att en del skattehöj-ningar kompenseras med bidrag för kommunernas delså ligger skattehöjningen ändå fast. 57 miljarder kro-nor! Jämfört med de skattesänkningar på ungefär 15-17 miljarder som genomfördes kommer skatteuttaget , om ingaytterligare beslut fattas, att bli 40 miljarder högre änvad det var 1991. blir det 15-20 mil-jarder högre, eftersom tyngdpunkten ligger på skatte-sidan.De strukturella problem som skatterna har medförtför svensk ekonomi förstärks ytterligare utöver vadsom gällde så sent som 1991.Vi kan se hur skattefördelningen påverkar eko-nomin. Skattehöjningar på arbete: drygt 36 miljarderkronor. Skattehöjningar på kapitalbildning och inves-teringar: knappt 12 miljarder. Övriga skattehöjningarpå produktion: drygt 6 miljarder. Skattehöjningar påboende: knappt 3 miljarder.Så ser det ut. Nästan två tredjedelar av skattehöj-ningarna är sådana att de direkt eller indirekt fördyrarför dem som anställer människor.Man kan fråga sig - innan vi diskuterar effekterna- vilka det egentligen är som betalar dessa skattehöj-ningar. Det finns en drömtillvaro som , och ibland befinnersig i, där någon annan betalar skatterna. Som exempelkan nämnas ett märkligt uttalande i den propositionsom handlar om EU-avgiften. Man säger att man skallbelasta produktionen med skattehöjningar, inte välfär-den. Produktionen är ju grunden för välfärden, dettrodde jag att också socialdemokrater var medvetnaom, men uppenbarligen försöker man att fly bort fråndetta. Det är produktionen som ger oss löner, som geross möjlighet att betala skatter till den offentliga sek-torn, hur stor vi än anser att den skall vara. Det ärproduktionen som utgör grunden för välståndet. Omvi belastar produktionen med skatter, får hushållenbetala. Om vi höjer bolagsskatten eller någon annanskatt - t.ex. arbetsgivaravgiften - för företagen, ökarkostnaderna för produktionen. Det får vi betala genomhöjda priser, färre jobb och direkt eller indirekt ut-slagna företag. Det finns inte någon annan än desvenska hushållen som betalar alla skatter som tas ut iSverige. Det är vanliga människor som får betalaskatterna.Ja, men det är kanske inte de vanliga människornasom skall betala, säger socialdemokraterna. Vi kanförsöka genomföra skattehöjningar som bara drabbarde rika - den odefinierade grupp människor som harråd att betala allehanda skatter. Då kan man ju ta utförmögenhetsskatter eller höja kapitalinkomstskatten.Därmed drabbas endast ett fåtal medan alla andraslipper att betala. Men så är det ju inte.Det är riktigt att förmögenhetsskatt betalas bara avdem som har skattepliktig förmögenhet, inte av någonannan. Men om den skatten leder till att , bröderna och många andra i företagarle-den flyttar från , då förlorar vi ju rätten attbeskatta avkastningen av deras förmögenheter. Endoktorsavhandling visade att detta gavresultatet plus minus noll från statsfinansiell syn-punkt. Till detta kommer effekten att både de kändaoch de mindre kända entreprenörerna och företagarnadå befinner sig utomlands och inte bidrar till att byggaupp nya jobb i . Det får betalas främst av demsom inte fick de där jobben som ,som verkar i , skulle ha kunnat bygga upp omhan hade fått vara kvar i och driva verk-samhet där. Det är vi alla som förlorar, och i det härfallet är det de som inga jobb har som förlorar mest.Ni höjer nu reavinstskatten för alla dem som ägerallemansfonder. Det är vanliga människor som fårbetala. Om man analyserar de 57 miljarderna i skatte-höjningar och rensar bort de skatter som i första ledetdrabbar dem som har högre inkomster än normalin-komster, dvs. de som har högre inkomster än de nor-mala LO-grupperna, hur mycket är det då som för-svinner bort? från era utgångspunkter rör det sig ibästa fall om ca 15-17 miljarder. Men, som sagt, iandra steget kommer detta att belasta oss alla, menframför allt de som har det sämst, genom att ekono-min går sämre. Men om vi bortser från detta är detändå i storleksordningen 40 miljarder - i genomsnitt10 000 per hushåll - som betalas av hushåll med lågaoch normala inkomster. Det är alltid dessa som fårbetala era skattehöjningar.Vilka effekter ger det - för att nu tala om det and-ra steget - om man höjer skatten på arbete med drygt36 miljarder kronor? Det blir ju dyrare att anställamänniskor. Därför kommer färre att anställas än an-nars, vilket i sin tur kan leda till att det blir dyrare attproducera. Även om man inte anställer så många, blirdet antal som man har dyrare att ha anställda. Hushållen får då sämre köpkraft ellerockså begär man lönekompensation. Därmed är infla-tionskarusellen i gång, och den slår ut ännu fler jobb.Sannolikheten är att det i viss utsträckning ställs lö-nekrav som ytterligare kommer att fördyra för demsom anställer människor. Skattehöjningarna på arbete,som ju är dramatiskt stora - -kommer att slå hårt mot möjligheten att få fram nyajobb. Dessutom skapar dessa skattehöjningar problemnär det gäller att behålla de jobb som vi redan har.Med tanke på dessa 36 000 miljoner i skattehöj-ningar, vad kostar egentligen ett jobb? Kostar det250 eller , ? Låt osssäga att en normal arbetskraftskostnad ligger däromkring. Det innebär att det blir i vart fall tre jobb permiljon. Och 36 000 miljoner i höjd skatt på arbetemotsvarar kostnaden för 108 000 nya jobb i den priva-ta sektorn. Det har vi inte råd att avvara. Sedan till-kommer alla indirekta effekter.Skatten på arbete kommer alltså att slå ut jobbsom vi annars skulle ha fått och försämra möjlighe-terna för välfärd. Den kommer också att försämramöjligheterna för kommunpolitiker att få in de skatte-kronor som de behöver, eftersom skattebasen ökar närdet är fler som har jobb.Ni har drivit felaktig politik , och nugår ni tillbaka till den igen. Det är ju därför som vi inte har fler jobb i privat sektor än vad vi hade1905. Ändå säger ni att det är i den privata sektornsom jobben skall skapas!Sedan från skatten på arbete över till skatten påkapitalbildning och investeringar. Ni har ju sett till attdet i fortsättningen blir lönsammare för en person somhar kapital att placera dessa pengar i statsobligationereller i inlåning på bank än vad det är att placera peng-arna i aktier i de bolag som genom sin expansion elleretablering kan erbjuda nya jobb. Skatten på kapitalav-kastning skall uppgå till när det gäller aktiebo-lagens egna kapital, det som utgör grunden för varjeexpansion. Visst kan man få låna pengar, men baraom man kan gå till banken och visa att man har etteget kapital i botten. Det egna kapitalet som kommerförst skall nu beskattas medan det lånadekapitalets avkastning skall beskattas med 30 %.Låt mig göra ett tankeexperiment. Vid ett torg iförslagsvis ligger det två banker, SvenskaHandelsbanken och S-E-Banken - jag vet inte om detstämmer, men det vet säkert herr talmannen bättre.Anita bestämmer då att Handelsbankenskall betala i skatt på kapitalinkomster medan S-E-Banken även i fortsättningen får betala i skatt.I vilken bank skulle placera sinasparpengar? I den banken där skatten är av rän-tan eller i den banken där skatten är av räntan?Svaret är uppenbart. Så filantropisk är inte ens AnitaJohansson. Jag tror inte ens att - ävenom jag skulle kunna gissa det - är så filantropisk atthan för samhällets skull sätter in pengar i den bankdär man förlorar mest pengar i form av ökad skatt.Det blir alltså en snedvridning till nackdel för detegna kapitalet. Det finns ett sätt att klara detta. Ochdet är att den bank som betalar i skatt för AnitaJohanssons räkning lyckas ha en ännu högre avkast-ning och ger en högre ränta före skatt. Det är just deneffekten som uppkommer, dvs. de investeringar somger en avkastning som ligger mellan en skattekostnadpå och blir över huvud taget inte av. Ock-så här tappar vi jobb.Det är det som är det allvarliga, att socialdemokra-terna driver en skattepolitik som nedrustar den privatasektorns möjligheter att få fram de jobb som minskararbetslösheten. Att minska arbetslösheten är kanskeden största sociala insats som vi kan göra , därföratt arbetslösheten är inte bara något som påverkarhushållens och allas vår ekonomi. Den osäkerhet somblir följden av att vara arbetslös är också någontingsom måste vara väldigt jobbigt för den som drabbas.Ni vill alltså nedrusta denna privata sektors möj-ligheter att ge nya jobb. Ni vill därmed också nedrustamöjligheterna för att trygga den välfärd som vi i or-dets egentliga bemärkelse har vant oss vid i Sverige.De viktiga målen att sanera statsfinanserna och fåfram nya jobb i privat sektor förutsätter varandra. Omvi inte sanerar statsfinanserna, går inte räntan ner ochdå blir det ytterligare belastningar på investeringar -det blir alltså svårare att få större investeringar i nyajobb. Om vi inte får fram nya jobb, kommer det att blimycket svårare att sanera de dåliga statsfinanserna,vilka också beror på en hög arbetslöshet. Vi måstesanera statsfinanserna, men på rätt sätt, inte medskattehöjningar, eftersom det motverkar målet attsanera statsfinanserna.Herr talman! Jag vill avsluta med att bara ställa enfråga till . Det är en fråga som egent-ligen kan verka litet smått lustig, men jag tror att denviktig för att man skall kunna klara ut förståelsen avekonomiska samband.Anita , om vi nu skulle ha en skatt på i och i S-E-Banken och om viskulle tvinga att sätta in sina pengarpå endera av bankerna som ger samma ränta, vilkenbank skulle då välja att sätta in peng-arna på? Frågan är inte så lustig som den låter. Det ärnämligen fråga om möjligheter att få framtillräckligt många nya jobb.Anf. 57 ():Herr talman! I ett läge när behöver upp-muntra kompetensutveckling och åstadkomma enökad tillväxt är det oerhört angeläget att slå vakt omskattereformen. När det gäller den svenska arbetskraf-tens kompetens i internationell belysning och nä-ringslivets tillväxtförutsättningar visar många utvär-deringar att de allmänna incitamenten för individer attsatsa på utbildning har blivit bättre i och med det nyaskattesystemet.Och det var just det som skattereformen bl.a. syf-tade till, nämligen att stimulera arbete och studier.Med lägre marginalskatt skulle också löntagarna kun-na acceptera lägre bruttolöneökningar. Det skulle i sintur hålla tillbaka kostnadsutvecklingen och stärkakonkurrenskraften.För att komma till rätta med de ekonomiska pro-blemen i är det enligt meningoerhört angeläget att slå vakt om skattereformen. Deskäl som anförs för att urholka denna är förment för-delningspolitiska. Man bortser då medvetet från hurde försvagade ekonomiska incitamenten kan kommaatt påverka enskilda individer.Ökade marginalskatter och större skattekilar kanantas leda till inflationsdrivande lönekrav, minskatintresse för kompetensutveckling eller brain-draingenom utflyttning. På så sätt motverkas tillkomsten avnya jobb i . Det som vi ser det största - abso-lut största - fördelningspolitiska problemet och denstörsta orättvisan är skillnaderna mellan demsom har jobb och dem som inte har jobb.När socialdemokraterna nu föreslår en höjning avmarginalskatten innebär det att marschen inleds till-baka till det som rubricerades som ett "ruttet ochperverst" skattesystem, och det är hårda ord om ettskattesystem. Syftet med skattereformen var att skapastabila spelregler . En av de mestcentrala delarna - syftet med hela reformen - var attkomma ifrån de orimligt höga marginalskatterna.I en skrift från beskrivsutförligt avarterna av det gamla skattesystemet. Somexempel tas en docent, en snickare, en sjuksköterskaoch en bilmekaniker och deras beteende på grund avskatterna. skrev i förordet att han närdeen förhoppning att boken skulle bidra till nödvändigkunskapsspridning. Tydligen har den inte blivit lästinom socialdemokratin, för "århundradets skattere-form" riskerar nu att inte ens bli årtiondets skattere-form. Det vore en olycka för , en broms förmöjligheten till hög tillväxt och framför allt ett hinderför kampen mot arbetslösheten.För att skapa bättre förutsättningar för att få framfler jobb i har i regeringsställningmedverkat till att avskaffa dubbelbeskattningen påaktier. Dubbelbeskattningen av bolagsinkomsternainnebär en skattemässig diskriminering av eget kapitalän med lånekapital. Det blir dyrare för företaget attanvända eget kapital jämfört med att använda kapitalsom man lånar upp för verksamheten. Dubbelbe-skattningen innebär också att riskkapitalinvesteringarbeläggs med hårdare skatt än riskfritt sparande.Aftonbladet skrev i en ledare förra hösten:Traditionellt har socialdemokratin aldrig haft svårtatt acceptera gynnsamma villkor för företagandet -men väl för företagarna. För de små företagen ärföretagets och ägarens villkor dock ofta gemensam-ma. Med den ena partens framgång följer den andras.Har socialdemokratin lärt den läxan nu?Så långt . Svaret på den frågan är helttydligt nej. Socialdemokraterna har inte lärt sig läxan.De har inte förstått företagandets villkor.En framgångsrik, växande företagsamhet är bero-ende av den privata riskkapitalmarknaden. Underresten av 90-talet måste det tillskapas netto ungefär enhalv miljon nya jobb i , och för det krävs ettverkligt trendbrott. De nya jobben måste komma till iden privata sektorn. Förnyelsen och de nya jobbenmåste dessutom komma i nya och mindre företag.Problemet i vårt land jämfört med andra länder är attvi har få medelstora företag och att småföretagen ialltför liten utsträckning växer.Som schematiskt visade på enhearing ser en grafisk figur över utungefär som ett snapsglas, med en mycket smal halsbestående av de medelstora företagen. Det finns an-ledning att tro att dubbelbeskattningen har medfört attäven framgångsrika småföretagare alltför tidigt upp-hör att ta risker och att anställa fler människor. Dettypiska för svenska företag med 10-20 anställda är isjälva verket att de upphör att växa.Den grundläggande fråga som måste ställas är:Hur skall man få människor att satsa på riskabla ochhårdbeskattade investeringar när de kan få bättrenettoränta på högavkastande riskfria statsobligationer?Framtidens företag kommer att i stor utsträckningbestå av tjänsteföretag, och då är det synnerligenolyckligt att ta bort kvittningsrätten för underskott avnystartad aktiv näringsverksamhet och att dessutomhöja arbetsgivaravgifterna. Också dessa åtgärder in-nebär sämre förutsättningar för det nödvändiga nyfö-retagandet. Hur kan socialdemokraterna tro att ökadeskatter på arbete och företagande skall ge fler jobb?Herr talman! Jag står naturligtvis bakom alla dereservationer som står med på, men förtids vinnande yrkar jag endast bifall till reservationer-na nr 1, 45 och 49.Anf. 58 ():Herr talman! För precis sedan, den 20oktober, genomförde detta sin första finans-debatt. Vid det tillfället rådde en viss osäkerhet omvad som skulle hända . Den blåa parentessom vi hade haft var avslutad, och man var oviss omhuruvida det nu skulle bli en rödgrön röra. Skulleregeringen tvingas att tuvhoppa genom att stödja sigpå för skattehöjningar och på de bor-gerliga partierna för besparingar?Den 20 oktober varnade jag för ett sådant tuvhop-pande. Jag sade: "Även världens bästa fot kan slintaom den hoppar alltför ofta." Men har vi facit ochvet hur det gick. Det behövdes inget tuvhoppande, ochdet blev ingen rödgrön röra.Herr talman! Vi kan i stället för med en rödgrönröra gå mot en röd och lugn jul. Det är bra, för eftersamtal och förhandlingar har och densocialdemokratiska regeringen kunnat komma överensi en rad centrala frågor. Därmed har vi också kunnatkomma överens om skattepolitiken.Herr talman! Jag skall i den här rundan naturligt-vis begränsa mig till skattepolitiken. föreslågVänsterpartiet i sin skattemotion skattehöjningar för1995 om 36 miljarder. Vi sade också att det för restenav 90-talet kan behövas 20 miljarder i tillkommandeskattehöjningar för att sanera statsfinanserna. Totalttalar vi om skattehöjningar om ungefär 60 miljarderför 90-talet. , , finns principbe-slut om skatteskärpningar om ungefär 50 miljarder.De uppgår enligt vår redovisning till 48 miljarder,men man kan också välja att redovisa dem så som BoLundgren, , väljer att göra.Man kan konstatera att beroende påredovisningssätt fått igenom anting-en 5/6 eller 6/6 av sin skattepolitik. Det är inte dåligt.Det är sällan som ett parti av väljarkårenkan få igenom 5/6 eller 6/6 av sin politik på ett parmånader. Jag tycker att det är mycket bra. Jag måsteerkänna att jag själv inte trodde att detta skullevara möjligt att uppnå, att det skulle gå så snabbt attförvandla det som då ansågs vara komplett orealistis-ka idéer till riksdagsbeslut.Herr talman! För min del är detta något av lillajulafton. Men varför blir jag då så glad över skatte-höjningar? Är det alltid om en vänsterpartistfår höja skatten? Är en vänsterpartist negation av dettidigare statsrådet ? En tidning påstår attdenne har sagt att skall fortsätta att sänkaskatterna, om så bara för glädjen att få göra det.Är dåvänsterpartister sådana, fast tvärtom? Det är vi inte.Jag är den förste att erkänna att alla skatteskärp-ningar har sina kostnader. Skattehöjningar sett isole-rade påverkar inte ekonomin positivt. Skattehöjningarger inga fler jobb.Orsaken till att jag ser skattehöjningar som nöd-vändigt är att jag inte tror på tomten i politiken. Jagvet att nyliberalerna har rätt när de säger att det intefinns några gratisluncher.En centerpartist - - sade tidigareatt vänstern och Socialdemokraterna vill höja skatter-na till varje pris. Nej, vi vill höja skatterna för attpriset för välfärd heter skatt. Priset för att bekämpaunderskotten är skatteskärpningar. Vi vill inte haskatteskärpningar till varje pris. Skattehöjningar ärinte tillräckligt för att sanera statsfinanserna, men detär en nödvändig förutsättning för att bekämpa under-skotten.Naturligtvis behövs det också besparingar för attfå tillväxt, men jag vill återigen säga att skattehöj-ningar är en nödvändig förutsättning för att klara avbudgetsaneringen.Det gäller att fördela höjningarna så att de i minstamån skadar möjligheterna för en uthållig tillväxt. Detkravet är på det hela taget uppfyllt genom de överens-kommelser som träffas mellan ochSocialdemokraterna.Jag skall kommentera något om vad de som står iopposition mot dessa förslag säger. Faktiskt ävenModeraterna föreslår skattehöjningar, herr talman. 220 i betänkandet redovisar förslagom skatteskärpningar på 12 miljarder.Centern redovisar förslag om skatteskärpningar på6 miljarder. Det är inte lika mycket som Moderaterna.Moderaterna tar i litet mer i skatteskärpningarna.Vad föreslår vad gäller skatteskärp-ningar är väldigt svårt att utläsa på s. 231. Jag harsuttit och funderat över vad egentli-gen tycker, men jag kan inte riktigt förstå det. Anting-en går de med på medparten av de skattehöjningarsom Socialdemokraterna och föreslår,eller så vill de ha fler skattesänkningar än t.o.m. Mo-deraterna. Jag vet inte vad de föreslår.De presenterar en nettoskattesänkning på 5,1 mil-jarder. Om detta gäller gentemot de förslag som So-cialdemokraterna och har lagt fram ärdet en rejäl och påtaglig skatteskärpning som Folk-partiet vill ha. Det kan också möjligtvis tolkas som enskattesänkning. Det kan rentav vara så att Folkpartietsförslag ligger snubblande nära de förslag som Väns-terpartiet lyckats driva igenom tillsammans med So-cialdemokraterna.Kds föreslår skatteskärpningar på 14,8 miljarder.Det visar att jag hade rätt när jag alldeles sade attalla är överens om att det behövs skatteskärpningarför att sanera budgetunderskottet. Man är egentligenöverens om den saken, men man försöker påskinanågot annat.Vissa ledamöter säger att det inte behövs så storaskatteskärpningar och står här i talarstolenoch beskärmar sig över de neddragningar som Social-demokraterna och har genomdrivit ochdiskuterat. De gråter över hur dessa hot slår mot fa-miljerna. De partierna måste , eftersom deföreslår mindre skattehöjningar än vi, göra än störrebesparingar. Ni som föreslår 40 miljarder mindre iskatteskärpningar skall öka på det beting på 20 mil-jarder i tillkommande besparingar som disku-terar med era 40 miljarder. Ni har sagt nej till skat-teskärpningar och skall spara ytterligare 60 miljarder.Hur skall ni redovisa det? Om övervägeren barnbidragsminskning på borde ni på denborgerliga sidan föreslå 450.I nyheterna sade man att sparplanerna föroffentlig konsumtion - statlig konsumtion - kan kosta28 000 jobb. Ni som inte vill höja skatterna så mycketskall väl då spara så att 60 000 jobb försvinner. Detvore det rimliga. Men det vill ni inte. Ni försöker geintryck av att det inte kostar något när ni säger nej tillskatteskärpningar. Men alla era stora besparingar,som ni väljer att försöka dölja, kostar i jobb, och dekostar i välfärd. Det är det knepiga.Isa från sade att det gälleratt slå vakt om skattereformen. Det var ett fullständigtabsurt påstående från det parti som så komplett hargått ifrån skattereformen. Faktum är att skatterefor-men kommer att restaureras med hjälp avVänsterpartiet, som kritiserade reformen. Men det ärvi som får renovera denna skattereform.En grundbeståndsdel i reformen var 30-procentigkapitalbeskattning. Man går ifrån den grundbulten -jag kan lova att reformen hade varit komplett omöjligatt genomföra utan 30-procentig kapitalbeskattning -och säger sedan att man vill slå vakt om skatterefor-men. Att moderater kan kritisera dubbelbeskattningenär fullt rimligt. De reserverade sig närdet fattades beslut om 30-procentig kapitalbeskatt-ning. Men var med och röstade ned denreservationen från . Att säga att man slårvakt om skattereformen när man springer ifrån den påden absolut mest centrala punkten gör argumentering-en absurd.Herr talman! Vissa borgerliga företrädare har an-dats besvikelse här . Man har andats en bitterhet.Man har sagt att man har blivit dåligt behandlad. Manhar blivit förödmjukad av Socialdemokraterna ochVänsterpartiet.Jag vill säga att det inte är dessa partier som för-ödmjukar den borgerliga oppositionen. Det var väljar-na som förödmjukade deras politik!Ni hoppades på en rödgrön röra som ni skullekunna kritisera. Det blev inte så. Ni hoppades vinnatillbaka i vad ni förlorade i valet. Ni är besvikna. Men gör då er besvikelse tillnågot konstruktivt! Diskutera hur vi kan lägga ut denödvändiga skatteskärpningarna på ett så bra sätt sommöjligt. Sluta att kategoriskt avvisa de skattehöjningarsom behövs! Ni vet innerst inne att det behövs skat-teskärpningar.Herr talman! Jag ställer mig bakom Vänsterparti-ets samtliga reservationer, men nöjer mig med detyrkande som vår talesman redan harframställt.Anf. 59 BO () replik:Herr talman! har bytt namn för attinte påminnas om sitt förflutna. När det gäller histo-riebeskrivning har man fortfarande samma teknik somdet stora partiet i , som ju hade sina förbindel-ser med också en gång i tiden.Jag tycker att historia bör återges korrekt.