prot · GH0989 · 1994-04-15 00:00:00 — Jag undrarvilket underlag statsrådet har för det påståendet.Konsumentverket har studerat hur mångabostadsrättsföreningar som har gått i konkurs. Dethandlar om ett nittiotal. Av dessa ca 90bostadsrättsföreningar är det en handfull som äranknutna till HSB eller . Resten -- alltsåminst ett åttiotal -- är privatabostadsrättsföreningar.Innan jag går vidare och läser upp en skrivelse frånen bostadsrättsorganisation känner jag ett behov avatt säga någonting om resonemanget omränteläget.Från allmänna synpunkter är det naturligtvisangeläget att pressa ner räntenivån. Om detanglägna i detta råder det väl egentligen inte någonoenighet. Vi från socialdemokraterna vill kanske gåännu snabbare fram än vad regeringen ochRiksbanken har klarat. Men poängen i detresonemanget är vad bostadsrättsföreningarna harför nytta av en sänkt allmän räntenivå, eftersomderas räntenivå är subventionerad. Det finns nurisk för att den höjs eller för att de t.o.m. åker utur subventionssystemet. Det är detta som ärbostadsrättsföreningarnas problem. De har ingenomedelbar nytta av sänkta räntor.Eftersom gärna refererar till HSB ochRiksbyggen och vill försöka göra detta till ettproblem för bostadskooperationen, skulle jag viljacitera ur ett brev från SBC, alltså den organisationsom organiserar de privata bostadsrätterna. Det ären stor organisation som har variträtt framgångsrik.SBC skriver så här till partiledarna i :''De redan genomförda extra indragningarna avräntebidragen har medfört att hundratalsbostadsrättsföreningar hamnat i en ekonomisktohållbar situation. Konkurs, som var ettokänt begrepp på bostadsrättsmarknaden, är nu etthot som hänger över allt fler föreningar.När boendekostnaderna ökar dramatiskt tvingasmånga bostadsrättshavare att lämna sina hem.Denna sociala katastrof drabbar allt fler familjer,trots att de skött sin ekonomi och med eget arbeteverkat för att föreningen skall överleva med ensund ekonomi.Den enskilda faktor som är på väg att skapatusentals personliga tragedier bland dem som bor ibostadsrätt är indragningen av räntebidragen.Beslutet togs av trots protester frånbostadsorganisationerna, de instanser i dendemokratiska processen som utifrån sin expertrollkunde förutse de dramatiska följderna av beslutet.SBC, som organiserar de privata bostadsrätterna,tillhörde dem som protesterade. Vi har svårt att troatt någon enskild riksdagsledamot hade som målför beslutet att åstadkomma konkurser förbostadsrättsföreningar och skapa social misär blanddem som bor i nyare bostadsrätter. Men det harblivit följden.SBC vädjar därför till alla riksdagspartier ochriksdagsledamöter att inte genomföra de ytterligareextra neddragningar av räntebidragen och1996 som redan beslutats. Ingen riksdagsledamotkan vara okunnig om de negativa effekter somföljt av de redan genomförda neddragningarna.Med detta facit framför ögonen vore detoförsvarligt att inte ompröva beslutet.Vad de utsatta bostadsrättsföreningarna nubehöver är hjälp att konsolidera sin svåra situation,inte nya ekonomiska bördor. Vi tror att denna påfakta grundade insikt redan finns hos en majoritetav ledamöter och hoppas därför attriksdagen ska ge uttryck för dettagenom att upphäva beslutet om ytterligare extraneddragningar av räntesubventionerna. ''Brevet är undertecknat av VD i SBC, MirjaKvaavik Bartley. Man kan knappast påstå att dettaär en skrivelse sprungen ur ett slags opposition motden borgerliga regeringen frånarbetarrörelsesektorn.Anf. 47 Statsrådet ():Herr talman! Detta är naturligtvis en skrivelse frånen organisation som upplever att den har vissaproblem. Jag noterade att det i skrivelsen inte stodnågonting om hur de närmare 3 miljarder kronorsom man inte ville spara skulle sparas på annat sätt.Det är ofta så att man i ett underskottsläge, när detskall sparas, tycker att ingenting behöver sparas.Räntebidragsneddragningarna, som viursprungligen kom överens medSocialdemokraterna om , skulle liggapå 3 miljarder och möjligen 1994. De har nufördelats och på ett sätt som intemissgynnar hus som är byggda under de senasteårgångarna, där de största problemen finns. Defrån 1994 drabbas inte alls. Det gränssättande idetta besvärliga spel -- att rensa upp efter 80-talets,som man då trodde, glada men när vi nu serresultatet så besvärliga dagar -- är att man måstebalansera så att hänsyn tas till människor, företagoch alla andra som kan råka illa ut. Det är inte med lätt hjärta som jagtycker att förslag skall läggas fram som innebär drar bort förmåner som människor tidigareförespeglades av politiker att de alltid skulle kunnaha.Jag förstår att människor känner sig upprörda. Jagsäger inte att man alltid, vare sig från HSB,eller från andra håll har lämnat feluppgifter. Men i stor usträckning har man lämnatuppgifter som har gjort att människor inte riktigthar fått klart för sig vilka risker som finns och vilkamarginaler man bör ha. Det har också riktats kritikmot någon organisation i detta avseende frånKonsumentverket, tror jag att det var. Men dettagäller många organisationer, både privata ochandra.Jag vill förenkla debatten litet grand. Det viktiga äratt vi genomför en budgetsanering. De offentligautgifterna tilläts ju att svällaså mycket att vi har ett strukturellt underskotti budgeten. Vi har chans att få ner räntorna iSverige, vilket gynnar alla i . Även de sombor i bostadsrättsföreningar med lån bundna iytterligare gynnas av ett sänkt långränteläge.Långräntan kan varken eller politikerbesluta om. Långränteläget beror på människorsförtroende för att regeringen skall klarabudgetsaneringen.Låt oss säga att fick bestämmaatt besparingarna på ungefär 3 miljarder inte skullegenomföras. Vad skulle vi då spara på i stället? Jagskulle vilja ha ett svar på den frågan.Anf. 48 ():Herr talman! Jag skall försöka besvara densistnämnda frågan, även om det egentligen inte ärpoängen med min framställning. Jag har egentligeninte heller hävdat att man inte skall företabudgetsanering och vidta åtgärder. Vad jag inte kanbegripa när det gäller regeringens bostadspolitik äratt den skall slå så oerhört hårt just mot demänniskor som bor i bostadsrätt. Jag menar inte attde råkar bo där, för de kan ha valt att bo där avolika skäl. Varför skall bostadsrättshavarna råka såoändligt mycket mer illa ut än många andra i dettasamhälle därför att på detta sätt villsanera statsbudgeten och försöka minskabudgetunderskottet?Bo Lundgren sade i sitt senaste inlägg att det gälleratt i politiken och i valet av åtgärder balanseramellan olika intressen och olika människor för attse till att det blir en någorlunda rättvisa. Så tolkarjag tankegången bakom detta resonemang. Mendet är ju just detta som inte inträffar när det gällerbostadsrättshavarna. Det blir ju inte rättvist,eftersom de räntebidragsnedskärningar som harskett har ju när det gäller hyresrätter kunnatpareras inom hela hyresrättsbeståndet hosexempelvis ett kommunalt bostadsföretag eller enprivat hyresvärd. För en bostadsrättsförening slårdetta hårt på den ekonomiska förening sombostadsrättsföreningen är, och kostnaderna måstebäras av de människor som bor i föreningen.Herr talman! Jag har mer och mer börjat få klartför mig att inte förstår vad effektenblir för de bostadsrättsföreningar som har gått ikonkurs eller som hotas av konkurs. Medlemmarnakan komma att göra stora kapitalförluster justgenom den moderatledda regeringens politik närdet gäller bostadssubventionerna. Det måste finnasandra möjligheter än att genomföra den tänktaextra räntebidragsupptrappningen -- de 3miljarderna -- för att klara just dessabostadsrättsföreningar. Det vore intressant att fåreda på om regeringen har några funderingar somskulle kunna innebära ett lugnande besked tillbostadsrättshavarna. Det är ingen tvekan om att detycker att det är obegripligt att just de skall råkavärre ut än folk i allmänhet av regeringensbudgetsanering. Jag kan acceptera enbudgetsanering. Det är viktigt att göra en sådan,men jag förstår inte varför den måste slå på dettasätt mot en ganska stor del av bostadsrättshavarna.Anf. 49 Statsrådet ():Herr talman! Jag hade inte väntat mig något svarfrån , men det kanske finns enchans kvar.Vad skall vi göra i stället, om vi inte skall ta de 3miljarderna? Vilka 3 miljarder skall vi då ta? Detär alldeles riktigt att det är mitt jobb att prioritera,men den som ifrågasätter måste ju ha ett alternativ.Det har inte , åtminstone inte änså . Var skall besparingen göras? Berätta detför oss allesammans!Budgetsaneringen är nödvändig, eftersomsocialdemokraterna släppte i väg utgifterna på detsätt de gjorde. De människor som råkar illa ut gördet i stor utsträckning därför att byggkostnadernaoch räntorna var extremt höga till följd av denpolitik som fördes när fastigheterna byggdes.Den som byggde ett bostadsrättsföreningshus 1990exempelvis levde ju i den miljö som skapades avdem som då hade ansvaret för bostadspolitiken ochbyggsektorn. Det var då man gjorde så att enbostadsrättslägenhet norr omStockholm före subventionen kunde kosta 19 400kr . Det är där problemet ligger.Problemet ligger egentligen inte så mycket iräntebidragen utan i det fullkomligt orimliga i atttillåta så höga byggkostnader, och att driva enpolitik med ett så högt ränteläge för de bundnaräntorna innebär att problemet accentueras.Jag är fullt medveten om att det gränssättande somjag talade om i mitt förra inlägg berör både deenskilda fastighetsägare och debostadsrättsföreningar som inte haromfördelningsmöjligheter. Även stora bestånd avbostäder kan, om de befinner sig i en besvärligsituation, råka illa ut, inte bara av dessaförändringar utan också av den förra regeringensförändringar. Vi och Socialdemokraterna var engång överens om en räntebidragsneddragning. Detvar innan Socialdemokraterna gick in i denlössläppta politik som skapade våra problem. Dårådde ingen diskussion om att fördela den.Vi har valt en teknisk lösning som innebär atttyngdpunkten inte läggs på dem som har de tyngstakostnaderna att bära. Det är ganskaanmärkningsvärt att står här ochtalar om dem som har råkat i konkurs, eftersominga extra besparingar har införts för de senaste femårens bestånd. Vi valde att inte göra någrabesparingar för att hjälpa just dem. De konkursersom talar om av politiskttaktiska skäl beror inte på denna förändring, förden är ju inte genomförd. Jag har inte heller hört attSocialdemokraterna vill ändra på någonting annat ipolitiken. Konkurserna har skett därför att ni tillätett för dyrt byggande.Men återigen, , alternativet? Detvore intressant att få höra var vi annars skall sparade tre miljarderna.Anf. 50 ():Herr talman! Det har blivit ett alltmer uppskattatfredagsnöje att gå hit och lyssna på Bo Lundgrenför att få reda på vad som skedde i under80-talet. På detta är han mycket väl påläst ochengagerad, trots att han drar slutsatser som inte ärkorrekta. Men om de problem som finns påbostadsmarknaden nu -- det lågabostadsbyggandet, den stora arbetslösheten,prognoser som inte kommer att fullföljas, de högahyrorna som gör att folk vräks i störreutsträckning än -- känner inte BoLundgren något för. Detta är inget som intresserarhonom, för han är inläst och programmerad för vadsom skedde . Han drar delvis felaktigaslutsatser.Jag har inget att tillägga till , som var mycket bra. Det speglar läget påbostadsrättsmarknaden. Det gäller inte bara de 3,4miljarder som föranleddes av två extraupptrappningar av regeringen den 1 januari 1993.Det gäller också de 3 miljarder som ingick iöverenskommelsen med Socialdemokraterna isyfte att försöka undvika devalveringen hösten1992. Som riktigt påpekade är deutlagda över åren 1994, 1995 och 1996.Vi socialdemokrater säger att pengarna skall tas ut,men inte . Det går helt enkelt inte att ta ut dem,därför att det blir för stora ekonomiska blödningarför bostadsrättsföreningar och för enskildamänniskor som befinner sig i ekonomiska trångmålpå bostadsmarknaden. Vi är beredda att ta ut demi ett läge då bostadsmarknaden har stabiliserats.Vi skall också komma ihåg att har fåttigenom ett beslut i som innebär att man1997, 1998 och 1999 skall ta ut ytterligare 3miljarder. Vi har sagt att vi vill flytta fram uttagetför de två återstående åren, 1995 och 1996, och vivill lägga ut det på samtliga bostäder. Det var intebara bostadsrättshavarna som var intresserade avatt undvika en devalvering. Den kamp somregeringen och Socialdemokraterna tillsammansförde, vilken skall uppskattas, gällde ochalla i . Det gällde också allabostadsinnehavare som skulle få vara med ochbetala dessa 3 miljarder. Detta har vi vid olikatillfällen starkt understrukit.Jag vill berätta för attbostadsutskottets ledamöter besökteBankföreningen här i . Det var entrivsam och informativ träff med såvälhyresgästorganisationer och kreditinstitut sombyggnadsentreprenörer.Deras besked om de tre miljarderna stämmerutmärkt med socialdemokraternas. Jag vill intebeskylla dem för att vara socialdemokrater,eftersom det skulle vara något fult i Bo Lundgrensögon. Men de hade en mycket klar uppfattning påden punkten.I frågan om räntemarginalerna skullekreditinstituten och regeringen tillsammans kunnagöra en bra överenskommelse. Räntemarginalernahar ju nämligen ökat kolossalt.På den tiden då vi hade en socialdemokratiskregering låg räntemarginalerna på 0,25procentenheter. , när vi har en klartmoderatdominerad borgerlig regering, liggerräntemarginalerna på . Detbetyder att månadskostnaden för en nybyggdtrerumslägenhet enbart av detta skäl har blivitungefär högre.Jag skall nu läsa och hämta uppgifter urbostadsutskottets betänkande 15, som kommer attbehandlas i kommande torsdag, alltsåden . Det skulle vara intressant att se BoLundgren här i samband med en bostadsdebatt. Dåskulle han också få veta vad utskottet alldelesenhälligt har sagt om räntemarginalerna:''Enligt vad utskottet erfarit följer regeringenutvecklingen med stor uppmärksamhet.Regeringen avser också att ta upp överläggningarmed bostadslåneinstituten. ''Min fråga är: Hur länge har regeringen tänkt sittastilla, medan kreditinstituten väntar på att få sittaned och diskutera en uppgörelse med regeringen?Anf. 51 ():Herr talman! Jag tycker att för ettalldeles briljant och sammanhängande resonemangom ekonomin och om hur man skall lösa dessa olikafrågor. Det enda undantaget gäller effekterna förett stort antal bostadsrättshavare.Jag förstår fortfarande inte varför regeringenspolitik måste slå så oerhört hårt just motbostadsrättshavarna. Det skulle vara intressant attfå ett klarläggande på den punkten. Mångalägenhetsägare eller hyresgäster har ju klarat dettarelativt bra, även om också deras plågor är stora.Men det är ännu besvärligare förbostadsrättshavarna.När det gäller testet av om jag skulle kunna sparadessa pengar någon annanstans är det som harsagts här: Socialdemokraterna vill ta ut dessabesparingar längre fram och på ett bredareunderlag än vad som är aktuellt medräntesubventionerna.På en annan punkt i sitt frågesvar sade BoLundgren att det nu pågår konstruktivadiskussioner om hur man skall klara avkreditgivningen till bostadsrättsföreningarna.Om detta skriver i senaste numret avsin organisations tidning:''Det är inte längre bara politikerna som fördyrarboendet, det är också bankerna. Det är inte längrepolitikerna som plötsligt ändrar i villkor som allatrodde var givna, det är bankerna. Och sist meninte minst, det är inte längre politikerna som ärmest okunniga om bostadsrättens ekonomiskavillkor, det är bankerna.Ett av många exempel är de nyaomfördelningslånen.'' -- Det var ju de som enligtbeslutet skulle hjälpa till att lösa en del avdessa problem. De är -- ''avsedda att överbrygga deekonomiska problemen för föreningar i kris, gedem andrum helt enkelt. Denna konstgjordaandning skulle utföras av bankväsendet, var dettänkt.Men har, vad vi förstår, endast några fåomfördelningslån passerat bankväsendet.Anledningen är bedrövlig, bankerna har inte ensbemödat sig om att ta reda på vilka regler somgäller.'' skriver också att ''så här kandet inte få fortsätta''.Jag måste, herr talman, efter den härfrågeomgången konstatera att svararpå samma sätt som tidigare, alltså genomhänvisningar . Jag hade försökt undvikaden typen av debatt och koncentrera mig påbostadsrättshavarnas situation och på möjlighetenatt lösa deras problem i en konstruktiv debatt. Mendet har visat sig vara omöjligt. återstår väl baraatt gå ut i valrörelsen och diskutera detta och se omdet går att skapa förutsättningar för en bättresituation för bostadsrättshavarna.Anf. 52 Statsrådet ():Herr talman! hade inte alls tänktsig en konstruktiv diskussion, utan han hade tänktta en politisk poäng genom att föra den härdebatten. Det vet såväl han som jag och åhörarnatill interpellationsdebatten.Göran valde att ta upp exemplet medatt föreningar har gått i konkurs till följd av debesparingar som regeringen föreslagit. Såvitt jagvet föreslår inte socialdemokraterna att debesparingar som genomfördes tidigare skall rivasupp.1994 drabbar inte besparingarna deproduktionsårgångar av bostadsrättsföreningarsom har diskuterats, dvs. de konkurser som GöranMagnusson försöker lyfta fram som exempel på detproblem som han vill diskutera är inte föranleddaav detta.En annan sak är att och nu medger att socialdemokraterna alltidvill höja skatten när utgifterna är för höga och vimåste spara. Vad de talar om, fast de inte uttalardet i ord, är fastighetsskatten. Den vill de höja istället.Om man skall spara på räntebidragen, så blir detbesparingar på räntebidragen. Om man skall göraen vettig fördelning är det svårt att lägga utbesparingen på annat sätt än vi har gjort för 1995och 1996 och även , då ju dessa föreningarinte drabbas.Fredagstaktiken står helt klar, . Jagär fullt medveten om att man väntar litet grand ochgår upp i debatten något senare, när statrådet harmindre utrymme att svara, även om statsrådet fårsista ordet. Jag köper det; det är den möjlighet manhar. Det är användertaktiken. Jag använde den någon enstaka gångunder min tid i opposition. Det är trevligt att föradiskussionen, som ju är densamma.Jag tycker att det är viktigt att inse 80-taletsmisstag, om man skall klara av 90-talets problem.Eftersom inte inser vad han gjordeför fel när han hade ansvaret för den politik somdrev upp produktionskostnaderna så att det blevalldeles för dyrt att bo, måste jag förklara det förhonom, gång efter annan. eller senare kanskehan t.o.m. inser problemställningen.Vi har naturligtvis insett problemen och skapatförutsättningar för att få ned bådeproduktionskostnaderna och räntenivån. 1994 harvi de lägsta hyresökningarna på ett stort antal år. Vihar produktionskostnader som är klart lägre än förnågra år sedan. Det är de effekterna vi måsteuppnå, och vi måste rätta till alla de misstag somOskar åstadkom.Det är tydligen en nyhet för att ensak som socialdemokraterna skapadeförutsättningar för andra hälft är detsom nu kallas finanskris. Spekulationsekonomin,inte minst på fastighetssidan, drev upp både det enaoch det andra i höjden, och sedan fick vi ett fritt fallutför.Det ledde till förluster för såväl banker som andrakreditinstitut, vilket i sin tur har lett till att derasräntemarginaler har vidgats. Jag har inte sett någraförslag från socialdemokraterna om hur man skallkunna sluta gapet genom lagstiftning, och det kanman naturligtvis inte heller göra.Men självfallet är detta ett bekymmer; det har jagsagt . Vi skall inte bara ha formellaöverläggningar med instituten utan naturligtvisockså följa utvecklingen och ha kontakt direkt meddem under vägs gång för att skapa bättreförutsättningar för en kreditförsörjning.Anf. 53 ():Herr talman! Jag unnar gärna att fåsista ordet. Jag har inget behov av att tala sist. Jaganser att det är en trevlig gest mot den som har ställtinterpellationen att han får tala med statsrådet iförsta hand och att jag går in i debatten senare, omjag tycker att jag har någonting att säga. Och dettycker jag i regel att jag har när det gällerbostadspolitiken.Jag skall inte använda till att säganågonting annat än att de omfördelningslån som juBo Lundgren är pappa till inte används. De har integett någonting. Det är ingen som vill ha dem.Uppgiften som vi fick var att det inte hadekommit in en enda ansökan, men det är möjligt attdet har kommit in någon senare i veckan.Omfördelningslån är alltså ingen lösning påproblemet. Jag erkänner att har gjortett förslag till lösning, men det är emellertid ingensom vill ha det. Därför får man försöka att hitta pånågot annat.Jag skulle vilja att funderar på,kanske fram till , om han inte på allvarskall sätta sig ned med kreditinstituten och gåigenom de närmare 100 bostadsrättsföreningar somhar bekymmer av olika slag. Det är inte så att manbör genomföra ett generellt beslut för alla dessaföreningar, men man bör gå igenom var och en avdem.Det är möjligt att det kan bli fråga om något slagsåtgärd där staten kan medverka, men jag tror attdet finns så pass stora marginalpåslag inomkreditinstituten att de själva skall kunna medverkatill att lösa problemen.Jag uppfattade hela debatten så att deskulle välkomna en insats från regeringens sida föratt lösa detta. Det är ju helt självklart att allakreditinstitut sitter och bevakar varandra. Debefinner sig inte i den postitionen att de kan lösgörasig ifrån de gemensamma uppfattningar som finnsom detta.De behöver vägledning av någon företrädare förregeringen, gärna . Under en sådanledning behöver de sätta sig ned och bestämma sigför på vilket sätt de skall medverka till att sänkakostnaderna och komma ut ur den rådandesituationen.En sak är fullkomligt klar, vare sig det gäller 80-talet, 90-talet eller kanske nästa sekel: Konkurserdrabbar alla. I det här fallet drabbar de många somär totalt oskyldiga. De hade inte fått dessaförutsättningar när de gick in i det hela, och de harheller inte haft tillgång till de förutsättningar somgäller för regeringens bostadspolitik.Anf. 54 Statsrådet ():Herr talman! Det finns ett stort antal människorsom drabbas. Det grundläggande problemet ärnaturligtvis att man byggde för dyrt, OskarLindkvist. Jag gissar att det är tionde gången jagsäger detta . Jag tror att OskarLindkvist egentligen håller med om det. att han gjort det vid något tillfälle tidigare.Det vi sysslar med syftar till att så smärtfritt sommöjligt -- men det kan aldrig bli helt smärtfritt --rätta till ett antal misstag som har begåtts underåren. Ett misstag var att låta de offentliga utgifternasvälla på ett sådant sätt att vi nu måste vidtabudgetsaneringsåtgärder för att garantera enfortsatt bra utveckling i ekonomin. skall vi utforma de åtgärderna påett sätt som drabbar så få som möjligt så litet sommöjligt. Det är självklart.