prot · GH0958 · 1994-02-10 00:00:00 — Jo, det kundeligga en hel del i att individen självmant villpåskynda sin rehabilitering där möjlighet föreliggersamt att utskottet hade förmänskligatpropositionen genom att uttrycka att en enskildperson som vill ha rehabilitering och inte kan fåsådan heller inte skall få kompensationsnivånnedsatt till samt att regeringen -- och detta ärdet viktigaste -- skall utvärdera effekternaav nivåsänkningen till 70 %.Dessutom betonade jag särskilt: Det enda jag haremot denna sista skrivning är det synnerligendiffusa begreppet ''möjligt''.Trots att det hade informerats mig att ett sådantuttryck till regeringen innebär mycket hög prioritetskulle jag med tanke på ärendets känslighet samtden orättvisa som kan uppstå hos de drabbadehellre ha sett tidpunkten fastställd till riksdagensförsta arbetsmånad , dvs. vecka 40.Vid denna tidpunkt borde utvärderingen vara klarför utskottets bearbetning.Tyvärr måste ju en utvärdering ta sin tid -- detförstår vi alla. Men fyra borde varatillräckligt i ett så här känsligt ärende.Detta framförde jag i plenum för drygt nio månadersedan!Vad har då hänt för de långtidssjuka som av ettdiffust politiskt beslut har drabbats av entioprocentig nivåsänkning i sjukpenningen, varseffekt noga skulle följas upp och möjligtutvärderas?Då jag frågadesjukvårdsministern vad som hade hänt medutvärderingen fick jag till svar: Det har gått för korttid för att en meningsfull utvärdering skall kunnaske.Av regeringens regleringsbrev tillRiksförsäkringsverket framgår att redovisningkommer att ske först i samband medanslagsframställningen, dvs. , alltså14 månader senare.Trots detta kunde och övrigaberörda instanser vid en hearing i början avdecember 1993, alltså endast någon vecka efter detatt jag ställt min fråga till sjukvårdsministern, redandå i stort sett belägga att teori och praktik inte hörihop, att hela 70-procentsreformen var ett fiaskosom förorsakat onödigt mänskligt lidande och attförtidspensioneringen hade ökat dramatiskt.Hur kommer det därefter att ta förregeringen att rätta till detta felaktiga beslut somalla känner till men som regeringen tydligenkommer att känna till först ?Ny demokrati har agerat och motionerat om enåtergång till de ursprungliga 80 procenten.Utskottsskrivningar av typen ''angeläget att följaupp och möjligt utvärdera'', ''förutsätter attfrågan skyndsamt blir föremål för prövning'',''angeläget att denna fråga behandlas med förtur''etc. är egentligen bara tomt prat.Herr talman! Jag anser att då besluten rörmänniskor som redan har det mycket svårt, dvs.sjuka och invalidiserade, får politiska skrivningaroch beslut inte bara vara tomt politikertugg. Jagkräver, och kommer att verka för, en ändring idenna fråga.Anf. 133 ():Herr talman! Det svenska generellavälfärdssystemet har varit någonting som Sverigehar kunnat vara stolt över. Det har varit god reklamför landet. Det har varit något som har använts somen förebild för andra länder som har velat byggaupp ett rättvist och demokratiskt samhälle.Alla bekänner sig mer eller mindre till det generellavälfärdssystemet. Men den bild av dettavälfärdssystem som framträder för offentligheten ärrätt skamfilad.I ett generellt välfärdssystem ingår det en sjukvårdsom är tillgänglig för alla till låg kostnad och somman kan lita på. Man kan lita på att man får godteknisk vård och att man får god omvårdnad.Den bilden håller på att rämna . Medierna -- TV,radio och tidningar från olika delar av landet -- ärfyllda med bilder på och reportage om överbelagdasjukhusavdelningar. Det är patienter med svårasjukdomar som ligger trångt, som ligger ikorridorerna, som ligger i sköljrum. Detförekommer uttalanden från läkare som betonar attsituationen är ohållbar. Annan personal säger attdet bara är spring. Det är bara det mest nödvändigaman hinner med och knappt det. Omvårdnaden,den viktiga delen av en mänsklig och effektivsjukvård, får stå tillbaka.Det här beskrivs av regeringen, bl.a. av BoKönberg, som om det huvudsakligen var ettadministrativt problem. Man kan inte använda deresurser man har ute i landstingen på ett korrektsätt. Man kan inte göra prioriteringar.Jag tror att det är en orättvis beskrivning avsituationen. Det har gjorts stora insatser för attrationalisera den svenska sjukvården. Den äreffektiv och billig. Frågan är om man inte harpasserat smärtgränsen vad gäller besparingar ochadministrativa lösningar på de problem man stårinför.Vår uppfattning i är att det behövsresurser, framför allt till personalförstärkningar, föratt klara de problem som vi står inför . Våruppfattning, som får stöd av fakta, är att detta inteär fråga om akuta problem som uppstått tillfälligt.Det är belastningar som kommer att finnasframöver. Därför har vi i vår budget satt av pengarför ökade insatser till kommunerna ochlandstingen, för att de skall klara de nödvändigakostnader som de måste ta för att öka personalenoch återupprätta en väl fungerande sjukvård. Vianser att de reformer, t.ex. husläkarreformen, somhar genomförts av regeringen inte är ett bra sätt atteffektivisera sjukvården på, utan utgör enfördyring och en ineffektivisering av sjukvården.Birgitta tog i sitt anförande upp barnenssituation. Det är nödvändigt att vi har envälfärdspolitik där det går att förena föräldraskapoch yrkesverksamhet för män och för kvinnor. Denstora reformen på familjepolitikens område somregeringen föreslår i årets budget, införande avvårdnadsbidrag, är ett steg i motsatt riktning. Detär en signal till föräldrarna, till kvinnorna i förstahand, att de skall hålla sig hemma och borta frånarbetsmarknaden. Det är inte en reform som ökarvalfriheten om man ser på samhället som helhet.Det är en reform som minskar valfrihetenoch försvårar jämställdhetsarbetet i samhället.En viktig och bra del i regeringens politik är detarbete man har bedrivit för att följa uppHandikapputredningens förslag. Det är nödvändigtatt vi går vidare med de generella insatserna, att viskapar ett samhälle som är tillgängligt för alla. Jagvälkomnar förslagen om handikappombudsman.Jag välkomnar de förslag som går vidare.Handikapputredningen har aktualiserat ett parsaker som är mer principiella. Det gäller att skaparättigheter för medborgarna. Vi inför rätten tillvissa speciellt definierade förmåner i LSS-lagen.Beslutet om rättighet till barnomsorg är också ettsteg i rätt riktning. Jag tror att det är nödvändigt attfortsätta ett arbete där man ökar och stärkerindividernas rättigheter när man gör desociala insatserna och välfärdssystemet mer flexiblaoch mer anpassade för individernas direktapersonliga behov.Anf. 134 Statsrådet ():Herr talman! Ämnet för den här debatten ärvälfärdspolitik. Med välfärdspolitik menar mångaav oss det samhällsbygge som ägt rum och somkallas för välfärdsstaten. I den inkluderas enligtmin uppfattning två tunga delar. Den ena är att viskall ha en bra skola, bra barnomsorg, bra sjukvårdoch bra äldreomsorg till låga eller inga avgifter, såatt de står öppna för alla som behöver. Den andraär att ha välutvecklade och klokt uppbyggdasocialförsäkringssystem av olika slag.Snart har det gått dennuvarande regeringen tillträdde. Det finnsanledning att i en debatt av den här typen försökasummera litet grand vad som har hänt under deåren. Är det så, som man brukat varna för frånsocialdemokratiskt håll och Vänsterpartihåll, att enborgerlig regering skulle leda till en rasering avvälfärden?Inom sjuk- och äldrevården, som jag tänkteuppehålla mig vid vad gäller själva denoffentligfinansierade servicen som en del avvälfärdsstaten, har det ägt rum en intensivreformverksamhet . har vigenomlidit den värsta ekonomiska krisen på tvågenerationer i vårt land, en period där bl.a. våragemensamma producerade tillgångar har minskat.Om man ser på det reformarbete som har bedrivitssedan slutet av 80-talet, nästan jämt pådrivet frånborgerligt håll, har det handlat om sådana sakersom att kraftigt öka valfriheten inom den offentligtfinansierade sjuk- och äldreomsorgen. Det harhandlat om att se till att de operationsköer som idecennier har plågat svensk sjukvård mycketkraftigt har reducerats och på många håll heltförsvunnit. Det har handlat om att bygga ut enordning i vår primärvård som innebär att alla de ivårt land som vill ha en direkt personlig kontaktmed en allmänläkare eller en person medmotsvarande utbildning skall få den möjligheten --husläkarsystemet. Just nu handlar det om att viinom förbereder förslag om enförbättring av den svenska psykiatrin. Samtidigtsom dessa reformer har genomförts har, som jagnämnde, samhällsekonomin sviktat och resursernatill sjukvården minskat något.Det finns förstås många hundratusen, för att intesäga miljoner bilder av svensk sjukvård. Varje åräger det rum kanske 25 miljoner kontakter mellanmedborgare som söker hjälp och vårdpersonal sompå olika sätt försöker ge den hjälpen. Det finnsförstås alla möjliga bilder att hämta från denmångskiftande verkligheten.En del av de här sakerna går att mäta, exempelvisköerna till operationer. Det råder inget tvivel omatt situationen är avsevärt bättre än den någonsinhar varit förut. Antalet medicinsktfärdigbehandlade på våra sjukhus är avsevärtfärre än bara . Inom andra delarär det förstås mycket svårare att veta hur det ser ut.Det har redan nämnts i dagens debatt att vi påsenare tid har fått rapporter om att det uppståttproblem här och var efter den positiva utvecklingsom ägde rum och början av 1993beträffande möjligheterna för kommunerna att tasitt ansvar genom den s.k. ÄDEL-reformen. Detråder förstås inget tvivel om att en del avlarmrapporterna från det senaste årsskiftet haft attgöra med en extremt hög belastning. Den har i sintur haft att göra med den influensatopp som rådde,som förstås har slagit hårt när det gäller bådepersonalens möjligheter att vara på sinaarbetsplatser och att ett ökat antal oftast äldrepatienter har behövt hjälp. Men det finns teckensom tyder på att det kan finnas någonting mer somär problematiskt.Regeringen har gett i uppdrag tillSocialstyrelsen att tillsammans medLandstingsförbundet och Kommunförbundetunder , fram , gåigenom situationen, inte bara på deinternmedicinska klinikerna, utan inom allt somhar att göra med vårdkedjan för de äldre. Man skallundersöka hur det fungerar ute i verkligheten påsjukhemmen, studera hur samarbetet mellankommuner och landsting fungerar, hur det går medutbyggnaden av gruppbostäder för åldersdementam.m. På grundval av den genomgången får viförstås överväga vilka beslut som bör fattas.Rolf L nämnde i sitt inlägg att jag skulle habeskrivit alla problem inom sjukvården som rentadministrativa. Så är det förvisso inte. Om jagtrodde att de bara vore administrativa skulle jaginte ha lagt fram förslaget om att göra engenomgång av detta, vilket regeringen antog i dag.Däremot kan man -- det kan nog bekräftas av allasom har varit ute och tittat på verkligheten i svensksjukvård -- med likartade resurser uppnå mycketolika resultat, inom detta område som inom allannan mänsklig verksamhet. Det finns förstås allanledning att sprida goda exempel. Ett av de godaexemplen har jag besökt . På ett avStockholmssjukhusen, , harman mycket målmedvetet satsat på att förbättrasamarbetet mellan de geriatriska klinikerna ochprimärvården, husläkarna, för att patienterna skallkunna få bättre hjälp.Många gånger när vi ser bilder från akutsjukvårdenoch hör akutsjukvårdsläkare uttala sig får manintrycket att eftersom problemen ibland finns påakutsjukhusen måste lösningarna också finnas påakutsjukhusen. Jag tror att det ofta är fel, intealltid, men ofta finns lösningarna att söka någonannanstans.Inom socialförsäkringsområdet har det under denhär mandatperioden skett omfattandeförändringar. Vi har försökt att se till attsjukförsäkringssystemet både går ihop och att detsamhällsekonomiskt är utformat på ett sådant sättatt vi inte får en onödigt hög sjukfrånvaro. Detmesta tyder nu på att det reformarbetet har varitframgångsrikt.Inom arbetsskadeförsäkringen har vi vänt ettgigantiskt hotande tresiffrigt miljardunderskottunder det här decenniet till någonting som ändåbetyder att det ackumulerade underskottet inteökar.Inom läkemedelsförsäkringen har vi infört ettreferensprissystem. Det kommer att sparaskattebetalarna kanske en halv miljard om åretgenom att vi för likvärdiga läkemedel bara betalarde som är billigast.Arbetsmarknadsministern har lagt fram förslag omreformering av arbetslöshetförsäkringen, vilketdelvis har antagits av . Delvis skallriksdagen återkomma till detta under våren.Vad gäller det kommunala bostadsstödet till vårapensionärer har det skett förändringar i två etapperpå sådant sätt att de människor i vårt land som harbehövt det särskilda kommunala bostadstilläggetför att slippa gå till harminskat från ca 40 000 pensionärer till i dagsläget12 000--13 000 pensionärer. Det gläder mig specielltatt det andra steget i den reformen helt nyligenkunde antas i mycket bred enighet här i riksdagen.Jag tror att det bara var som gickemot. De övriga partierna ställde upp bakomregeringens förslag.Inom tandvården har regeringen lagt fram enproposition till . Att döma av det som harhänt under den allmänna motionstiden finns dethyggliga förutsättningar för att vi skall kunna få enbrett förankrad tandvårdsreform. Ett av dess syftenskulle vara att ytterligare stimulera detförebyggande arbetet på tandvårdsområdet och attäven spara pengar i tandvårdsförsäkringen. Minförhoppning är att detta förslag skall kunna antas ibred enighet här i under våren.Herr talman! Den helt dominerandesocialförsäkringen i vårt land, och jag tror i de flestaländer, är den som har med pensionen att göra. Allade andra försäkringarna som jag nu har nämntuppgår sammantaget till mindre belopp än densvenska folkpensionen och ATP:n gör. Regeringenuttalade i samband med sitt tillträde att den hadeambitionen att söka samförstånd på alla deområden där det var möjligt, men framför allt påtre områden: Europapolitiken,författningsfrågorna och behovet av enpensionsreform.Vad gäller pensionsreformen strävade vi alltså efteren sådan bred enighet. Vi ville göra det genom attreformera pensionerna på tre väsentliga punkter.Det var punkter där vi uppfattade att vi och densocialdemokratiska oppositionen var överens,nämligen att få in mer av en koppling mellanavgifter och förmåner i systemet, att se till att detfanns fler inslag av långsiktigt sparande och att görasystemet mer följsamt till samhällsekonomin, alltsåmer stabilt och tryggt jämfört med ett system sominte är följsamt.Det är förstås mycket glädjande att vi för någraveckor sedan har kunnat redovisa en bred enighetmellan de fyra regeringspartierna ochSocialdemokraterna om en reformering som tarhänsyn till alla de här tre punkterna.Nu skall förslaget ut på en bred remiss. Sedanhoppas jag på en omfattande diskussion där mångamänniskor som är intresserade av dessa frågor kanta del av förslaget och diskutera det. Sedan får vifrån de fem partierna mötas igen för att kunna tafram ett slutgiltigt förslag till . Där är minförhoppning att vi skall kunna få ett brariksdagsbeslut före sommaren.Herr talman! Tvärtemot den nidbild som ibland harmålats upp från socialdemokratiskt håll ochVänsterpartihåll har den nu sittande regeringenunder sin tid ägnat sig åt att utveckla och bevaravälfärdsstaten.Anf. 135 () replik:Herr talman! Jag måste säga att jag håller med demsom har sagt att regeringen försökerbeskriva verkligheten med någon sorts byråkratiskticke-språk. Verkligheten i i människorsvardagsliv är inte att det går framåt påvälfärdsområdet.Vi har 600 000 öppet arbetslösa och 500 000förtidspensionärer. Vi har mer än 200 000 barn somlever i familjer där minst en av föräldrarna ärarbetslös, med allt vad det innebär inte bara i frågaom försämrad ekonomi utan över huvud tagetväldigt svåra familjeförhållanden. Det i sin turinnebär med den politik som förs runt om i landet,både regeringens politik och borgerligakommunmajoriteters politik, att man ryckerpengar från viktiga verksamheter och dessutombehöver använda mer och mer av pengarna till attförsörja arbetslösa som skulle ha behövt ett jobb.Förfärligt många barn, gamla, sjuka ochhandikappade far illa.I den här situationen ägnar sig regeringen dessutomåt att sänka skatterna med 20 miljarder för de 5 000rikaste familjerna i , att genomförahusläkarreformen som kommer att ge sämre vårdtill en högre kostnad och att genomföra ettvårdnadsbidrag som kostar 6 miljarder ochkommer att innebära ett mycket stort hot mot bådebarnen och jämställdhetspolitiken.Verkligheten för de människor jag talar om ärmycket fjärran den glättade bild som BoKönberg och tidigare andra representanter förregeringen har gett av dagens . Det går inteatt tala om arbetslösheten och den ekonomiskakrisen som om de vore någonting som man inte harmed att göra. Det är er politik som har förvärratoch fördjupat krisen.Anf. 136 Statsrådet ():Herr talman! verkar hellre viljadiskutera arbetslöshetsfrågorna än de frågor somjag tog upp i mitt inlägg. Jag har ingenting emot attdiskutera dem, och de hör förvisso på ett mycketcentralt sätt till välfärdspolitiken, självklart. Omman har en hög arbetslöshet i ett land, som vi förnärvarande har, påverkar det välfärden och demänniskor som drabbas av den. Den påverkarnaturligtvis statsfinanserna av alla de möjliga slag.Med tanke på att det under den allmänpolitiskadebatten är avsatt tid för justarbetsmarknadspolitik har jag för min del inte gåttnärmare in på den. Men det är lätt att instämma iatt detta utgör en viktig del av välfärdspolitiken.Det som bekymrar mig litet, och bekymrat mig vidtidigare diskussioner med , är att honhelt och hållet avsvärjer sig ansvaret för det lägesom vi befinner oss i. När den nuvaranderegeringen tillträdde för snart två och ett halvt årsedan utmålades läget av representanter för dendåvarande regeringen, där satt med,som att vi var precis på väg till en vändpunkt ochatt det pekade rakt uppåt i den svenska ekonomin.Så blev inte fallet.Detta gör att vi förstås har haft det oerhörtbekymmersamt med att under dessa två och etthalvt år både försöka få ordning på svensk ekonomioch försvara välfärdssystemen. Det vi hargenomfört vad gäller välfärdssystemen -- detkänner Biritta väl till -- är att regeringen harförsökt att se till att upprätthålla välfärdssystemenoch lyckats med det.Vi har sänkt ersättningsnivåerna. På flera punkterförefaller det numera som att Socialdemokraternadelar vår bedömning att de nya nivåerna är merrealistiska än de gamla.Anf. 137 () replik:Herr talman! Jag funderade över mycket noga vadjag skulle tala om . Jag skulle naturligtviskunna diskutera socialförsäkringens teknikalitetermed eller pensionsreformen. Jag ägnarmånga timmar åt det både på minkammare och i samtal med andra. Men det som ärcentralt för människorna är hur deras vardagsliv serut.Barnen har en enda chans i livet: när de är små. Fårde inte den då, har något oersättligt gått förlorat.Jag valde medvetet att ägna dagens diskussion åtdet som är väsentligt i hundratusentals svenska hemi dag. Då kan man inte låta bli att diskutera hurarbetslösheten drabbar människorna både direktoch indirekt genom att det på bostadsområde efterbostadsområde tas resurser från de verksamhetersom behövs för barn, gamla och handikappade. Detär verkligheten, . Det är den vi är sattatill att försöka förändra i rätt riktning. Kom då inteoch skryt med det ni har gjort när ni förstördearbetsskadeförsäkringen. Ingen enda av demänniskor som har förlorat sin rätt till ersättningeller fått ersättningen sänkt har blivit friskare av attde har råkat ut för detta.Anf. 138 Statsrådet ():Herr talman! Det finns all anledning att diskuterahur arbetslösheten slår ut för de människor ochfamiljer som drabbas av den och hur den drabbarbarnen. Jag har inte på någon punkt kritiseratBirgitta för att hon har nämnt detta. Det jaghar kritiserat för -- det har jag gjortmånga gånger förut -- är att hon på något visuppfattar den svenska ekonomiska krisen som heltoch hållet tillverkad av den borgerliga regeringendagen efter den tillträdde. Dagarna innan hade viett paradisiskt förhållande då satt iregeringen. Jag vet att brukar göradetta och säkert kommer att fortsätta att göra. Menjag är övertygad om att svenska folket inte kommeratt tro den beskrivningen.Det har visat sig gång på gång -- nu senast i denOECD-rapport som kom -- attvårt nuvarande läge väldigt mycket handlar om demissgrepp som gjordes , under denregering som satt med i.Det förvånar mig litet att nu ärberedd att diskutera arbetsskadeförsäkringen, ävenom hon gör det från sin speciella vinkel. Situationenär den att när vi tillträdde hade den försäkringen 20miljarder i underskott, som ökade varje månadmed en halv miljard. Enligt Riksförsäkringsverketsprognoser skulle det ha varit uppe i en bra bit över100 miljarder innan decenniet var slut. Allaförändringar utom en som gjorts iarbetsskadeföräkringen har ni motsatt er.Förmodligen har ni sedan accepterat dem, som nibrukar göra när vi drivit igenom dem.Anf. 139 () replik:Herr talman! Det var glädjande att höra att BoKönberg och regeringen har tagit larmrapporternaom tillståndet inom sjukvården på sådant allvar har gett i uppdrag att följa upputvecklingen.Det som är problematiskt med den del avvälfärdspolitiken som direkt i vardagen mötermänniskorna är att kvaliteten och omfattningen påden så intimt sammanhänger med det ekonomiskatillståndet i kommuner, både primär- ochlandstingskommuner. Kommunernas dåligaekonomi har resulterat i uppsägningar och varsel avpersonal inom vård- och omsorgssektorn. Desiffror som man kan komma fram till om man görett bokslut över den här regeringsperioden visar atti värsta fall 100 000 anställda, huvudsakligenkvinnor, lämnat den kommunala sektorn och blivitarbetslösa. Det kan vara rimligt att säga upp folk ien bransch där man inte har någon avsättning förvaran, när produkten inte är efterfrågad och intebehövs. Så är det inte på det här området.När det gäller äldreomsorgen och sjukvården inomkommunerna finns det ett ökande behovav insatser. Då är det rimligt att öka detekonomiska utrymmet för kommunerna så att mankan hålla folk kvar i jobben. En betydande del avproblemen inom barnomsorgen, äldreomsorgenoch sjukvården är personalbristproblem. En annandel är bristande kompetens i samband medgenomförda reformer. Det gäller framför alltÄDEL-reformen. Man bör på ett mer effektivt sättän nu använda arbetsmarknadsmedel för att ökakompetensen inom den kommunalaäldreomsorgen.Anf. 140 Statsrådet ():Herr talman! tar upp problem inomsjukvården som jag tycker att det är väl värt att föraen diskussion om. Det är ingen tvekan om attproblemen på vissa håll har förvärrats av detekonomiska läget i kommuner och landsting. Detvore konstigt annars i en situation där Sverigesproduktion exempelvis är 70--75 miljardermindre än . Det påverkar hela detsvenska samhällslivet.På många håll har vårdpersonalen klarat avarbetsuppgifterna trots begränsade resurser. Påandra håll försöker vi skaffa oss en bild av läget. Påvissa håll har det t.o.m. blivit bättre . Jaghar i tidigare debatter nämnt operationsköerna, därsituationen trots minskade resurser är bättre än pådecennier.Det låter sig lätt sägas men svårare att göras att ökadet ekonomiska utrymmet för kommuner ochlandsting, som föreslår. Detutrymmet kan inte vara speciellt mycket större änvad landet kan bära. Vi kan föra debatter om vaddetta innebär. Att det bara skulle vara att knäppamed fingrarna för att få mer resurser till landstingoch kommuner men att regeringen av någonmärklig anledning skulle låta bli att göra det, ävenom det är så lätt, är det synd att föra upp i en seriösdebatt.På flera håll prövas nu möjligheten att användaarbetsmarknadsmedel för kompetenshöjandeåtgärder. Jag besökte i Västerbottensläns landsting. Där har man kommit fram till ett braprogram tillsammans med länsarbetsnämnden sominnebär att man ägnar sig åt kompetensutvecklingoch under innevarande år helt kan avstå frånuppsägningar.Anf. 141 () replik:Herr talman! Vi har funderat mycket på deavvägningar som skall göras i en budgetmotion.