prot · GI0942 · 1994-12-14 00:00:00 — Möjligenom man accepterar ett Orwellskt ordbruk. Sanningenär ju att EU:s regelsystem begränsar möjligheterna förinte bara en radikal miljöpolitik utan också en ganskaelementär miljöpolitik.Samma dag som en majoritet i riksdagkommer att anta detta lyriska omdöme om när det gäller miljön beslutar - det är alltså , eller möjligen - om ett förpackningsdirektiv som innebär attupp till av förpackningar får brännas i stället föråtervinnas och att återvinningsmålet blir perförpackningsenhet, vilket är ett absurt lågt mål sommåste vara uppnått först . Detta gäller inteIrland, och , som får ytterligare femår på sig enligt de senaste papprena.För första gången införs också ett maximimål förmiljöskydd i gemenskapens lagstiftning. Högst 45 %skall återvinnas. Dessutom får miljöskatter inte varadiskriminerande, vilket i praktiken torde medföra attmiljöskatter i allra högsta grad försvåras. ,som får tillåtelse att behålla krav på returglas, liggernu riktigt illa till. I direktiven slås nämligen fast attmedlemsstater inte skall hindra förpackningar somklarar de krav som direktiven sätter. Det är intespeciellt bra regelverk som sätts upp. Men jag hoppasatt vi trots allt, när vi kommer in, gemensamt kanförsöka förändra regelverken - om nu inte allt skallligga på regeringen utan åtminstone något fåråterföras till riksdagen.Utskottet skriver alltså:"Som medlem i EU ansluts till ettregelsystem på miljöområdet som är i snabbutveckling. "Jag undrar hur ni socialdemokrater och borgarehar mage att formulera sådana floskler. Ni vet ju attdet i åtskilliga fall faktiskt förhåller sig precistvärtom, dvs. att man sätter ett tak för utvecklingen.Den s.k. substitutionsprincipen - utbytesprincipeneller, som den numera kallas i miljörörelsen, ÅsaDomeij-paragrafen - i lagen om kemiska produkterinnebär att ett ämne skall bytas ut om det finns någotsom är mindre skadligt för miljön. Det här är en viktiglag, en viktig princip. Detta är kanske en av deviktigaste miljölagarna i vårt land, skriver Greenpeacei en ny skrift.Åsa Domeij-paragrafen gäller alla aktörer i vårtland och är dessutom straffsanktionerad. Men iSverige har man inte fått några garantier för attparagrafen får vara kvar. skriver i enrapport:"Risken är i stället stor att den i praktiken blirbakbunden av EU:s princip att en vara, som godkäntsi ett land, ska få säljas i alla medlemsländer." Är dettaett bra regelsystem?Miljöorganisationerna i var över lagmycket kritiska till svenskt medlemskap i . Fleratunga organisationer ingick i Folkkampanjen mot EU.Orsaken var bl.a. att EFTA-ländernas regeringarfullständigt struntat i de krav som EFTA-ländernasmiljöorganisationer ställt. Dessa krav var myckettydliga.För det första krävde man att EFTA-ländernaskulle få permanenta undantag för högre miljö- ochhälsonormer och kunna förbjuda införsel av varormed lägre standard.För det andra krävde man att EFTA-ländernaskulle få behålla full frihet att skärpa sina miljö- ochhälsonormer ytterligare utan inskränkningar.Historien om miljön och EU började naturligtvisredan innan folkomröstningsresultatet blev klart.Intressant att notera är att den svenska miljöpolitikenförsämrats . World Watch-institutetkonstaterade : "är inte längrenågon miljöpolitisk förebild." DN:s miljöreporterErika Bjerström rapporterade att "Sverigehar blivit ett B-lag i miljöligan". Det lustiga är att dethär inträffade ungefär som EU-anpassningen påbörjades.Om försämringen i svensk miljöpolitik direktorsakats av EU-anpassningen eller främst berodde påden borgerliga regeringen råder det ju delademeningar om. , som strax skall talahär, är i så fall medansvarig i bägge fallen.Jag tror att det är viktigt att konstatera vadGreenpeace skriver i sin skrift Slut på anpassningen:"EU påverkas inte bara genom omröstningar ochinlägg i parlamentsdebatter. Minst lika mycketpåverkas EU av omvärlden. Hårda avgaskrav på ett land utanför unionen sätter stor press på EU attfölja efter, just därför att någon har visat att det går. "Just detta att gå före, att bli modell, ärgrundläggande för att skapa "miljöbättre" marknader,ställa krav på producenter och skapa dynamik påmarknaden. Denna fråga tas upp i reservation 9.Förväntningarna från både miljörörelsen ochfristående bedömare var således egentligen ganskasmå inför folkomröstningen. Det blev emellertid ännuvärre än många tänkt sig redan i inledningsskedet.Speciellt måtte engagerade miljövänner inomsocialdemokratin ha känt en del ångest.Socialdemokraterna och har ju medgemensamma krafter - intensivmiljödebatt - lyckats med konststycket att ta steg bortfrån kretsloppssamhället för att finansieramedlemsavgiften till EU.Genom att bekosta en väldigt stor del avmedlemsavgiften med höjda arbetsgivaravgifter - dvs.med skatt på arbete - i stället för med skatt på energi,miljöutsläpp och råvaror har man minskatincitamenten för investeringar i bra miljöteknik. Manhar minskat förutsättningarna för att företag skallsatsa på återvinning och för att vanliga hushåll skallsatsa på reparation och underhåll. Man tar ett steg bortfrån kretsloppssamhället.Detta har skett trots att Socialdemokraternahävdade att miljön skulle bli vinnare på ettmedlemskap och trots stora löften ivalrörelsen om att man skulle driva på när det gällerskatteväxling. I stället blev den gamla nötta och tröttavänstervarianten från en förgången tid ledstjärnan.Starten för det svenska medlemskapet i EU kunde intebli sämre från miljösynpunkt - speciellt som det heladessutom kombinerades med fastighetsskatt inomskogsbruket, som faktiskt leder till en ökadmiljöförstöring.Den ekonomiska politik som grundlagfästs i EU-konceptet är också den ett hot mot ett hållbartsamhälle. EU-propositionen saknar ju engrundläggande analys av hur EU-konceptet i sig ledertill ökad miljöförstöring:1. Den tilltänkta tillväxten skall uppnås genom"storskalighetens fördelar" och därmed genom ökandetransporter, trots att vare sig eller EU i övrigtnår upp ens till den politiska målsättningen när detgäller utsläppsnivåer. Var inte målen om t.ex.minskade kväveutsläpp mer värda än så - dvs. mervärda än att man skriver in sig i ett system somfaktiskt leder till ökade utsläpp?2. Genom EU:s tunga betoning på monetära mål,som förut var inne på, med bl.a. ennärmast fundamentalistisk frihandel och fri rörlighetför kapital som medel hamnar omsorgen ommänniskan och miljön i skuggan. Eller, somGreenpeace skriver i sin rapport: "Så länge EU:sprimära mål är ekonomisk tillväxt som baseras på att´störande handelshinder´ tas bort kommermiljöpolitiken att bli lidande. "Detta är oacceptabelt. Frågan tas upp i reservation4. Jag är förvånad över att inte ställer sigbakom denna reservation.Det finns också skäl att ta upp frågan om eninternationell miljödomstol, vilken tas upp ireservation 6. Risken är att både socialdemokrater ochborgare nu låser in sig i EU och fastnar i en allmäneufori och glömmer att världen är större än EU.Därför är det viktigt, vi återkommer alltså med vårtkrav, att en internationell miljödomstol inrättas. Ireservationerna 5 och 6 tas dessa internationellafrågor upp.Jag måste i det här sammanhanget också kortfattatta upp kärnkraftsfrågan - inte minst eftersom LennartDaléus numera är ordförande i jordbruksutskottet.Det är märkligt hur lamt både denna regering ochförra regeringen har agerat i energifrågorna. Två avgrundfördragen inom EU har ju en dominerandeanknytning till just energiförsörjningen, nämligenKol- och stålunionen och Euratom.Euratomfördraget innebär att kärnkraften skallutvecklas, och kol- och stålfördraget förutsätterfortsatt stöd för kolproduktionen. Ingenting nämns omdetta. Självklart borde dessa fördrag avvecklas meddet snaraste. Om tycker att så är fallet,kan man undra varför t.ex. inte drev igenomdetta som krav i förhandlingarna.Miljöpartiet har inte, som Per redanpåpekat, för avsikt att blockera folkomröstningensresultat. Men vi kan heller inte aktivt rösta ja till ettbetänkande som innehåller så mycket floskler som detsom utskottsmajoriteten har lyckats prestera. Vikommer därför att lägga ned våra röster.Jag vill avsluta med att säga att jag beklagar detsynnerligen dåliga förhandlingsresultat somregeringen lyckats prestera då det gällermiljöområdet. Detta förhandlingsresultat är för övrigten av orsakerna till att majoriteten av den grönagruppen i röstade nej eller avstod dåfrågan om svenskt medlemskap i var uppe tillvotering.Jag yrkar bifall till reservationerna 4, 6 och 9.Anf. 95 () replik:Herr talman! pratar om sekter ochställer en del frågor till mig.I en demokrati finns det, som jag sade i mitthuvudanförande, vissa vedertagna sätt att mätafolkviljan. Vi har allmänna val, och vi harfolkomröstningar. har vi haft en folkomröstning,och folkviljan gav ett klart och entydigt utslag. Dettafår vi som parlamentariker, politiker, acceptera -oavsett vad vi tyckte före folkomröstningen.Vad jag invänder mot när det gäller Per Gahrtonsinlägg, och fortsätter att diskuterasamma sak, är just sättet att sätta sig över dennafolkvilja. Folkviljan betraktas som manipulerad, luradeller hotad. Jag menar att det är sådant somkännetecknar en sekt, dvs. att man tror att man självalltid har rätt och vet bäst. Förmågan saknas att ta inverkligheten sådan den är - läget sådant det är.När jag nu får tillfälle att något berörafolkomröstningen och att bemöta den gamla nej-sidans myt om hur manipulerad och styrd dennafolkomröstning var, så vill jag gärna utnyttja det.Sverige har , framför alltekonomiskt genom frihandelsavtal med EU-länderna,anpassat sig alltmer till dessa länders ekonomier.Framför allt gäller det handeln. När vi anordnade enfolkomröstning om huruvida skulle varamedlem eller inte var alltså ett ansökarland.Alla stora partier, hela näringslivet, hela det fackligaledarskapet och medierna - i alla fall gällde dettidningarna - stod på ja-sidan.Med tanke på den massiva övervikten på ja-sidanvad gäller hela det politiska, fackliga och ekonomiskaledarskapet tycker jag att folkomröstningengenomfördes på ett mycket just och bra sätt. Nej-sidanhar varken ekonomiskt eller utrymmesmässigtmissgynnats. Men ingen kan ju ändra på det faktumatt var ett ansökarland. Därför är myten omatt folkviljan i det här fallet skulle vara köpt, luradeller hotad, att nej-sidan skulle ha misshandlats ochförtryckts, inte sann. Det är dags, tycker jag, att lämnakampanjargumenten från tiden före folkomröstningenoch att gå framåt. Detta är ju ett stort steg i svensktsamhällsliv som berör alla medborgare, och inte minstriksdagen. Men måste vi, herr talman,sluta med att stå här och veva ochanföra gamla kampanjargument fram och tillbaka.Anf. 96 () replik:Herr talman! måste vi sluta, sadeWidar . Jag förstår att en företrädare för ettdjupt splittrat parti tycker det. Men tar EU-debatten fart igen och får en ny start. EU-debatten ärinte alls avslutad, - tvärtom.Vi måste se verkligheten sådan som den är, sadeWidar . Det var just det Per gjordenär han - för en gångs skull ganska ödmjukt, förövrigt - konstaterade att ja-sidan hade minst tiogånger så mycket pengar som nej-sidan. Det finnsberäkningar som tyder på att man hade 400-500miljoner. Att behöva höra att man är sekteristisk närman konstaterar detta enkla faktum tycker jag ärlarvigt, handlar inte alls om att sätta sig överfolkomröstningsresultatet - inte alls. Det handlar omdet enkla faktum att ja-sidan hade betydligt störreekonomiska resurser än nej-sidan. Vi i Miljöpartiethar i en skrivelse till regeringen begärt att man skallgöra en rejäl utredning så att vi får veta hur detverkligen var.Den utredningen kan också göra att nästafolkomröstning - som vi hoppas kommer att äga rumefter regeringsförhandlingarna eller 1997 - kangå mycket mer demokratiskt till. Jag hoppas att WidarAndersson ställer upp på kravet på en rejälkommission och utredning som analyserarfolkomröstningen.Anf. 97 () replik:Herr talman! är alls ingen sekt! Jaghar inte beskyllt i dess helhet för att varasekteristiskt. Jag har tvärtom i många andrasammanhang och även i debatten uttryckt deförhoppningar jag har om attMiljöpartiet skall kunna vara ett slags förnyare av detmer än hundraåriga partisystem som vi har och somdominerar svensk riksdag , en förnyare som kanföra mycket gott och nödvändigt in i detta.Vad jag menar med att den gamla EU-debattenmåste vara slut i och med folkomröstningens resultatär att man måste sluta veva de gamlakampanjargumenten.Birger har helt rätt i att det är nu denviktiga EU-debatten börjar: På vilket sätt kommerdetta att påverka det svenska samhällslivet, på vilketsätt kommer detta att påverka alla de organisationeroch byråkratier som har hela sin makt och befogenhetuppbyggd på nationalstaten?Både och jag vet - det gör allasvenska medborgare, skulle jag tro - att ja-sidan hadestörre ekonomiska resurser i folkomröstningen,framför allt genom näringslivets stora engagemangför ett ja. Detta är ett problem med folkomröstningar.Skall man förbjuda de människor som har pengar attengagera sig på den ena eller andra sidan? Skall manförbjuda svenskt näringsliv att engagera sig på denena eller andra sidan i folkomröstningar? Det tror jagsvårligen låter sig göras.Till sist, herr talman, vill jag säga att jag tror attMiljöpartiet skjuter sig självt i foten genom att såivrigt kräva folkomröstning i alla frågor. Vore jagmiljöpartist skulle jag nog betrakta det som mycketbättre att i stället pressa de partier som är hårt trängdaav EU-medlemskapet och av internationaliseringen -kanske främst och Socialdemokraterna -att inom partierna noga diskutera igenom detförändrade läget och förankra ståndpunkterna i ställetför att som lättvindigt kunna skicka ut varje icke-partiskiljande fråga på folkomröstning och därmedkonservera det rådande gamla partisystemet för evigtid. Detta kan väl ändå inte vara ?Anf. 98 () replik:Herr talman! Problemet är att om vi inte har enfolkomröstning efter de steg som EU kan ta när detgäller monetär union och gemensam försvarspolitikkan, om det vill sig olyckligt, rent av den härriksdagen driva oss in i ett system som manegentligen inte har mandat att föra in i. Ja-sidan angav inför folkomröstningen mycket tydligt attdet inte handlade om något mer. efterfolkomröstningen får vi höra att det i själva verkethandlade om mycket mer. Jag förstår därför att WidarAndersson som representant för ja-sidan säger att degamla argumenten måste avslutas. Jag förstår det - nivill glömma de argument som ni hade förefolkomröstningen; det har vi hört här ikammaren. Det tycker jag är tragiskt.Widar kan vara övertygad om att dengröna rörelsen är en förnyare. Det är också därför somdet än så länge går litet bättre för den gröna rörelsen.Om du tänker litet längre och släpper dina gamlaideologiska låsningar är du välkommen i den grönarörelsen, . 99 ():Herr talman! fick ett tydligt besked närsvenska folket röstade ja till avtalet om EU. Det varen rak, ärlig och öppen debatt som fördes, BirgerSchlaug.Vi var många som kände glädje över beslutet.Mycket talar för att det var strategiskt för Sverigesmöjligheter till utveckling av näringsliv och långsiktigtillväxt och för våra möjligheter att fullt ut varadelaktiga i den viktiga framtidsdebatt som WidarAndersson har talat om. Ändå bör analysen avvalresultatet mana till eftertanke.I välbärgade delar av landet var entusiasmen starkoch valresultatet överväldigande. I glesbygdsområden,i och i Bergslagen, var tveksamheten såmycket större och valresultatet ofta negativt.Men vad som är än svårare är att motståndetkanske var allra starkast i de storamiljonprogramsområdena, bland många ungaarbetslösa, bland lågavlönade kommunalarbetare,bland människor med ringa makt. Vi som tror påsamverkan inom EU måste låta den analysen leda tilleftertanke.De som röstade nej till EU var inte fåkunniga. Dekänner en berättigad oro för vad framtiden och detinternationaliserade och högteknologiska samhälletför med sig. De vet att varje brytningstid i sig kanbära fröet till ökade klassklyftor.Det finns en bred insikt om att vårt land intekommer till rätta med arbetslösheten om vi intesamverkar med andra, om att kraftfulla insatser ikampen mot arbetslösheten kräver samtidiga insatserav de länder som är oupplösligt sammanlänkade medvarandra. Men kommer vi att nå dit? Finns det såmycket av gemensam vilja att rätten till arbete åt allaoch kampen mot tvåtredjedelssamhället sätts högst påEuropas dagordning?Det finns mycket som har ingett oro: högarbetslöshet i många EU-länder, konvergenskriterierdär inflationen sätts högt men sysselsättningen ännuinte finns med, ökade löneklyftor och stor utslagning imånga länder. Många nyliberala politiker, både i ochutanför vårt land, anger ofta ökade löneklyftor,urholkad arbetsrätt, försvagade fackföreningar ochlågavlönade servicejobb av amerikansk modell somvägen in i framtiden.Mot detta måste vårt land, tillsammans med andraprogressiva krafter i , sätta en aktivsysselsättningspolitik, gemensamma satsningar påkommunikationer och utbildning, stärkta möjligheterför facken att samverka och värnet om en starkoffentlig sektor. Först då kan visionen om ett EU förjobbens skull bli verklighet.Många som har röstat nej till EU känner att derasmöjligheter att påverka är begränsade, att deraslivsvillkor dikteras av unga gossar bakomReuterskärmar. Det är svårt att övertyga om att derasmöjligheter till inflytande blir större om byråkrateroch ministrar träffas i slutna rum, utan en bred ochöppen debatt om vår gemensamma framtid. Motslutenhet och otydlighet måste vårt land ställa kravetpå en öppen beslutsprocess på den internationellanivån.När vanliga människors vardagsfrågor behandlaspå en nivå som har förbehållitssäkerhetspolitik och enkla handelsavtal måste vanligademokratiska krav ställas på beslutsprocessen. Dåskall man inte behöva ha lobbyister placerade iBryssel för att tidigt få reda på vilka viktiga frågorsom diskuteras. Då måste de internationella frågornaut till diskussion - i studiecirklar, på fackklubbar, ipolitiska föreningar.Samtidigt måste besluten föras ut från riksdagentill kommuner och landsting, och från kommuner ochlandsting till bostadsområden, skolor, daghem och allade sammanhang där medborgarna kan bli delaktiga isamhällsbygget.Många som känt skepsis mot EU-medlemskapethar sett hur en vidgad värld skapat möjligheter för destarka i samhället. De har sett klasskamrater åka tillhigh school i , till studier på eller jobbi men har själva inte haft chansen.Den som har mer skulder än tillgångar kännerknappast någon glädje över möjligheterna att satsakapital utomlands för att slippa skattemyndigheternasinsyn eller över vinstmöjligheterna i de utländskakapitalförsäkringarna.Vårt land måste anta utmaningen att formaframtidens på den vanlige löntagarens villkor.Tillsammans med andra måste vi vara med och formaett utbildningssamhälle som ger ungdomar från olikamiljöer likvärdiga villkor när det gäller att ta del avgemensam kunskap. Vi måste kämpa motkulturklyftorna, som blir allt tydligare i stora delar avlandet och världen.Herr talman! Internationell samverkan ger oanademöjligheter till långsiktig fred, stabilitet och välfärd.Vare sig vi är med i EU eller står utanför är vårt ödesammanlänkat med . När vi nu tar steget in iden europeiska gemenskapen måste vi göra det medansvaret att långsiktigt säkra allas rätt till arbete, allasrätt till delaktighet och allas rätt till gemenskap i detinternationella samhället.Anf. 100 ():Herr talman! har i sitt betänkande1994/95:KU5 angående medlemskap i deneuropeiska unionen följt upp de synpunkter ochförslag som framförts i jordbruksutskottets yttrande1994/95:JoU2y gällande de miljöpolitiska ochjordbrukspolitiska avsnitten i proposition nr 19 somlades fram före årets riksdagsval.Vissa delar i proposition nr 19 rörandemiljöprogram och stöd till jordbruket i norra emellertid i ett senare betänkande som tarupp den nuvarande regeringens proposition om vissalivsmedelspolitiska åtgärder och i motioner ianslutning därtill.Herr talman! I det betänkande som behandlastar vi moderater upp det förslag som den borgerligaregeringen stod bakom i proposition nr 19.Herr talman! EU-anslutningen kan bli mycket braför . Från moderat sida vill jag bara konstateraatt vi länge har arbetat för målet att bli fullvärdigamedlemmar i denna gemenskap.När det gäller jordbrukspolitiken, som inte ingick iEES-samarbetet, är det fråga om drastiskaförändringar och en helt ny situation. Det råder ingettvivel om att det avtal som framförhandlats under dentidigare borgerliga regeringens ledning skulle skapanya möjligheter för svensk livsmedelsproduktion. Förförsta gången skulle svenskt jordbruk och svensklivsmedelsindustri få chansen att konkurrera pånågorlunda lika villkor. Den av EU:s skattebetalarefinansierade dumpningen på den svenska marknadenförsvinner. ökar möjligheten för lönsamsvensk export på den europeiska marknaden.Produktionskostnaderna sjunker genom möjlighetentill ett högre och effektivare kapacitetsutnyttjande isåväl jordbruk som livsmedelsindustri.Konsumentpriserna blir lägre somkonsumenternas köpkraft kan förväntas ökagenom att landet får en stabilare ekonomiskutveckling. Lönsamheten kan pålänge öka också inom jordbruket ochlandsbygdsnäringarna.Biobränsle- och industriråvaruproduktion frånjordbruket får en ny chans genom bl.a. EU-trädan.Omställningen års jordbrukspolitik kvittasnu mot vissa krav. Systemet i EU-trädan tar över.Åkermarken utnyttjas bättre och landsbygden kan levaoch utvecklas.Många arbetstillfällen kan räddas och nyatillkomma. Man kan utan vidare säga att det som ärbra för jordbruket och livsmedelsindustrin också ärbra för . Det är bra också för desvenska konsumenterna.Svenskt jordbruk och även svensklivsmedelsindustri började se ljusare av osäkerhet och förändringar, iblandmed stora kast i jordbrukspolitiken, vilket ofta berottpå vilken regering landet haft, vilken förståelse förproblemen som funnits och politikens inriktning.1990 års jordbruks- och livsmedelspolitiska beslutsyftade till en marknadsanpassning och avreglering avjordbruket. GATT-förhandlingarna som beräknadesvara avslutade års utgång har först detta årkunnat slutföras, varför avstämningen av stöd- ochskyddsnivåer först nu kunnat bli möjlig. Dettaskapade problem för svenskt jordbruk på grund av attde svenska producentprisnivåerna frystes ochexportstöden i princip togs bort. Det blev intekonkurrens på lika villkor, och lönsamheten harpressats hårt under dessa år.Trots allt ökade effektiviteten inomlivsmedelsproduktionen i landet. Sektorn är nu ganskaväl förberedd inför EU-medlemskapet. Men i och medansökan om medlemskap i rycktesförutsättningarna undan för den grund som 1990 årslivsmedelspolitiska beslut vilade på. Det blev nu istället nödvändigt att anpassa livsmedels- ochjordbrukspolitiken till vad som gällde inom EU.Den borgerliga regeringen insåg nödvändighetenav detta. Men den socialdemokratiska dåvarandeoppositionen satte ständigt käppar i hjulet för detnödvändiga förändringsarbetet. Man insåg inte ellerville inte inse att svenskt lantbruk och svensklivsmedelsindustri nu stod inför drastiskaförändringar. Vi skulle lämna inriktningen att iprincip endast producera för hemmamarknaden ochnu i stället gå ut med våra produkter också på en storöppen marknad med uppemot 370 miljoner människoroch konsumenter.Detta innebar givetvis stora utmaningar, ökadkonkurrens på hemmaplan men också chansen försvensk livsmedelsproduktion att få mäta sina krafterpå en stor öppen marknad med stora möjligheter förden kvalitetsproduktion som lantbrukare ochlivsmedelsindustri i landet nu framöver skall kunnamarknadsföra.Den borgerliga regeringen lyckades i EU-förhandlingarna få till stånd ett bra avtal som i långastycken, trodde vi, skulle stödjas även av dåvarandeopposition - nuvarande regering. De var hela tideninformerade om vad som pågick och var också oftadelaktiga i det som beslutades.Vi visste att den presenteradesocialdemokratiska politiken hade en annaninriktning. Den hade ambitionen att minskaproduktionen och därmed åkerarealen och att inteutnyttja de produktionsresurser som fanns. Men vi visste också att man hadeambitionen att pressa ner överskotten.